ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 25. ledna 2012
o opatření SA.14588 (C 20/09), které provedla Belgie ve prospěch společnosti De Post - La Poste (nyní „bpost“)
(oznámeno pod číslem C(2012) 178)
(Pouze francouzské a nizozemské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2012/321/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy (1),
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s těmito články (2), a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
1.1 ROZHODNUTÍ KOMISE Z ROKU 2003 ZRUŠENÉ SOUDEM PRVNÍHO STUPNĚ
(1)
Dne 3. prosince 2002 oznámily (3) belgické orgány Komisi navýšení kapitálu ve prospěch belgického poskytovatele poštovních služeb De Post - La Poste (dále jen „DPLP“, nyní „bpost (4)“). Po předběžném přezkumném řízení Komise dne 23. července 2003 (5) rozhodla, že proti oznámenému opatření nevznese námitky. Komise ve svém rozhodnutí prokázala, že tento vklad kapitálu, stejně jako ostatní opatření ve prospěch DPLP zjištěná během předběžného přezkumného řízení, nevedl k nadměrnému vyrovnání čistých nákladů, které měl podnik při plnění úkolů veřejné služby v období 1992-2002.
(2)
Dne 27. listopadu 2003 bylo rozhodnutí Komise zpochybněno u Soudu prvního stupně společností Deutsche Post AG a její belgickou dceřinou společností DHL International (6). Dne 10. února 2009 Soud prvního stupně rozhodnutí Komise zrušil se závěrem, že Komise dospěla k rozhodnutí o nevznesení námitek přesto, že existovaly závažné problémy, které měly Komisi vést k zahájení formálního vyšetřovacího řízení.
(3)
V dubnu roku 2009 podala Belgie u Evropského soudního dvora odvolání (7) (C-148/2009) proti rozsudku Soudu prvního stupně, kterým se zrušuje rozhodnutí Komise ze dne 23. července 2003 o nevznesení námitek.
(4)
Dne 22. září 2011 Soudní dvůr odvolání Belgie zamítl a uvedl, že Soud prvního stupně rozhodnutí Komise z roku 2003 zrušil oprávněně.
1.2 STÍŽNOST TÝKAJÍCÍ SE PODPORY NA DISTRIBUCI TISKU
(5)
V roce 2005 několik soukromých belgických distributorů tisku podalo jak podle antimonopolních předpisů, tak pravidel o státních podporách stížnost (8) proti dohodě o distribuci tisku, kterou uzavřely belgické orgány a společnost DPLP. Tato dohoda pověřuje DPLP úkolem veřejné služby v oblasti distribuce tisku po celé Belgii a stanoví jak sazebník za tuto službu, tak vyrovnání, na které má DPLP nárok z důvodů dodatečných nákladů vyvolaných plněním tohoto úkolu. Stížnost se týká hlavně sazeb za služby navrhovaných DPLP, o nichž stěžovatelé tvrdí, že jsou tak nízké, že ve skutečnosti vylučují jakoukoliv snahu o hospodářskou soutěž.
(6)
Pokud se jedná o pravidla státní podpory, útvary Komise stížnost zamítly, protože předběžné přezkumné řízení umožnilo zjistit, že neexistuje žádné nadměrné vyrovnání za dodatečné čisté náklady vyvolané plněním této veřejné služby. V květnu 2009 stěžovatelé ovšem vyjádřili s tímto předběžným stanoviskem nesouhlas, předložili dodatečné informace a požádali Komisi, aby provedla hlubší šetření.
1.3 ČTVRTÁ „SMLOUVA O SPRÁVĚ“ („CONTRAT DE GESTION“) NA OBDOBÍ 2005-2010
(7)
Přezkum stížnosti ohledně vyrovnání poskytnutého za distribuci tisku umožnil Komisi zjistit, že Belgie v roce 2005 uzavřela s DPLP neoznámenou „smlouvu o správě“, která stanovila vyplacení vyrovnání za služby obecného hospodářského zájmu (SOHZ). Komise tudíž z moci úřední případ otevřela (9) a v dubnu 2007 zaslala Belgii žádost o poskytnutí informací.
(8)
V prosinci roku 2007 belgické orgány odpověděly, že se domnívají, že vyrovnání za služby obecného hospodářského zájmu nepředstavuje státní podporu, protože je splněna každá ze čtyř podmínek uvedených v rozsudku ve věci Altmark (10). Později poskytly informace o čtvrtě smlouvě o správě, a to zejména o systému analytického účetnictví používaném k výpočtu vyrovnání vypláceného státem.
(9)
Následně byla opatření, jichž se týkalo řízení z moci úřední, stejně jako stížnosti zahrnuta do formálního vyšetřovacího řízení C20/09 zahájeného dne 23. července 2009.
1.4 ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(10)
Vzhledem ke zrušení rozhodnutí Komise ze dne 23. července 2003 Soudem prvního stupně a po přezkumu informací poskytnutých belgickými orgány o předmětných opatřeních se Komise dne 13. července 2009 rozhodla zahájit formální vyšetřovací řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU (11).
(11)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie. Komise vyzvala zúčastněné strany, aby jí oznámily své připomínky.
1.5 PŘIPOMÍNKY BELGICKÝCH ORGÁNŮ K ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(12)
Belgické orgány oznámily své připomínky dne 13. srpna 2009 a doplnily je dalšími dne 10. září 2009, 12. října 2009, 23. dubna 2010, 26. dubna 2010, 19. října 2010, 19. listopadu 2010, 21. prosince 2010, 18. ledna 2011, 17. února 2011, 2. března 2011, 29. března 2011, 11. dubna 2011, 10. května 2011, 27. května 2011, 14. června 2011, 10. srpna 2011, 26. srpna 2011, 7. října 2011, 14. prosince 2011, 19. prosince 2011, 20. prosince 2011 a 26. prosince 2011. Uvedly, že dne 22. dubna 2009 podaly odvolání proti rozsudku Soudu prvního stupně ze dne 10. února 2009, a podaly upřesnění ohledně vyrovnání za veřejné služby a dalších opatření ad hoc ve prospěch DPLP.
1.6 PŘIPOMÍNKY TŘETÍCH STRAN K ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ A PŘIPOMÍNKY BELGICKÝCH ORGÁNŮ K PŘIPOMÍNKÁM TŘETÍCH STRAN
(13)
Společnosti Deutsche Post AG a DHL International N.V./S.A. předložily připomínky dne 28. srpna 2009.
(14)
Vlaamse Federatie van Persverspreiders (dále jen „VFP“ - „Vlámská federace distributorů tisku“) a Prodipresse („Union des professionnels de la diffusion de la presse“ - „Profesní unie distribuce tisku“) předložily své připomínky dne 28. srpna 2009.
(15)
Belgische Distributiedienst B.V.B.A (dále jen „BD“ - konkurent DPLP na trhu distribuce tisku) předložila své připomínky dne 28. srpna 2009.
(16)
Belgické sdružení vydavatelů deníků A.S.B.L. předložilo své připomínky dne 28. srpna 2009.
2. PODROBNÝ POPIS PODPORY
2.1 PRÁVNÍ STATUS A ČINNOSTI DPLP
(17)
Belgická pošta byla státní agenturou („agenturou pošt“) až do roku 1992, kdy byla legálně ustavena jako samostatná právnická osoba („entreprise publique autonome“ - „autonomní veřejnoprávní podnik“). V roce 2000 se její právní status změnil na „veřejnoprávní akciovou společnost“ („société anonyme de droit public“).
(18)
V roce 2010 dosáhla společnost DPLP provozního příjmu ve výši 2 318 milionů EUR a provozního zisku ve výši 319 milionů EUR. Na konci roku 2010 zaměstnávala 33 616 osob. V roce 2002 zaměstnávala pro srovnání 42 000 osob. Mzdové náklady představují 65 % celkových provozních nákladů.
(19)
Menšinovou účast ve výši 50 % bez jedné akcie drží soukromý investor CVC Capital Partners. Většinovým akcionářem je belgický stát.
2.2 SHRNUTÍ PŘEDMĚTNÝCH VEŘEJNÝCH OPATŘENÍ
2.2.1 Úkoly veřejné služby během období 1992-2010
(20)
Během celého období, jež je předmětem šetření, tj. od roku 1992 do roku 2010, byla společnost DPLP pověřena plněním úkolů veřejné služby na základě poštovního zákona (12) a čtyř po sobě následujících smluv o správě.
2.2.1.1 Povinnosti veřejné služby stanovené ve smlouvách o správě
(21)
Smlouvy o správě stanoví pravidla a způsoby plnění úkolů vykonávaných DPLP v rámci provádění jejích činností veřejného zájmu a určují finanční zásah belgického státu.
(22)
Od svého ustavení v roce 1992 podepsala DPLP s belgickým státem čtyři smlouvy o správě, které zahrnují tato období (13):
1.
první smlouva: od 14. září 1992 do 31. prosince 1996;
2.
druhá smlouva: od 1. ledna 1997 do 23. září 2002;
3.
třetí smlouva: od 24. září 2002 do 23. září 2005;
4.
čtvrtá smlouva: od 24. září 2005 do 23. září 2010; u této smlouvy došlo k jejímu prodloužení do doby, než bude uzavřena nová smlouva.
(23)
Smlouvy o správě obsahují seznam úkolů veřejné služby. Úkoly veřejné služby stanovené belgickým státem v současné smlouvě o správě jsou tyto (14):
Poštovní služby
i)
Všeobecná poštovní služba
ii)
Distribuce novin
iii)
Distribuce časopisů
iv)
Distribuce volebních tiskovin
v)
Zvláštní sazby pro nevýdělečná sdružení
vi)
Zásilky dopisů podléhajících režimu osvobození od poštovních poplatků (královská korespondence a další zvláštní korespondence)
vii)
Mezinárodní poštovní služby
viii)
Mezinárodní balíková přeprava
Finanční služby
ix)
Příjem hotovostních vkladů na běžný poštovní účet
x)
Vystavování poštovních poukázek
xi)
Vyplácení v bydlišti starobních, pozůstalostních a invalidních důchodů
xii)
Vyplácení odměny za volební účast
xiii)
Vedení účetnictví u blokových pokut v oblasti silniční dopravy a jejich hrazení
xiv)
Služby v oblasti rybářských povolení
Prodej poštovních známek
xv)
Prodej poštovních známek
Další veřejné služby
xvi)
Sociální úloha poštovního doručovatele
xvii)
Přiměřené informování veřejnosti
xviii)
Tisk a dodávání elektronické pošty
xix)
Certifikační služby u zpráv
xx)
Služby vykonávané pro účetní státní pokladny
xxi)
Prodej kolků a pokutových kolků
xxii)
Spolupráce při distribuci sad volebních lístků
2.2.2 Veřejná opatření, jež jsou předmětem šetření
(24)
Od roku 1992 do roku 2010 využívala DPLP veřejné pomoci v podobě různých opatření:
1.
hrazení důchodů: následkem reformy důchodového systému, k níž došlo v roce 1997, stát zbavil DPLP závazků nahromaděných v oblasti důchodů ve výši 3,8 miliardy EUR;
2.
každoroční vyrovnání nákladů spojených s prováděním povinností veřejné služby (15) v celkové částce 5,2 miliardy EUR za období 1992-2010;
3.
vklady kapitálu: dva v roce 1997 (62 milionů EUR), jeden v roce 2003 (297,5 milionu EUR) a jeden v roce 2006 (40 milionů EUR);
4.
daňová osvobození: osvobození od daně z příjmů právnických osob, pozemkové daně a dalších nepřímých a místních daní;
5.
převod budov: v roce 1992 bylo na DPLP převedeno 63 budov v celkové hodnotě 112,2 milionu EUR;
6.
záruka poskytnutá státem v roce 2004 u půjčky ve výši 100 milionů EUR oproti uhrazení záruční prémie ve výši 0,25 %.
2.2.2.1 Hrazení důchodů
(25)
V roce 1992 byla agentura pošt změněna zákonem na autonomní veřejnoprávní podnik (EPA - „entreprise publique autonome“) s názvem „De Post - La Poste“. Jako právní nástupce agentury pošt převzala DPLP její aktiva a zaměstnance. Pokud jde o podnikový model, představovala tato změna důležitý zlom:
1.
na rozdíl od agentury pošt, jež byla spravována v rámci pravomocí a pod vedením příslušného ministra, byla DPLP řízena svou správní radou a správním výborem, přičemž vláda si ponechala pouze pravomoc dohledu za účelem dodržování právních předpisů a smlouvy o správě (16);
2.
DPLP byla v zásadě odpovědná za vlastní finanční rovnováhu, zatímco každoroční rozpočet agentury pošt byl dosud vypracováván příslušným ministrem, který ho předkládal ke schválení parlamentu v příloze rozpočtu vlastního ministerstva.
(26)
V roce 1992 tak DPLP převzala 43 747 státních zaměstnanců spolu s jejich právní ochranou v oblasti zajištění zaměstnání, důchodu a odměny (článek 33 zákona ze dne 21. března 1991).
(27)
V roce 2008 zaměstnávala DPLP stále přibližně 23 500 statutárních zaměstnanců (jejichž status byl podobný jako status státních zaměstnanců), kteří představovali téměř dvě třetiny celkového počtu jejích zaměstnanců, jak je uvedeno níže.
Tabulka 1
Režimy zaměstnání u DPLP
(28)
Mezi rokem 1972 a 1996 byly důchody vypláceny na základě průběžně financovaného důchodového systému. Podle tohoto systému DPLP vracela státu celkovou částku důchodů, které stát vyplatil bývalým státním zaměstnancům v důchodu (17) na základě důchodových nároků, které nashromáždili od roku 1972, během nějž se belgická pošta stala v rámci státu oddělenou účetní jednotkou (agenturou pošt).
(29)
Až do reformy důchodového systému v roce 1997 nebyla v systému financování důchodů provedena žádná změna. Tato reforma spočívala ve sladění důchodového systému prvního pilíře, který platil pro statutární zaměstnance DPLP, se systémem soukromého sektoru: od roku 1997 byla DPLP povinna hradit ONSS (Office national de sécurité sociale - Národní úřad sociálního zabezpečení) dávku na důchodové zabezpečení ve výši 8,86 % mzdy.
(30)
Stát souběžně souhlasil s převzetím závazků nahromaděných DPLP v oblasti důchodů, které dosáhly částky 3,8 miliardy EUR.
2.2.2.2 Roční vyrovnání nákladů spojených s prováděním závazků veřejné služby
(31)
Každá smlouva stanovila, že stát zaplatí roční vyrovnání za provádění úkolů veřejné služby vymezených v dané smlouvě.
(32)
V prvních třech smlouvách bylo vyrovnání stanoveno na základě skutečného rozdílu mezi výdaji a příjmy u úkolů veřejné služby. Čtvrtá smlouva o správě stanoví vyplacení paušálního vyrovnání, jež se vypočítává na základě očekávaného rozdílu mezi náklady DPLP a příjmy vytvářenými uživateli veřejných služeb, přičemž vyrovnání podléhá stropu stanovenému ve smlouvách o správě (18).
(33)
Veřejné služby, za které je DPLP podle současné smlouvy (19) oprávněna dostávat od státu vyrovnání, jsou tyto:
Poštovní služby
ii)
Distribuce novin
iii)
Distribuce časopisů
iv)
Distribuce volebních tiskovin
v)
Zvláštní sazby pro nevýdělečná sdružení
vi)
Zásilky dopisů podléhajících režimu osvobození od poštovních poplatků (královská korespondence a další zvláštní korespondence)
Finanční služby
ix)
Příjem hotovostních vkladů na běžný poštovní účet
x)
Vystavování poštovních poukázek
xi)
Vyplácení v bydlišti starobních, pozůstalostních a invalidních důchodů
xiii)
Vedení účetnictví u blokových pokut v oblasti silniční dopravy a jejich hrazení
xiv)
Služby v oblasti rybářských povolení
Prodej poštovních známek
xv)
Prodej poštovních známek
Další veřejné služby
xvi)
Sociální úloha poštovního doručovatele
xx)
Služby vykonávané pro účetní státní pokladny
xxi)
Prodej kolků a pokutových kolků
(34)
Je nutno poznamenat, že podle posledních tří smluv o správě se za všeobecnou poštovní službu nemůže vyplácet žádné vyrovnání (20). Ačkoli distribuce tisku může v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 97/67/ES ze dne 15. prosince 1997 o společných pravidlech pro rozvoj vnitřního trhu poštovních služeb Společenství a zvyšování kvality služby (21) obvykle spadat do rámce všeobecné služby, belgické orgány vymezily zvláštní úkoly (distribuce novin a časopisů), za něž se vyplácí podle smluv o správě vyrovnání, podle kritérií, která je odlišují od všeobecné poštovní služby. Těmito kritérii jsou 1) cíle úkolu, které přesahují cíle všeobecné služby, 2) zvláštní podmínky stanovené v uvedených smlouvách a 3) zvláštní ustanovení v oblasti stanovení sazeb, jež se liší od stanovení sazeb u všeobecné služby.
(35)
Cíle úkolu: belgické orgány považují za mimořádně důležité, aby se zajistilo široké šíření tištěných médií po celém belgickém území za účelem zvýšení informovanosti a názorové rozmanitosti a povzbuzení účasti veřejnosti na politické diskuzi.
(36)
Smlouva stanoví zvláštní provozní podmínky: zvláštní služba distribuce tisku, kterou musí DPLP vykonávat a za níž dostává vyrovnání, přesahuje obvyklou distribuci tisku zahrnutou do všeobecné služby. Podléhá řadě přísných podmínek v oblasti kvality a výsledků, které se týkají doby distribuce (např. dodání před půl osmou), četnosti, distribučních variant pro vydavatele, flexibility poskytnuté vydavatelům, pokud jde o objem, a také nepřerušenosti poskytování služby (včetně přesné definice případů vyšší moci).
(37)
Zvláštní sazby: sazby úkolu distribuce tisku, které mají za následek vyrovnání, jsou určovány v rámci tripartitních jednání (belgický stát/DPLP/odvětví tisku) a na rozdíl od sazeb všeobecné veřejné služby nemusí být schváleny regulačním orgánem. Zatímco sazby všeobecné veřejné služby vycházejí z nákladů, sazby zvláštního úkolu distribuce tisku, které mají za následek vyrovnání, jsou značně nižší, aby bylo možno dosáhnout sledovaných cílů.
(38)
Veřejné služby uvedené 33. bodě odůvodnění mohou být předmětem vyrovnání za veřejnou službu. Částky skutečně vyplacené jako vyrovnání za veřejnou službu za každý hospodářský rok jsou tyto:
První smlouva o správě
Rok
Částka (v EUR)
1992 (22)
91 720 000
1993
351 327 000
1994
322 138 000
1995
368 308 000
1996
314 205 000
Druhá smlouva o správě
Rok
Částka (v EUR)
1997
208 934 000
1998
228 629 000
1999
213 788 000
2000
216 282 000
2001
224 269 000
2002
194 559 000
Třetí smlouva o správě
Rok
Částka (v EUR)
2003
175 554 000
2004
247 606 000
2005
254 825 000
Čtvrtá smlouva o správě
Rok
Částka (v EUR)
2006
299 729 000
2007
306 396 000
2008
315 683 000
2009
321 244 000
2010
325 735 000
2.2.2.3 Vklady kapitálu
(39)
Kapitálové vklady v roce 1997: DPLP byla příjemcem dvou neoznámených kapitálových vkladů v celkové částce 62 milionů EUR. Belgické orgány ale následně uvedly, že tyto finanční prostředky ve skutečnosti představují odložená vyrovnání za veřejnou službu, která nebyla DPLP vyplacena včas.
(40)
Kapitálové vklady v roce 2003: belgické orgány přistoupily ke kapitálovému vkladu ve prospěch DPLP v celkové výši 297,5 milionu EUR. Podle nich tento vklad proběhl za podmínek přijatelných pro soukromého investora vykonávajícího svou činnost za běžných podmínek tržního hospodářství, a tak v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství nepředstavuje údajně státní podporu.
(41)
Kapitálové vklady v roce 2006: belgické orgány přistoupily k novému kapitálovému vkladu v celkové výši 40 milionů EUR. Podle nich byl tento vklad v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství, protože proběhl za stejných podmínek, jaké platí pro soukromé investory (pari passu).
2.2.2.4 Daňová osvobození
(42)
Až do 31. prosince 2005 byla DPLP osvobozena od daně z příjmů právnických osob.
(43)
Během šetřeného období byla osvobozena od pozemkové daně u budov, jež využívala v rámci provádění veřejných služeb, což představovalo zvýhodnění ve výši od […] (23) do […] EUR za rok. Pokud by tuto daň platila, byly by náklady u produktů (veřejná služba a komerční produkty), u nichž se tyto budovy používaly, příslušně vyšší.
(44)
DPLP je rovněž osvobozena od dalších nepřímých a místních daní. Belgické orgány nejsou schopny odhadnout přesnou výši tohoto zvýhodnění, ale uvádějí, že toto opatření spadá do oblasti působnosti pravidel de minimis.
(45)
Daňová osvobození pocházejí z doby před vstupem v platnost Smlouvy o ES v roce 1958 a byla zachována bez podstatnějších změn. Zatímco osvobození od daně z příjmů právnických osob bylo zrušeno ke dni 31. prosince 2005, poslední dvě opatření jsou stále v platnosti.
2.2.2.5 Převod budov
(46)
V roce 1992 převedl belgický stát na DPLP bez protiplnění 63 budov (24). Tato společnost jich již využívala, i když právně patřily státu. Celková hodnota tohoto majetku byla odhadnuta na 112,2 milionu EUR (25). Tyto budovy byly odlišné od původních aktiv, ke kterým byly přidány a která byla oddělena od státního majetku, když se belgická pošta stala v roce 1971 oddělenou státní agenturou („agenturou pošt“). Agentura pošt již právně vlastnila aktiva, která byla zanesena do její rozvahy. Tyto dodatečné budovy převedené v roce 1992 měly naopak vyrovnat náklady představované důchody, které nadále příslušely DPLP v okamžiku, kdy společnost přešla ze statusu agentury na status autonomního veřejnoprávního podniku.
(47)
Belgické orgány zdůrazňují, že převod těchto budov spadá výlučně do rámce vnitřní reorganizace státního majetku a že nepředstavuje zvýhodnění. Podle nich belgická pošta využívala těchto budov již předtím, než byla v roce 1992 přeměněna na DPLP (a využívala jich tak již agentura pošt).
2.2.2.6 Státní záruka
(48)
DPLP bylo umožněno požádat o veřejnou záruku u svých půjček oproti uhrazení záruční prémie ve výši 0,25 %.
(49)
Během šetřeného období bylo této záruky využito pouze jednou, a to u půjčky ve výši 100 milionů EUR získané od Evropské investiční banky (EIB). Dohoda podepsaná mezi DPLP a EIB dne 22. prosince 2004 umožňovala DPLP využívat úvěrovou facilitu EIB až do 10. června 2008. DPLP využila této možnosti a dne 8. listopadu 2007 požádala o částku 100 milionů EUR, kterou dne 5. prosince 2007 skutečně obdržela. DPLP se zavázala splatit půjčku v 11 stejných ročních splátkách ve výši přibližně 9,09 milionu EUR. První splátka má být uhrazena dne 5. prosince 2012 a poslední dne 5. prosince 2022. Úroky se platí čtvrtletně (5. prosince, 5. března, 5. června a 5. září). Úroková míra je stanovena na základě tříměsíční sazby EURIBOR snížené o 37 bazických bodů.
3. POPIS DŮVODŮ, KTERÉ VEDLY K ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ V ROCE 2009
(50)
Na základě rozsudku ve věci Altmark (26) se Komise domnívala, že vyrovnání za veřejnou službu vyplacená od roku 1992 stejně jako výše uvedená daňová osvobození, vklady kapitálu, státní záruka a převod budov mohou představovat podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(51)
Státní podpory spočívající ve vyrovnání nákladů spojených se závazky všeobecné služby lze prohlásit za slučitelné podle čl. 106 odst. 2 SFEU, pokud jsou nezbytné pro provedení těchto služeb a neovlivňují obchod v míře, která by byla v rozporu se zájmem Evropské unie.
(52)
V rozhodnutí o zahájení řízení z roku 2009 si Komise položila otázku ohledně nezbytnosti a proporcionality opatření podpory poskytnutých DPLP za účelem plnění jejích úkolů veřejné služby.
(53)
Pokud jde o výpočet nadměrného vyrovnání podle čl. 106 odst. 2 SFEU, Komise na základě ověření nepřítomnosti nadměrného vyrovnání za úkoly veřejné služby usoudila, že byly zohledněny všechny příjmy a náklady spojené se závazky veřejné služby. Pro účely tohoto výpočtu je nutno ověřit spolehlivost účetní metody použité pro určení nákladů, které lze přičíst službám obecného hospodářského zájmu, a zohlednit také všechny čisté náklady veřejné služby a dodatečné podpory poskytnuté v jakékoliv formě.
(54)
Pokud jde o financování důchodů státních zaměstnanců státem, Komise si položila otázku, do jaké míry skutečnost, že DPLP byla zbavena svých závazků v oblasti důchodů, postavilo tuto společnost do situace srovnatelné se situací jejích konkurentů, co se týče odvodů na sociální zabezpečení.
(55)
V souladu s přístupem použitým Komisí v jejím rozhodnutí o veřejném financování nákladů na důchody státních úředníků pracujících u francouzské společnosti La Poste (27) bylo nutno přezkoumat, zda se z hlediska čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU jednalo o slučitelné opatření, a za tímto účelem zjistit, do jaké míry byly náklady na sociální zabezpečení hrazené DPLP poté, co byla zbavena těchto závazků, srovnatelné s náklady, které měli její konkurenti.
4. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
4.1 PŘIPOMÍNKY SPOLEČNOSTÍ VFP A PRODIPRESSE
(56)
Dne 28. srpna 2009 sdělily společnosti VFP a Prodipresse své připomínky k systému distribuce tisku prováděnému společností DPLP.
(57)
V souladu se stížností, kterou podaly dříve, VFP a Prodipresse zdůraznily narušení hospodářské soutěže, které vyplývá z nízkých sazeb uplatňovaných DPLP u distribuce tisku, což znemožňuje jakoukoliv hospodářskou soutěž ze strany ostatních subjektů na trhu.
(58)
Uvedly, že ceny používané DPLP se určují během tripartitního jednání mezi DPLP, vydavateli a státem. Ztráty, které DPLP vznikají v důsledku těchto cen, jež jsou pod úrovní cen tržních, jsou podle nich vyrovnávány státem v rámci vyrovnání za služby obecného hospodářského zájmu. DPLP je sice přímým příjemcem této podpory, ale nepřímý prospěch z ní mají také vydavatelé novin.
(59)
VFP a Prodipresse se domnívají, že DPLP by mohla dostávat za systém distribuce tisku nadměrné vyrovnání, které údajně využívá na financování svých jiných činností.
4.2 PŘIPOMÍNKY BELGICKÉHO SDRUŽENÍ VYDAVATELŮ NOVIN (ASSOCIATION BELGE DES ÉDITEURS DES JOURNAUX)
(60)
Dne 28. srpna 2009 sdělilo své připomínky Belgické sdružení vydavatelů novin. Při této příležitosti zdůraznilo význam z hlediska demokracie a rovnosti účinného systému distribuce novin na celém belgickém území za přiměřené a jednotné ceny, jenž umožňuje předplatitelům dostávat noviny časně ráno.
4.3 PŘIPOMÍNKY SPOLEČNOSTÍ DEUTSCHE POST AG A DHL INTERNATIONAL
(61)
Dne 28. srpna 2009 sdělily své připomínky společnosti Deutsche Post AG a DHL International. Trvaly na nutnosti přezkoumat převzetí závazků příslušejících DPLP v oblasti důchodů a ověřit zejména slučitelnost tohoto opatření s předchozí praxí, na nutnosti zkontrolovat slučitelnost vkladů kapitálu s trhem, ověřit slučitelnost rozdělení nákladů s rozsudkem ve věci Chronopost a přezkoumat převod budov.
4.4 PŘIPOMÍNKY SPOLEČNOSTI BELGISCHE DISTRIBUTIEDIENST NV/BELGIQUE DIFFUSION SA
(62)
Dne 28. srpna 2009 sdělila své připomínky společnost Belgische Distributiedienst NV/Belgique Diffusion SA (dále jen „BD“), která je součástí skupiny TNT. Na trhu distribuce novin a časopisů je BD konkurentem společnosti DPLP, a to zejména její dceřiné společnosti Deltamedia, která je pověřena distribucí tisku. V souladu se stížností podanou dříve BD zdůraznila, že DPLP uplatňuje u distribuce novin ceny nižší, než jsou její náklady. Ztráty, které DPLP vznikají, jsou podle ní financovány veřejnými dotacemi. Nevysoké ceny údajně ztěžují jakoukoliv hospodářskou soutěž vůči DPLP.
(63)
Podle BD společnost DPLP údajně porušila směrnici Rady 92/50/EHS ze dne 18. června 1992 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na služby (28) a také článek 7 směrnice 97/67/ES. BD si rovněž kladla otázky ohledně existence podpory podle čl. 107 odst. 1 SFEU a ohledně slučitelnosti vyrovnání nákladů spojených se službami obecného hospodářského zájmu podle čl. 106 odst. 2 SFEU.
(64)
Kladla si otázku, zda lze distribuci novin označit za službu obecného hospodářského zájmu vzhledem ke skutečnosti, že ve většině členských států je tato činnost otevřena hospodářské soutěži, aniž by do ní byl zapojen poskytovatel poštovních služeb.
(65)
BD si rovněž kladla otázku, zda dotace vyhrazená výlučně poskytovateli poštovních služeb je tím nejvhodnějším prostředkem, jak podporovat distribuci novin, ve srovnání s podporou poskytnutou vydavatelům, kteří by si tak mohli zajistit distribuční služby na volném trhu, čímž by různí poskytovatelé mohli mezi sebou soutěžit.
(66)
BD položila otázku nezbytných nákladů, a to i v případě, pokud by měl být schválen úkol distribuce novin, jímž byla DPLP pověřena. Podle této společnosti má DPLP značně vyšší náklady než ostatní hospodářské subjekty, čímž se zvyšuje nutná míra dotací. V tomto smyslu nejsou dotace ani přiměřené, ani oprávněné.
(67)
BD se konečně domnívá, že by náklady DPLP převzaté státem mohly zahrnovat investiční náklady, které by nebyly nezbytně nutné pro plnění služby obecného hospodářského zájmu vzhledem k tomu, že DPLP údajně mohla využívat infrastruktur zavedených pro jiné služby. Z veřejné dotace mohly být údajně financovány také reklamní kampaně ve prospěch komerčních produktů.
5. PŘIPOMÍNKY BELGICKÝCH ORGÁNŮ
5.1 PŘIPOMÍNKY BELGICKÝCH ORGÁNŮ K PŘEVZETÍ DŮCHODŮ
(68)
Belgické orgány zdůrazňují, že v souladu s přístupem použitým v rozsudku ve věci Combus (29) nepředstavuje převzetí závazků v oblasti důchodů státní podporu, protože zbavuje belgickou poštu neobvyklých výdajů a ne výdajů, které běžně zatěžují rozpočet podniku.
(69)
Neobvyklé výdaje údajně vyplývají z vyšších mzdových nákladů kvůli statutárním zaměstnancům a nedostatečné provozní flexibility, které brání DPLP snížit mezi jejími zaměstnanci počet státních zaměstnanců podle jejího přání.
(70)
Belgické orgány vymezují tři příčiny nedostatečné flexibility:
1.
definitiva státních zaměstnanců;
2.
neexistující vnitřní mobilita;
3.
nemožnost využívat dočasné nezaměstnanosti.
(71)
Definitiva státních zaměstnanců: DPLP zdůrazňuje, že její statutární zaměstnanci jsou de facto najímáni na dobu neurčitou. DPLP nemůže vypovědět pracovní smlouvy svých statutárních zaměstnanců kromě vážného důvodu nebo opakujících se špatných výsledků. Dokonce i v tomto případě podléhá propouštěcí řízení mimořádně obtížným požadavkům.
(72)
Státní rada (belgické správní soudnictví pravomocné pro statutární zaměstnance, zatímco smluvní zaměstnanci spadají pod pravomoc pracovních soudů) k tomu projevila sklon upřednostňovat statutární zaměstnance tím, že stanovila přísnou normu pro prokázání „platného důvodu“. Z uvedeného vyplývá, že DPLP nemůže propouštět své statutární zaměstnance ať už jednotlivě či hromadně a ať už z hospodářských či technických důvodů.
(73)
Vypovězení pracovní smlouvy tak nepředstavuje nástroj řízení, který by umožnil měnit složení zaměstnanců podle skutečných provozních potřeb. Nemožnost přistoupit k propuštění z hospodářských důvodů rovněž značně omezuje prostředky, které má DPLP na řešení obtíží, jako je nedostatečná mobilita nebo mzdy a výhody statutárních zaměstnanců, které převyšují mzdy a výhody uplatňované na trhu. Statutární zaměstnanci k tomu nejsou oprávněni požadovat automatické převedení do veřejné správy a ani DPLP takové převedení nemůže prosazovat.
(74)
Uvedené znamená, že se snižování počtu statutárních zaměstnanců omezuje v zásadě na nepočetné dobrovolné odchody a na odchody přirozené.
(75)
Neexistence vnitřní mobility: vedle neschopnosti DPLP snížit počet statutárních zaměstnanců v oblastech, ve kterých došlo ke snížení poptávky po službách, podléhají možnosti, které má při přesunu svých statutárních zaměstnanců v rámci organizace podle svých potřeb, přísným omezením.
(76)
Ohledy jako jazyková příslušnost, kvalifikace, odpracované roky a funkční zařazení jsou příčinou stavu, kdy je DPLP v široké míře neschopna přesouvat své zaměstnance z oblastí, v nichž požadavky na počet zaměstnanců klesají, a to např. kvůli ústupu tradiční korespondence, do odvětví, v nichž existují nedostatečné stavy pracovníků kvůli odchodům do důchodu nebo zvýšené poptávce.
(77)
Řečeno jinými slovy, kvůli nepružnému „statusu“ je DPLP v široké míře neschopna přesouvat statutární zaměstnance podle svých potřeb nebo vyrovnávat nevyváženost mezi oblastmi činností s nadměrným počtem pracovníků a oblastmi, kde je jich nedostatek. Kvůli uspokojení potřeb v odvětvích s nedostatečným počtem pracovníků tak DPLP musí paradoxně najímat brigádníky nebo smluvní zaměstnance a přitom si ponechat nadbytečné statutární zaměstnance v odvětvích s nadbytkem pracovníků.
(78)
Nevyužívání dočasné nezaměstnanosti: DPLP k tomu nemůže své statutární zaměstnance dočasně propustit („nezaměstnanost z hospodářských důvodů“), jak to mohou učinit v případě, kdy není dostatek práce, hospodářské subjekty soukromého sektoru.
(79)
Vyšší mzdové náklady: když se agentura pošt stala v roce 1992 autonomním veřejnoprávním podnikem a byla přejmenována na DPLP, dostávali statutární zaměstnanci značně vyšší mzdy a měli značně vyšší výhody než smluvní zaměstnanci v soukromém sektoru. Od roku 1992 automatické zvyšování mezd podle odpracovaných roků a značný vliv odborových organizací při vyjednávání přispěly k tomu, že mzdy a výhody zůstaly na srovnatelně vyšší úrovni.
(80)
Vedle mezd a výhod, které jsou vyšší než mzdy a výhody smluvních zaměstnanců, mají statutární zaměstnanci nárok na 4 až 11 dnů dodatečné placené dovolené (30), což zvyšuje náklady DPLP. Tyto skutečnosti, které jsou příznačné pro statutární zaměstnance, ztížily DPLP správu jednotkového nákladu u statutárních zaměstnanců, který značně převyšuje jednotkový náklad u smluvních zaměstnanců v soukromém sektoru.
(81)
Od převzetí statutárních zaměstnanců agentury pošt v roce 1992 vedoucí pracovníci DPLP uznali, že tito zaměstnanci s vyššími mzdovými náklady a provozní nepružností představují strukturální nevýhodu, která je s postupující liberalizací poštovního trhu stále více obtížněji udržitelná. DPLP proto počínaje rokem 1998 přestala statutární zaměstnance najímat. Přirozené odchody, u nichž se jedná hlavně o odchody do důchodu, vedly ke snížení počtu zaměstnanců v absolutních hodnotách a stav zaměstnanců dosáhl v roce 2008 počtu 23 538 osob.
(82)
Jelikož snižování počtu statutárních zaměstnanců závisí hlavně na míře přirozených odchodů v souvislostech současné věkové pyramidy, probíhalo pomalu a jak ukazuje níže uvedená tabulka, mělo by s největší pravděpodobností zůstat pomalé až do roku 2030, to znamená dlouho po úplné liberalizaci poštovního trhu.
Tabulka 2
Vývoj počtu statutárních zaměstnanců DPLP
(83)
Belgické orgány se proto domnívají, že statutární zaměstnanci DPLP představují vážnou nevýhodu z provozního hlediska a z hlediska nákladů v porovnání se soukromými hospodářskými subjekty a že stát zbavil DPLP neobvyklých výdajů, které její konkurenty nezatěžují.
(84)
Opatření podle nich nepředstavuje státní podporu, a proto přístup, který Komise zaujala v rozhodnutí o zahájení řízení, není údajně vzhledem k předchozím případům, které se týkaly důchodových systémů (EDF (31), La Poste (Francie) (32), Royal Mail (33)), v záležitosti DPLP nutný.
(85)
Belgické orgány přesto zdůrazňují, že případné uplatnění takovéto metody na DPLP by údajně vedlo k závěru, že podíl nákladů na sociální zabezpečení vyjádřený procentním podílem na mzdových nákladech, který zatěžuje DPLP, je stejný jako u jejích konkurentů.
5.2 PŘIPOMÍNKY BELGICKÝCH ORGÁNŮ K ROČNÍMU VYROVNÁNÍ NÁKLADŮ VEŘEJNÉ SLUŽBY
(86)
Belgické orgány sdělily účetní údaje (34) společnosti DPLP a vysvětlily zásady analytického účetnictví, které DPLP uplatňuje.
(87)
Předně tvrdí, že ročně vyplácené vyrovnání za veřejnou službu nepředstavuje podporu, protože je v souladu s judikaturou Altmark.
(88)
Dále zdůrazňují, že v případě, pokud vyrovnání za veřejnou službu podporu představuje, jedná se o podporu slučitelnou, protože nepředstavuje nadměrné vyrovnání čistých nákladů, které zatěžují DPLP v rámci plnění jejich úkolů veřejné služby. Výpočty předložené belgickými orgány podle nich dokládají, že vyrovnání nákladů DPLP je dokonce nedostatečné.
(89)
Belgické orgány nakonec uvádějí, že některá opatření představují existující podporu. V tomto ohledu se odkazuje na část věnovanou existujícím podporám (bod odůvodnění 6.3.2 a následující).
5.3 PŘIPOMÍNKY BELGICKÝCH ORGÁNŮ KE VKLADŮM KAPITÁLU
5.3.1 Kapitálové vklady v roce 1997
(90)
V dopise zaslaném Komisi dne 12. srpna 2009 belgické orgány uvádějí, že je nutno posuzovat kapitálové vklady z roku 1997 v celkové výši 62 milionů EUR jako odložené vyrovnání za závazky veřejné služby.
5.3.2 Kapitálové vklady v roce 2003 a 2006
(91)
Podle belgických orgánů spočívala obě navýšení kapitálu provedená v roce 2003 a v roce 2006 na strategickém plánu (35), jehož konečným cílem bylo zlepšit konkurenceschopnost a ziskovost podniku v souvislostech postupné liberalizace poštovního trhu.
(92)
Tento strategický plán sledoval dva hlavní cíle:
1.
zlepšit produktivitu za účelem zajištění konkurenceschopnosti a ziskovosti ve více liberalizovaném tržním prostředí;
2.
otevřením kapitálu soukromým investorům postupně rozvíjet DPLP směrem k tržnímu uvažování, tj. dosáhnout a zachovat míry návratnosti kapitálu nutné pro přilákání soukromých investorů a uvolnit potenciál podniku z hlediska ziskovosti.
(93)
Kapitálové vklady v roce 2003: podle belgických orgánů bylo cílem navýšení kapitálu v roce 2003 posílit vlastní kapitál DPLP vzhledem ke značných finančním závazkům, které na sebe společnost vzala zejména za účelem výstavby čtyř nových poštovních uzlů, modernizace jednoho stávajícího poštovního uzlu, optimalizace roznášky dopisních zásilek a automatizace.
(94)
Belgické orgány k tomu zdůraznily, že vložené finanční prostředky rovněž kryly výdaje spojené se zaměstnanci v důsledku snížení počtu pracovníků ve spojení se systémem předčasného odchodu do důchodu, zkrácení pracovní doby a zvýšení mezd nových zaměstnanců.
(95)
Tato opatření údajně poskytla přiměřené záruky ohledně zvýšení ziskovosti během období 2003-2007, což uspokojilo očekávání soukromých investorů. Když se belgický stát rozhodl ke kapitálové investici, byl jako jediný akcionář společnosti DPLP v roce 2003 údajně veden výhledy na ziskovost a uvažoval při plném dodržení zásady soukromého investora v tržním hospodářství.
(96)
Dne 5. srpna 2009 belgické orgány mimoto sdělily, že výhledy ziskovosti dokládají, že kapitálový vklad byl proveden za podmínek, které byly v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství, protože očekávaná návratnost kapitálu přesahuje návratnost, již by požadoval soukromý investor. Tyto výhledy byly realistické, protože skutečná ziskovost zaznamenaná mezi rokem 2003 a rokem 2008 značně přesáhla ziskovost očekávanou.
(97)
Belgické orgány upřesnily, že mezi kapitálovým vkladem z roku 2003 a zrušením pohledávek státu v účtech společnosti DPLP v roce 2005 neexistovalo žádné spojení. K tomuto zrušení došlo v jiném časovém okamžiku a jednalo se o běžný účetní úkon, protože stát jasně prohlásil, že tyto pohledávky nebudou společnosti DPLP uhrazeny. Konečné částky, které byly zrušeny v rámci konsolidace rozvahy za rok 2005, se lišily od částek kapitálového vkladu z roku 2003 a ztrát nahromaděných na konci roku 2002.
(98)
Kapitálové vklady v roce 2006: belgické orgány zdůraznily, že tento vklad byl v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství, protože byl proveden za stejných podmínek (pari passu) jako u soukromého investora, tj. společnosti Post Invest Europe SA, která investovala částku 300 milionů EUR. Upsání nových akcií státem a soukromým investorem umožnilo, že nový investor získal podíl ve výši 50 % bez jedné akcie a stát si zachoval podíl ve výši 50 % s jednou akcií navíc (36).
(99)
Při určování ceny nových vydaných akcií ocenila investiční banka, na kterou se belgické orgány obrátily, celkovou hodnotu společnosti DPLP mezi […] a […] EUR. Stát se nakonec rozhodl pro částku […] EUR za celý podnik, a to před kapitálovými vklady. Belgické orgány uznávají, že pozdější výsledky DPLP přesáhly předpoklady, se kterými se pracovalo v okamžiku ocenění.
(100)
Podle belgických orgánů provedení strategického plánu zřejmě umožnilo učinit z DPLP jednoho z nejúčinnějších evropských provozovatelů. DPLP údajně dosáhla zásadního pokroku v oblasti ziskovosti, účinnosti (37) a kvality, a to při zachování přiměřených cen účtovaných zákazníkům.
5.4 PŘIPOMÍNKY BELGICKÝCH ORGÁNŮ K DAŇOVÝM OSVOBOZENÍM
(101)
Ve svém prohlášení ze dne 12. srpna 2009 belgické orgány připouštějí, že DPLP nepodléhala dani z příjmů právnických osob, ale až do 27. prosince 2005 podléhala dani ze zisku (tj. zdanění právnických osob). Zdůrazňují nicméně, že během období 2003-2005 tohoto systému zdanění nevyužívala: kdyby totiž podléhala dani z příjmů právnických osob, měla by nárok na převedení ztrát zaznamenaných v minulosti a během tohoto období by nemusela daň z příjmů právnických osob platit.
(102)
Kromě toho tvrdí, že DPLP během období 2003-2005 musela zaplatit daň ze svých zisků ve výši 2 milionů EUR.
(103)
Počínaje hospodářským rokem 2006 musela DPLP platit daň z příjmů právnických osob, aniž by mohla převést své předchozí ztráty. Belgické orgány odhadují ušlý daňový odpočet k tomuto dni na částku 51,87 milionu EUR.
(104)
Na základě uvedeného dospívají k názoru, že DPLP neměla z osvobození od daně z příjmů právnických osob před rokem 2006 žádný čistý zisk.
(105)
Belgické orgány upřesňují, že DPLP je osvobozena od pozemkové daně u příjmů z nemovitého majetku, který je využíván za účelem plnění služby veřejného zájmu.
(106)
Provedly odhad čisté výhody, kterou DPLP takto získává a která podle nich představuje jen omezenou část dodatečných nákladů, jež jí vznikají s ohledem na její povinnost udržovat poštovní síť, pro niž je příznačná přesně stanovená územní hustota, což je povinnost, za kterou nedostává žádné vyrovnání.
(107)
Belgické orgány vysvětlují, že DPLP je osvobozena od některých přímých a místních daní. Zdůrazňují, že tato osvobození mají čistý dopad de minimis.
5.5 PŘIPOMÍNKY BELGICKÝCH ORGÁNŮ K PŘEVODU BUDOV
(108)
Ve svém prohlášení ze dne 12. srpna 2009 belgické orgány potvrdily, že v době přeměny DPLP na autonomní veřejnoprávní podnik byl na tuto společnost převeden určitý počet budov. DPLP tyto budovy využívala již od roku 1971 a byly nutné pro plnění jejího úkolu poštovní služby.
(109)
Belgické orgány zdůrazňují, že převod budov neposkytl DPLP žádnou výhodu, protože je již využívala v rámci svého úkolu veřejné služby. Jinými slovy, jednalo se pouze o reorganizaci veřejného majetku.
5.6 PŘIPOMÍNKY BELGICKÝCH ORGÁNŮ KE STÁTNÍ ZÁRUCE NA PŮJČKY
(110)
Ve svém prohlášení ze dne 12. srpna 2009 belgické orgány zdůrazňují, že DPLP není na její půjčky poskytována státní záruka automaticky. Pokud by DPLP o takovou záruku požádala, musela by získat souhlas belgických orgánů a hradit státní pokladně roční prémii ve výši 0,25 %.
(111)
Během zvažovaného období se DPLP uchýlila k veřejné záruce pouze jednou.
(112)
Belgické orgány se domnívají, že záruční prémie ve výši 0,25 % je odpovídající vzhledem k finanční situaci DPLP a nízké pravděpodobnosti, že by DPLP půjčku nevrátila. Ostatně odhadují, že by úrokové sazby poskytnuté trhem v případě podobné půjčky bez státní záruky byly až o 40 bazických bodů vyšší.
5.7 PŘIPOMÍNKY BELGICKÝCH ORGÁNŮ K PŘIPOMÍNKÁM ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(113)
Ve svém prohlášení ze dne 12. října 2009 belgické orgány zdůrazňují, že pouze prohlášení společností BD a FVP/Prodipresse obsahují rozhodující skutečnosti. Tyto skutečnosti se týkají zejména distribuce novin a časopisů s velmi časným dodáním.
(114)
Belgické orgány tvrdí, že na rozdíl od názoru BD nespadá přidělování nevyhrazených poštovních služeb (jako je distribuce tisku) do oblasti působnosti právních předpisů Unie o zadávání veřejných zakázek (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES (38)).
(115)
K tomu zdůrazňují, že distribuce novin a časopisů, jež představuje službu obecného hospodářského zájmu, neporušuje ustanovení Unie o liberalizaci poštovního trhu.
(116)
Belgické orgány rovněž uvádějí, že toto přidělení nevyplývá ze svévolného rozhodnutí. Podle nich je DPLP jediným podnikem, který je schopen splnit podmínky a povinnosti uložené poskytovateli tohoto typu služeb.
(117)
Belgické orgány zdůrazňují, že na rozdíl od tvrzení společnosti BD se DPLP během období 2002-2008 nedostalo nadměrného vyrovnání nákladů spojených s plněním její služby distribuce novin a časopisů.
(118)
Nesdílejí názor FVP/Prodipresse, podle nějž DPLP úmyslně navýšila své investice a nadnáklady spojené s rozšířením celostátního pokrytí distribuce s velmi časným dodáním, které údajně zvýšila z 82 na 100 %. Jelikož se uvedených 18 % týká hlavně vzdálených oblastí, náklady DPLP na zaměstnance neúměrně vzrostly a DPLP si musela pořídit dopravní vozidla na dlouhé vzdálenosti, pro které jsou příznačné vysoké odpisové náklady.
(119)
Belgické orgány nakonec zdůrazňují, že při výpočtu vyrovnání, které společnost dostala od státu za distribuci tisku s velmi časným dodáním, nebyly zohledněny náklady na její reklamní kampaň.
(120)
Společnost BD uvádí, že z hlediska nákladů není DPLP zjevně účinná. Belgické orgány toto tvrzení odmítají a zdůrazňují, že plně nezohledňuje vysoké nadnáklady spojené s distribucí tisku s velmi časným dodáním a že pomíjí značné úsilí vyvinuté DPLP za účelem zvládnutí svých nákladů a zvýšení své produktivity.
(121)
Podle BD jsou náklady Deltamedia nižší než náklady DPLP. Tento stav lze podle belgických orgánů přičíst těmto skutečnostem:
a)
Deltamedia nenabízí celostátní pokrytí;
b)
Deltamedia pracuje s nezávislými distributory;
c)
služba poskytovaná společností Deltamedia je zjednodušena, protože pracuje pouze s omezeným počtem vydavatelů sdružených v jediné tiskové skupině;
d)
vydavatelé dodávají noviny okamžitě do distribučních center.
5.8 PŘIPOMÍNKY BELGICKÝCH ORGÁNŮ K EXISTUJÍCÍ PODPOŘE
(122)
Ve svém prohlášení ze dne 21. prosince 2010 belgické orgány uvádějí, že některá z opatření, jež jsou předmětem šetření, představují existující podpory.
(123)
Zaprvé, belgické orgány zdůrazňují, že daňová osvobození, jichž využívala DPLP, pocházejí z doby před přistoupením Belgie k Evropské unii, a proto představují existující podpory.
(124)
Zadruhé, belgické orgány tvrdí, že roční dotace vyplácená DPLP pochází z doby před rokem 1999, to znamená před liberalizací poštovního trhu, a představuje tak existující podporu. Stejně tak by vklady kapitálu provedené před rokem 1999 měly být považovány, pokud by představovaly státní podporu, za podporu existující.
(125)
Zatřetí, belgické orgány tvrdí, že z důvodu desetileté promlčecí lhůty představují údajně všechna opatření přijatá před 13. červencem 1999 (tj. deset roků před zahájením formálního vyšetřovacího řízení v tomto konkrétním případě) existující podpory, protože v případě, že by ke zrušení Soudem prvního stupně došlo dříve, mělo by to za následek zrušení všech předchozích vyšetřovacích úkonů Komise. Tvrdí naopak, že vzhledem ke skutečnosti, že Komise provedla první vyšetřovací akt v prosinci 2002, je nutno nezahrnovat do vyšetřování opatření provedená před prosincem 1992. Mělo by se to týkat převodu budov a první roční dotace vyplacené v roce 1992.
6. POSOUZENÍ
6.1 PŘEDBĚŽNÉ POZNÁMKY TÝKAJÍCÍ SE SYSTÉMU ANALYTICKÉHO ÚČETNICTVÍ DPLP
(126)
Článek 14 směrnice 97/67/ES ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/6/ES ze dne 20. února 2008, kterou se mění směrnice 97/67/ES s ohledem na úplné dotvoření trhu poštovních služeb Společenství (39) (třetí poštovní směrnice) vyžaduje od poskytovatelů poštovních služeb vedení analytického účetnictví, ve kterém jsou jasně odlišeny na jedné straně služby a produkty, které jsou součástí všeobecných služeb, a na druhé straně služby a produkty, které jejich součástí nejsou. Jejich účetnictví musí přiřazovat přímo náklady, které lze přímo přiřadit produktům, a přiřazovat přímo nebo nepřímo společné náklady, a to zejména přiřazovat vhodným způsobem společné náklady nutné pro zajištění jak všeobecných služeb, tak služeb nevšeobecných. Analytické účetnictví DPLP spočívá v metodě stanovování nákladů podle činností (activity based costing - ABAC), při níž se přiřazují všechny provozní náklady až po úroveň provozního zisku před úroky a zdaněním (EBIT) jednotlivým produktům, a to v souladu s metodou úplného přidělování nákladů (FDC). Analytické účetnictví pokrývá všechny provozní náklady a všechny organizační jednotky DPLP. V roce 2009 představovaly komerční produkty […] % obratu DPLP v porovnání s […] % u produktů spojených s veřejnou službou.
(127)
Metoda analytického účetnictví obsahuje tři úrovně: prostředky, činnosti a produkty. Jejím cílem je určit podíl nákladů přiřaditelných každému produktu.
(128)
Náklady se dělí na 398 typů různých nákladů a 3 954 středisek odpovědnosti. Pro účely účetnictví jsou tyto náklady seskupeny do 34 stanic zdrojů („pools“) a 108 skupin kódů. Existuje 986 různých činností.
(129)
Náklady zdrojů jsou přiřazovány činnostem podle jejich povahy: „přímé prostředky“ jsou přímo přiřazovány konkrétní činnosti, zatímco „nepřímé prostředky“ přispívají k provádění několika činností a musí být přiřazovány pomocí přerozdělovacího klíče, který vyjadřuje stupeň využívání dotyčného prostředku každou z činností. Všeobecný příspěvek k provozování činnosti potom zahrnuje všeobecné náklady, které nelze přiřadit konkrétním činnostem; tyto náklady jsou přiřazovány rovnoměrně všem produktům na základě navýšených pořizovacích nákladů.
(130)
986 různých činností tvoří základní prvky hodnotového řetězce každého produktu. Část nákladů spojená s danou činností je přiřazována produktům v závislosti na využívání dotyčné činnosti u každého produktu. Náklady neprovozních činností jsou napřed přiřazeny provozním činnostem, které přispívají přímo produktům.
(131)
V poslední etapě postupu jsou náklady činností nakonec přiřazeny ke každému produktu podle přerozdělovacího klíče, který je obvykle založen na objemu. Jinými slovy, všechny produkty, které využívají určité činnosti, jsou zaúčtovány s částí nákladů této činnosti a tato část je úměrná objemu, s jakým tuto činnost využívají.
(132)
Komise soudí, že metoda analytického účetnictví, kterou v současné době DPLP používá, je uspokojivá, protože všechny náklady přiřazuje správně a s dostatečnou odpovídající mírou. Komise ale konstatuje, že DPLP vypracovala tuto metodu postupně, a lze se proto domnívat, že účetní údaje z počátku období, jež je předmětem šetření, jsou sice celkově důvěryhodné, ale ne tak podrobné jako údaje současného systému účetnictví.
(133)
V březnu roku 2011 belgické orgány seznámily Komisi se změnou metody analytického účetnictví DPLP, která měla být provedena se zpětnou platností s cílem odlišného rozdělení některých nákladů mezi komerční činnosti a činnosti veřejné služby. Změna plánovaná belgickými orgány se týká poslední etapy přiřazování nákladů, kdy jsou produkty zúčtovávány s náklady, které jsou úměrné objemu využití každé činnosti.
(134)
Změnou se mění metoda přiřazování provozních nákladů produktům, kterou DPLP dosud používala. Po podobné změně by některé náklady spojené s komerčními produkty přešly do oblasti veřejných služeb, čímž by se rozšířil základ nákladů veřejných služeb. Veřejné služby by tím nesly za rok v průměru […] EUR nákladů, které jsou v současné době přiřazovány komerčním produktům. Ostatní součásti metody analytického účetnictví by zůstaly beze změn.
(135)
Belgické orgány uvádějí, že náklady některých činností jsou již ze své podstaty určovány na určité úrovni, kterou stanoví potřeby veřejné služby. Jinými slovy, náklady těchto činností využívaných pro účely veřejných služeb by zůstaly stejné, i kdyby jich nevyužíval žádný komerční produkt. Jelikož daný komerční produkt nevyvolal dotyčnou činnost, neměl by nést provozní náklady spojené s touto činností ani v případě, kdy ji využívá.
(136)
Ačkoliv belgické orgány zdůrazňují, že je revidovaná metoda slučitelná se směrnicí 97/67/ES, rozsudkem ve věci Chronopost (40) a rámcem Unie pro státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby (41) (dále jen „rámec pro SOHZ“), protože přiděluje produktům přímo přiřaditelné náklady a část společných nákladů, a že tato metoda lépe odráží skutečné náklady spojené se závazky veřejné služby, Komise soudí, že toto nové tvrzení nelze přijmout z formálních, ekonomických a právních důvodů.
(137)
Pokud jde o formální hledisko, není navrhovaná metoda ve skutečnosti v interním účetnictví DPLP používána, ale spočívá spíše ve změně ex post předchozích údajů. Revidovaná metoda nezískala souhlas regulačního orgánu jako základu pro stanovení sazeb a nepoužívá ji ani stát za účelem výpočtu vyrovnání za služby obecného hospodářského zájmu. Revidovaná metoda se tak jeví jako teoretická konstrukce vypracovaná pro účely tohoto řízení v oblasti státní podpory. Pokud jde o stanovení ceny převodu prováděného uvnitř podniku, nelze z ekonomického hlediska předpokládat, že by komerčním produktům neměla být přiřazována část nákladů prostředků, které využívají (podle této metody by např. komerční produkty nepřispívaly na náklady spojené s roznáškou poštovních doručovatelů, i když doručovatelé roznášejí také tyto produkty). Z právního hlediska se taková změna nejeví jako slučitelná s čl. 14 odst. 3 písm. b) iv) směrnice 97/67/ES, rozsudkem ve věci Chronopost (42) a rámcem pro SOHZ (43) z roku 2005, které všechny vyžadují, aby společné náklady byly vhodným způsobem přiřazovány komerčním činnostem.
(138)
Komise nepostaví své posouzení na změněných účtech ale na údajích analytického účetnictví potvrzených v souladu se směrnicí 97/67/ES Belgickým institutem poštovních služeb a telekomunikací (IBPT - Institut belge des services postaux et des télécommunications, tj. regulačním orgánem belgického poštovního odvětví (44)), které byly sděleny původně a které jsou založeny na metodě analytického účetnictví, kterou DPLP úředně používá.
6.2 POSOUZENÍ PŘEVZETÍ DŮCHODOVÝCH NÁKLADŮ
6.2.1 Existence podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU
(139)
Podle čl. 107 odst. 1 SFEU „podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem, nestanoví-li tato smlouva jinak“.
(140)
Aby určité opatření představovalo státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, musí být splněny tyto kumulativní podmínky: opatření musí
i)
poskytnout příjemci výhodu,
ii)
narušovat nebo moci narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňuje určité podniky,
iii)
představovat zásah státu nebo být poskytnuto ze státních prostředků,
iv)
ovlivňovat obchod mezi členskými státy.
6.2.1.1 Výhoda a selektivita
(141)
Na základě přístupu použitého v rozsudku ve věci Combus (45) belgické orgány zdůrazňují, že závazky v oblasti důchodů představovaly neobvyklé výdaje, které konkurenti nemuseli financovat, a tím pádem jejich převzetí státem nepředstavuje podporu.
(142)
Zdůrazňují zejména, že kvůli nedostatečné pružnosti, která je příznačná pro status statutárních zaměstnanců, nemohla DPLP snížit podíl představovaný touto kategorií zaměstnanců, ačkoliv je tato kategorie značně nákladnější než případní zaměstnanci s méně výhodnými pracovními smlouvami.
(143)
Nejprve je nutno obecně připomenout, že rozsudek ve věci Combus nebyl Soudním dvorem potvrzen. Judikatura Soudního dvora naopak vyvrací předpoklad, podle kterého by vyrovnání za strukturální nevýhodu vylučovalo jakékoli označení za podporu. Z ustálené judikatury Soudního dvora tak vyplývá, že existenci podpory je nutno posuzovat z hlediska důsledků a ne z hlediska příčin nebo cílů státního zásahu (46). Soudní dvůr rovněž rozhodl, že pojem podpory zahrnuje výhody poskytnuté veřejnými orgány, které v různých formách snižují výdaje běžně zatěžující rozpočet podniku (47).
(144)
Soudní dvůr kromě toho uvedl, že náklady spojené s odměnami zaměstnanců zatěžují již ze své podstaty rozpočet podniků, a to bez ohledu na to, zda tyto náklady vyplývají či nevyplývají ze zákonných povinností nebo kolektivních smluv (48). V tomto ohledu Soudní dvůr stanovil, že skutečnost, že státní opatření mají za cíl vyrovnat nadnáklady, nebrání možnosti, aby byly označeny za podporu (49).
(145)
K tomu je možno poznamenat, že souvislosti hospodářské soutěže, do nichž spadal případ Combus, byly odlišné od souvislostí, které se týkají DPLP. Společnost Combus musela vyvíjet svou dopravní činnost na obchodním základě a působit na trhu za podmínek hospodářské soutěže, jež byly srovnatelné s podmínkami soukromých společností autobusové dopravy. Společnosti veřejné dopravy postupují po nabídkovém řízení svou činnost v oblasti autobusové přepravy soukromým a veřejnoprávním podnikům. V souladu s pravidly zadávání zakázek jsou zakázky přidělovány „hospodářsky nejvýhodnější nabídce“, a to bez ohledu na to, zda je uchazeč soukromý nebo veřejný subjekt. Během celého posuzovaného období měla společnost DPLP značný monopol a hospodářské tlaky se projevovaly zcela odlišným způsobem. Na rozdíl od věci Combus k tomu Belgie v tomto případě nepřijala žádné právní opatření s cílem zrušit nebo přizpůsobit zvláštní systém zaměstnaneckého poměru platný pro státní zaměstnance pracující pro DPLP, nebo způsob, jakým jim vzniká nárok na důchod.
(146)
Komise proto soudí, že skutkové rozdíly mezi případem Combus a předmětným případem odůvodňují odlišný závěr v této věci.
(147)
Za účelem posouzení, zda předmětná opatření obsahují prvky státní podpory, je nutno zjistit, zda tato opatření poskytují DPLP hospodářské zvýhodnění v tom, že jí umožňují nenést náklady, které by měly běžně zatěžovat její vlastní finanční prostředky, a tím zabránily, aby síly přítomné na trhu působily obvyklým způsobem. Podpora spočívá ve snížení nákladů, které zpravidla zatěžují rozpočet podniků vzhledem k povaze nebo struktuře předmětného režimu nákladů. Obráceně by bylo možno definovat pojem „zvláštní zatížení“ jako dodatečné náklady vůči nákladům obvyklým. Odstranění podobného zvláštního zatížení právním opatřením by příjemci neposkytlo zvýhodnění, a nepředstavovalo by proto státní podporu.
(148)
Podle judikatury Soudního dvora v oblasti analýzy selektivity, jež obsahuje pro určení slučitelnosti či neslučitelnosti odlišného zacházení s některými podniky nebo výrobami v tržní situaci, která je ze strukturálního hlediska obvyklá, srovnání s referenčním rámcem, označení zatížení za „běžné“ nebo za „zvláštní“ znamená, že je nutno vymezit referenční či srovnávací rámec s cílem zjistit podniky, které by se z hlediska cíle sledovaného dotyčnými opatřeními nacházely ve srovnatelné právní a skutkové situaci.
(149)
Nezdá se ovšem, že lze vypracovat nezávislý srovnávací rámec, který by umožnil stanovit „běžný“ příspěvek, který zatěžuje podniky, které se z hlediska cíle sledovaného dotyčným opatřením nacházejí v právní a skutkové situaci srovnatelné se situací DPLP. U konkurentů DPLP se zejména jedná o soukromoprávní podniky, které provozují své činnosti na konkurenčních trzích, zatímco DPLP měla během posuzovaného období zákonný monopol, a to až do úplné liberalizace, k níž došlo v roce 2011.
(150)
Za účelem zjištění výhody ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy musí Komise proto posoudit situaci DPLP a porovnat odvody na sociální zabezpečení před a po převzetí důchodových nákladů.
(151)
Od zákona ze dne 6. července 1971 až do reformy důchodového systému v roce 1997 nesla DPLP všechny důchodové náklady a náklady na sociální zabezpečení u svých státních zaměstnanců. Za těchto okolností se Komise domnívá, že tyto náklady jsou součástí běžných výdajů, které DPLP musela financovat ze svých vlastních prostředků s ohledem na její právní a skutkové postavení na belgickém poštovním trhu.
(152)
Jelikož převzetí důchodových nákladů, k němuž došlo v roce 1997 a jež je předmětem šetření, umožnilo DPLP, aby nemusela nést náklady, které by za běžných podmínek musela financovat ze svých vlastních prostředků, předmětná opatření poskytují tomuto subjektu výhodu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy.
(153)
Dotyčná výhoda je selektivní, protože se týká pouze DPLP.
6.2.1.2 Státní prostředky
(154)
Hrazení důchodů bylo financováno státem, který v oblasti důchodů převzal pravomoci DPLP.
(155)
Vzhledem k tomu, že stát hradí důchodcům DPLP důchody přímo ze svého vlastního rozpočtu, jsou zcela zjevně používány státní prostředky.
6.2.1.3 Narušení hospodářské soutěže a ovlivnění obchodu mezi členskými státy
(156)
Výše popsaná opatření mohou ovlivnit obchod mezi členskými státy, protože DPLP působí na trzích otevřených hospodářské soutěži, jako jsou služby dodávání balíků, pro něž je příznačná výrazná přeshraniční výměna. Na trhu zasílání balíků čelí konkurenci podniků, které vyvíjejí činnost v jiných členských státech, jako jsou společnosti UPS, FedEx nebo TNT Express. DPLP vyvíjí rovněž činnost na trhu distribuce tisku, kde působí či mohou působit podniky z jiných členských států. Distribuce balíků nebyla nikdy DPLP vyhrazena zcela a již na počátku devadesátých let minulého století nabízely další podniky některé služby v oblasti distribuce balíků (50) nebo jiné zvláštní poštovní služby (51). DPLP kromě toho působí na trhu finančních odvětví (běžné poštovní účty, spořicí účty a platební služby), kde čelí konkurenci subjektů, které nabízejí finanční produkty, jako jsou banky a finanční subjekty. Poštovní běžné a spořicí účty, které se používají jak k platbám, tak ke spoření, konkurují bankovním běžným a spořicím účtům. Bankovní odvětví bylo otevřeno hospodářské soutěži již před rokem 1992 a vyznačovalo se rozsáhlými obchody mezi členskými státy. Banky různých členských států se v Belgii usadily již před rokem 1992: v té době působilo na území Belgie více než 70 zahraničních finančních společností (52).
(157)
Vzhledem k výše uvedeným odůvodněním je zjevné, že každé státní opatření, které DPLP poskytuje hospodářské zvýhodnění, může ovlivnit obchod mezi členskými státy.
(158)
Z důvodů uvedených v 141. až 157. bodě odůvodnění Komise soudí, že převzetí hrazení důchodů představuje podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
6.2.2 Posouzení slučitelnosti převzetí hrazení důchodů s vnitřním trhem ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. c)
(159)
V rámci reformy důchodového systému v roce 1997 bylo hrazení ročních čistých nákladů na důchody společností DPLP státu nahrazeno přímým příspěvkem, čímž došlo ke srovnání důchodových nákladů hrazených DPLP s náklady jejích konkurentů. Bez této reformy by úroveň důchodových nákladů v následujících letech výrazně vzrostla, a to zejména kvůli zhoršení poměru mezi pracovně činnými státními zaměstnanci (přispěvatelé) a pracovně nečinnými (příjemci) v důsledku rozhodnutí DPLP státní zaměstnance nadále do zaměstnání nepřijímat.
(160)
Vzhledem k tomu, že odchylky stanovené v čl. 107 odst. 2 a v čl. 107 odst. 3 písm. a) a b) SFEU nejsou zjevně použitelné a že Belgie na podporu slučitelnosti převzetí hrazení důchodů ve prospěch DPLP nezmínila čl. 106 odst. 2 SFEU, Komise přezkoumá, zda lze toto převzetí prohlásit za slučitelné podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU, který stanoví, že podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, lze považovat za slučitelné s vnitřním trhem, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem.
(161)
Komise nejprve přezkoumá, do jaké míry převzetí všech nákladů spojených s důchody splňuje cíl společného zájmu a je pro něj nutné, a potom přiměřenost této míry a zváží pozitivní a negativní důsledky podpory.
6.2.2.1 Liberalizace poštovního odvětví představuje společný zájem
(162)
Právo Unie podporovalo od roku 1992 stále větší liberalizaci poštovního odvětví tím, že přijalo zelenou knihu, která následně vedla k přijetí tří směrnic, a to i) směrnice 97/67/ES, ii) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/39/ES ze dne 10. června 2002, kterou se mění směrnice 97/67/ES s ohledem na další otevření hospodářské soutěže poštovních služeb Společenství (53), a iii) směrnice 2008/6/ES. Uznává se rovněž, že liberalizace poštovních trhů na úrovni EU má důležitou úlohu v Lisabonské strategii pro dosažení růstu a vytvoření pracovních příležitostí.
(163)
Je proto důležité nejenom zajistit poskytování základních poštovních služeb, jak se projevuje v pojmu závazku všeobecné služby, ale také zavést rovné podmínky hospodářské soutěže pro tradičního provozovatele, již existující konkurenty a nové subjekty.
(164)
Již v rozhodnutí, které se týkalo francouzské společnosti La Poste, Komise uznala, že zavedení stejných podmínek v oblasti odvodů na sociální zabezpečení pro tradičního provozovatele a jeho konkurenty představuje klíčovou podmínku pro spravedlivou hospodářskou soutěž v odvětví poštovních služeb. Usoudila, že převzetí závazků financování důchodů státních zaměstnanců pracujících ve francouzské společnosti La Poste je slučitelné s vnitřním trhem, přičemž veřejné dotace zaručují stejnou výši odvodů na sociální zabezpečení pro francouzskou La Poste a její konkurenty. Komise má v úmyslu použít v tomto konkrétním případě stejné uvažování jako v kapitole 6.3 tohoto rozhodnutí, které je nutno považovat za použitelné v tomto konkrétním případě v míře, v jaké je relevantní.
6.2.2.2 Nezbytnost převzetí hrazení důchodů
(165)
Komise soudí, že přeměna DPLP v roce 1992 byla nutná pro podpoření hospodářské soutěže na poštovním trhu: toto opatření totiž postavilo DPLP a její konkurenty na stejnou úroveň, pokud jde o právní formu (a tím zrušilo neomezenou záruku, již dosud DPLP měla jakožto veřejnoprávní jednotka).
(166)
Ani belgický stát a ani agentura pošt ovšem nenashromáždily rezervy odpovídající nahromaděným závazkům v oblasti důchodů. Při svém vzniku v roce 1992 DPLP nadále plnila závazky v oblasti důchodů, aniž by byla na jejich krytí zanesena do jejího účetnictví odpovídající aktiva.
(167)
Vyplácení důchodů by proto pro DPLP postupně začalo představovat příliš velkou zátěž, protože četní státní zaměstnanci se blížili věku odchodu do důchodu. Ačkoliv byla za účelem zlepšení tohoto stavu přijata opatření (zlepšení produktivity, postupné snižování počtu zaměstnanců díky přirozeným odchodům, indexace mezd), k zajištění trvalé finanční rovnováhy DPLP by to nestačilo (viz níže tabulka č. 1).
(168)
Může za to zejména skutečnost, že přeměna na soukromoprávní podnik znamenala pro DPLP také nepřijímat nadále do zaměstnání státní zaměstnance a najímat pouze smluvní zaměstnance (na něž se vztahuje obecná pracovní smlouva a ustanovení pracovního práva). DPLP by proto po roce 1997 musela financovat ze svých vlastních příjmů jak výdaje na důchody státních zaměstnanců v důchodu, tak sociální odvody na důchodové zabezpečení svých pracovně činných smluvních zaměstnanců.
(169)
Negativní vývoj peněžních toků DPLP se postupem let zhoršoval a nadále zhoršuje, protože vyšší platby na důchody přesáhly a stále přesahují příjmy vytvářené jejími činnostmi (viz tabulka č. 3).
Tabulka 3
Simulace penežních toku DPLP provedená belgickými orgány v roce 1996
(170)
DPLP by nepochybně čelila mnohem vyšším nákladům, pokud by po roce 1997 musela financovat důchody všech svých státních zaměstnanců z vlastních prostředků. Je zřejmé, že bez podpory by byl ohrožen přechod z právního statusu veřejné správy na právní status soukromého podniku.
(171)
Kromě toho by úplné refinancování důchodových nákladů zvýšením příjmů z regulovaných dopisních zásilek vedlo k velmi vysokým sazbám za odeslání dopisů a k takovému potenciálně výraznému snížení počtu odesílaných dopisů, že by to ohrozilo nabídku všeobecných služeb dopisních zásilek.
(172)
Komise vedle toho zastává názor, že předmětná opatření jsou přizpůsobena cíli zájmu Společenství, který sledují. Žádný jiný nástroj by nemohl řešit tuto záležitost účinnějším způsobem. V odvětvích, v nichž existuje služba obecného hospodářského zájmu, by samozřejmě mohla být poskytnuta vyrovnání za veřejnou službu, ovšem podobný přístup by nebyl dlouhodobě udržitelný z důvodu zvláštní strukturální povahy této záležitosti.
(173)
S ohledem na cíle liberalizace poštovních trhů, které spočívají zejména v zaručené nabídce všeobecných poštovních služeb dobré kvality za dostupné ceny, a vzhledem k cíli prosazování poctivé hospodářské soutěže představovalo převzetí hrazení důchodů nezbytné opatření.
6.2.2.3 Proporcionalita převzetí hrazení důchodů
(174)
Rozhodnutí ve věci francouzské společnosti La Poste uvádí posouzení Komise, pokud jde o proporcionalitu opatření podpory ve spojení s převzetím nákladů na důchody, které mají tradiční provozovatelé poštovního odvětví, kteří nadále zaměstnávají státní zaměstnance za podmínek domluvených v době, kdy měli monopolní postavení. Proporcionalitu je nutno posuzovat s ohledem na zavedení spravedlivých podmínek na trzích otevřených hospodářské soutěži (např. dopisy, balíky a finanční služby). Tradiční provozovatel musí platit stejné sazby odvodů na sociální zabezpečení jako jeho konkurenti.
(175)
Jelikož se smluvní zaměstnanci DPLP na rozdíl od statutárních, kteří mají podobný status jako státní zaměstnanci, nacházejí z právního hlediska ve stejné situaci jako zaměstnanci jakéhokoli soukromého podniku, umožňuje porovnání odvodů na sociální zabezpečení placených DPLP pro každou kategorii zaměstnanců ověřit, zda společnost od doby, kdy byla zbavena hrazení důchodů, plní podmínku týkající se placení stejné sazby odvodů na sociální zabezpečení jako její konkurenti.
(176)
Níže uvedená souhrnná tabulka uvádí zevrubný přehled nákladů na sociální zabezpečení placených DPLP pro své statutární a smluvní zaměstnance:
Náklady na sociální zabezpečení nesené a hrazené DPLP
Statutární zaměstnanci
Smluvní zaměstnanci
Odvody DPLP do systému sociálního zabezpečení, z nichž 8,86 % připadá na důchody
[…] %
[…] %
Náklady přímo nesené DPLP
[…] %
[…] %
Nemocenské a invalidní pojištění
[…] %
[…] %
Rodinné přídavky
[…] %
-
Příspěvek k vyplácení vyrovnání (54)
[…] %
Strukturální snížení (55)
[…] %
PŘÍSPĚVEK HRAZENÝ ZAMĚSTNAVATELEM Celkem
[…] %
[…] %
PŘÍSPĚVEK HRAZENÝ ZAMĚSTNANCI
[…] %
[…] %
Příspěvek zaměstnance do všeobecného systému sociálního zabezpečení
[…] %
[…] %
(177)
Jak dokládá výše uvedená tabulka, je míra příspěvku DPLP do belgického systému sociálního zabezpečení (nominální procentní podíl mzdových nákladů) zřetelně nižší než příspěvek soukromých subjektů ([…] % oproti […] %).
(178)
Pokud se ovšem pro účely srovnání skutečných sazeb odvodů na sociální zabezpečení zohlední náklady přímo nesené zaměstnavatelem, oba podíly jsou téměř stejné a v případě statutárních zaměstnanců DPLP dokonce mírně vyšší ([…] % oproti […] %).
(179)
Lze také pozorovat, že odvody placené zaměstnanci jsou v obou případech výrazně stejné ([…] % oproti […] %).
(180)
Důvodem nižší nominální sazby odvodů na sociální zabezpečení placených DPLP pro své statutární zaměstnance je osvobození od některých poplatků na sociální zabezpečení, které se nevztahují na pracovníky se statusem státních zaměstnanců (např. nemoc z povolání, nezaměstnanost, pracovní úraz). Sama DPLP ovšem přímo nese náklady na sociální zabezpečení, na které se vztahuje osvobození z důvodu zvláštního statusu jejích statutárních zaměstnanců. Tento přístup má pro DPLP za následek vysoké přímé náklady.
(181)
Pokud jde o příspěvek samotných zaměstnanců, který je nutno také zohlednit, protože zaměstnanci musí platit tento příspěvek ze své mzdy, již jim platí zaměstnavatel (pro něhož tudíž tento příspěvek představuje také náklad), je u statutárních zaměstnanců oproti smluvním mírně vyšší.
(182)
Belgické orgány a DPLP sdělily informace, z nichž vyplývá, že přímé odvody zůstaly během času celkově stabilní.
(183)
Ačkoliv se u přímých nákladů přímo nesených DPLP ([…] %) nejedná v přesném slova smyslu o odvody na sociální zabezpečení, je nutno zohlednit skutečnost, že se nejedná o dobrovolné náklady, ale že vyplývají přímo ze zvláštního statusu statutárních zaměstnanců a že byly tudíž DPLP uloženy. Zdá se proto logické považovat je z hlediska původu a určení za další povinné náklady na sociální zabezpečení.
(184)
Pro výpočet skutečných odvodů na sociální zabezpečení placených DPLP je proto nutno tyto přímé náklady zohlednit. Celková míra odvodů na sociální zabezpečení, která z toho vyplývá, je zřejmě mírně vyšší v případě statutárních zaměstnanců DPLP ([…] %) než v případě zaměstnanců podniků soukromého sektoru ([…] %).
6.2.2.4 Kritérium pro zjištění vyváženosti převzetí hrazení důchodů
(185)
Reforma důchodového systému použitelná na DPLP představovala zásadní etapu přizpůsobení podniku postupné liberalizaci a s výhledem na úplnou liberalizaci belgického poštovního trhu, která hraje důležitou úlohu v rámci Lisabonské strategie pro dosažení růstu a vytvoření pracovních příležitostí.
(186)
V rozhodnutí o společnosti La Poste Komise uvedla, že liberalizace poštovního odvětví by mohla být ztížena, pokud nebudou schváleny projekty reformy důchodového systému (srovnatelné s reformou provedenou v Belgii).
(187)
Komise se rovněž domnívá, že i když se předmětná opatření netýkají, pokud jde o dávky vyplácené důchodcům, zvláštního režimu, mohou učinit mechanizmus financování, který se v důsledku historického vývoje stal zastaralým, trvale udržitelným. Soudí, že tato opatření proto zapadají do obecnějšího rámce reformy důchodových systémů členských států, již si přeje jak Rada, tak Komise.
(188)
Negativní důsledky opatření se jeví jako omezené, protože vzhledem k minulosti DPLP a jejích činností je zřejmé, že většina jejích závazků v oblasti důchodů se týká činností ve vyhrazeném odvětví, kde je narušení hospodářské soutěže již svou podstatou omezené.
(189)
Předmětné opatření by teoreticky mohlo umožnit DPLP zachovat si dominantní postavení. Komise ovšem považuje toto riziko za nízké, protože se opatření omezují na sladění sociálních odvodů placených DPLP s odvody jejích konkurentů.
(190)
Z předchozího vyplývá, že v porovnání s pozitivními důsledky opatření jsou negativní důsledky podpory poskytnuté DPLP omezené.
(191)
Vzhledem k tomu, že se opatření omezují na míru nutnou k vytvoření rovných podmínek v oblasti odvodů na sociální zabezpečení a že odstraňují narušení hospodářské soutěže, jež znevýhodňovalo DPLP, neovlivňují podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem.
(192)
Komise proto zastává názor, že lze opatření převzetí hrazení důchodů přijaté v roce 1997 považovat za podporu slučitelnou s vnitřním trhem ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU, protože nestaví DPLP oproti ostatním subjektům do výhodnějšího postavení, pokud jde o náklady na sociální zabezpečení jejích statutárních zaměstnanců.
6.3 POSOUZENÍ VYROVNÁNÍ ZA VEŘEJNOU SLUŽBU A DALŠÍ OPATŘENÍ
6.3.1 Existence podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU
6.3.1.1 Výhoda a selektivita
(193)
Pokud jde o vyrovnání nákladů veřejné služby, rozsudek ve věci Altmark (56) stanoví kritéria, jež veřejný zásah musí splnit, aby mohl být považován za vyrovnání závazků veřejné služby a nebyl označen za státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(194)
V tomto konkrétním případě nejsou tato kritéria splněna, a to zejména kritérium čtvrté: DPLP nebyla vybrána v rámci řízení o zadání veřejné zakázky. Belgické orgány navíc neprokázaly, že míra vyrovnání byla stanovena na základě analýzy nákladů, které by měl průměrně velký a dobře spravovaný podnik vybavený odpovídajícími prostředky, aby mohl uspokojit požadované potřeby veřejné služby, a Komise nemá k dispozici žádné náznaky či informace, aby se mohla domnívat, že je čtvrté kritérium splněno.
(195)
Protože příjemcem každoročních vyrovnání byl pouze jeden podnik a protože tato vyrovnání dala tomuto podniku k dispozici dodatečné prostředky, opatření poskytlo DPLP selektivní zvýhodnění.
(196)
Kapitálové vklady v roce 1997: belgické orgány přiznaly, že se u kapitálových vkladů provedených v roce 1997 v celkové výši 62 milionů EUR ve skutečnosti jednalo o odložené vyplacení dlužného vyrovnání za službu obecného hospodářského zájmu z roku 1996. Tyto vklady je proto nutno posuzovat na stejném základě jako každoroční vyrovnání. Jelikož nejsou splněny různé podmínky stanovené v rozsudku ve věci Altmark, opatření poskytlo DPLP selektivní zvýhodnění.
(197)
Kapitálové vklady v roce 2003: belgické orgány prohlásily, že při vkladu kapitálu provedeném v roce 2003 (297,5 milionu EUR) byla dodržena zásada investora v tržním hospodářství, a že tento vklad proto nepředstavuje státní podporu. Podle nich měl tento vklad za cíl posílit vlastní kapitál DPLP za účelem výstavby a modernizace poštovních uzlů, optimalizace roznášky dopisních zásilek a automatizace. Vložené finanční prostředky měly rovněž pokrýt výdaje spojené se zaměstnanci v důsledku snížení počtu pracovníků ve spojení se systémem předčasného odchodu do důchodu, zkrácení pracovní doby a zvýšení mezd nabízených novým zaměstnancům.
(198)
Na prokázání, že tento vklad kapitálu byl v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství, belgické orgány vypracovaly v rámci svého strategického plánu výhledy ziskovosti, které vedly k úrovni ziskovosti přesahující kapitálové náklady, kterou by požadoval soukromý investor.
(199)
Výhledy a výpočet zisku provedené belgickými orgány mají povahu prognózy, jsou velmi podrobné a v souladu s metodou, již by použil soukromý investor:
1.
ziskovost je vypočítána pomocí metody budoucích realizovaných peněžních toků, jež zohledňuje budoucí růst podniku a schopnosti investic přinášet zisk a peněžní toky pro jeho akcionáře;
2.
počítalo se s třemi různými scénáři: scénářem optimistickým, pesimistickým a nejpravděpodobnějším, který byl nakonec zvolen pro posouzení citlivosti výhledů;
3.
výhledy uváděly zvýšení ziskového rozpětí na […] % v roce 2007 (viz tabulka č. 4) a očekávanou míru návratnosti kapitálu během období 2003-2012 na úrovni […] %, což je míra přesahující […] % uváděných nezávislým znalcem (Banque Degroof) jako ziskové rozpětí, jež by soukromí investoři v poštovním odvětví považovali za přiměřené.
Tabulka č. 4
Výhledy ex ante zisku během období 2003-2007 vypracované belgickými orgány
(…)
Zdroj: belgické orgány.
Tabulka č. 5
Výpočet míry návratnosti kapitálu ex ante provedený belgickými orgány pro nejpravděpodobnější scénář
(…)
Zdroj: belgické orgány.
(200)
Lze rovněž poznamenat, že spolehlivost výhledů byla obecně potvrzena finančními výsledky dosahovanými během následujících roků (viz tabulka č. 6). V důsledku tohoto zvýšení ziskovosti začala DPLP od roku 2007 vyplácet dividendy.
Tabulka č. 6
Zisk ex post během období 2003-2007
(…)
Zdroj: belgické orgány.
(201)
Hospodářské výsledky zaznamenané během období deseti let jsou rovněž v souladu s výhledy z roku 2003, protože míra návratnosti kapitálu ex post by se měla pohybovat na úrovni […] %, tudíž přesáhnout úroveň […] %, s níž se počítalo v roce 2003.
(202)
Ačkoliv se návratnost investice provedené belgickým státem jeví jako dostatečná pro potvrzení, že u této investice byla dodržena zásada soukromého investora v tržním hospodářství, je nutno poznamenat, že očekávané příjmy, které sloužily jako základ pro posouzení této návratnosti, zahrnovaly státní podpory, a to zejména každoroční vyrovnání vyplácená společnosti DPLP.
(203)
Tato opatření státní podpory ovšem zjevně sledují odlišné cíle a nemají žádnou chronologickou vazbu na kapitálový vklad provedený v roce 2003.
(204)
Nejistota, kterou by soukromému investorovi mohla způsobit neoznámená podpora ve prospěch DPLP, byla zmírněna formálním povolením kapitálového vkladu poskytnutým Komisí v jejím rozhodnutí z roku 2003. V okamžiku provedení investice by každý soukromý investor s příznivými výhledy návratnosti následkem přijetí kladného rozhodnutí Komise pravděpodobně podstoupil riziko a tuto investici provedl, i když toto rozhodnutí nebylo ještě konečné. Soukromý investor by se svým rozhodnutím nečekal několik let až do vynesení rozsudků Soudu prvního stupně a Soudního dvora. Pozdější zrušení tohoto rozhodnutí proto představuje událost, se kterou se v okamžiku provedení investice nedalo počítat a která se musela jevit jako málo pravděpodobná, protože rozhodnutí Komise se považují za právoplatná, dokud nebyla zrušena.
(205)
Komise proto zastává názor, že kapitálový vklad provedený v roce 2003 lze považovat za vklad v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství a že nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(206)
Kapitálové vklady v roce 2006: belgické orgány prohlásily, že při vkladu kapitálu provedeném v roce 2006 (40 milionů EUR) byla dodržena zásada investora v tržním hospodářství, a že tento vklad proto nepředstavuje státní podporu.
(207)
Tento vklad byl proveden za stejných podmínek, jaké platí pro soukromého investora: navýšení kapitálu DPLP bylo upsáno státem (ve výši 40 milionů EUR) a společností Post Invest Europe (ve výši 300 milionů EUR), a to za stejnou cenu za akcii (pari passu). Společnost Post Invest Europe byla v té době vnějším investorem bez jakékoliv vazby na DPLP nebo belgický stát.
(208)
Emisní cena akcií byla kromě toho stanovena správně. Za účelem určení ceny nových vydaných akcií odhadla investiční banka, na kterou se belgické orgány obrátily, že se celková hodnota společnosti DPLP pohybuje mezi […] a […] EUR. Stát se nakonec rozhodl pro částku […] EUR za celý podnik, a to před kapitálovými vklady. Předpoklady ohledně míry návratnosti kapitálu a rizika na základě společného obchodního plánu spočívaly jako takové na ohledech spojených s optimalizací zisků v dlouhodobém výhledu. Také hospodářské výsledky zaznamenané později společností DPLP následkem navýšení kapitálu v roce 2006 (viz níže) potvrzují spolehlivost předpokladů a parametrů zohledněných v době přijímání rozhodnutí o investici.
Tabulka č. 7
Hospodářské výsledky DPLP mezi rokem 2006 a rokem 2010
(…)
Zdroj: belgické orgány.
(209)
Komise soudí, že kapitálový vklad ve výši 40 milionů EUR provedený v roce 2006 je zjevně v souladu s chováním investora v tržním hospodářství, a proto nepředstavuje státní podporu.
(210)
Osvobození od daně z příjmů právnických osob, které by mohlo poskytnout DPLP výhodu tím, že by snížilo výši daně, již by jinak tato společnost musela uhradit, nevedlo k žádnému konkrétnímu zvýhodnění: od roku 1992 do roku 2005, v němž bylo toto osvobození zrušeno, byl totiž kumulovaný hospodářský výsledek DPLP po zdanění záporný. Ačkoliv byl čistý hospodářský výsledek v některých letech kladný, převedení daňového odpočtu z jednoho roku na druhý by DPLP umožnilo daň neplatit, a to i kdyby režimu daně z příjmů právnických osob podléhala. Toto osvobození není proto v tomto rozhodnutí podrobněji přezkoumáváno.
(211)
Osvobození od pozemkové daně a od místní daně staví naopak DPLP do výhodnějšího postavení než ostatní podniky, protože zmírňují závazky, které by měla za běžných okolností plnit. Poskytují jí proto selektivní zvýhodnění.
(212)
Belgické orgány zdůrazňují, že převod budov spadal do vnitřní reorganizace státního majetku, protože DPLP patřila v té době zcela státu. Převodem budov ale DPLP dostala k dispozici nová aktiva, jež předtím patřila státu. DPLP sice tyto budovy využívala již v době, kdy patřily státu, nebyla ale jejich právoplatným vlastníkem. Převodem právního aktu vlastnictví získala DPLP, tedy podnik oddělený od státu, vlastnická práva k budovám. DPLP tedy obdržela v poměru ke stavu před převodem dodatečné prostředky. Toto opatření jí proto poskytlo selektivní zvýhodnění.
(213)
Bez státní záruky by DPLP nemohla získat půjčku za stejných podmínek. Belgické orgány soudily, že tržní sazby by byly vyšší až o 40 bazických bodů, zatímco záruční prémie hrazená státu představovala 25 bazických bodů.
(214)
Podle sdělení Komise o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na státní podpory ve formě záruk (57) (bod 3.2 písm. d)) „by se za riziko obvykle měla zaplatit příslušná prémie z částky záruky nebo protizáruky. Pokud je cena zaplacená za záruku nejméně stejně vysoká jako odpovídající záruční prémie, kterou lze nalézt na finančních trzích, neobsahuje záruka podporu. Nelze-li na finančních trzích nalézt odpovídající záruční prémii, kterou by bylo možno použít pro srovnání, je třeba porovnat celkové finanční náklady zaručené půjčky, včetně úrokové sazby půjčky a záruční prémie, s tržní cenou podobné nezaručené půjčky“. Jelikož záruční prémie není zřejmě v souladu s trhem, umožnila státní záruka DPLP získat financování za nižší cenu, než by měla v zásadě platit.
(215)
Opatření proto poskytlo DPLP selektivní zvýhodnění, jež se rovná rozdílu mezi úrokovou sazbou, již by DPLP musela platit, pokud by státní záruka neexistovala, a skutečnou úrokovou sazbou navýšenou o záruční prémii. Získaná výhoda představovala každý rok 15 bazických bodů z kapitálového závazku. Zvýhodnění lze tedy odhadnout na 1,5 milionu EUR za celou dobu trvání půjčky.
6.3.1.2 Existence státních prostředků
(216)
Každoroční vyrovnání za službu obecného hospodářského zájmu bylo financováno z rozpočtu belgického státu v souladu s na sebe navazujícími smlouvami o správě uzavřenými mezi DPLP a belgickým státem. Podle informací sdělených belgickým státem představovaly kapitálové vklady provedené v roce 1997 ve skutečnosti vyrovnání za službu obecného hospodářského zájmu, a jsou proto zahrnuty do této části rozhodnutí.
(217)
Daňová osvobození vedla k omezení příjmů státu z daní kvůli snížení příjmů, které by stát měl, pokud by tato osvobození neexistovala. Znamenají proto převod státních prostředků, který spočívá ve ztrátě fiskálních příjmů pro belgický stát.
(218)
Budovy převedené na DPLP patřily předtím státu. Stát postoupil jejich vlastnictví DPLP, čímž snížil svá vlastní aktiva a zvýšil aktiva DPLP. Opatření proto představuje převod státních prostředků.
(219)
Záruka týkající se půjčky byla poskytnuta státem, který za ni nesl rizika z vlastního rozpočtu bez protiplnění; představuje proto státní prostředek ve formě zřeknutí se příjmů.
(220)
Příjmy vytvářené službami distribuce dopisních zásilek nepředstavují v souladu s rozsudkem ve věci Preussen Elektra (58) státní příjmy, protože ceny placené uživateli jsou financovány z jejich vlastních finančních prostředků, které se vymykají kontrole státu.
(221)
Pro účely posouzení slučitelnosti jsou tyto příjmy přesto uvedeny přímo do souvislosti s poskytováním služby obecného hospodářského zájmu v poštovním odvětví, a musí být proto v souladu s bodem č. 17 rámce pro SOHZ a článku 7 směrnice 97/67/ES zohledněny za účelem určení nezbytnosti a proporcionality vyrovnání.
6.3.1.3 Narušení hospodářské soutěže a ovlivnění obchodu mezi členskými státy
(222)
Opatření mohou ovlivnit obchod mezi členskými státy ze stejných důvodů, jako jsou důvody uvedené ve 156. bodě odůvodnění.
6.3.1.4 Shrnutí opatření podpory
(223)
Z důvodů uvedených ve 193. až 222. bodě odůvodnění představují následující opatření státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU:
a)
každoroční vyrovnání za službu obecného hospodářského zájmu (1992-2010);
b)
kapitálové vklady provedené v roce 1997;
c)
osvobození od pozemkové daně (1992-2005);
d)
převod budov v roce 1992;
e)
záruka poskytnutá státem v roce 2004.
6.3.2 Existující podpora ve smyslu čl. 108 odst. 1 SFEU
(224)
Některá opatření zkoumaná v tomto konkrétním případě by mohla být považována za existující podpory ve smyslu čl. 108 odst. 1 SFEU.
6.3.2.1 Osvobození od daně z příjmů právnických osob a pozemkové daně
(225)
DPLP byla osvobozena od daně z příjmu právnických osob a pozemkové daně, když byla stále veřejnou správou, tj. před rokem 1971, a tato osvobození pocházejí z doby před přistoupením Belgie k EHS. Od té doby u nich nedošlo k žádné změně. Tato opatření proto představují existující podpory.
(226)
Osvobození od daně z příjmů právnických osob bylo zrušeno v roce 2005, zatímco osvobození od pozemkové daně zůstává stále v platnosti.
6.3.2.2 Liberalizace poštovního trhu
(227)
Podle belgických orgánů by za existující podporu měla být považována všechna opatření přijatá před liberalizací poštovních trhů v roce 1999. Z dotyčných opatření měly ovšem prospěch všechny činnosti DPLP, která působila na konkurenčních trzích (jako jsou trhy distribuce balíků a finančních služeb) již před vstupem v platnost směrnice 97/67/ES v roce 1999. V souladu s rozsudkem ve věci Alzetta (59) nelze proto takovou podporu považovat za podporu, která se stala existující z důvodu vývoje vnitřního trhu: lze ji považovat za existující podporu pro daného příjemce jen tehdy, pokud tento příjemce vyvíjel v době zavedení podpory činnosti pouze na trzích, které nebyly otevřeny hospodářské soutěži.
(228)
Komise proto tento argument nemůže přijmout.
6.3.2.3 Desetiletá promlčecí lhůta
(229)
Nelze rovněž přijmout tvrzení, podle nějž by se desetiletá promlčecí lhůta měla počítat od zahájení tohoto formálního vyšetřovacího řízení v roce 2009. Rozsudek vynesený Soudem prvního stupně v roce 2009 nezrušil všechny vyšetřovací akty. Pouze naznačil, že tyto akty měly podnítit Komisi k zahájení formálního vyšetřovacího řízení (60).
(230)
Protože Komise naopak učinila svůj první vyšetřovací akt dne 23. prosince 2002, když belgickým orgánům zaslala svou první žádost o informace, je nutno považovat za existující podpory opatření, která se začala provádět před 23. prosincem 1992.
6.3.3 Slučitelnost vyrovnání za služby obecného hospodářského zájmu z hlediska čl. 106 odst. 2 SFEU
(231)
Slučitelnost vyrovnání za služby obecného hospodářského zájmu je posuzována z hlediska čl. 106 odst. 2 SFEU a rámce pro SOHZ. Rámec pro SOHZ je použitelný od svého vstupu v platnost dne 29. listopadu 2005. Vzhledem k tomu, že v zásadě spočívá v kodifikaci pravidel, která existovala již před jeho vstupem v platnost, bude na něj odkazováno i při posuzování opatření, která předcházela jeho vstupu v platnost.
6.3.3.1 Rozsah posouzení stanovený na základě pověření svěřených smlouvami o správě
(232)
Ve svých připomínkách se belgické orgány a DPLP rozhodně postavily proti tomu, aby Komise v souladu s přístupem použitým předtím pro posouzení jiných případů týkajících se podpor protiprávně vyplacených v minulosti provedla celkovou analýzu veškeré podpory poskytnuté DPLP za celé období, což předpokládá, že tato podpora financovala bez rozdílu všechny úkoly veřejné služby, které byly podniku svěřeny. Belgické orgány a DPLP zdůraznily, že v tomto konkrétním případě a na rozdíl od toho, co lze pozorovat v jiných případech, smlouvy o správě, které uzavřely, vymezují přísně oblast činností DPLP, které by měly být příjemci podpory, a stejně tak částky podpory, na které mohou mít tyto činnosti nárok (61).
(233)
Komise soudí, že předmětné smlouvy o správě definují přesným způsobem práva a povinnosti státu a příjemce podpory tím, že stanoví ukazatele výpočtu vyrovnání, o které se příjemce může ucházet u konkrétních činností, jež jsou zde vyjmenovány, a za období, jež jsou zde uvedena. Komise proto založí své posouzení na ustanoveních jednotlivých smluv o správě.
(234)
Služby obecného hospodářského zájmu, u nichž je nutno ověřit slučitelnost podpory, jsou definovány v pověřeních vystavených členským státem. Úkoly veřejně služby, které DPLP musí plnit, jí jsou svěřovány postupnými správními akty, kterými se schvalují smlouvy o správě, jež podepisuje se státem přibližně každých pět let. Tyto smlouvy rozvíjejí a doplňují ustanovení vnitrostátního poštovního zákona.
(235)
Každá z po sobě následujících smluv o správě představuje odlišné pověření, popisuje úkoly veřejné služby, které musí DPLP plnit, stanoví dobu trvání pověření a rovněž ukazatele, na jejichž základě se vypočítává vyrovnání, které má stát zaplatit. Smlouvy o správě upřesňují činnosti, jež jsou zohledněny ve výpočtu výše finančního vyrovnání poskytovaného státem.
(236)
Slučitelnost opatření podpory je nutno posuzovat z hlediska čl. 106 odst. 2 SFEU, protože vyrovnání bylo poskytnuto na financování nákladů vyvolaných plněním úkolů veřejné služby. Vyrovnání by bylo slučitelné, a to včetně přiměřeného zisku, pokud nevyrovnává nadměrně dodatečné náklady, které DPLP vznikají při plnění úkolů veřejné služby, které jsou jí svěřeny smlouvami o správě. Jakékoliv nadměrné vyrovnání bude muset být vráceno.
(237)
Rozsah posouzení nadměrného vyrovnání zahrnuje služby obecného hospodářského zájmu, u nichž ustanovení smluv o správě počítají s vyrovnáním.
(238)
Je nutno poznamenat, že ustanovení jednotlivých smluv o správě vykazují několik odlišností. Nadměrné vyrovnání je proto nutno vypočítávat na základě konkrétních ukazatelů stanovených v každé ze smluv.
(239)
V první smlouvě o správě (1992-1996) pokrývá vyrovnání za služby obecného hospodářského zájmu všechny veřejné služby. Ustanovení této první smlouvy o správě nerozdělují vyrovnání mezi různé veřejné služby podle toho, zda mají či nemají na vyrovnání podle této smlouvy nárok.
(240)
Je proto oprávněné soudit, že vyrovnání stanovené v této smlouvě pokrývá bez rozlišení dodatečné náklady vzniklé při plnění všech úkolů veřejné služby. U tohoto období se proto ověření případného nadměrného vyrovnání bude týkat všech opatření veřejné služby: všeobecné poštovní služby (závazek všeobecné služby - ZVS) stejně jako distribuce tisku a dalších úkolů svěřených DPLP.
(241)
Na rozdíl od první smlouvy o správě vyhrazuje druhá, třetí a čtvrtá smlouva o správě podpory určitým službám obecného hospodářského zájmu, které jsou zde definovány. Služby obecného hospodářského zájmu, které mohou uplatnit nárok na vyrovnání, jsou: distribuce novin a časopisů a rovněž další veřejné služby vyjmenované ve 33. bodě odůvodnění. Doložky, které určují služby, jež jsou příjemci určité podpory, jsou uvedeny ve smlouvách o správě: v článku 7 druhé smlouvy o správě, v článku 15 třetí smlouvy o správě a v článcích 12 a 13 čtvrté smlouvy o správě.
(242)
S výjimkou první smlouvy není naopak všeobecná poštovní služba na základě smluv o správě příjemcem žádného vyrovnání.
(243)
Náklady a příjmy všeobecné poštovní služby nejsou proto ve výpočtu nadměrného vyrovnání zohledněny, kromě případných přebytků pocházejících z vyhrazeného odvětví (62).
6.3.3.2 Výpočet nadměrného vyrovnání
(244)
Z důvodu odlišností mezi pověřeními veřejnou službou, které jsou uvedeny v 239. až 243. bodě odůvodnění, je případné nadměrné vyrovnání vypočítáváno odděleně pro první smlouvu o správě a pro tři další, které jí následovaly.
(245)
Kromě pokrytí nákladů vyvolaných plněním závazků veřejné služby, rámec pro SOHZ stanoví rovněž vyrovnání přiměřené míry odměny (63).
(246)
Bod č. 18 rámce pro SOHZ stanoví, že přiměřeným ziskem „je nutno rozumět míru návratnosti vlastního kapitálu, která zohledňuje riziko nebo nepřítomnost rizika vyplývající pro dotčený podnik ze zásahu členského státu, zejména pokud mu stát udělil výhradní nebo zvláštní práva. Tato míra nesmí běžně přesáhnout průměrnou míru, jež byla v dotčeném odvětví platná v posledních letech. V odvětvích, kde neexistuje podnik srovnatelný s podnikem, jemuž bylo svěřeno poskytování služby obecného hospodářského zájmu, může být toto srovnání učiněno s podniky umístěnými v jiných členských státech nebo, pokud je to nezbytné, v rámci jiných odvětví za předpokladu, že budou zohledněny zvláštnosti každého podniku. Při určování výše přiměřeného zisku může členský stát zavést pobídková kritéria, která se budou mimo jiné týkat kvality poskytované služby a přírůstků produktivity“.
(247)
Příslušnou míru přiměřeného zisku je proto nutno zvolit při zohlednění různých ukazatelů, a to zejména průměrnou míru v dotčeném odvětví, riziko spojené s činnostmi podniku a případně pobídková kritéria spojená s dotyčnou společností.
(248)
Pro stanovení míry přiměřeného zisku Komise vycházela z řady znaleckých studií, které jsou podrobněji rozvedeny níže. Na základě studií a úrovně rizika každé smlouvy o správě Komise stanovila pro DPLP širokou škálu míry přiměřeného zisku, která se pro každou ze čtyř smluv o správě týká na jedné straně distribuce dopisních zásilek a na druhé straně distribuce tisku. Tyto studie mají společné, že se snaží vymezit skupiny podniků dostatečně srovnatelných s dotyčným tradičním poštovním provozovatelem, pokud jde o činnosti a profil rizika, a stanovit pro něj referenční míru zisku založenou na ziscích zaznamenaných u těchto srovnatelných podniků.
(249)
Pokud jde zejména o riziko, Komise by ráda zdůraznila, že DPLP čelila po celé zkoumané období slabé či neexistující konkurenci u drtivé většiny svých činností, protože buď požívala právně chráněného monopolního postavení (to platí pro většinu služeb distribuce dopisních zásilek), nebo byla v dominantní pozici, která se projevovala velmi vysokými podíly na trhu a zábranami při vstupu na něj, jež tvořilo dotování cen, které byly nižší než náklady (např. distribuce tisku). Podle názoru Komise je nutno tento aspekt zohlednit ve všech srovnávacích studiích prováděných se společnostmi, které sice zajišťovaly podobné služby jako DPLP, ale vyvíjely své činnosti v konkurenčním prostředí.
(250)
Kromě toho stupeň vystavení riziku tradičního poštovního provozovatele závisí hlavně na vlastnostech regulačního mechanizmu zavedeného orgány veřejné moci.
(251)
Pokud jde o distribuci dopisních zásilek, tedy odvětví, v němž byl závazek všeobecné služby DPLP financován hlavně díky cenám poštovních známek (64), Komise se domnívá, že riziko se značně lišilo podle toho, zda ceny poštovních známek byly regulačním orgánem přizpůsobovány více či méně často (např. na začátku každého roku nebo prostě jen tehdy, kdy to bylo nutné), aby kryly čisté náklady závazku všeobecné služby stálým způsobem, či zda ceny poštovních známek (65) byly určovány předem na dlouhé období (např. na čtyři nebo pět let) v rámci dlouhodobé smlouvy (66). První způsob regulace cen vede k celkem nízkému riziku pro dotyčný podnik, protože ceny poštovních známek jsou přizpůsobovány v určitých intervalech tak, aby byla zachována stálá finanční vyváženost mezi příjmy a náklady. Tento typ regulace chrání zisková rozpětí společnosti před nejistotami. Druhý způsob vyvolává riziko větší, protože vystavuje provozovatele důsledkům dlouhodobého kolísání nákladů a příjmů.
(252)
Pokud jde o distribuci tisku (závazek všeobecné služby financovaný finančními vyrovnáními), je rozdíl stejně tak výrazný podle toho, zda je vyrovnání založeno na skutečných čistých nákladech (čisté náklady skutečně vzniklé) nebo na čistých nákladech plánovaných za dlouhé období. Vyrovnání vyplácené formou paušální částky a pokrývající očekávané čisté náklady za dlouhé období vystavuje provozovatele veškerému kolísání příjmů a nákladů. Provozovatel tak čelí většímu riziku než v případě úplného vyrovnání na základě následného určení nákladů a příjmů.
(253)
Pokud je smlouva, kterou je vázán provozovatel a veřejné orgány, taková, že veřejnou službu provází určitý stupeň rizika, a to např. protože vystavuje tradičního provozovatele výraznému kolísání příjmů a nákladů, musí být přiměřený zisk, na nějž má tradiční provozovatel nárok, úměrný odpovídající míře rizika, jemuž je vystaven. Pokud je smlouva mezi tradičním provozovatelem a veřejnými orgány naopak taková, že veřejnou službu neprovází žádné zásadní riziko, musí být přiměřený zisk rovněž skromný.
(254)
Komise kromě toho bere na vědomí, že mezi úrovní rizika, kterému je vystavena společnost, a úrovní vyrovnání, na něž má nárok za přírůstky účinnosti, existuje úzká vazba. Veřejné orgány tak mohou předem stanovit úroveň pevného vyrovnání, které předpokládá a zahrnuje přírůstky účinnosti, kterých by podnik měl za běžných okolností dosáhnout během trvání pověření. Vystavením společnosti veškerému kolísání nákladů a příjmů ji smlouva podněcuje k větší výkonnosti a ke zlepšení poměru mezi náklady a účinností. Zároveň ji vystavuje většímu riziku. Do určité míry jdou riziko a podnícení k účinnosti ruku v ruce. Stejně tak stropní cena stanovená předem na dlouhé období podněcuje běžně více k větší účinnosti, ale zároveň pro dotčenou společnost představuje také větší riziko.
(255)
Při přezkumu otázky míry přiměřeného zisku DPLP vychází Komise z několika znaleckých studií:
(256)
Studie WIK: v rámci případu C 36/07, tedy řízení o státní podpoře týkající se německého poštovního provozovatele Deutsche Post AG (dále jen „DP“), Komise požádala WIK Consult o vypracování studie o odpovídající úrovni přiměřeného zisku pro tradiční poštovní provozovatele (67) (dále jen „studie WIK“). Relevantní aspekty studie WIK byly sděleny Belgii dne 25. března 2010 a 7. února 2011. Komise obdržela připomínky Belgie ke studii WIK dne 23. dubna 2010 a 1. března 2011.
(257)
Studie Deloitte: dne 23. dubna 2010 Komise obdržela studii agentury Deloitte (68) (dále jen „studie Deloitte“), ve které tato agentura uvedla svůj názor na úroveň přiměřeného zisku, která by měla být přijata pro všeobecné služby poskytované DP. Tato studie byla předána Belgii dne 9. prosince 2011. Komise obdržela připomínky Belgie ke studii Deloitte dne 26. prosince 2011.
(258)
Studie CRA: Dne 1. března 2011 Belgie předložila studii vypracovanou kanceláří Charles Rivers Associates (69) (dále jen „CRA“), která popírá studii WIK.
(259)
V této studii WIK stanoví referenční přiměřený zisk pro DP. Konkrétně WIK nejprve analyzuje úkoly a riziko, které jsou vlastní DP, a dospívá k závěru, že tato společnost plní hlavně běžné úkoly a čelí jen omezenému podnikatelskému riziku (70). Na základě této analýzy přistupuje WIK k výběru podniků, které budou sloužit pro srovnání, tedy vymezuje složení referenčních skupin, jež umožní odvodit referenční přiměřený zisk. WIK obecně zdůrazňuje, že zvolený postup hodnocení přebírá zásady typizované metodiky používané pro referenční hodnoty ziskovosti v cenách převodů (71). Taková metodika se používá nejenom ve vnitrostátních předpisech v oblasti cen převodů, ale také v zásadách OECD v této oblasti (dále jen „zásady OECD“) (72).
(260)
WIK volí několik nástrojů pro měření ziskovosti a rozlišuje mezi interní mírou návratnosti (IMN), jež je založena na peněžních tocích a je považována za teoreticky správný nástroj měření ziskovosti dané činnosti, a ostatními ukazateli získanými z účetních údajů (míra odměny), jako je návratnost použitého kapitálu (NPK), návratnost vlastního kapitálu (NVK), výnosnost aktiv (VA) a provozní ziskové rozpětí (PZR) (73). Jak je vysvětleno v kapitole č. 5 studie, WIK navrhuje v tomto konkrétním případě používat jako ukazatel ziskovosti PZR. Jednou z předností tohoto nástroje je, že závisí pouze na účetních údajích o ziscích (EBIT (74)) a prodejích, tedy na dvou položkách, které lze v účetnictví společnosti jednoduše zjistit. Použitím PZR se lze k tomu vyhnout ocenění a přidělování aktiv mezi různé služby, což by bylo nezbytné u referenčního ukazatele založeného na kapitálu, jako je NVK a NPK, a což je obvykle nesnadný úkol. WIK rovněž uvádí, že se referenční ukazatel založený na PZR doporučuje v případě, kdy podniky sloužící pro srovnání a společnost, jež je předmětem srovnávací studie, patří ke stejnému druhu podniků nebo ke stejnému průmyslovému odvětví, což zajišťuje stejnorodost struktury EBIT a prodejů.
(261)
Pokud jde o složení referenční skupiny, WIK dospívá k závěru o nutnosti nalézt kompromis mezi srovnatelností podniků, které jsou součástí vzorku, a velikostí tohoto vzorku. WIK odmítá zahrnutí evropských tradičních poštovních provozovatelů do vzorku, protože jejich ceny byly po celou dobu zkoumaného období ve většině zemí regulovány, a to na trhu uzavřeném hospodářské soutěži. Ze stejného důvodu je celkem omezen počet společností, které tradičním poštovním provozovatelům přímo konkurují. Jedná se hlavně o malé společnosti. Za účelem získání vyvážené skupiny srovnatelných podniků, WIK zahrnuje jak přímé konkurenty na vnitrostátních trzích, tak velké nadnárodní subjekty, jako jsou mezinárodní společnosti balíkové kurýrní služby (UPS, FedEx, DHL), které vyvíjejí rizikovější činnosti a mají vyšší kapitálovou náročnost než tradiční poštovní provozovatel působící na chráněném vnitrostátním trhu.
(262)
Pokud jde o otázku kompromisu mezi srovnatelností a velikostí vzorku, WIK počítá se třemi referenčními skupinami: i) referenční skupinou I, neboli omezeným odvětvím balíkových služeb, jež zahrnuje společnosti vyvíjející činnost hlavně jako poskytovatelé služeb balíkových zásilek (10 společností považovaných za vysoce srovnatelné s poskytovateli všeobecných poštovních služeb); ii) referenční skupinou II, neboli rozšířeným odvětvím balíkových služeb, jež zahrnuje společnosti, jejichž hlavní činnost by se mohla týkat jiných služeb, jako jsou dopisní zásilky (26 společností vykazujících lehce nižší míru srovnatelnosti), a iii) referenční skupinou III, která zahrnuje rovněž společnosti odvětví pozemní přepravy (1 163 společností vykazujících menší srovnatelnost) (75). Podle WIK tento přístup posiluje statistickou platnost konečné srovnávací studie.
(263)
Jedno z výběrových kritériích použitých na všechny referenční skupiny se týká velikosti společnosti: jsou zohledněny pouze společnosti, jejichž příjmy přesahují 3 miliony EUR (76). Pokud jde o období pokryté údaji, byly spolehlivé údaje dostupné pouze pro období 1998-2007 a pro období 1990-1997 byly použity zpětné interpolace (77).
(264)
Za účelem vyrovnání krajních hodnot a stanovení úrovně přiměřeného zisku, WIK kromě toho přebírá analýzu používanou v cenách převodu a vychází z konceptu mezikvartilového rozpětí (78).
(265)
Pro období 1998-2007 dochází WIK k těmto výsledkům:
a)
referenční skupina I: 25. percentil se rovná - 0,42 %, 75. percentil se rovná 6,72 % a medián (50. percentil) se rovná 3,86 %;
b)
referenční skupina II: 25. percentil se rovná 0,45 %, 75. percentil se rovná 6,77 % a medián (50. percentil) se rovná 3,48 %;
c)
referenční skupina III: 25. percentil se rovná 0,64 %, 75. percentil se rovná 5,57 % a medián (50. percentil) se rovná 2,59 %.
(266)
WIK dochází k závěru, že rozšířené odvětví balíkových služeb, neboli referenční skupina II, je referenční skupinou nejvhodnější, protože obdržené výsledky jsou poměrně stálé v čase ve srovnání s další referenční skupinou (omezeným odvětvím balíkových služeb) a protože je toto odvětví z hlediska fungování bližší činnostem poštovních a balíkových zásilek než další referenční skupina (odvětví pozemní přepravy).
(267)
Za účelem zjištění horní hranice přiměřeného zisku DP, založené na analýze podnikatelského rizika, jemuž je podnik vystaven ve srovnání s referenční skupinou, byla provedena další úprava. Na tomto základě WIK navrhuje jako horní hranici přiměřeného zisku DP hodnotu 3,48 %, která odpovídá mediánu PZR referenční skupiny II. Výběrem mediánu místo 75. percentilu jako horní hodnoty přiměřeného zisku chce WIK vyjádřit skutečnost, že společnosti ze vzorku podstupují větší riziko než tradiční poštovní provozovatelé, protože nepožívají žádná zvláštní práva.
(268)
Belgické orgány soudily, že metodika použitá ve zprávě WIK není správná, a dne 23. dubna 2010, 1. března 2011, 14. června 2011, 5. srpna 2011, 10. srpna 2011, 14. prosince 2011 a 19. prosince 2011 předložily řadu dokumentů (dopisy, stanoviska a zprávy), které odmítají postup použitý ve zprávě WIK a ve kterých předkládají svou vlastní metodu odhadu referenčního přiměřeného zisku.
(269)
Ve stanovisku zaslaném dne 5. srpna 2011 belgické orgány v podstatě zdůraznily, že vzorek použitý ve studii WIK není reprezentativní pro činnost, velikost, profil rizika a referenční období. Belgie proto tvrdí, že odůvodnit použití vzorku na základě kritérií stanovených v bodě č. 18 rámce pro SOHZ lze jen velmi obtížně.
(270)
Ve stejném stanovisku Belgie rovněž zdůraznila, že by bylo logické rozlišovat mezi ziskovými rozpětími u činností, jež vykazují značně rozdílné úrovně rizika: jsou-li distribuce tisku a distribuce dopisních zásilek činnostmi s odlišným profilem rizika, belgické orgány zdůrazňují, že by bylo záhodno používat také různé míry přiměřeného zisku.
(271)
Belgické orgány kromě toho tvrdí, že činnosti DPLP vykazují růst produktivity a že by Komise měla tuto skutečnost zohlednit při stanovení míry přiměřené odměny, jak to stanoví bod č. 18 rámce pro SOHZ. Belgické orgány zdůrazňují, že po četných reformách a dlouhém období ztrátovosti se DPLP stala ziskovou. Náklady DPLP byly sníženy, a to zejména uzavřením poštovních úřadů. Podíl ve výši 50 % v držení soukromých investorů od roku 2006 dal vzniknout nové kultuře zaměřené na účinnost. Podle belgických orgánů by měl být takový růst účinnosti zohledněn při stanovení míry přiměřené odměny, kterou lze DPLP poskytnout.
(272)
Dne 1. března 2011 zaslaly belgické orgány Komisi zprávu vypracovanou kanceláří Charles River Associates (CRA), která se staví kriticky ke studii WIK a navrhuje jinou metodu posouzení přiměřeného zisku DPLP.
(273)
Pokud jde o složení vzorku, CRA zdůrazňuje, že tři vzorky WIK zahrnují početné malé společnosti, jejichž profily rizika nejsou srovnatelné s profilem velkého poštovního provozovatele. CRA proto popírá závěry WIK, ve kterých se tvrdí, že poskytování služeb v oblasti dopisních zásilek dotyčným tradičním poštovním provozovatelem obsahuje nízké riziko a že společnosti zahrnuté do referenčních skupin umožňují provést řádná srovnání.
(274)
CRA zejména upozorňuje na vazbu mezi strukturou nákladů určitého podniku (z hlediska poměru mezi fixními a proměnlivými náklady) a obchodním rizikem, kterému je vystaven. CRA zdůrazňuje, že poštovní provozovatel plnící závazek všeobecné služby čelí výraznějším fixním nákladům, a je proto více vystaven snížení poptávky než společnost, která má fixní náklady nižší. CRA kromě toho zdůrazňuje rozdíl v PZR mezi malými a velkými společnostmi ve skupinách WIK (79), který podle ní naznačuje existenci systematických rozdílů mezi malými společnostmi zajišťujícími balíkové zásilky a většími společnostmi, jako jsou UPS a FedEx, který by šel vysvětlit rozdílnou strukturou nákladů.
(275)
CRA rovněž analyzuje podrobněji příznačné vlastnosti některých malých společností zajišťujících balíkové zásilky, jež jsou zahrnuty do vzorku referenční skupiny I studie WIK, a dochází k závěru, že jejich profil rizika nelze srovnávat s profilem velkého poštovního provozovatele. CRA se rovněž domnívá, že neexistuje důvod pro zvětšení tohoto vzorku, který je již obtížně srovnatelný, tím, že by se do něj zahrnuly podniky ještě méně srovnatelné.
(276)
CRA odmítá tvrzení WIK, podle nějž by do vzorku neměli být zahrnuti tradiční evropští poštovní provozovatelé, protože jejich zisk nebyl určen hospodářskou soutěží ale regulací cen, a tedy existuje riziko, že tito tradiční poštovní provozovatelé mohli díky této regulaci cen dosahovat nadměrných zisků. CRA zdůrazňuje, že odmítnutím ostatních tradičních poštovních provozovatelů pro účely srovnání vychází WIK z teoretického předpokladu, podle nějž tito tradiční provozovatelé údajně mohli uplatňovat nadměrné ceny, aniž ovšem na doložení svého tvrzení předkládá empirické důkazy. V tomto ohledu CRA zdůrazňuje, že vzhledem k mechanizmům regulace cen používaných v řadě členských států, jako je cenový strop (80), zaznamenané výrazné zisky jsou spíše důsledkem růstu produktivity než vysokých cen.
(277)
CRA zdůrazňuje, že přirozená metoda výpočtu přiměřeného ziskového rozpětí pro DPLP u jejích závazků veřejné služby údajně spočívá v tom, že se bude vycházet z dostupných údajů ohledně ziskových rozpětí dosahovaných jinými poštovními provozovateli západní Evropy u činností v oblasti dopisních zásilek. Tato metoda je o to přirozenější, že se u dotyčných veřejných služeb jedná hlavně o služby v oblasti dopisních zásilek a že údaje o ziskových rozpětích dosahovaných jinými poštovními provozovateli západní Evropy u činností spojených s dopisními zásilkami jsou přímo přístupné a nevykazují žádnou příliš vstřícnou regulaci cen.
(278)
CRA zejména zdůrazňuje, že analýza by měla spočívat na rozpětích EBIT (PZR) dosahovaných poštovními provozovateli západní Evropy u činností v oblasti dopisních zásilek, kteří sdělují odvětvové informace o rozpětích EBIT u svých činností v oblasti dopisních zásilek, nebo (pokud odvětvové informace o rozpětích EBIT nejsou sdělovány) na celkových rozpětích EBIT dosahovaných poštovními provozovateli západní Evropy, kteří mají více než 75 % příjmů ze služeb v oblasti dopisních zásilek. CRA vylučuje ze vzorku provozovatele východní Evropy kvůli jejich poměrné neúčinnosti ve srovnání s poštovními provozovateli Evropy západní.
(279)
Analýza CRA proto spočívá na vzorku 11 poštovních provozovatelů západní Evropy za období 2002-2009 (celkem 73 pozorování). Průměrné PZR tohoto vzorku dosahuje výše […] %, medián výše […] % a 75. percentil se rovná […] % (81). CRA vypočítává také upravený průměr („trimmed mean“) ([…] %) a průměr podle Winsorovy metody, které nejsou, stejně jako medián, ovlivněny krajními hodnotami (82).
(280)
Pokud jde o stanovení referenční hodnoty pro přiměřené ziskové rozpětí, CRA zdůrazňuje, že použití průměrných hodnot vyvolává metodické potíže. CRA vysvětluje, že z důvodu kolísání ziskových rozpětí zaznamenaných u vzorku by měla kritická prahová hodnota, jež definuje nadměrnou ziskovost, přesahovat průměr nebo jakékoliv jiné měřítko zaměřené na středovou hodnotu a mohla by se např. rovnat 75. percentilu. Podle CRA by takový přístup odpovídal metodě používané při výzkumech o cenách převodu, která spočívá v tom, že se vychází z určitého rozpětí (např. z mezikvartilového rozpětí nebo z jiných percentilů).
(281)
Dne 14. prosince 2011 předložily belgické orgány Komisi dokument, který přebírá stanovisko DPLP ohledně rizik, jimž jsou vystaveni poštovní provozovatelé, a navrhuje metodiku pro vypracování nástroje na měření rizikové prémie, jež by po přidání k bezrizikovému provoznímu rozpětí představovala přiměřenou míru PZR.
(282)
Dokument nevysvětluje, jak by šlo v tomto konkrétním případě určit bezrizikové provozní rozpětí (vyjádřené jako PZR), a nevyjadřuje se jasně k tomu, co by na základě navrhované metodiky mělo přiměřené PZR přesně představovat. Analýza trvá spíše na posouzení různých rizik a výpočtu rizikové prémie, jež odráží všechny typy rizik.
(283)
Belgické orgány upřednostňují zejména tři hlavní kategorie rizik (odvětvové riziko, riziko spojené se službou a smluvní riziko) a pro každou kategorii obvyklé typy rizik, jimž jsou poštovní provozovatelé vystaveni. Metodika posouzení rizikové prémie stanoví: i) definici „prémie za maximální riziko“ (83); ii) rozdělení zohledňovaného období na smluvní období za účelem zjištění rizik spojených s každou smlouvou; iii) použití jednoduché škály pro posouzení každého rizika pro každé smluvní období (nízké, střední nebo vysoké); iv) převedení známek přidělených každému riziku na celkovou známku pro každou ze tří hlavních kategorií rizik a v) přeměnu celkových známek na rizikové prémie, jejichž součet stanoví výši celkové rizikové prémie.
(284)
Na prokázání, že je DPLP vystavena nadprůměrným rizikům, jsou k tomu předloženy příklady. Belgické orgány tak trvají na tom, že je DPLP vystavena riziku ve spojení s vyššími objemy, protože výraznější podíl na jejích příjmech představují činnosti v oblasti „dopisních zásilek“ a protože vykazuje výraznější nepružnost v nákladech kvůli podílu fixních nákladů, který přesahuje průměr. Další typ rizika považovaného u DPLP za vyšší je riziko spojené s bezpečností. Podle analýzy je důvodem skutečnost, že DPLP je jedním z mála evropských poštovních provozovatelů, který doručuje přímo do bydliště důchodové dávky v hotovosti.
(285)
Na základě posouzení různých rizik dospívají belgické orgány k závěru, že čtvrtá smlouva o správě představuje vysokou míru tří typů rizik, zatímco pro první, druhou a třetí smlouvu o správě je příznačná průměrná míra rizika (s jedinou výjimkou odvětvového rizika, které je u první smlouvy považováno za nízké). Belgické orgány uvádějí další příklady způsobu přeměny výše uvedeného roztřídění různých rizik na rizikovou prémii a vycházejí při tom z různých hodnot pro „prémii za maximální riziko“.
(286)
Studie Deloitte zmíněná ve výše uvedeném 257. bodě odůvodnění se shoduje se studií WIK v několika bodech:
1.
obě studie používají stejnou metodiku vyhledání ve finančních databázích společností srovnatelných z hlediska funkcí a rizika;
2.
obě navrhují použití PZR jako nejvhodnějšího referenčního měřítka pro určení referenčního zisku (z důvodu nedostatku údajů a existenci rozdílů v účetním zpracování u různých společností);
3.
poskytovatelé všeobecné poštovní služby jsou vyloučeni ze skupiny srovnatelných podniků, protože působí hlavně na regulovaných trzích a mají výhradní práva.
(287)
Pokud jde o skupinu srovnatelných podniků, hlavní rozdíl mezi studií WIK a studií Deloitte spočívá ve velikosti společností, na které se bere ohled. Studie Deloitte zahrnuje do svého vzorku pouze společnosti, jejichž roční příjmy přesahují částku 100 milionů EUR (84). Toto omezení vysvětluje analýza studie Deloitte zvláštností činností spojených s poskytováním všeobecné služby a souvisejícími obchodními a tržními riziky (85).
(288)
Studie Deloitte se zejména domnívá, že společnosti odvětví poštovních služeb a balíkových zásilek, které provozují široké a komplexní sítě sběru a distribuce, lze s DP rozumně srovnávat. Vzhledem k úsporám z rozsahu, dosahu a hustoty, které u poštovních sítí převládají, vysokému podílu provozních nákladů v porovnání s kapitálovými náklady a také souvisejícím rizikům (jako je riziko spojené s objemy nebo riziko nahrazení elektronickou poštou) jsou pro srovnání vhodnější velké podniky odvětví poštovních služeb a balíkových zásilek zaměřené na více produktů než malé podniky zaměřené na dopisní zásilky. Společnosti, které se věnují přepravě zboží a logistice, by rovněž mohly v menším měřítku přispět ke srovnání, protože používají stejná aktiva.
(289)
Na dokreslení významu, který má velikost společností, studie Deloitte srovnává svůj vzorek se vzorkem referenční skupiny II studie WIK. Studie Deloitte poznamenává, že průměrné PZR ve vzorku studie WIK se výrazně liší podle skupin různé velikosti (která je odvozena od počtu zaměstnanců) (86). Studie Deloitte zdůrazňuje, že v jejím vzorku (založeném na větších společnostech) naopak žádná úzká vazba mezi velikostí a PZR neexistuje.
(290)
Po výběru vzorku zakládá studie Deloitte svou analýzu na 7 společnostech dopisních a balíkových zásilek, 18 logistických společnostech a 19 společnostech přepravy zboží. Pokud jde o odvětví dopisních a balíkových zásilek, malá skupina sedmi srovnatelných společností zahrnuje velké nadnárodní provozovatele balíkových kurýrních služeb, jako jsou UPS, FedEx a TNT Express, a také několik dalších provozovatelů poštovních služeb hlavně ze Spojených států a Spojeného království (87). Všechny údaje v zásadě pokrývají období 1990-2007, ale údaje za první roky jsou velmi omezené, a studie Deloitte proto považuje výsledky za tyto roky za méně důvěryhodné (88).
(291)
Studie Deloitte kromě toho zkoumá výhody a nevýhody několika dalších nástrojů pro měření ziskovosti. Odmítá v tomto konkrétním případě použití IMN kvůli praktickým potížím se získáváním odpovídajících údajů o peněžních tocích. Odmítá také použití NPK nebo NVK kvůli např. rozdílům mezi společnostmi v oblasti účetního zpracování nákladů a struktury kapitálu (tato struktura je pro NVK velmi důležitá). VA je rovněž považována za neodpovídající, protože se zaměřuje na celkovou výši aktiv. Studie Deloitte proto doporučuje zvolit PZR, ale zdůrazňuje, že vzhledem ke skutečnosti, že PZR neměří návratnost kapitálu přímo, lze jej použít pro účely srovnávací studie za podmínky, že srovnávané podniky vykazují podobnou kapitálovou náročnost.
(292)
Studie Deloitte přesto NPK (a také RCP v tržní hodnotě a VA) pro malý podvzorek šesti společností vypočítává, nicméně dospívá k závěru, že by rozpětí a kolísání NPK mohlo odrážet různé faktory, což vyžaduje opatrný výklad a je na úkor jeho užitečnosti jako referenčního ukazatele. Mezi těmito faktory studie Deloitte vyzdvihuje význam kapitálové náročnosti. Studie Deloitte zdůrazňuje, že z hlediska kapitálové náročnosti se všeobecná služba DP blíží více službě např. UPS a FedEx než službě zajišťované provozovateli přepravy zboží, jako jsou společnosti Kuehne&Nagel nebo Wincanton.
(293)
Studie Deloitte zdůrazňuje rovněž výrazné rozdíly v ziskovosti společností v průběhu doby a také v rámci různých odvětví a mezi nimi. Tyto rozdíly podle studie Deloitte údajně odůvodňují použití rozsahu přiměřeného zisku spíše než jediné průměrné hodnoty. Takový přístup by byl rovněž vhodný vzhledem k nutnosti neznevýhodňovat výsledky přesahující průměr a dosažené díky růstu účinnosti.
(294)
Výsledky, které studie Deloitte shromáždila podle odvětví a u všech odvětví, jsou shrnuty v tabulce č. 22 studie. Podle nich:
a)
dosahuje v odvětví poštovních a balíkových služeb za období 1998-2007 roční průměrné PZR výše 8,1 %, průměr ročních mediánů PZR výše 7,4 %, průměr 25. ročních percentilů výše 4,8 % a průměr 75. ročních percentilů výše 12 %;
b)
dosahuje pro všechna odvětví za období 1990-2007 roční průměrné PZR výše 6 %, průměr ročních mediánů PZR výše 5,4 %, průměr 25. ročních percentilů výše 3,6 % a průměr 75. ročních percentilů výše 8,1 % (89).
(295)
Studie Deloitte navrhuje jako referenční ukazatel hodnotu založenou na průměru ročních průměrných PZR rovnající se 7,9 % (90) a za účelem zohlednění rozdílu zaznamenaného u PZR studie odvozuje rovněž rozsah pro přiměřené PZR založené na ročních mezikvartilových rozpětích (91).
(296)
Vybrání správného vzorku srovnatelných podniků v případě tradičních poštovných provozovatelů je složitý úkol. Je samozřejmé, že mimořádná péče musí být věnována výběru skupiny podniků, které mohou sloužit jako reference pro obchodní činnosti a riziko.
(297)
Studie WIK a Deloitte mají společné, že se zaměřují na obchodní společnosti vyvíjející činnosti srovnatelné s činnostmi DPLP a vylučují ze srovnávacího vzorku tradiční poštovní provozovatele. Naopak CRA používá srovnávací vzorek složený výlučně z jiných tradičních evropských poštovních provozovatelů.
(298)
Komise sdílí názor studií WIK a Deloitte, podle nějž zisky tradičních poštovních provozovatelů (které CRA používá ve své srovnávací studii) nejsou dány běžnými tržními podmínkami ale jsou z velké části výsledkem rozhodnutí ostatních členských států v oblasti regulace. Mohly by proto neodrážet odpovídajícím způsobem referenční odměnu. Zároveň ale vzhledem k tomu, že se vzorek CRA týká tradičních poštovních provozovatelů ostatních evropských zemí, představuje zřejmě vzorek podniků, které se blíží nejvíce DPLP. Komise se proto domnívá, že je nutno vzorek CRA plně zohlednit, a to zejména pro křížové ověření referenčních úrovní přiměřeného zisku (PZR) stanovených na základě studií WIK a Deloitte.
(299)
Jak studie WIK, tak studie Deloitte uznávají, že je nutno mít k dispozici vzorek dostatečně velký, aby bylo možno pro účely srovnávací studie dospět k výstižným závěrům. Za tímto účelem vycházejí z (poměrně) omezeného vzorku podniků odvětví dopisních a balíkových zásilek a ze širších vzorků zahrnujících společnosti odvětví logistiky a přepravy zboží. Komise uznává, že pro účely statistiky je důležité mít vzorek dostatečně velký. Pokud jde o stanovisko CRA v tomto ohledu, které popírá užitečnost zvětšení vzorku přidáním méně srovnatelných společností, Komise se domnívá, že širší vzorky vymezené studií WIK, a zejména studií Deloitte, na základě přijatých metodik výběru vzorků, jsou dostatečně srovnatelné, aby mohly sloužit jako výstižné referenční skupiny pro účely posouzení zisku DPLP.
(300)
Studie WIK se pokouší stanovit referenční PZR na základě tři skupin vytvořených pro účely srovnání. Komise se ale domnívá, že studii WIK lze kritizovat ve dvou odlišných a přesto vzájemně souvisejících bodech (92): i) použití vzorků ve studii WIK, které zahrnují rovněž velký počet menších společností (93), jež nejsou zjevně srovnatelné s tradičními poštovními provozovateli, jako je DPLP; a ii) předpoklady studie WIK ohledně úrovně rizika, jemuž čelí provozovatel, jenž je předmětem šetření.
(301)
Komise soudí, že pro posouzení úrovní zisku ve srovnávací studii jsou zásadními prvky rozsah činností a také struktura nákladů tradičních poštovních provozovatelů, jako je DPLP (ve spojením se zavedeným regulačním mechanizmem).
(302)
Zaprvé, jsou-li fixní náklady vysoké (a týkají-li se např. kapitálových nákladů nebo jiných fixních nákladů ve spojení se sítí), největší podniky mají větší úspory z rozsahu a hustoty než malé podniky. Studie Deloitte-II srovnáním průměrného PZR velkých a malých podniků zahrnutých do vzorku studie WIK prokazuje, že průměrné PZR stoupá s velikostí podniků (měřeno podle počtu zaměstnanců) (94). Průměrná hodnota prvního kvartilu (K1) je skutečně ve třech vzorcích studie WIK velmi nízká (např. pouze 0,75 % u vzorku WIK II za období 1998-2007) (95), což by mohlo být projevem nadměrného zastoupení (nejmenších) podniků, které vykazují ztráty a bojují o přetrvání na trhu. Zahrnutím tak vysokého počtu malých podniků do svých vzorků (včetně hlavního vzorku referenční skupiny II) studie WIK možná podcenila referenční PZR, které by bylo vhodnější pro použití na větší a lépe zavedené podniky jako DP nebo DPLP.
(303)
Zadruhé, ačkoliv studie WIK oprávněně zmiňuje slabý profil rizika provozovatele z důvodů monopolní povahy jeho činností, nezohlednila zřejmě dostatečně výrazné fixní náklady (ve srovnání s proměnlivými náklady) vyvolané závazkem všeobecné služby a ani vývoj profilu rizika, které mohly být důsledkem změn předpisů, jimž byl provozovatel v průběhu doby vystaven, a to zejména mezi různými obdobími regulace (např. různými smlouvami o správě v případě DPLP).
(304)
Podíl fixních nákladů může být vysoký nejenom z důvodu vysoké kapitálové náročnosti určitého podniku (což je jedno z běžných vysvětlení vysokých fixních nákladů), ale také proto, že tento podnik nemůže přizpůsobovat své celkové náklady z důvodu povinnosti (spojené se závazkem všeobecné služby) zachovat rozsáhlou distribuční síť a že není schopen snížit pracovní náklady kvůli stávajícím pracovním smlouvám. Vysoký podíl fixních nákladů (96) ještě o něco více zpochybňuje zahrnutí malých společností, jejichž struktura nákladů (poměr mezi fixními a proměnlivými náklady) se zřejmě značně odlišuje (97).
(305)
Jak je uvedeno v úvodu, Komise se rovněž domnívá, že stupeň vystavení riziku tradičního poštovního provozovatele závisí z velké části na parametrech regulačního mechanizmu zavedeného veřejnými orgány za účelem financování závazku všeobecné služby. Přechod na systém dlouhodobějšího cenového stropu u cen poštovních známek (jaké zažila DPLP v roce 2006) vede zejména k podstatnému zvýšení významu rizika spojeného s objemy. Existence takového rizika oslabuje váhu předpokladu studie WIK ohledně v zásadě nízkého rizika činností DPLP, a to alespoň pro období, jež se vyznačuje systémem cenového stropu.
(306)
Vzhledem k tvrzením uvedeným v 286. až 295. bodě odůvodnění se Komise domnívá, že pro ocenění zisku DPLP představují vzorky studie Deloitte oproti vzorkům studie WIK zlepšení, protože se omezují na podniky s vyšší minimální velikostí (roční obrat přesahující 100 milionů EUR).
(307)
Zároveň je ale nutno poznamenat, že v různých aspektech vykazuje přístup studie Deloitte rovněž určité možné slabé stránky a že její závěry je nutno vykládat opatrně.
(308)
Vzorky studie Deloitte zejména zahrnují zřejmě početné společnosti, jejichž kapitálová náročnost přesahuje míru, která platí pro provozovatele dopisních zásilek (98). Z metodického hlediska vyžaduje použití PZR jako nástroje posouzení zisku srovnávací vzorek společností, jež vykazují podobné úrovně kapitálové náročnosti (definované jako poměr mezi kapitálem a prodeji). Pracovním předpokladem je, že společnosti se stejným PZR budou mít návratnost použitého kapitálu (NPK (99)) obráceně úměrnou jejich poměru mezi kapitálem a prodeji. Použití PZR jako referenčního ukazatele ziskovosti proto vyžaduje, aby společnosti, jež jsou součástí referenční skupiny, vykazovaly stejnou kapitálovou náročnost. Ačkoliv se spolehlivé odhady kapitálové náročnosti (100) získávají obtížně, vykazují zřejmě činnosti distribuce dopisních zásilek a tisku menší kapitálovou náročnost činnosti balíkové kurýrní služby velkých nadnárodních společností, jako jsou UPS, TNT, FedEx a DHL (101). Je proto možné, že ukazatel přiměřeného zisku stanovený na základě vzorků studie Deloitte přeceňuje referenční zisk, který by se měl použít na společnosti se stejnou strukturou kapitálu jako DPLP (102).
(309)
Vzhledem k četným nejistotám, jež provázejí toto hodnocení, se Komise domnívá, že je oprávněné stanovit přiměřený rozsah PZR na základě odhadů studie Deloitte mediánu PZR u širšího vzorku všech odvětví (5,4 %) a také mediánu PZR u vzorku společností činných v odvětví dopisních a balíkových zásilek (7,4 %) (103). Takto získaný rozsah [5,4 %-7,4 %] by tak podle Komise představoval „standardní rozsah“ pro přiměřený zisk, a to alespoň v obdobích, během nichž DPLP čelila, při zohlednění platné smlouvy o vyrovnání, podstatnému stupni rizika a musela reagovat na výrazná podněcující opatření, aby se stala účinnější (104).
(310)
Komise soudí, že rozsah [5,4 %-7,4 %] je jako standardní hodnota vhodný, a to jak pro činnosti distribuce dopisních zásilek DPLP, tak pro její činnosti distribuce tisku, protože se jedná o úzce propojené činnosti s velmi podobnými obchodními rysy.
(311)
Je pravda, že v dotčených oblastech činnosti (distribuce dopisů a tisku) čelila DPLP slabé nebo neexistující hospodářské soutěži. Tato skutečnost vyvolává otázku, zda je vhodné posuzovat zisk této společnosti na základě mediánu zisku vzorků společností, jež jsou skutečně vystaveny hospodářské soutěži, nebo zda by pro společnost v postavení DPLP nebylo dostatečné použít omezenější referenční hodnotu (tj. nižší), jako je první kvartil (25. percentil). Komise se přesto domnívá, že podobný přístup by dostatečně nebral na vědomí existenci výrazného kolísání úrovní zisku jak mezi jednotlivými společnostmi, tak v čase. Při uložení tak přísného stropu na PZR dosažené společností následně by kromě toho bylo nutno zabránit neodůvodněnému zrušení případného růstu účinnosti.
(312)
V předmětném případě se Komise rovněž domnívá, že není vhodné vycházet z měřítek přesahujících medián, jako je třetí kvartil (105). Vzhledem k tomu, že zvolený přístup již stanoví rozsah mezi různými vzorky, jeví se přidaná hodnota zohlednění rozsahů na jedné a druhé straně mediánu ve vzorcích kvůli statistickým potřebám (mezikvartilní rozpětí běžně používané v cenách převodu) celkem nízká (106). Komise proto bere ohled spíše na kolísání mediánu v různých referenčních skupinách než na kolísání okolo mediánu v určitém vzorku (107).
(313)
Zejména ale vzhledem k tomu, že odvětví „dopisní zásilky“ DPLP vykazuje menší kapitálovou náročnost, než je kapitálová náročnost u provozovatelů balíkových kurýrních služeb (108), zdá se, že použití mediánu tohoto posledně jmenovaného vzorku by nabízelo již samo o sobě určitý prostor umožňující podchytit kolísání úrovní zisku okolo mediánu společností, které vykazují menší kapitálovou náročnost, jako je tomu v případě DPLP, a případně dostatečně odměnit růst účinnosti.
(314)
Porovnáním standardního rozsahu uvedeného v 307. bodě odůvodnění s jinými dostupnými odhady přiměřeného zisku lze provést řadu křížových ověření ucelenosti. Jak je uvedeno na začátku tohoto pododdílu, je užitečné provést křížové ověření s mediánem PZR studie CRA, který je […] % (109). Medián PZR vypočítaný na základě vzorku referenční skupiny II studie WIK, který je omezen na společnosti s obratem přesahujícím 100 milionů EUR, představuje PZR ve výši 7,1 %. Komise dochází k závěru, že tyto číselné údaje spadají do rozsahu [5,4 %-7,4 %], což podporuje tvrzení, podle nějž lze tento rozsah považovat za přiměřený.
(315)
Komise tak obecně dospívá k závěru, že standardní míra spadající do rozsahu [5,4 %-7,4 %] představuje zřejmě odpovídající referenční míru pro zisk, a to alespoň pro období, během nichž DPLP čelila podstatnému stupni rizika a musela reagovat na výrazné podněty k účinnosti.
(316)
Komise obecně soudí, že pokud je smlouva mezi tradičním provozovatelem a orgány veřejné moci taková, že vystavuje veřejnou službu podstatnému stupni rizika, musí být přiměřený zisk poskytnutý tradičnímu provozovateli úměrný odpovídající úrovni rizika, jemuž je vystaven. A naopak, pokud smlouva vyvolává málo rizik, musí být úroveň přiměřeného zisku nízká.
(317)
V předchozí části Komise vysvětlila svůj postup při stanovení standardního rozsahu přiměřeného zisku [5,4 %-7,4 %], který je považován za vhodný u smluv představujících podstatnou úroveň rizika. V případě nízkého rizika je obtížné kvantifikovat patřičnou referenční hodnotu v podobě rozsahu přiměřeného PZR, je ale zřejmé, že by se tento rozsah PZR měl nacházet v levé části rozdělení ve vzorku zjištěných úrovní zisku. Komise se domnívá, že je oprávněné přijmout v tomto ohledu místo mediánu rozsah pro přiměřený zisk založený na prvním kvartilu (25. percentil).
(318)
Použití 25. percentilu jako referenční hodnoty u smluv s nízkým rizikem vede na základě různých vzorků studie Deloitte k rozsahu přiměřeného PZR ve výši [3,6 %-4,8 %].
(319)
Také v tomto případě může srovnání s výsledky studie CRA věnované tradičním poštovním provozovatelům představovat další užitečné křížové ověření. Průměrná hodnota ročního 25. percentilu vypočítaná Komisí se rovná […] %. Komise dochází k závěru, že tyto číselné údaje spadají do rozsahu [3,6 %-4,8 %], což přidává na váze tvrzení, podle nějž lze tento rozsah považovat za přiměřený.
(320)
Komise tak obecně dospívá k závěru, že standardní míra spadající do rozsahu [3,6 %-4,8 %] představuje zřejmě odpovídající referenční míru pro zisk, a to pro období, během nichž DPLP čelila nízkému stupni rizika.
(321)
Jak je vysvětleno v úvodu této části, riziko, jemuž byla vystavena DPLP, závisí na mechanizmu vyrovnání uplatňovaném Belgií. S tímto mechanizmem se počítá v různých smlouvách o správě uzavřených mezi DPLP a belgickým státem a v průběhu doby se mění. Pro „přiměřené PZR“ je proto rozumné zohlednit různé rozsahy v závislosti na platném mechanizmu vyrovnání, který určuje úroveň rizika, jemuž je DPLP vystavena, ale také míru, v jaké je DPLP podněcována ke zlepšení své produktivity.
(322)
V těchto souvislostech by Komise chtěla zdůraznit, že charakterizace rizika ve smlouvách nezávisí na pouhé přítomnosti rizika ve smlouvách o správě uzavřené DPLP, či na absolutním stupni rizika, a spíše na míře, v jaké je riziko vyšší nebo nižší než riziko, kterému čelí společnosti zahrnuté do stejných skupin vzorků. Stejně je tomu u míry opatření podněcujících DPLP k dosažení růstu účinnosti. Vzhledem k tomu, že se tyto skupiny vzorků skládají ze společností, jež působí v prostředí hospodářské soutěže, čelí tyto společnosti běžně výraznému riziku a jsou silně podněcovány k tomu, aby se staly účinnější.
(323)
Komise soudí, že čtvrtá smlouva o správě (2006-2010) jasně stanoví mechanizmy zahrnující dlouhodobé závazky ohledně cen a financování založeného na ukazatelích ex ante. Vztahuje se to na činnosti DPLP, které se týkají jak distribuce dopisních zásilek, tak distribuce tisku.
(324)
Pokud jde konkrétněji o distribuci tisku, článek 9 čtvrté smlouvy o správě stanoví, že se po dobu trvání smlouvy (standardní období 5 roků) nebude vážený průměr sazeb za poskytování služeb patřících do „košíku drobných uživatelů“ zvyšovat rychleji, než to umožňuje mechanizmus cenových stropů založený na indexu zdraví (zvláštní index spotřebních cen) a bonus za kvalitu, který vyjadřuje procentní podíl jednotlivých dopisů dodaných včas. Stanovení sazeb tímto způsobem pro celou dobu smlouvy vykazuje podle Komise všechny znaky podněcující smlouvy, což vystavuje společnost podstatné úrovni rizika.
(325)
Pokud jde o distribuci tisku, článek 2 čtvrté smlouvy o správě upřesňuje, že během trvání smlouvy se sazby za distribuci tisku nemohou zvyšovat rychleji než index zdraví. Na pokrytí čistých nákladů distribuce tisku a vzhledem k plánované účinnosti čl. 13 odst. 2 stanoví roční vyrovnání, na které má DPLP nárok, na částku 290 613 000 EUR (částka upravená zohledněním inflace) (110). V čl. 13 odst. 5 se uvádí, že v případě, že se změní obsah nebo podmínky služby obecného hospodářského zájmu nebo že dojde k podstatnému vývoji v nákladech, který DPLP nebude moci zvládnout, smluvní strany posoudí, zda je nutno upravit výši vyrovnání, aby odpovídala tomuto vývoji nákladů. K podobné úpravě je nutné rozhodnutí rady ministrů. Komise uznává, že by tuto posledně zmíněnou doložku bylo možno chápat jako únikovou doložku, kterou se do smlouvy zavádějí ex post některé prvky (které chrání DPLP před rizikem). Komise se přesto domnívá, že obraty použité orgány veřejné moci nejsou dostatečně jednoznačné, a že DPLP proto nemůže počítat s jejím uplatněním. Komise se obecně domnívá, že opatření přijatá pro činnosti DPLP spojené s distribucí tisku předpokládají dlouhodobý závazek ohledně míry vyrovnání.
(326)
Čtvrtou smlouvu o správě (2006-2010) proto nelze podle Komise považovat za smlouvu obsahující nízké riziko ale spíše za smlouvu vedoucí k podstatnému stupni rizika. Standardní rozsah [5,4 %-7,4 %] se obecně jeví jako vyhovující pro oba typy činností stanovených ve čtvrté smlouvě o správě.
(327)
Předchozí smlouvy o správě (až do roku 2005) byly zřejmě z velké části postaveny na mechanizmu cen a vyrovnání, který naopak obsahoval pro DPLP nízký stupeň rizika.
(328)
Pokud jde o stanovení cen poštovních známek, Komise zjišťuje, že první tři smlouvy o správě nepoužívají mechanizmus cenových stropů typu, který byl použit ve čtvrté smlouvě o správě (která stanovila dlouhodobý závazek ohledně cen). Tyto smlouvy spíše obecněji odkazují na sazby založené na skutečných nákladech stanovených na základě příslušných účetních zásad (111).
(329)
Pokud jde o distribuci tisku, Komise stejným způsobem zjišťuje, že první tři smlouvy o správě nepočítají se žádným paušálním rozpočtem, který by pokrýval dobu trvání smlouvy podobným způsobem jako v případě čtvrté smlouvy o správě (112). Tyto smlouvy spíše odkazují na vyrovnání založená na skutečných nákladech (113). Komise konstatuje, že druhá smlouva stanovila pro vyrovnání celkový strop, ovšem skutečné částky vyrovnání vykázané během období zřejmě zpochybňují skutečně omezující povahu tohoto stropu (114). První smlouva o správě rovněž stanovila roční dotaci (vyrovnání), ovšem Komise zjišťuje, že smlouva zároveň neurčila dlouhodobý strop pro sazby za distribuci tisku.
(330)
Komise proto zastává názor, že rozsah [3,6 %-4,8 %], který byl považován za přiměřený při neexistenci podstatného rizika ve spojení se smlouvu, musí být použit u období odpovídajícímu třem prvním smlouvám o správě jak na distribuci tisku, tak na distribuci dopisních zásilek.
(331)
Komise konstatuje, že belgické orgány navrhují použít přístup založený na smlouvách také v dokumentu, který předložily dne 14. prosince 2011. Ačkoliv navrhovaná metodika vyvolává řadu otázek ohledně rizikových faktorů a způsobu, jimž jsou váženy (115), je analýza podle smluvních období třídící v zásadě riziko, jemuž je DPLP vystavena, podle třístupňové škály (nízké, střední, vysoké) celkově v souladu s postupem přijatým Komisí. Příslušné třídění smluv podle daného rizika provedené DPLP se vcelku jeví v souladu s analýzou Komise, protože belgické orgány se rovněž domnívají, že čtvrtá smlouva představuje celkově větší riziko než první tři.
(332)
Komise dospěla k závěru, že standardní rozsah provozního ziskového rozpětí (PZR) v rozmezí [5,4 %-7,4 %] představuje odpovídající referenční rozsah pro stanovení přiměřeného zisku pro období, během nichž DPLP musela čelit podstatnému riziku a brát ohled na silné podněty k účinnosti.
(333)
Komise dospívá také k závěru, že rozsah PZR v rozmezí [3,6 %-4,8 %] představuje odpovídající referenční rozsah pro stanovení přiměřeného zisku pro období, během nichž nebyla DPLP podstatnému riziku vystavena.
(334)
Za účelem zohlednění úsilí, na které podle belgických orgánů DPLP přistoupila, aby dosáhla růstu účinnosti, se Komise rozhodla používat pro stanovení přiměřeného zisku, který je nutno zahrnout do nákladů veřejných služeb, horních hranic těchto obou rozsahů s opatrností. Tento postup je rovněž zdůrazněn ve studii Deloitte (viz 291. bod odůvodnění)), podle níž by použití rozsahů bylo vhodné vzhledem k nutnosti neznevýhodňovat výsledky přesahující průměr a dosažené díky růstům účinnosti.
(335)
Komise soudí, že první tři smlouvy o správě (1992-1996, 1997-2002 a 2003-2005) představují nízké riziko a že lze míru přiměřeného zisku odpovídající PZR ve výši 4,8 % uplatnit jak na distribuci dopisních zásilek, tak na distribuci tisku. Naopak soudí, že čtvrtá smlouva o správě (2006-2010) je spojena s podstatně vyšším rizikem, a že lze proto uplatnit jak na distribuci dopisních zásilek, tak na distribuci tisku míru přiměřeného zisku odpovídající PZR ve výši 7,4 %.
(336)
První smlouva o správě upřesňuje, že roční vyrovnání vyplácené státem je určeno všem úkolům veřejné služby.
(337)
Případné nadměrné vyrovnání je proto nutno vypočítat sečtením všech nákladů a příjmů všech úkolů veřejné služby.
(338)
Do příjmů se musí zahrnout roční vyrovnání vyplácené státem za úkoly veřejné služby. Roční vyrovnání obdržená DPLP v rámci první smlouvy o správě představují celkovou částku ve výši 1,5 miliardy EUR.
(339)
K tomu je nutno zohlednit níže uvedená opatření podpory:
Převod budov
(340)
První smlouva o správě stanovila rovněž převod budov státu na DPLP. Za účelem výpočtu nadměrného vyrovnání za období kryté první smlouvou o správě je nutno do příjmů DPLP zahrnout tento převod vlastnictví budov v hodnotě 112,2 milionu EUR, u nějž nedošlo k žádnému protiplnění. DPLP za používání budov v době před převodem neplatila státu žádné vyrovnání.
(341)
V roce 1997 vyplatil stát DPLP částku ve výši 62 milionů EUR a DPLP ji zaúčtovala jako kapitálový vklad. Belgické orgány poté uznaly, že tento převod ve skutečnosti odpovídá odloženému uhrazení zůstatku ročního vyrovnání, s nímž první smlouva o správě počítala v roce 1996.
(342)
Původně nebyla dotyčná částka uhrazena v roce 1996 DPLP včas, takže vyrovnání státu bylo nižší než roční částka stanovená pro dotyčný rok smlouvou o správě.
(343)
Za účelem kontroly nadměrného vyrovnání je vyplacení částky 62 milionů EUR zahrnuto do vyrovnání za službu obecného hospodářského zájmu za období kryté první smlouvou o správě.
(344)
Výpočet nadměrného vyrovnání u první smlouvy o správě lze shrnout takto:
-
Čisté náklady (náklady - příjmy) všech úkolů veřejné služby včetně závazku všeobecné služby (ZVS)
-
Přiměřený zisk povolený pro služby obecného hospodářského zájmu
+
Roční vyrovnání za služby obecného hospodářského zájmu
+
Převod budov
+
Kapitálový vklad v roce 1997
=
Nadměrné vyrovnání
(345)
U třech následujících smluv o správě výpočet nadměrného vyrovnání bude brát zřetel pouze na náklady a příjmy služeb obecného hospodářského zájmu, které mohly být podle ustanovení těchto smluv předmětem vyrovnání za veřejnou službu. Náklady a příjmy odpovídající ostatním službám obecného hospodářského zájmu, které podle ustanovení smluv o správě nemohly uplatňovat nárok na podporu, nejsou zohledněny. Protože všeobecná poštovní služba není součástí činností, které jsou příjemci podpory, její možné čisté náklady nebudou zohledněny a tato služba musí být plně financována DPLP z jejích vlastních prostředků v souladu s pověřením veřejnou službou stanoveným ve smlouvách o správě. Činnosti, které jsou podle smluv o správě příjemci vyrovnání ve výši v nich uvedených, zahrnují zejména distribuci tisku (novin a časopisů) a ostatní veřejné služby uvedené 33. bodě odůvodnění.
(346)
Z důvodu nízkých sazeb uplatňovaných pro distribuci tisku jsou služby obecného hospodářského zájmu, jež jsou příjemci podpory, celkově ve ztrátě.
(347)
Protože případné nadměrné vyrovnání za určitou danou službu může být použito na financování čistých nákladů vyvolaných jinými úkoly veřejné služby s nedostatečným vyrovnáním, budou všechny náklady a příjmy týkající se služeb obecného hospodářského zájmu v rámci smluv o správě pro účely výpočtu sečteny.
(348)
Roční vyrovnání obdržená DPLP v rámci těchto tří smluv o správě představují celkovou částku ve výši 3,5 miliardy EUR.
(349)
Kromě vyrovnání stanovených ve smlouvách o správě využívala DPLP po celou dobu období, jež je předmětem šetření, výlučných práv svěřených státem na poskytování vyhrazených poštovních služeb. Ačkoliv případné přebytky pocházející z tohoto vyhrazeného odvětví nepředstavují pro účely kontroly státní podpory státní prostředky, a nemohou proto být v případě nadměrného vyrovnání předmětem nařízení o vrácení, mohou a musí být v rámci provádění pravidel o státní podpoře zohledněny při posouzení nezbytnosti a proporcionality každé veřejné podpory poskytnuté tomuto provozovateli na základě vyrovnání za veřejné služby. Při posouzení slučitelnosti vyrovnání poskytnutého DPLP na základě různých smluv o správě podle čl. 106 odst. 2 SFEU budou proto přebytky vytvořené belgickým poštovním provozovatelem v tomto vyhrazeném odvětví odečteny od nákladů služeb obecného hospodářského zájmu, jež mohou uplatňovat nárok na vyrovnání za veřejnou službu podle ustanovení těchto smluv.
(350)
V tomto ohledu je nutno poznamenat, že tato zásada je zanesena v rámci pro SOHZ, který stanoví, že „jestliže byla dotčenému podniku udělena zvláštní nebo výhradní práva spojená se službou obecného hospodářského zájmu, která vytváří zisk nad rámec přiměřeného zisku, nebo požívá-li tento podnik jiných výhod udělených státem, musí být bez ohledu na své zařazení pro účely článku 87 Smlouvy o ES tato práva a tyto výhody rovněž zohledněny a připočítávají se k výnosům podniku“ (116). Tato zásada vyjadřuje podmínku nezbytnosti a proporcionality, jež je součástí čl. 106 odst. 2 SFEU. Podpora vyplacená pro určitou službu obecného hospodářského zájmu nad přebytky, jež jsou výsledkem výhradního nebo zvláštního práva poskytnutého provozovateli a které stačí samy o sobě na pokrytí nákladů jiné služby obecného hospodářského zájmu, není pro poskytování této služby obecného hospodářského zájmu nezbytná. Provozovatel, který vytváří tyto přebytky, již požívá veřejného opatření, jež mu umožňuje plnit službu obecného hospodářského zájmu v podmínkách hospodářské rovnováhy do té míry, že žádné dodatečné vyrovnání není nezbytné.
(351)
Každý přebytek ve vyhrazeném odvětví, který je výsledkem poskytnutého výlučného práva, musí být proto zohledněn při posuzování nezbytnosti předmětných vyrovnání za službu obecného hospodářského zájmu poskytnutá DPLP.
(352)
V analýze nadměrného vyrovnání za služby obecného hospodářského zájmu je proto zohledněn každý přebytek vytvořený ve vyhrazeném odvětví (ZVS VO), který přesahuje míru přiměřeného zisku.
(353)
Protože je ale vyhrazené odvětví určeno především na financování všeobecné služby, snižuje každá ztráta vykázaná v jiných oblastech všeobecné služby příspěvek vyhrazeného odvětví k nákladům souvisejících dalších služeb obecného hospodářského zájmu.
(354)
Pro určení přebytků skutečně vytvořených vyhrazeným odvětvím je kromě toho nutno zohlednit náklady, které jsou sice vyvolané závazkem všeobecné služby, které ale nesou činnosti, jež jsou vykonávány mimo oblast všeobecné služby. V souladu s judikaturou ve věci Chronopost jsou náklady maloobchodní sítě rozděleny v analytickém účetnictví DPLP mezi činnosti, které vyžadují využívání sítě, což zahrnuje produkty spadající do veřejné služby, ale nejen je. Řečeno konkrétněji, závazek uložený DPLP udržovat maloobchodní síť určitého rozsahu a hustoty za účelem poskytování všeobecné poštovní služby dostatečné kvality stanovené belgickými orgány vyvolává ztráty u obchodních činností, které nespadají do všeobecné služby, protože část nákladů maloobchodní sítě je v souladu s judikaturou ve věci Chronopost přiřazena obchodním produktům, které maloobchodní síť využívají.
(355)
Omezení týkající se sítě a uložené smlouvami o správě: omezení uložená státem se týkají hustoty a typu poboček poštovních služeb (poštovních úřadů a/nebo poštovních přepážek), které tvoří maloobchodní síť. Jsou stanovena v po sobě následujících smlouvách o správě. Čtvrtá smlouva o správě (2005-2010) tak stanoví:
a)
obecnou povinnost udržovat síť, jež umožní plnění všeobecné služby a dalších veřejných služeb svěřených DPLP (117);
b)
povinnost zachovat alespoň 1 300 poboček poštovních služeb (poštovních úřadů a/nebo poštovních přepážek (118));
c)
povinnost zachovat alespoň 589 poštovních úřadů;
d)
navíc maximální vzdálenost po silnici mezi každou pobočkou poštovních služeb nabízející základní sortiment služeb a poštovním úřadem nabízejícím úplný sortiment služeb nesmí přesáhnout 10 km.
(356)
Belgické orgány se domnívají, že zvláštní požadavky na počet a typ poboček poštovních služeb, které tvoří maloobchodní síť DPLP, představují zvláštní povinnost v oblasti územního pokrytí uloženou státem, jež přesahuje požadavky spojené se závazkem všeobecné služby (ZVS). Na tomto základě Belgie soudí, že by stát měl vyrovnávat všechny čisté náklady odpovídající této zvláštní povinnosti územního pokrytí.
(357)
Kvantifikace omezení týkajícího se sítě: za účelem stanovení čistých nákladů, které DPLP vznikají z povinnosti udržovat maloobchodní síť skládající se z alespoň 1 300 poboček poštovních služeb, z nichž je minimálně 589 poštovních úřadů, belgické orgány porovnaly skutečnou maloobchodní síť, jejíž hustota a typ poboček poštovních služeb je uložena státem, s teoretickou maloobchodní sítí, již by DPLP provozovala, pokud by nemusela brát ohled na tato konkrétní omezení. Jinými slovy, teoretická maloobchodní síť je síť, kterou by se DPLP rozhodla provozovat za obchodních podmínek, jestliže by jí stát neuložil závazky veřejné služby.
(358)
Belgické orgány se domnívají, že tuto teoretickou síť by tvořily pouze poštovní přepážky. Poštovní úřady by zmizely. Aby ovšem DPLP mohla nadále obsloužit stejný celkový objem zákazníků, musela by výrazně zvýšit počet poštovních přepážek.
Srovnání mezi skutečnou maloobchodní sítí DPLP a teoretickou sítí v případě neexistence povinností uložených státem
Počet poboček poštovních služeb celkem
Poštovní úřady (a) + poštovní přepážky (b)
(a)
Počet poštovních úřadů
(vyhrazené pobočky poštovních služeb spravované přímo DPLP)
(b)
Počet poštovních přepážek
(pobočky poštovních služeb umístěné v prostorách třetích subjektů)
Skutečná maloobchodní síť DPLP (stav na konci roku 2009)
1 401 =
713 +
688
Teoretická maloobchodní síť v případě neexistence omezení uložených státem (podle belgických orgánů)
[…] =
[…] +
[…]
Povinnost týkající maloobchodní sítě uložená státem
Min. 1 300
Min. 589
Žádná povinnost
(359)
Jak vyplývá z výše uvedené tabulky, skutečná maloobchodní síť DPLP odpovídá požadavkům státu: jak celkový počet poboček poštovních služeb, tak počet poštovních úřadů přesahuje požadovanou míru. Teoretická síť, již by DPLP provozovala, pokud by měla povolení zvolit si svou maloobchodní síť na základě čistě obchodních hledisek, by vypadala naopak zcela odlišně: celkový počet poboček poštovních služeb by se zvýšil, ovšem poštovní úřady spravované DPLP by zmizely.
(360)
Skutečný stav u omezení týkajícího se sítě: je nutno upřesnit, že omezení, které stát uložil DPLP, není jasně prokázáno.
(361)
Zaprvé, síť skutečně udržovaná DPLP je větší, než požaduje stát. Jak celkový počet poboček poštovních služeb, tak počet poštovních úřadů je vyšší než minimální počet požadovaný státem, což by nasvědčovalo tomu, že povinnosti, jež má plnit, DPLP nezatěžují, protože z vlastní vůle udržuje síť v současné velikosti.
(362)
Belgické orgány vysvětlují tento nadbytek poštovních úřadů podmínkou vzdálenosti 10 km, nutností určité bezpečnostní zálohy pro případ neočekávaných uzavření poštovních přepážek a jejich záměrem zvýšit v příští smlouvě o správě požadovaný minimální počet poštovních úřadů na 650, čímž by bylo kontraproduktivní uzavírat kvůli sladění se současně stanoveným počtem poštovní úřady s tím, že se budou za určitou dobu znovu otevírat. Belgické orgány zdůrazňují, že z těchto důvodů nebyla DPLP schopna snížit počet poštovních úřadů ve větší míře, a přiblížit ho tak požadovanému minimálnímu počtu 589. Podle nich je současné uspořádání sítě, jež čítá 713 poštovních úřadů, přes nominální nadbytek poboček poštovních služeb ve skutečnosti určeno požadavky státu.
(363)
Zadruhé, metoda zvolená belgickými orgány spočívá na retropolaci nákladů maloobchodní sítě od roku 2009 do roku 1992. Podobná retropolace vede nutně k metodickým nejistotám. Obchodní model poštovních přepážek neexistuje nutně od roku 1992. Zaměstnanci DPLP se navíc v minulosti skládali hlavně ze statutárních úředníků, u nichž byly mzdové náklady velmi nepružné. Jelikož poštovní přepážky nejsou spravovány zaměstnanci DPLP, platila by DPLP i nadále statutární úředníky, kteří by již nebyli přiděleni na poštovní úřady. Je proto málo pravděpodobné, že by případné uzavření poštovních úřadů na počátku období, jež je předmětem šetření, mohlo vést k přímému snížení mzdových nákladů. Tohoto typu úspor by naopak mohlo být do určité míry dosaženo v roce 2009, kdy počet smluvních pracovníků mezi zaměstnanci stoupl. Vzhledem k postupnému přechodu na zaměstnance s pružnějším statusem a vzhledem k po sobě následujícím zlepšením systému analytického účetnictví lze předpokládat, že účetní údaje z posledních hospodářských roků jsou prosty tohoto typu zkreslení. Ovšem vzhledem ke skutečnosti, že pro společnost bpost nadále pracuje 20 000 státních zaměstnanců a že je nelze ani zaměstnat na poštovních pobočkách a ani propustit, zůstává i dnes nahrazení všech poštovních úřadů poštovními pobočkami nadále teoretickou a nerealistickou možností.
(364)
Belgické orgány nicméně zdůrazňují, že v minulosti byly případné náklady spojené s propuštěním údajně vyrovnávány úsporami na provozních nákladech a prodejem budov, kterých již nebylo potřeba. Pokud jde o spolehlivost údajů za období 1992-2002, belgické orgány tvrdí, že náklady maloobchodní sítě byly ve skutečnosti zřejmě podceněny, protože některé prvky, které by bylo možno považovat za náklady sítě, byly seskupeny pod jinými nákladovými středisky. Slabé stránky metody retropolace proto údajně zmírňují jiné, opatrné předpoklady, které belgické orgány zvolily pro výpočet nákladů za předchozí hospodářské roky.
(365)
Existence zvláštní povinnosti územního pokrytí: i v případě, že by se uznala existence omezení týkajícího se sítě, nejeví se tvrzení belgických orgánů, podle nějž toto omezení provází oddělený úkol územního pokrytí, jako oprávněné. Ukazuje se totiž, že smlouvy o správě neobsahují žádná zvláštní ustanovení, která by stanovila skutečnou povinnost územního pokrytí, jež by byla oddělená a přesahovala by požadavky spojené se závazky všeobecné služby a dalšími závazky veřejné služby. Smlouvy o správě uzavřené mezi DPLP a belgickým státem naopak upřesňují, že omezení týkající se sítě má za jediný cíl zajištění všeobecné služby a dalších služeb obecného hospodářského zájmu (distribuce novin a časopisů, poštovní účty, poštovní poukázky atd.) a náklady sítě nutné pro tento účel jsou již předem zaneseny na účty těchto různých služeb (119). Smlouvy o správě kromě toho nepočítají se žádným mechanizmem na vyrovnání nákladů závazku územního pokrytí. Komise poznamenává, že povinnost stanovit ukazatele výpočtu vyrovnání předem byla vložena do rámce pro SOHZ z roku 2005 a že nadměrné vyrovnání nákladů za služby obecného hospodářského zájmu, jež měla DPLP, bylo zjištěno pro období po roce 2005 (viz 386. bod odůvodnění).
(366)
Je nutno poznamenat, že podle článku 3 směrnice 97/67/ES jsou členské státy povinny uložit svým tradičním poštovním provozovatelům povinnost poskytovat všeobecnou službu v odpovídající kvalitě, a to zejména pokud jde o zeměpisné pokrytí. Toto územní pokrytí, jež v tomto konkrétním případě týkajícím se Belgie existuje, ovšem představuje jen jeden z celé řady aspektů závazku všeobecné služby. Ve smlouvách o správě, kterými je DPLP svěřen úkol všeobecné služby, Komise nezjišťuje žádnou zmínku o dodatečném úkolu, který by nutil tradičního poštovního provozovatele k udržování větší sítě s více úřady, než je nutné pro územní pokrytí vyžadované závazkem veřejné služby a dalšími souvisejícími veřejnými službami, a který by odpovídal logice územní soudržnosti a územního rozvoje. Každý poštovní úřad provozovaný DPLP kvůli zajištění všeobecné služby k územní soudržnosti (120) nepochybně přispívá, ovšem z právního hlediska je povinnost zachovat tento poštovní úřad spojena s nutností zajistit všeobecnou poštovní služby a další související služby v dostatečné kvalitě. Aby bylo možno zmiňovat doplňkový územní úkol, bylo by podle použitelné judikatury nutno, aby DPLP byla pověřena odděleným a jasně definovaným úkolem zachovat přebytečné úřady poštovní sítě, jejíž velikost byla stanovena pro všeobecnou službu. Toto pověření by muselo upřesňovat závazky, náklady z nich vyplývající a také systém financování čistých nákladů dodatečného územního úkolu.
(367)
Komise žádný z těchto prvků ve smlouvách o správě uzavřených mezi státem a DPLP nenalézá. Belgické orgány a DPLP se snaží opravňovat existenci odděleného územního úkolu následně a uměle, když tvrdí, že územní pokrytí stanovené ve smlouvách o správě má dvojí důvod: vyplývá jak z úkolu všeobecné služby, tak z údajného územního úkolu, který závazek všeobecné služby přesahuje. Odpovídající smlouvy ovšem neobsahují žádné ustanovení, které by se zmiňovalo o údajném odděleném územním úkolu, který by DPLP nutil k udržování větší sítě, než jaká je stanovena pro účely poskytování všeobecné služby.
(368)
Je nutno poznamenat, že umělá povaha tvrzení belgických orgánů a DPLP vystupuje rovněž z jejich vlastního uvažování. Aby snížily míru případného nadměrného vyrovnání, by si belgické orgány přály, aby Komise považovala za náklady vyvolané dodatečným územním úkolem, který přesahuje závazek všeobecné služby, rozdíl mezi skutečnými náklady plnohodnotného poštovního úřadu a náklady teoretické poštovní přepážky, jež by jej nahradila. Toto uvažování se neopírá o větší teoretickou síť, kterou by DPLP udržovala kvůli dosažení územních cílů. Omezuje se na zdůraznění nadnákladů vyvolaných pokrytím všeobecné služby, která podle smluv o správě nemá nárok na žádnou podporu. Tuto neexistenci územního cíle potvrzuje skutečnost, že by belgické orgány musely pro poskytování všeobecné služby výrazně zvýšit počet poštovních přepážek, protože tuto službu není možno zajistit s jejich stejným počtem.
(369)
Přesto je možno konstatovat, že, ačkoliv není zřejmě možné přijmout tvrzení belgických orgánů, které zmiňují skutečnou a oddělenou povinnost územního pokrytí, se omezení ohledně sítě uložené belgickým státem, který požaduje udržování sítě umožňující zajistit všeobecnou službu a další veřejné služby, netýká pouze těchto služeb; znamená totiž také dodatečné náklady pro obchodní služby.
(370)
Jak je vysvětleno v 354. bodě odůvodnění, přispívají podle účetnictví podle činností a v souladu s judikaturou ve věci Chronopost ke společným nákladům všechny činnosti, jež maloobchodní síť používají. K nákladům sítě proto přispívají všechny produkty včetně produktů obchodních. Náklady vyplývající z povinnosti uložené státem udržovat poštovní úřady zatěžují obchodní produkty, které zřejmě vykazují neustále ztrátu, a to i když jsou prodávány za tržní cenu. DPLP nabízí své obchodní služby přes síť, protože financují část jejích fixních nákladů, a přispívají tak nepřímo na všeobecnou službu.
(371)
Z hospodářského hlediska by bylo při posuzování nadměrného vyrovnání DPLP smysluplné zohlednit ztráty vykazované obchodními produkty a vyvolané závazky všeobecné služby a dalších veřejných služeb. Má-li DPLP hospodářský zájem využívat maloobchodní síť pro prodej obchodních produktů, vede to z hlediska analytického účetnictví k tomu, že je část nákladů sítě, které by byly jinak přiřazeny veřejné službě, přiřazována obchodním produktům, které jsou kvůli tomu zřejmě ztrátové.
(372)
Výpočet nadměrného vyrovnání v tomto konkrétním případě lze proto shrnout takto:
-
Čisté náklady (náklady - příjmy) služeb obecného hospodářského zájmu
-
Přiměřený zisk povolený pro služby obecného hospodářského zájmu
+
Roční vyrovnání za služby obecného hospodářského zájmu
+
Přebytky navíc pocházející z vyhrazeného odvětví všeobecné služby (po financování všeobecné služby včetně nadnákladů sítě, které tato služba vyvolá u obchodních služeb)
=
Nadměrné vyrovnání
(373)
Slučitelnost kapitálového vkladu z roku 1997 je nutno posoudit níže v rámci posouzení slučitelnosti ročních vyrovnání za služby obecného hospodářského zájmu, protože se nejedná o zvláštní navýšení kapitálu, ale o platbu související s vyrovnáním přiznaným za úkoly veřejné služby za období 1992-1996.
(374)
Jelikož kapitálový vklad z roku 2003 nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, je otázka slučitelnosti podpory bezpředmětná.
(375)
Jelikož kapitálový vklad z roku 2006 nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, je otázka slučitelnosti podpory bezpředmětná.
(376)
Je nutno poznamenat, že se státní záruka neobjevuje ve smlouvě o správě jako vyrovnání za závazky veřejné služby, takže její slučitelnost nelze posuzovat podle čl. 106 odst. 2 SFEU. Protože belgické orgány neuvedly žádný jiný právní základ, ze kterého by se mohlo vycházet pro prokázání slučitelnosti, a protože Komise žádný nenašla, představuje opatření provozní podporu neslučitelnou s vnitřním trhem, která proto musí být vrácena.
(377)
Jak již bylo uvedeno, osvobození od daně z příjmů právnických osob neposkytlo DPLP žádnou výhodu, a nepředstavuje proto státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(378)
Osvobození od pozemkové daně a od místních daní představují státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, je ale nutno je považovat za existující podpory, protože byly zavedeny před vstupem v platnost Smlouvy. Je ostatně nutno poznamenat, že tato daňová opatření nejsou ve smlouvách o správě uvedena jako vyrovnání za závazky veřejné služby.
(379)
Daňová osvobození proto nemají vliv na výpočet nadměrného vyrovnání, který je založen na nákladech skutečně nesených DPLP (které již zahrnují důsledky těchto daňových osvobození).
(380)
Daňová osvobození budou proto řešena v rámci odděleného řízení věnovaného existujícím podporám v souladu s články 17, 18 a 19 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (121).
6.3.3.3 Výpočet výše nadměrného vyrovnání
(381)
Výši nadměrného vyrovnání lze vypočítat na základě posouzení uvedeného v pododdílu 6.3.3.2. V souladu s mechanizmem financování veřejné služby zavedeným belgickými orgány ve smlouvách o správě bude nadměrné vyrovnání vypočítáno odděleně pro každé období pověření.
První smlouva o správě: 1992-1996
(v tisících EUR)
-
Čisté náklady veřejné služby
:
-
[…]
-
Vyvolané náklady sítě
:
-
[…]
-
Povolený přiměřený zisk
:
-
[…]
(provozní ziskové rozpětí 4,8 %)
+
Vyrovnání vyplacená státem
:
+
[…]
+
Kapitálový vklad (1997)
:
+
62 000
(odložené vyrovnání za SOHZ)
+
Převod budov
:
+
112 209
=
Nadměrné vyrovnání
=
[…]
Druhá smlouva o správě: 1997-2002
Výpočet přebytků navíc pocházejících z vyhrazeného odvětví všeobecné služby (ZVS VO)
(v tisících EUR)
+
Přebytky ZVS VO
:
+
[…]
(zisk ZVS VO přesahující provozní ziskové rozpětí 4,8 %)
Náklady sítě vyvolané ZVS
:
[…]
Čisté náklady ZVS NO
:
[…]
(ZVS NO ve ztrátě)
Přiměřený zisk ZVS NO
:
[…]
(provozní ziskové rozpětí 4,8 %)
=
Náklady všeobecné služby, které mají být financovány vyhrazeným odvětvím
=
[…]
Přebytky navíc vytvořené vyhrazeným odvětvím a snižující čisté náklady SOHZ
=
[…]
Výpočet nadměrného vyrovnání:
(v tisících EUR)
-
Čisté náklady veřejné služby
:
-
[…]
-
Povolený přiměřený zisk
:
-
[…]
(provozní ziskové rozpětí 4,8 %)
+
Vyrovnání vyplacená státem
:
+
1 286 461
+
Přebytky ZVS VO
+
[…]
=
Nadměrné vyrovnání
=
[…]
Třetí smlouva o správě: 2003-2005
Výpočet přebytků navíc pocházejících z vyhrazeného odvětví všeobecné služby (ZVS VO)
(v tisících EUR)
+
Přebytky ZVS VO
:
+
[…]
(zisk ZVS VO přesahující provozní ziskové rozpětí 4,8 %)
Náklady sítě vyvolané ZVS
:
[…]
Čisté náklady ZVS NO
:
-
[…]
(ziskový ZVS NO)
Přiměřený zisk ZVS
:
[…]
(provozní ziskové rozpětí 4,8 %)
=
Náklady vyvolané ZVS, které je nutno financovat vyhrazeným odvětvím
=
[…]
(žádné ztráty k financování)
Přebytky navíc vytvořené vyhrazeným odvětvím a snižující čisté náklady SOHZ
=
[…]
Výpočet nadměrného vyrovnání:
(v tisících EUR)
-
Čisté náklady veřejné služby
:
-
[…]
-
Povolený přiměřený zisk
:
-
[…]
(provozní ziskové rozpětí 4,8 %)
+
Vyrovnání vyplacená státem
:
+
677 985
+
Přebytky ZVS VO
:
+
[…]
=
Nadměrné vyrovnání
=
[…]
Čtvrtá smlouva o správě: 2006-2010
Výpočet přebytků navíc pocházejících z vyhrazeného odvětví všeobecné služby (ZVS VO)
(v tisících EUR)
+
Přebytky ZVS VO
:
+
[…]
(zisk ZVS VO přesahující provozní ziskové rozpětí 7,4 %)
Náklady sítě vyvolané ZVS
:
[…]
Čisté náklady ZVS NO
:
[…]
(ziskový ZVS NO)
Přiměřený zisk ZVS
:
[…]
(provozní ziskové rozpětí 7,4 %)
=
Náklady vyvolané ZVS, které mají být financovány vyhrazeným odvětvím
=
[…]
(žádné ztráty k financování)
Přebytky navíc vytvořené vyhrazeným odvětvím a snižující čisté náklady SOHZ
=
[…]
Výpočet nadměrného vyrovnání:
(v tisících EUR)
-
Čisté náklady veřejné služby
:
-
[…]
-
Povolený přiměřený zisk
:
-
[…]
(provozní ziskové rozpětí 7,4 %)
+
Vyrovnání vyplacená státem
:
+
1 568 787
+
Přebytky ZVS VO
:
+
[…]
=
Nadměrné vyrovnání
=
[…]
Ostatní opatření
Státní záruka
(v tisících EUR)
Záruka poskytnutá státem v roce 2004:
1 500
=
1 500
(382)
Podle dohody s belgickými orgány (122) je „nejvyváženější a nejobjektivnější“ metodou pro stanovení časového úseku, který je nutno zohlednit pro výpočet celkového nadměrného vyrovnání v tomto konkrétním případě, přístup „smlouva po smlouvě“. Komise nemá námitek proti přijetí žádosti belgických orgánů. Tato metoda nabízí stranám skutečně větší předvídatelnost a právní jistotu, a omezuje tak riziko nadměrného vyrovnání. Každé období bude proto zkoumáno odděleně a z jednoho období na druhé nebude převáděno žádné nedostatečné nebo nadměrné vyrovnání.
(383)
Belgické orgány ovšem zdůrazňují, že před vstupem v platnost rámce pro SOHZ z roku 2005 uplatňovala Komise ustáleným způsobem celkovou metodu výpočtu nedostatečného nebo nadměrného vyrovnání. Na tomto základě belgické orgány konkrétně požádaly, aby se za účelem celkového výpočtu nedostatečného nebo nadměrného vyrovnání seskupily roky předcházející roku 2005 (123).
(384)
Komise upozorňuje, že seskupení všech roků by nemělo pro výši nadměrného vyrovnání, které je nutno vrátit, žádné důsledky, protože u tří smluv o správě použitelných před rokem 2005 bylo prokázáno nedostatečné vyrovnání.
(385)
Komise kromě toho poznamenává, že od přijetí rámce pro SOHZ z roku 2005 musí být „ukazatele pro výpočet, kontrolu a přezkoumání vyrovnávací platby“ předem stanoveny v úředním aktu nebo aktech udělujících pověření (124). Jelikož čtvrtá smlouva o správě nestanovila žádné vyrovnání za jakékoliv náklady vzniklé mimo období své platnosti (2006-2010), nelze nedostatečné vyrovnání zjištěné u období nekrytých touto smlouvou vyrovnat případným nadměrným vyrovnáním vyplaceným DPLP.
(386)
Komise dospívá k závěru, že DPLP získala nadměrné vyrovnání ve výši 415 milionů EUR za plnění svého úkolu veřejné služby, a to zejména během období platnosti čtvrté smlouvy o správě. Protože nadměrné vyrovnání představuje neslučitelnou podporu, musí být vráceno.
7. ZÁVĚR
(387)
Převzetí hrazení důchodů, roční převody veřejných prostředků, převod budov, kapitálový vklad v roce 1997, daňová osvobození a státní záruka představují opatření podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, protože zbavila DPLP nákladů, které běžně zatěžují soukromé podniky.
(388)
Kapitálové vklady v roce 2003 a 2006 nepředstavují podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, protože stát jednal v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství.
(389)
Komise konstatuje, že Belgie provedla opatření protiprávně a porušila tím čl. 108 odst. 2 SFEU, s výjimkou kapitálového vkladu z roku 2003, který byl Komisi před provedením řádně oznámen, a daňových osvobození, která představují existující podpory.
(390)
Převzetí hrazení důchodů nepostavilo DPLP do výhodnějšího postavení než její konkurenty, pokud jde o odvody na sociální zabezpečení. Opatření lze proto prohlásit za slučitelné z hlediska čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.
(391)
Roční vyrovnání poskytnutá v rámci čtvrté smlouvy o správě představují neslučitelné podpory z hlediska čl. 106 odst. 2 SFEU, protože se DPLP dostalo nadměrného vyrovnání.
(392)
Záruka poskytnutá státem je neslučitelnou podporou.
(393)
Osvobození od pozemkové daně a osvobození od místních daní představují existující podpory a budou řešeny odděleně v rámci řízení věnovaného existujícím podporám v souladu s články 17, 18 a 19 nařízení (ES) č. 659/1999.
(394)
V souladu s bodem č. 5 rámce pro SOHZ nejsou tímto rozhodnutím dotčena platná ustanovení Unie v oblasti zadávání veřejných zakázek a hospodářské soutěže,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Státní podpora ve formě převzetí hrazení důchodů poskytnutá společnosti De Post-La Poste (DPLP, nyní bpost) a provedená Belgií je slučitelná s vnitřním trhem ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. c) Smlouvy o fungování Evropské unie.
Článek 2
Státní podpora ve formě vyrovnání nákladů veřejné služby poskytnutá společnosti De Post-La Poste (DPLP, nyní bpost) a provedená protiprávně Belgií porušením čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie je neslučitelná s vnitřním trhem.
Článek 3
Kapitálové vklady do společnosti De Post-La Poste (DPLP, nyní bpost) provedené Belgií v roce 2003 a v roce 2006 nepředstavují podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie.
Článek 4
Státní podpora ve formě státní záruky poskytnutá společnosti De Post-La Poste (DPLP, nyní bpost) a provedená protiprávně Belgií porušením čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie je neslučitelná s vnitřním trhem.
Článek 5
1. Belgie získá zpět neslučitelné podpory poskytnuté v rámci opatření uvedených v článcích 2 a 4.
2. Z částek, které je nutno vrátit, běží úroky počínaje dnem, kdy byly dány k dispozici příjemci, až do jejich skutečného vrácení.
3. Úroky se počítají ze základu složeného v souladu s kapitolou V nařízení Komise (ES) č. 794/2004 (125) a nařízením (ES) č. 271/2008, kterým se mění nařízení (ES) č. 794/2004.
4. Belgie zruší všechny neprovedené platby podpor poskytnutých v rámci opatření uvedených v článcích 2 a 4 počínaje dnem přijetí tohoto rozhodnutí.
Článek 6
1. Navrácení podpor poskytnutých v rámci opatření uvedených v článcích 2 a 4 se provede s okamžitým účinkem.
2. Belgie zajistí, aby toto rozhodnutí bylo provedeno ve lhůtě čtyř měsíců ode dne jeho oznámení.
Článek 7
1. Do dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí poskytne Belgie Komisi tyto informace:
a)
celkovou částku (jistina a úroky), kterou má příjemce vrátit;
b)
podrobný popis již přijatých nebo plánovaných opatření pro splnění tohoto rozhodnutí;
c)
doklady prokazující, že příjemci již bylo nařízeno podporu vrátit.
2. Belgie bude Komisi informovat o vývoji vnitrostátních opatření přijatých s cílem vykonat toto rozhodnutí až do úplného navrácení podpor poskytnutých v rámci opatření uvedených v článcích 2 a 4. Na pouhou žádost Komise předloží neprodleně informace o již přijatých a plánovaných opatřeních pro splnění tohoto rozhodnutí. Rovněž poskytne podrobné informace o částkách podpory a úroků, které již příjemce navrátil.
Článek 8
Toto rozhodnutí je určeno Belgickému království.
V Bruselu dne 25. ledna 2012.
SKLEP KOMISIJE
z dne 25. januarja 2012
glede ukrepa SA.14588 (C 20/2009) Belgije za podjetje De Post - La Poste (zdaj „bpost“)
(notificirano pod dokumentarno številko C(2012) 178)
(Besedilo v francoskem in nizozemskem jeziku je edino verodostojno)
(Besedilo velja za EGP)
(2012/321/EU)
EVROPSKA KOMISIJA JE -
ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti prvega pododstavka člena 108(2) Pogodbe (1),
ob upoštevanju Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru in zlasti člena 62(1)(a) Sporazuma,
po pozivu vsem zainteresiranim stranem, naj predložijo svoje pripombe v skladu z navedenimi členi (2), in ob upoštevanju teh pripomb,
ob upoštevanju naslednjega:
1. POSTOPEK
1.1 ODLOČBA KOMISIJE IZ LETA 2003, KI JO JE SPLOŠNO SODIŠČE RAZGLASILO ZA NIČNO
(1)
Belgijski organi so 3. decembra 2002 Komisiji priglasili (3) povečanje kapitala podjetja De Post - La Poste (v nadaljnjem besedilu: podjetje DPLP, zdaj podjetje bpost (4)). Komisija se je po predhodni preučitvi 23. julija 2003 (5) odločila, da priglašenemu ukrepu ne bo nasprotovala. V tej odločbi je menila, da niti zadevna kapitalska injekcija niti drugi ukrepi v korist podjetja DPLP, preučeni v predhodni preiskavi, niso povzročili prekomernega nadomestila neto stroškov, ki jih je nosilo podjetje pri opravljanju svojih nalog javne službe med letoma 1992 in 2002.
(2)
Podjetje Deutsche Post AG in njegova belgijska podružnica DHL International sta 27. novembra 2003 na Splošnem sodišču izpodbijali odločbo Komisije (6). Splošno sodišče je 10. februarja 2009 odločbo Komisije razglasilo za nično, saj je menilo, da se je ta odločila, da ukrepu ne bo nasprotovala kljub obstoju resnih težav, zaradi katerih bi morala začeti formalni postopek preiskave.
(3)
Belgija je aprila 2009 pri Sodišču vložila pritožbo (7) (C-148/2009) zoper odločitev Splošnega sodišča o razglasitvi ničnosti odločbe Komisije z dne 23. julija 2003 o nenasprotovanju ukrepu.
(4)
Sodišče je 22. septembra 2011 zavrnilo pritožbo Belgije, saj je menilo, da je Splošno sodišče upravičeno razglasilo ničnost odločbe Komisije iz leta 2003.
1.2 PRITOŽBA V ZVEZI S POMOČJO ZA DOSTAVO TISKA
(5)
Leta 2005 je več belgijskih zasebnih podjetij za dostavo tiska vložilo pritožbo (8) na podlagi protimonopolnih pravil in tudi pravil o državnih pomočeh zoper shemo dostave tiska, o kateri so se dogovorili belgijski organi in podjetje DPLP. S to shemo je bila podjetju DPLP zaupana naloga javne službe dostave tiska v vsej Belgiji, hkrati pa so bile določene tudi tarife te storitve in nadomestilo, do katerega je upravičeno podjetje DPLP zaradi dodatnih stroškov, nastalih ob izvajanju te naloge. Pritožba se nanaša zlasti na tarife storitev podjetja DPLP, glede katerih pritožniki trdijo, da so tako nizke, da je z njimi dejansko izključena kakršna koli konkurenca.
(6)
Službe Komisije so v zvezi s pravili, ki se uporabljajo za državne pomoči, pritožbo zavrnile, saj je bilo mogoče na podlagi predhodne preučitve ugotoviti, da dodatni neto stroški, nastali pri izvajanju te javne storitve, niso bili prekomerno nadomeščeni. Vendar so pritožniki maja 2009 to predhodno stališče izpodbijali ter pri tem predložili dodatne informacije in Komisijo pozvali, naj opravi poglobljeno preiskavo.
1.3 ČETRTA „POGODBA O UPRAVLJANJU“ (2005-2010)
(7)
Komisija je ob preučevanju pritožbe v zvezi z nadomestilom, dodeljenim za dostavo tiska, odkrila, da se je Belgija leta 2005 s podjetjem DPLP dogovorila o nepriglašeni „pogodbi o upravljanju“, ki je predvidevala plačilo nadomestila za opravljanje storitev splošnega gospodarskega pomena (v nadaljnjem besedilu: SSGP). Zato je začela postopek po uradni dolžnosti (9) in je aprila 2007 na Belgijo naslovila zahtevo po podatkih.
(8)
Belgijski organi so decembra 2007 odgovorili, da po njihovem mnenju nadomestilo za SSGP ni državna pomoč, ker niso izpolnjeni vsi štirje pogoji iz sodbe v zadevi Altmark (10). Naknadno so predložili informacije o četrti pogodbi o upravljanju, še zlasti o sistemu stroškovnega računovodstva, uporabljenem za izračun nadomestila, ki ga izplača država.
(9)
Nato so bili ukrepi, na katere se je nanašal postopek po uradni dolžnosti, in pritožbe vključeni v formalni postopek preiskave C 20/09, ki se je začel 23. julija 2009.
1.4 ODLOČITEV O ZAČETKU POSTOPKA
(10)
Ker je Splošno sodišče razglasilo ničnost odločbe Komisije z dne 23. julija 2003, se je ta po preučitvi podatkov, ki so jih v zvezi s spornimi ukrepi predložili belgijski organi, 13. julija 2009 odločila, da začne formalni postopek preiskave iz člena 108(2) PDEU (11).
(11)
Odločitev Komisije o začetku postopka je bila objavljena v Uradnem listu Evropske unije. Komisija je zainteresirane strani pozvala, naj ji predložijo svoje pripombe.
1.5 PRIPOMBE BELGIJSKIH ORGANOV K ODLOČITVI O ZAČETKU POSTOPKA
(12)
Belgijski organi so pripombe predložili 13. avgusta 2009, nato pa so jih dopolnili še s pripombami z dne 10. septembra 2009, 12. oktobra 2009, 23. aprila 2010, 26. aprila 2010, 19. oktobra 2010, 19. novembra 2010, 21. decembra 2010, 18. januarja 2011, 17. februarja 2011, 2. marca 2011, 29. marca 2011, 11. aprila 2011, 10. maja 2011, 27. maja 2011, 14. junija 2011, 10. avgusta 2011, 26. avgusta 2011, 7. oktobra 2011, 14. decembra 2011, 19. decembra 2011, 20. decembra 2011 in 26. decembra 2011. Navedli so, da so 22. aprila 2009 vložili pritožbo zoper sodbo Splošnega sodišča z dne 10. februarja 2009, in predložili dodatna pojasnila v zvezi z nadomestilom za javne storitve in drugimi ukrepi ad hoc v korist podjetja DPLP.
1.6 PRIPOMBE TRETJIH STRANI K ODLOČITVI O ZAČETKU POSTOPKA IN PRIPOMBE BELGIJSKIH ORGANOV K PRIPOMBAM TRETJIH STRANI
(13)
Podjetji Deutsche Post AG in DHL International N.V./S.A. sta predložili pripombe 28. avgusta 2009.
(14)
Zveza Vlaamse Federatie van Persverspreiders (v nadaljnjem besedilu: zveza VFP; flamska zveza dostavljavcev tiska) in združenje Prodipresse (združenje poklicnih dostavljavcev tiska) sta predložili pripombe 28. avgusta 2009.
(15)
Podjetje Belgische Distributiedienst NV/Belgique Diffusion SA (v nadaljnjem besedilu: podjetje BD, konkurent podjetja DPLP na trgu dostave tiska) je predložilo pripombe 28. avgusta 2009.
(16)
Belgijsko združenje založnikov dnevnega tiska A.S.B.L je predložilo pripombe 28. avgusta 2009.
2. PODROBEN OPIS POMOČI
2.1 PRAVNI STATUS IN DEJAVNOSTI PODJETJA DPLP
(17)
Belgijsko podjetje La Poste je bilo državna agencija (v nadaljnjem besedilu: agencija Régie des postes) do leta 1992, ko je bilo registrirano kot ločena pravna oseba (enterprise publique autonome, to je samostojno javno podjetje). Leta 2000 se je njegov pravni status spremenil v „delniško družbo javnega prava“ (société anonyme de droit public).
(18)
Podjetje DPLP je leta 2010 ustvarilo prihodke iz poslovanja v višini 2 318 milijonov EUR in je imelo 319 milijonov EUR dobička iz poslovanja. Konec leta 2010 je zaposlovalo 33 616 oseb. Za primerjavo navedimo še, da je bilo leta 2002 v podjetju zaposlenih 42 000 oseb. Stroški zaposlenih znašajo 65 % vseh operativnih stroškov podjetja.
(19)
Zasebni vlagatelj CVC Capital Partners ima v lasti manjšinski delež v višini 50 % minus en delež. Večinski delničar je belgijska država.
2.2 POVZETEK SPORNIH JAVNIH UKREPOV
2.2.1 Naloge javne službe med letoma 1992 in 2010
(20)
Podjetje DPLP je bilo na podlagi poštnega zakona (12) in štirih zaporednih pogodb o upravljanju zadolženo za opravljanje nalog javne službe v celotnem obdobju, na katero se je nanašala preiskava, to je od leta 1992 do leta 2010.
2.2.1.1 Obveznosti javne službe, opredeljene v pogodbah o upravljanju
(21)
Pogodbe o upravljanju določajo pravila in pogoje opravljanja nalog podjetja DPLP v okviru opravljanja dejavnosti javnega pomena ter opredeljujejo finančno posredovanje belgijske države.
(22)
Podjetje DPLP je od ustanovitve leta 1992 z belgijsko državo podpisalo štiri pogodbe o upravljanju za naslednja obdobja (13):
1.
prva pogodba: od 14. septembra 1992 do 31. decembra 1996;
2.
druga pogodba: od 1. januarja 1997 do 23. septembra 2002;
3.
tretja pogodba: od 24. septembra 2002 do 23. septembra 2005;
4.
četrta pogodba: od 24. septembra 2005 do 23. septembra 2010; pogodba podaljšana do sklenitve nove pogodbe.
(23)
S pogodbami o upravljanju je določen seznam nalog javne službe. Belgijska država je s trenutno veljavno pogodbo o upravljanju določila naslednje naloge javne službe (14):
Poštne storitve
(i)
Univerzalna poštna storitev
(ii)
Dostava dnevnega tiska
(iii)
Dostava periodičnega tiska
(iv)
Dostava natisnjenega volilnega materiala
(v)
Posebne tarife za nepridobitna združenja
(vi)
Pošiljanje pisemskih pošiljk, oproščenih plačila poštnine (kraljeva in druga posebna korespondenca)
(vii)
Mednarodne poštne storitve
(viii)
Mednarodni paketi
Finančne storitve
(ix)
Sprejemanje gotovinskih pologov na poštni tekoči račun
(x)
Izdaja nakaznic
(xi)
Izplačilo pokojnin, preživnin in podpor invalidnim osebam na domu
(xii)
Izplačilo nagrade za prisotnost med volitvami
(xiii)
Knjiženje sredstev in globnih listkov za globe zaradi kršitve predpisov v cestnem prometu
(xiv)
Storitve v zvezi z ribolovnimi dovoljenji
Prodaja znamk
(xv)
Prodaja znamk
Druge javne storitve
(xvi)
Družbena vloga poštarja
(xvii)
Ustrezno obveščanje javnosti
(xviii)
Tiskanje in dostava elektronske pošte
(xix)
Storitve overjanja sporočil
(xx)
Storitve za državne računovodske organe
(xxi)
Prodaja kolkov za plačilo davkov in glob
(xxii)
Sodelovanje pri dostavi svežnjev volilnih lističev
2.2.2 Javni ukrepi, na katere se nanaša preiskava
(24)
Podjetje DPLP je med letoma 1992 in 2010 prejelo javno podporo v obliki različnih ukrepov:
1.
prevzem plačevanja pokojnin: država je po reformi pokojninskega sistema leta 1997 podjetje DPLP odvezala že nastalih pokojninskih obveznosti v višini 3,8 milijarde EUR;
2.
letno nadomestilo stroškov, nastalih pri izpolnjevanju obveznosti javne službe (15), v skupni višini 5,2 milijarde EUR za obdobje 1992-2010;
3.
kapitalske injekcije: dve leta 1997 (62 milijonov EUR), eno leta 2003 (297,5 milijona EUR) in eno leta 2006 (40 milijonov EUR);
4.
davčne oprostitve: oprostitev plačila davka od dohodkov pravnih oseb, zemljiškega davka ter drugih posrednih in lokalnih davkov;
5.
prenos nepremičnin: leta 1992 je bilo na podjetje DPLP prenesenih 63 nepremičnin v vrednosti 112,2 milijona EUR;
6.
državno poroštvo leta 2004 z 0,25-odstotno premijo za posojilo v višini 100 milijonov EUR.
2.2.2.1 Prevzem plačevanja pokojnin
(25)
Agencija Régie des postes je bila leta 1992 z zakonom preoblikovana v samostojno javno podjetje, imenovano „De Post - La Poste“. Podjetje DPLP je kot pravni naslednik agencije Régie des postes prevzelo njena sredstva in zaposlene. Ta sprememba je bila pomemben mejnik, kar zadeva poslovni model:
1.
podjetje DPLP odtlej upravljata upravni svet in upravni odbor, v nasprotju z agencijo Régie des postes, ki jo je upravljal in vodil pristojni minister, vlada pa je ohranila le pristojnost nadzora nad upoštevanjem zakona in pogodbe o upravljanju (16);
2.
podjetje DPLP je načeloma samo pristojno za svoje finančno ravnovesje, medtem ko je letni proračun agencije Régie des postes dotlej sestavil pristojni minister in ga nato predložil v potrditev parlamentu kot prilogo k proračunu svojega ministrstva.
(26)
Tako je podjetje DPLP leta 1992 prevzelo 43 747 javnih uslužbencev skupaj s pravnim varstvom, ki jim je bilo zagotovljeno v zvezi z varnostjo zaposlitve, pokojninami in osebnimi dohodki (člen 33 zakona z dne 21. marca 1991).
(27)
Podjetje DPLP je leta 2008 redno zaposlovalo še približno 23 500 stalnih uslužbencev (s statutom, podobnim statutu javnega uslužbenca), ki so predstavljali približno dve tretjini vseh zaposlenih v podjetju, kot je to navedeno v nadaljevanju.
Preglednica 1
Sistemi zaposlovanja v podjetju DPLP
(28)
Med letoma 1972 in 1996 so se pokojnine izplačevale na podlagi dokladnega sistema. Podjetje DPLP je v skladu s tem sistemom državi vračalo znesek pokojnin, ki jih je ta izplačevala upokojenim javnim uslužbencem (17) za pokojninske pravice, ki so jih zbrali od leta 1972, ko je belgijsko podjetje La Poste postalo ločen računovodski subjekt v okviru države (Régie des postes).
(29)
Sistem financiranja pokojnin se ni v ničemer spremenil do pokojninske reforme leta 1997. S to reformo je bil pokojninski sistem prvega stebra, ki se je uporabljal za stalne uslužbence podjetja DPLP, izenačen s pokojninskim sistemom za zasebni sektor: podjetje DLPL je moralo od leta 1997 uradu ONSS (Office national de sécurité sociale, to je nacionalni urad za socialno varnost) plačevati pokojninski prispevek v višini 8,86 % plač.
(30)
Hkrati se je država strinjala, da prevzame breme pokojninskih obveznosti v višini 3,8 milijarde EUR, ki so že nastale za podjetje DPLP.
2.2.2.2 Letno nadomestilo stroškov, nastalih pri izpolnjevanju obveznosti javne službe
(31)
S posameznimi pogodbami je bilo določeno, da bo država izplačala letno nadomestilo za opravljanje nalog javne službe, opredeljenih v zadevni pogodbi.
(32)
V prvih treh pogodbah je bilo nadomestilo opredeljeno na podlagi dejanske razlike med izdatki in prihodki, nastalimi pri opravljanju nalog javne službe. S četrto pogodbo o upravljanju je določeno plačilo fiksnega nadomestila, ki se izračuna na podlagi pričakovane razlike med stroški, nastalimi za podjetje DPLP, in prihodki, ki jih prinesejo uporabniki javnih storitev, vendar je hkrati za zadevno nadomestilo v pogodbah o upravljanju določena zgornja meja (18).
(33)
Podjetje DPLP je v skladu s trenutno veljavno pogodbo o upravljanju (19) upravičeno do državnega nadomestila za naslednje javne storitve:
Poštne storitve
(ii)
Dostava dnevnega tiska
(iii)
Dostava periodičnega tiska
(iv)
Dostava natisnjenega volilnega materiala
(v)
Posebne tarife za nepridobitna združenja
(vi)
Pošiljanje pisemskih pošiljk, oproščenih plačila poštnine (kraljeva in druga posebna korespondenca)
Finančne storitve
(ix)
Sprejemanje gotovinskih pologov na poštni tekoči račun
(x)
Izdaja nakaznic
(xi)
Izplačilo pokojnin, preživnin in podpor invalidnim osebam na domu
(xiii)
Knjiženje sredstev in globnih listkov za globe zaradi kršitve predpisov v cestnem prometu
(xiv)
Storitve v zvezi z ribolovnimi dovoljenji
Prodaja znamk
(xv)
Prodaja znamk
Druge javne storitve
(xvi)
Družbena vloga poštarja
(xx)
Storitve za državne računovodske organe
(xxi)
Prodaja kolkov za plačilo davkov in glob
(34)
Treba je opozoriti, da na podlagi zadnjih treh pogodb o upravljanju (20) za univerzalno poštno storitev ni mogoče izplačati nadomestila. Čeprav je mogoče dostavo tiska na podlagi Direktive 97/67/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. decembra 1997 o skupnih pravilih za razvoj notranjega trga poštnih storitev v Skupnosti in za izboljšanje kakovosti storitve (21) na splošno vključiti med univerzalne storitve, so belgijski organi posebne naloge (dostava dnevnega in periodičnega tiska), za katere naj bi se na podlagi pogodb o upravljanju izplačevalo nadomestilo, opredelili v skladu z merili, po katerih se razlikujejo od univerzalne poštne storitve. Ta merila so: (1) cilji naloge, ki presegajo cilje univerzalne storitve, (2) posebni pogoji, določeni v zadevnih pogodbah, in (3) posebne določbe v zvezi s tarifnim sistemom, ki se razlikujejo od določb, ki se uporabljajo za tarifni sistem univerzalne storitve.
(35)
Cilji naloge: po mnenju belgijskih organov je še posebno pomembno zagotoviti široko dostavo tiska na celotnem belgijskem ozemlju, da bi tako zvišali raven obveščenosti, povečali raznolikost mnenj in spodbudili udeležbo javnosti v političnih razpravah.
(36)
S pogodbo so določeni posebni pogoji uporabe: posebna storitev dostave tiska, ki jo mora opravljati podjetje DPLP in za katero se izplačuje nadomestilo, presega klasično storitev dostave, vključeno v univerzalno storitev. V zvezi z njo je določenih nekaj strogih pogojev glede kakovosti in rezultatov v zvezi s časom dostave (na primer dostava pred 7.30), pogostostjo, dostavnimi možnostmi za založnike, količinsko prožnostjo, ki se omogoči založnikom, in nepretrganim izvajanjem storitve (vključno z natančno opredelitvijo primerov višje sile).
(37)
Poseben tarifni sistem: tarife za dostavo tiska, za katere se izplača nadomestilo, se opredelijo na podlagi tristranskih pogajanj (med belgijsko državo, podjetjem DPLP in sektorjem tiska) in zanje v nasprotju s tarifami univerzalne javne storitve ni potrebna odobritev regulativnega organa. Medtem ko tarife univerzalne javne storitve temeljijo na stroških, so tarife posebne naloge dostave tiska, za katero se izplačuje nadomestilo, precej nižje, da se tako omogoči uresničitev njenih ciljev.
(38)
Za javne storitve, navedene v uvodni izjavi 33, se lahko izplačuje nadomestilo za javne storitve. V posameznih poslovnih letih so bila izplačana spodaj navedena nadomestila za javne storitve:
Prva pogodba o upravljanju
Leto
Znesek (v EUR)
1992 (22)
91 720 000
1993
351 327 000
1994
322 138 000
1995
368 308 000
1996
314 205 000
Druga pogodba o upravljanju
Leto
Znesek (v EUR)
1997
208 934 000
1998
228 629 000
1999
213 788 000
2000
216 282 000
2001
224 269 000
2002
194 559 000
Tretja pogodba o upravljanju
Leto
Znesek (v EUR)
2003
175 554 000
2004
247 606 000
2005
254 825 000
Četrta pogodba o upravljanju
Leto
Znesek (v EUR)
2006
299 729 000
2007
306 396 000
2008
315 683 000
2009
321 244 000
2010
325 735 000
2.2.2.3 Kapitalske injekcije
(39)
Kapitalski injekciji iz leta 1997: podjetje DPLP je prejelo dve nepriglašeni kapitalski injekciji v skupni višini 62 milijonov EUR. Vendar so belgijski organi pozneje navedli, da so bila ta sredstva dejansko naknadna nadomestila za javne storitve, ki podjetju DPLP niso bila izplačana v želenem roku.
(40)
Kapitalska injekcija iz leta 2003: belgijski organi so podjetju DPLP namenili kapitalsko injekcijo v višini 297,5 milijona EUR. Menijo, da je bila ta kapitalska injekcija izvedena pod pogoji, sprejemljivimi za zasebnega vlagatelja, ki deluje v običajnih razmerah tržnega gospodarstva, zato naj v skladu z načelom zasebnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu ne bi bila državna pomoč.
(41)
Kapitalska injekcija iz leta 2006: belgijski organi so zadevnemu podjetju namenili novo kapitalsko injekcijo v višini 40 milijonov EUR. Menijo, da se je ta kapitalska injekcija skladala z načelom zasebnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu, saj je bila izvedena pod pogoji, enakimi pogojem, ki se uporabljajo za zasebne vlagatelje (pari passu).
2.2.2.4 Davčne oprostitve
(42)
Podjetje DPLP je bilo do 31. decembra 2005 oproščeno plačila davka od dohodkov pravnih oseb.
(43)
V obdobju, na katero se nanaša preiskava, je bilo oproščeno plačila zemljiškega davka na nepremičnine za objekte, ki se uporabljajo za zagotavljanje javnih storitev, s čimer je pridobilo prednost od […] (23) do […] EUR na leto. Če bi bil ta davek plačan, bi se stroški izdelkov (iz okvira javnih storitev in komercialnih izdelkov), za katere se uporabljajo te nepremičnine, sorazmerno povišali.
(44)
Podjetje DPLP je oproščeno tudi plačila drugih posrednih in lokalnih davkov. Belgijski organi ne morejo oceniti natančne vrednosti te prednosti, vendar navajajo, da ta ukrep spada na področje uporabe pravil de minimis.
(45)
Davčne oprostitve so bile uvedene pred začetkom veljavnosti Pogodbe ES leta 1958 in so bile ohranjene brez večjih sprememb. Oprostitev plačila davka od dohodkov pravnih oseb je bila 31. decembra 2005 odpravljena, zadnja dva ukrepa pa se še vedno uporabljata.
2.2.2.5 Prenos nepremičnin
(46)
Belgijska država je leta 1992 na podjetje DPLP brez protivrednosti prenesla 63 nepremičnin (24). To podjetje jih je uporabljalo že prej, čeprav so s pravnega vidika pripadale državi. Skupna vrednost tega imetja je bila ocenjena na 112,2 milijona EUR (25). Te nepremičnine so bile ločene od prvotnih sredstev, h katerim so bile dodane, saj so bile oddvojene od državnega premoženja, ko je podjetje La Poste leta 1971 postalo ločena državna agencija (Régie des postes). Agencija Régie des postes je že imela zakonito v lasti sredstva, ki so bila pripoznana v njeni bilanci stanja. Z navedenimi dodatnimi nepremičninami, prenesenimi leta 1992, naj bi se, nasprotno, izravnalo breme pokojnin, ki jih je moralo še naprej nositi podjetje DPLP, ko se je njegov status, to je status agencije, spremenil v status samostojnega javnega podjetja.
(47)
Belgijski organi trdijo, da prenos teh nepremičnin spada izključno v okvir notranje reorganizacije državnega premoženja in zato ne pomeni prednosti. V zvezi s tem navajajo, da je belgijsko podjetje La Poste te nepremičnine uporabljalo že pred preoblikovanjem v podjetje DPLP leta 1992 (in jih je torej prav tako uporabljala že agencija Régie des postes).
2.2.2.6 Državno poroštvo
(48)
Podjetju DPLP je bilo omogočeno, da za najem posojil zaprosi za državno poroštvo z 0,25-odstotno premijo.
(49)
V obdobju, na katero se nanaša preiskava, je bilo to poroštvo uporabljeno le enkrat, in sicer za posojilo v višini 100 milijonov EUR, pridobljeno pri Evropski investicijski banki (EIB). S sporazumom, ki sta ga 22. decembra 2004 podpisali podjetje DPLP in EIB, je slednja prvemu omogočila kreditiranje do 10. junija 2008. Podjetje DPLP je na podlagi te možnosti 8. novembra 2007 zaprosilo za znesek v višini 100 milijonov EUR, ki ga je 5. decembra 2007 tudi dejansko prejelo. Zadevno podjetje se je zavezalo, da bo posojilo vrnilo v 11 enakih anuitetah v višini približno 9,09 milijona EUR. Prva anuiteta mora biti izplačana 5. decembra 2012, zadnja pa 5. decembra 2022. Obresti se plačujejo na tri mesece (5. decembra, 5. marca, 5. junija in 5. septembra). Obrestna mera je določena na podlagi trimesečne obrestne mere EURIBOR, znižane za 37 bazičnih točk.
3. OPIS RAZLOGOV ZA ZAČETEK POSTOPKA LETA 2009
(50)
Komisija je na podlagi sodbe v zadevi Altmark (26) menila, da bi bila lahko nadomestila za javne storitve, izplačana od leta 1992, zgoraj navedene davčne oprostitve, kapitalske injekcije, državno poroštvo in prenos nepremičnin državna pomoč v smislu člena 107(1) PDEU.
(51)
Državne pomoči v obliki nadomestila stroškov, povezanih z obveznostmi univerzalne storitve, je mogoče šteti za združljive na podlagi člena 106(2) PDEU, če so potrebne za opravljanje teh storitev ter če razvoj trgovine ni prizadet v takšnem obsegu, ki bi bil v nasprotju z interesi Evropske unije.
(52)
Komisija se je v odločitvi o začetku postopka iz leta 2009 spraševala, ali so ukrepi pomoči, odobreni podjetju DPLP, potrebni in sorazmerni za opravljanje nalog javne službe.
(53)
Kar zadeva izračun prekomernega nadomestila na podlagi člena 106(2) PDEU, je Komisija menila, da je treba upoštevati vse prihodke in stroške, povezane z obveznostmi javne službe, ter se prepričati, da nadomestilo za opravljanje nalog javne službe ni bilo prekomerno. Za ta izračun je treba preveriti zanesljivost računovodske metode, uporabljene za opredelitev stroškov, ki jih je mogoče pripisati opravljanju storitev splošnega gospodarskega pomena, ter upoštevati vse neto stroške javnih storitev in dodatnih pomoči, podeljenih v kakršni koli obliki.
(54)
V zvezi z okoliščino, da je država financirala pokojnine javnih uslužbencev, se je Komisija spraševala, v kakšnem obsegu je bilo podjetje DPLP zaradi razbremenitve pokojninskih obveznosti postavljeno v položaj, primerljiv s položajem konkurentov, kar zadeva prispevke za socialno varnost.
(55)
V skladu s pristopom Komisije iz odločbe o državnem financiranju stroškov pokojnin javnih uslužbencev, zaposlenih pri francoskem podjetju La Poste (27), je treba preučiti, ali je ta ukrep združljiv na podlagi člena 107(3)(c) PDEU, in za to opredeliti, v kakšnem obsegu so bili stroški za socialno varnost, ki jih je nosilo podjetje DPLP, potem ko je bilo razbremenjeno teh obveznosti, primerljivi s stroški, ki so jih nosili njegovi konkurenti.
4. PRIPOMBE ZAINTERESIRANIH STRANI
4.1 PRIPOMBE ZVEZE VFP IN ZDRUŽENJA PRODIPRESSE
(56)
Zveza VFP in združenje Prodipresse sta 28. avgusta 2009 predložili pripombe v zvezi s sistemom dostave tiska, ki ga je vzpostavilo podjetje DPLP.
(57)
Zveza VFP in združenje Prodipresse sta v predhodni pritožbi opozorili na izkrivljanje konkurence zaradi nizkih tarif, ki jih zaračunava podjetje DPLP za dostavo tiska in zaradi katerih je onemogočena kakršna koli konkurenca preostalih operaterjev na trgu.
(58)
V zvezi s tem sta navedli, da so bile cene podjetja DPLP določene na podlagi tristranskih pogajanj med podjetjem DPLP, založniki in državo. Na podlagi njihovih navedb izgube podjetja DPLP zaradi cen, nižjih od tržnih, izravnava država v okviru nadomestila za SSGP. Čeprav je neposredni prejemnik te pomoči podjetje DPLP, naj bi ta posredno koristila tudi založnikom dnevnega tiska.
(59)
Zveza VFP in združenje Prodipresse menita, da podjetje DPLP mogoče prejema prekomerno nadomestilo za sistem dostave tiska, s katerim bi lahko financiralo svoje preostale dejavnosti.
4.2 PRIPOMBE BELGIJSKEGA ZDRUŽENJA ZALOŽNIKOV DNEVNEGA TISKA
(60)
Belgijsko združenje založnikov dnevnega tiska je pripombe predložilo 28. avgusta 2009. Ob tem je poudarilo pomen, ki ga ima z vidika demokracije in enakosti učinkovit sistem dostave dnevnega tiska na celotnem belgijskem ozemlju po enotnih in zmernih cenah, da lahko tako naročniki prejmejo dnevni tisk že zgodaj zjutraj.
4.3 PRIPOMBE PODJETIJ DEUTSCHE POST AG IN DHL INTERNATIONAL
(61)
Podjetji Deutsche Post AG in DHL International sta pripombe predložili 28. avgusta 2009. Vztrajali sta, da je treba preučiti prevzem pokojninskih obveznosti podjetja DPLP ter da se je treba zlasti prepričati o skladnosti tega ukrepa s predhodno prakso, preveriti združljivost kapitalskih injekcij s trgom, preveriti združljivost porazdelitve stroškov s sodbo v združenih zadevah Chronopost in nazadnje preučiti še prenos nepremičnin.
4.4 PRIPOMBE PODJETJA BELGISCHE DISTRIBUTIEDIENST NV/BELGIQUE DIFFUSION SA
(62)
Podjetje Belgische Distributiedienst NV/Belgique Diffusion SA (v nadaljnjem besedilu: podjetje BD), ki spada v skupino TNT, je pripombe predložilo 28. avgusta 2009. Podjetje BD - zlasti njegova podružnica Deltamedia, pristojna za dostavo tiska - je konkurent podjetja DPLP na trgu dostave dnevnega in periodičnega tiska. Podjetje BD je v predhodni pritožbi poudarilo, da podjetje DPLP za dostavo dnevnega tiska zaračunava cene, nižje od stroškov. Po njegovih trditvah so se izgube podjetja DPLP financirale iz državnih subvencij. Nizke cene naj bi otežile kakršno koli konkuriranje podjetju DPLP.
(63)
Podjetje BD trdi, da je podjetje DPLP kršilo Direktivo Sveta 92/50/EGS z dne 18. junija 1992 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil storitev (28) in člen 7 Direktive 97/67/ES. Zadevno podjetje se je spraševalo tudi o obstoju pomoči na podlagi člena 107(1) PDEU in združljivosti nadomestila za stroške, povezane s SSGP, na podlagi člena 106(2) PDEU.
(64)
Spraševalo se je, ali je mogoče dostavo dnevnega tiska obravnavati kot SSGP, saj je v večini držav članic ta storitev odprta za konkurenco brez vključitve poštnega operaterja.
(65)
Podjetje BD se je še spraševalo, ali je subvencija, namenjena izključno poštnemu operaterju, najprimernejši način za podporo dostavi dnevnega tiska, in sicer v primerjavi s pomočjo založnikom, ki bi si lahko tako zagotovili dostavne storitve na svobodnem trgu, s čimer bi bila omogočena konkurenca med več ponudniki.
(66)
Podjetje BD se je spraševalo, ali so bili stroški potrebni, tudi če bi bilo treba odobriti poveritev dostave dnevnega tiska podjetju DPLP. Po njegovem mnenju to podjetje nosi veliko večje stroške od stroškov, ki jih imajo drugi operaterji, kar zvišuje raven potrebnih subvencij. V tem smislu naj subvencije ne bi bile niti sorazmerne niti utemeljene.
(67)
Nazadnje, podjetje BD še meni, da bi lahko stroški podjetja DPLP, ki jih je prevzela država, vključevali stroške naložb, ki naj ne bi bili potrebni za opravljanje SSGP, saj je podjetje DPLP vzpostavljene infrastrukture lahko uporabljalo za druge storitve. Z državnimi subvencijami so se mogoče financirale tudi kampanje za oglaševanje komercialnih izdelkov.
5. PRIPOMBE BELGIJSKIH ORGANOV
5.1 PRIPOMBE BELGIJSKIH ORGANOV K PREVZEMU PLAČEVANJA POKOJNIN
(68)
Belgijski organi trdijo, da v skladu s pristopom iz sodbe v zadevi Combus (29) prevzem plačevanja pokojninskih obveznosti ni državna pomoč, saj je bilo s tem belgijsko podjetje La Poste razbremenjeno izrednega bremena in ne bremena, ki običajno nastane za proračun podjetja.
(69)
Zadevno izredno breme naj bi nastalo zaradi večjih stroškov za plače, povezanih s stalnimi uslužbenci, in manjšo prožnostjo na operativni ravni, kar naj bi podjetje DPLP oviralo pri zmanjševanju števila zaposlenih javnih uslužbencev na število, ki bi se mu zdelo primerno.
(70)
Belgijski organi so opredelili tri razloge za nezadostno prožnost:
1.
varnost zaposlitve javnih uslužbencev;
2.
neobstoj interne mobilnosti in
3.
nezmožnost uporabe ukrepa „čakanja na delo“.
(71)
Varnost zaposlitve javnih uslužbencev: podjetje DPLP trdi, da so njegovi stalni uslužbenci de facto zaposleni za nedoločen čas. Zato ne more prekiniti njihovih pogodb o zaposlitvi, razen v primeru hude kršitve obveznosti ali ponavljajočih se slabih rezultatov, pa še takrat so za zadevni postopek postavljene zelo stroge zahteve.
(72)
Poleg tega se je Conseil d’État (belgijsko upravno sodišče, pristojno za stalne uslužbence, medtem ko spadajo pogodbeni uslužbenci v pristojnost delovnih sodišč) že izreklo v korist stalnih uslužbencev, saj je določilo strog standard za opredelitev „upravičenega razloga“. Zato podjetje DPLP svojih stalnih uslužbencev ne more odpustiti iz ekonomskih ali tehničnih razlogov, niti posamično niti kolektivno.
(73)
Torej je prikrajšano za odpoved pogodbe o zaposlitvi kot sredstvo upravljanja, s katerim bi lahko preoblikovalo sestavo zaposlenih glede na dejanske operativne potrebe. Dalje, ker podjetje DPLP ne more odpuščati iz ekonomskih razlogov, so precej omejena njegova sredstva za razreševanje težav, kot so nezadostna mobilnost ali plače in ugodnosti stalnih uslužbencev, ki so višje od plač in ugodnosti na trgu. Poleg tega stalni uslužbenci ne morejo zaprositi za samodejno premestitev v javno upravo, niti take premestitve ne more zahtevati podjetje DPLP.
(74)
To pomeni, da je zmanjševanje števila stalnih uslužbencev večinoma omejeno na maloštevilne prostovoljne in „naravne“ prekinitve delovnega razmerja.
(75)
Neobstoj interne mobilnosti: poleg tega, da podjetje DPLP ne more zmanjšati števila stalnih uslužbencev na področjih, na katerih se je zmanjšalo povpraševanje po storitvah, veljajo stroge omejitve tudi v zvezi z možnostmi, ki jih ima za prerazporeditev takih uslužbencev znotraj organizacije glede na svoje potrebe.
(76)
Dejavniki, kot so jezikovna pripadnost, kvalificiranost, delovna doba in funkcijska razvrstitev, podjetju DPLP v veliki meri onemogočajo prerazporeditev uslužbencev s področij, na katerih se potrebe po delovni sili zmanjšujejo, na primer zaradi manjše uporabe tradicionalne pošte, v sektorje, v katerih primanjkuje delovne sile zlasti zaradi upokojitev ali povečanega povpraševanja.
(77)
Povedano drugače, podjetje DPLP svojih stalnih uslužbencev zaradi togosti „statuta“ pogosto ne more prerazporediti glede na svoje potrebe oziroma izravnati neravnovesja med področji dejavnosti s preveč in premalo zaposlenimi. Tako mora zadevno podjetje, paradoksalno, za zadovoljitev potreb v sektorjih, v katerih primanjkuje delovne sile, zaposlovati uslužbence za določen čas ali pogodbene uslužbence, vendar mora hkrati obdržati tudi presežne stalne uslužbence v sektorjih s preveč zaposlenimi.
(78)
Nezmožnost uporabe ukrepa „čakanja na delo“: poleg tega podjetje DPLP svojih stalnih uslužbencev ne more „poslati na čakanje“ (odpust iz ekonomskih razlogov), kot lahko to storijo operaterji v zasebnem sektorju, ko jim primanjkuje dela.
(79)
Višji stroški za plače: ko je agencija Régie des postes leta 1992 postala samostojno državno podjetje in je bila preimenovana v podjetje DPLP, so stalni uslužbenci prejemali precej višje plače in ugodnosti kot pogodbeni uslužbenci v zasebnem sektorju. Po letu 1992 so samodejna povišanja plač zaradi delovne dobe in velike pogajalske moči sindikatov pripomogla k ohranitvi plač in ugodnosti na sorazmerno višji ravni.
(80)
Stalni uslužbenci imajo poleg višjih plač in ugodnosti kot pogodbeni uslužbenci še od 4 do 11 dodatnih dni plačanega dopusta (30), s čimer se še bolj povečujejo stroški, ki jih mora nositi podjetje DPLP. Navedene lastnosti stalnih uslužbencev so otežile upravljanje podjetja DPLP, kar zadeva stroške za posameznega stalnega uslužbenca, ki so precej višji od stroškov pogodbenih uslužbencev v zasebnem sektorju.
(81)
Podjetje DPLP je že od leta 1992, ko je od agencije Régie des postes prevzelo stalne uslužbence, priznavalo, da so ti zaradi višjih stroškov za plače in operativne togosti strukturna pomanjkljivost, ki jo je bilo z vse večjo liberalizacijo poštnega trga vse težje prenašati. Zato je to podjetje leta 1998 prenehalo sklepati taka delovna razmerja. Zaradi „naravnih“ prekinitev delovnega razmerja, kamor spadajo zlasti upokojitve, se je število zaposlenih do leta 2008 skupaj zmanjšalo na 23 538.
(82)
Ker je zmanjševanje števila stalnih uslužbencev odvisno zlasti od deleža „naravnih“ prekinitev delovnega razmerja, se je to število glede na trenutno starostno piramido zmanjševalo počasi, kar se bo najverjetneje nadaljevalo še do leta 2030, torej precej po popolni liberalizaciji poštnega trga, kar je razvidno iz spodnje preglednice.
Preglednica 2
Razvoj števila stalnih uslužbencev pri podjetju DPLP
(83)
Belgijski organi zato menijo, da so stalni uslužbenci podjetja DPLP na operativni ravni in z vidika stroškov velika pomanjkljivost v primerjavi z zasebnimi operaterji ter da je država podjetje DPLP razbremenila izrednega bremena, ki ga njegovim konkurentom ni treba nositi.
(84)
Menijo, da ta ukrep ni državna pomoč, zato naj v primeru podjetja DPLP ne bi bilo treba uporabiti smernic Komisije iz odločitve o začetku postopka v skladu s predhodnimi zadevami v zvezi s pokojninskimi sistemi (EDF (31), La Poste (Francija) (32), Royal Mail (33)).
(85)
Vendar belgijski organi kljub temu trdijo, da bi, če bi za podjetje DPLP uporabili tako metodo, ugotovili, da se delež stroškov za socialno varnost, ki jih nosi podjetje DPLP, v odstotkih stroškov za plače, ujema z zadevnim deležem pri njegovih konkurentih.
5.2 PRIPOMBE BELGIJSKIH ORGANOV K LETNEMU NADOMESTILU STROŠKOV JAVNIH STORITEV
(86)
Belgijski organi so predložili računovodske podatke (34) podjetja DPLP in predstavili načela stroškovnega računovodstva, ki ga uporablja to podjetje.
(87)
Najprej so trdili, da nadomestilo za javne storitve, ki se izplačuje vsako leto, ni pomoč, ker se sklada s sodno prakso v zadevi Altmark.
(88)
Dalje, trdili so še, da je nadomestilo za javne storitve - tudi če je pomoč - združljivo, saj z njim niso bili prekomerno nadomeščeni neto stroški, ki jih je nosilo podjetje DPLP pri opravljanju nalog javne službe. Po njihovem mnenju je iz izračunov, ki so jih predložili, razvidno, da stroški podjetja DPLP niti niso bili v celoti nadomeščeni.
(89)
Nazadnje, belgijski organi so še navedli, da so nekateri ukrepi veljavna pomoč. V zvezi s tem glej oddelek, v katerem so obravnavane veljavne pomoči (odstavek 6.3.2 in naslednje uvodne izjave).
5.3 PRIPOMBE BELGIJSKIH ORGANOV H KAPITALSKIM INJEKCIJAM
5.3.1 Kapitalski injekciji iz leta 1997
(90)
Belgijski organi so v dopisu, poslanem Komisiji 12. avgusta 2009, navedli, da je treba kapitalski injekciji iz leta 1997 v skupni višini 62 milijonov EUR obravnavati kot naknadno nadomestilo za obveznosti javne službe.
5.3.2 Kapitalski injekciji iz let 2003 in 2006
(91)
Belgijski organi trdijo, da sta kapitalski injekciji iz let 2003 in 2006 temeljili na strateškem načrtu (35), katerega končni cilj je bil izboljšati konkurenčnost in donosnost podjetja v okviru postopne liberalizacije poštnega trga.
(92)
Ta načrt je imel dva glavna cilja:
1.
izboljšati storilnost, da bi tako zagotovili konkurenčnost in donosnost v okolju bolj liberaliziranega trga;
2.
usmeriti podjetje DPLP k tržni logiki z odprtjem njegovega kapitala zasebnim vlagateljem, to je doseči in vzdrževati zahtevane ravni donosnosti, potrebne za pritegnitev zasebnih vlagateljev in sprostitev potenciala donosnosti podjetja.
(93)
Kapitalska injekcija iz leta 2003: belgijski organi so navedli, da je bil namen kapitalske injekcije iz leta 2003 okrepiti lastniški kapital podjetja DPLP glede na velike finančne obveznosti, ki jih je to sprejelo zlasti za zgraditev štirih novih centrov za razvrščanje, posodobitev obstoječega centra, izboljšanje dostave pošte in avtomatizacijo.
(94)
Poleg tega so še trdili, da so ta sredstva krila tudi izdatke za uslužbence, ki so nastali zaradi zmanjšanja števila zaposlenih v povezavi s sistemom predčasnega upokojevanja, skrajšanjem delovnega časa in povišanjem plač na novo zaposlenim.
(95)
S temi ukrepi naj bi se zagotovilo razumno jamstvo, kar zadeva povečano donosnost v obdobju 2003-2007, da bi tako izpolnili pričakovanja zasebnih vlagateljev. Tako naj bi belgijska država kot edina delničarka podjetja DPLP leta 2003 s svojim ravnanjem želela zagotoviti donosnost, saj naj bi ob sprejetju odločitve o kapitalski naložbi v celoti upoštevala načelo zasebnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu.
(96)
Belgijski organi so 5. avgusta 2009 še trdili, da so napovedi dobička pokazale, da je bila kapitalska injekcija zagotovljena pod pogoji, ki se skladajo z načelom vlagatelja v tržnem gospodarstvu, saj je bil pričakovani dobiček večji od dobička, ki bi ga zahteval zasebni vlagatelj. Te napovedi so bile realne, saj je bil dejanski dobiček med letoma 2003 in 2008 še precej večji od pričakovanega.
(97)
Belgijski organi so pojasnili, da kapitalska injekcija iz leta 2003 nikakor ni bila povezana z odpisom državnih terjatev v računih podjetja DPLP iz leta 2005. Ta odpis, ki ni bil izveden istočasno, je bil običajen računovodski postopek, saj je država jasno navedla, da te terjatve podjetju DPLP ne bodo plačane. Končni zneski, odpisani v okviru sanacije bilance za leto 2005, so se razlikovali od zneskov kapitalske injekcije iz leta 2003 in akumuliranih izgub ob koncu leta 2002.
(98)
Kapitalska injekcija iz leta 2006: belgijski organi so trdili, da se je ta kapitalska injekcija skladala z načelom zasebnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu, saj je bila zagotovljena pod enakimi pogoji (pari passu), kot so bili uporabljeni za zasebnega vlagatelja, to je podjetje Post Invest Europe SA, ki je vložilo 300 milijonov EUR. Država in novi vlagatelj sta vpisala nove delnice, da je lahko slednji prejel 50 % delnic minus en delež, država pa je ohranila 50 % delnic plus en delež (36).
(99)
Investicijska banka, na katero so se obrnili belgijski organi za določitev emisijske cene novih delnic, je ocenila, da skupna vrednost podjetja DPLP znaša med […] in […] EUR. Država je za celotno podjetje pred kapitalskimi injekcijami nazadnje sprejela znesek […] EUR. Belgijski organi so priznali, da so poznejši rezultati podjetja DPLP presegli predpostavke, izdelane ob oceni.
(100)
Belgijski organi menijo, da se je podjetje DPLP zaradi izvedbe strateškega načrta uvrstilo med najučinkovitejše operaterje v Evropi. To podjetje naj bi precej napredovalo z vidika donosnosti, učinkovitosti (37) in kakovosti ter naj bi pri tem ohranilo primerno raven cen, ki jih zaračunava strankam.
5.4 PRIPOMBE BELGIJSKIH ORGANOV K DAVČNIM OPROSTITVAM
(101)
Belgijski organi so v izjavi z dne 12. avgusta 2009 priznali, da podjetje DPLP do 27. decembra 2005 ni bilo vključeno v sistem plačevanja davka od dohodkov pravnih oseb, je pa plačevalo davek na dobiček (torej davek, ki ga plačujejo pravne osebe). Vendar so hkrati trdili, da ta davčni sistem podjetju DPLP v obdobju 2003-2005 ni prinesel nobene koristi: če bi namreč moralo plačevati davek od dohodkov pravnih oseb, bi lahko preneslo izgube iz preteklih let in mu torej v tem obdobju zadevnega davka ne bi bilo treba plačevati.
(102)
Hkrati so še trdili, da je moralo podjetje DPLP v obdobju 2003-2005 plačati davke na dobiček v višini 2 milijonov EUR.
(103)
Zadevno podjetje je moralo od poslovnega leta 2006 plačevati davek od dohodkov pravnih oseb, ne da bi mu bil omogočen prenos predhodnih izgub. Belgijski organi so ocenili, da je bil na ta datum žrtvovan davčni odbitek v višini 51,87 milijona EUR.
(104)
Na podlagi tega so menili, da podjetje DPLP zaradi oprostitve plačila davka od dohodkov pravnih oseb pred letom 2006 ni imelo neto dobička.
(105)
Belgijski organi so pojasnili, da je podjetje DPLP oproščeno plačila zemljiškega davka na prihodke iz nepremičnin, ki jih uporablja za opravljanje storitev javnega pomena.
(106)
Ocenili so neto dobiček podjetja DPLP, ki je po njihovem mnenju omejen v primerjavi z dodatnimi stroški, ki jih to podjetje nosi zaradi obveznosti vzdrževanja poštnega omrežja, za katero je značilna točno določena ozemeljska gostota, za kar ne prejema nobenega drugega nadomestila.
(107)
Belgijski organi so pojasnili, da je podjetje DPLP oproščeno plačila nekaterih drugih posrednih in lokalnih davkov. V zvezi s tem so trdili, da ima oprostitev teh davkov neto učinek de minimis.
5.5 PRIPOMBE BELGIJSKIH ORGANOV K PRENOSU NEPREMIČNIN
(108)
Belgijski organi so v izjavi z dne 12. avgusta 2009 potrdili, da je bilo ob preoblikovanju podjetja DPLP v samostojno javno podjetje nanj prenesenih nekaj nepremičnin. Zadevno podjetje je te stavbe uporabljalo od leta 1971 in jih je potrebovalo za opravljanje poštnih storitev.
(109)
Belgijski organi trdijo, da podjetje DPLP s prenosom zadevnih nepremičnin ni pridobilo nobene prednosti, saj jih je že uporabljalo za opravljanje javne službe. Povedano drugače, po njihovem mnenju je bilo s tem le prerazporejeno državno premoženje.
5.6 PRIPOMBE BELGIJSKIH ORGANOV K DRŽAVNEMU POROŠTVU ZA NAJEM POSOJIL
(110)
Belgijski organi so v izjavi z dne 12. avgusta 2009 trdili, da podjetje DPLP ni samodejno upravičeno do državnega poroštva za najem posojil. Če bi želelo zaprositi za tako poroštvo, bi moralo najprej pridobiti odobritev belgijskih organov in v državno blagajno vplačati 0,25-odstotno letno premijo.
(111)
Podjetje DPLP je v obravnavanem obdobju državno poroštvo uporabilo le enkrat.
(112)
Belgijski organi menijo, da je 0,25-odstotna premija ustrezna, če upoštevamo finančni položaj podjetja DPLP in majhno možnost, da podjetje ne bo vrnilo dolga. Poleg tega menijo, da bi bile tržne obrestne mere za podobno posojilo brez državnega poroštva do 40 bazičnih točk višje.
5.7 PRIPOMBE BELGIJSKIH ORGANOV K PRIPOMBAM ZAINTERESIRANIH STRANI
(113)
Belgijski organi so v izjavi z dne 12. oktobra 2009 menili, da odločilne elemente vsebujejo le izjave podjetja BD ter zveze VFP in združenja Prodipresse. Ti se nanašajo zlasti na nadaljnjo dostavo dnevnega in periodičnega tiska.
(114)
Belgijski organi trdijo, da dodelitev opravljanja nerezerviranih poštnih storitev (kot je dostava tiska) v nasprotju s trditvami podjetja BD ne spada na področje uporabe predpisov Unije o javnih naročilih (Direktiva 2004/18/ES Evropskega parlamenta in Sveta (38)).
(115)
Poleg tega trdijo, da z dostavo dnevnega in periodičnega tiska, ki je storitev splošnega gospodarskega pomena, niso kršene določbe Unije o liberalizaciji poštnega trga.
(116)
Belgijski organi so še navedli, da o zadevni dodelitvi ni bilo odločeno samovoljno. Menijo, da je podjetje DPLP edino podjetje, ki lahko izpolni pogoje in obveznosti, naložene ponudniku takih storitev.
(117)
Belgijski organi trdijo, da podjetje DPLP v nasprotju s trditvami podjetja BD v obdobju 2002-2008 ni prejemalo prekomernega nadomestila za stroške, povezane z opravljanjem storitve dostave dnevnega in periodičnega tiska.
(118)
Ne strinjajo se z mnenjem združenja VFP in zveze Prodipresse, da je podjetje DPLP „napihnilo“ naložbe in dodatne stroške, ki jih je imelo z razširitvijo in nadaljnjim pokrivanjem na nacionalni ravni, ki naj bi se z 82 % povečalo na 100 %. Ker zadevnih 18 % vključuje zlasti oddaljene regije, so se stroški za uslužbence podjetja DPLP nesorazmerno povečali, saj si je moralo to podjetje priskrbeti prevozna sredstva za dolge proge, za kar so značilni visoki stroški amortizacije.
(119)
Nazadnje, belgijski organi še navajajo, da se stroški oglaševalske kampanje zadevnega podjetja niso upoštevali pri izračunu nadomestila, ki ga je to prejelo od države za nadaljnjo dostavo tiska.
(120)
Po mnenju podjetja BD je očitno, da podjetje DPLP ni stroškovno učinkovito. Belgijski organi to trditev izpodbijajo in poudarjajo, da ta ne upošteva v celoti niti visokih dodatnih stroškov, povezanih z nadaljnjo dostavo tiska, niti precejšnjega truda, ki ga je podjetje DPLP vložilo v zagotovitev nadzora nad svojimi stroški in povečanje storilnosti.
(121)
Podjetje BD trdi, da so stroški njegove podružnice Deltamedia nižji od stroškov podjetja DPLP. Po mnenju belgijskih organov je treba to pripisati naslednjim dejavnikom:
(a)
podjetje Deltamedia ne pokriva celotne države;
(b)
podjetje Deltamedia dela z neodvisnimi distributerji;
(c)
storitve, ki jih ponuja podjetje Deltamedia, so poenostavljene, saj deluje z omejenim številom založnikov iz ene same časopisne skupine;
(d)
založniki dostavljajo dnevni tisk neposredno na distribucijska mesta.
5.8 PRIPOMBE BELGIJSKIH ORGANOV K VELJAVNI POMOČI
(122)
Belgijski organi so v izjavi z dne 21. decembra 2010 navedli, da so nekateri ukrepi iz preiskave veljavne pomoči.
(123)
Prvič, belgijski organi trdijo, da so davčne oprostitve, ki so se priznavale podjetju DPLP, še iz časa pred pristopom Belgije k Evropski uniji in se zato štejejo za veljavne pomoči.
(124)
Drugič, belgijski organi navajajo, da je bila letna subvencija podjetju DPLP izplačana pred letom 1999, to je pred liberalizacijo poštnega trga, in se zato šteje za veljavno pomoč. Hkrati pa kapitalskih injekcij pred letom 1999 - če naj se obravnavajo kot državne pomoči - ne bi smeli obravnavati kot veljavnih pomoči.
(125)
Tretjič, belgijski organi trdijo, da se zaradi desetletnega zastaralnega roka vsi ukrepi, sprejeti pred 13. julijem 1999 (torej 10 let pred začetkom formalnega postopka v tej zadevi), štejejo za veljavne pomoči, saj naj bi z razglasitvijo ničnosti, za katero se je pred začetkom zadevnega postopka izreklo Splošno sodišče, postali nični tudi vsi predhodni preiskovalni akti Komisije. Po drugi strani so še trdili, da v preiskavo ne bi smeli vključiti ukrepov, sprejetih pred decembrom 1992, ker je Komisija svoj prvi preiskovalni akt sprejela decembra 2002. To naj bi zadevalo prenos nepremičnin in prvo letno subvencijo, izplačano leta 1992.
6. OCENA
6.1 UVODNE OPOMBE GLEDE SISTEMA STROŠKOVNEGA RAČUNOVODSTVA PODJETJA DPLP
(126)
Člen 14 Direktive 97/67/ES, kot je bila spremenjena z Direktivo 2008/6/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. februarja 2008 o spremembi Direktive 97/67/ES glede popolnega oblikovanja notranjega trga poštnih storitev v Skupnosti (39) (tretja poštna direktiva), določa, da poštni operaterji vodijo stroškovno računovodstvo za jasno razlikovanje med vsemi storitvami in izdelki, ki so del univerzalne storitve, in tistimi, ki to niso. Njihovo računovodstvo mora neposredno dodeliti neposredne stroške izdelkom in neposredno ali posredno dodeliti skupne stroške, še zlasti pa ustrezno pripisati skupne stroške, ki so hkrati potrebni za zagotavljanje univerzalnih in neuniverzalnih storitev. Stroškovno računovodstvo podjetja DPLP vključuje metodo analize stroškov po dejavnostih, s katero se vsi stroški delovanja do dobička pred obrestmi in davki (EBIT) pripišejo različnim izdelkom v skladu z metodo popolne razdelitve stroškov (FDC). Stroškovno računovodstvo vključuje vse operativne stroške in organizacijske enote podjetja DPLP. Leta 2009 so komercialni izdelki predstavljali […] % prometa podjetja DPLP, izdelki, povezani z javnimi storitvami, pa […] %.
(127)
Metoda stroškovnega računovodstva ima tri ravni: sredstva, dejavnosti in izdelke. Njen namen je opredeliti delež stroškov, ki jih je mogoče pripisati posameznemu izdelku.
(128)
Stroški se delijo na 398 vrst različnih stroškov in 3 954 centrov odgovornosti. Ti so zaradi računovodstva združeni v 34 sklopov sredstev in 108 skupin kod. Obstaja 986 različnih dejavnosti.
(129)
Stroški sredstev se pripišejo dejavnostim glede na njihovo naravo: „neposredna sredstva“ se neposredno navezujejo na določeno dejavnost, „posredna sredstva“ pa prispevajo k več dejavnostim in jih je treba pripisati na podlagi porazdelitvenih ključev, ki odražajo raven uporabe zadevnega sredstva za posamezno dejavnost. Nazadnje, skupni prispevek k dejavnosti vključuje splošne stroške, ki jih ni mogoče pripisati posameznim dejavnostim, zato se ti enakomerno pripišejo vsem izdelkom na podlagi povišane lastne cene.
(130)
Vseh 986 različnih dejavnosti sestavlja vrednostno verigo posameznega izdelka. Del stroškov, povezanih z določeno dejavnostjo, se pripiše izdelkom glede na uporabo zadevne dejavnosti v zvezi s posameznim izdelkom. Stroški neoperativnih dejavnosti se najprej pripišejo poslovnim dejavnostim, ki neposredno prispevajo k izdelkom.
(131)
V zadnji fazi postopka se stroški dejavnosti pripišejo še vsakemu izdelku na podlagi porazdelitvenega ključa, ki večinoma temelji na obsegu. Povedano drugače, vsi izdelki, pri katerih se uporablja določena dejavnost, se knjižijo z delom stroškov te dejavnosti, ki je sorazmeren z obsegom uporabe zadevne dejavnosti.
(132)
Komisija meni, da je metoda stroškovnega računovodstva, ki jo trenutno uporablja podjetje DPLP, zadovoljiva, saj so vanjo pravilno in na ustrezni ravni vključeni vsi stroški. Vendar hkrati še ugotavlja, da je podjetje DPLP to metodo izpopolnilo postopoma, zato je mogoče domnevati, da so računovodski podatki iz začetka obdobja, na katero se nanaša preiskava, sicer na splošno zanesljivi, niso pa tako podrobni kot podatki iz sedanjega računovodskega sistema.
(133)
Belgijski organi so marca 2011 Komisiji predstavili retroaktivno spremembo metode stroškovnega računovodstva podjetja DPLP, ki predvideva drugačno porazdelitev nekaterih stroškov med komercialne dejavnosti in dejavnosti javne službe. Sprememba, ki so jo predvideli belgijski organi, zadeva zadnjo fazo dodelitve stroškov, ko se izdelki knjižijo s stroški, sorazmernimi z obsegom uporabe posamezne dejavnosti.
(134)
Sprememba zadeva metodo dodelitve stroškov poslovanja, ki jo je podjetje DPLP do zdaj uporabljalo za dodelitev posameznim izdelkom. S tem bi se nekateri stroški, povezani s komercialnimi izdelki, prenesli na področje javnih storitev, s čimer bi se razširila osnova stroškov javnih storitev. Tako bi javne storitve na leto povprečno nosile […] EUR stroškov, ki so se do zdaj pripisovali komercialnim izdelkom. Preostali sklopi metode stroškovnega računovodstva se ne bi spremenili.
(135)
Belgijski organi so navedli, da se stroški nekaterih dejavnosti že po naravi določijo na določeni ravni, ki se opredeli glede na potrebe javne službe. Povedano drugače, stroški teh dejavnosti, ki se uporabljajo za javne storitve, se ne bi spremenili, tudi če se zadevne dejavnosti ne bi uporabljale za noben komercialni izdelek. Če se zadevna dejavnost ni začela izvajati zaradi komercialnega izdelka, naj ta izdelek ne bi smel nositi stroškov poslovanja, povezanih z njo, čeprav jo uporablja.
(136)
Čeprav so belgijski organi trdili, da je spremenjena metoda združljiva z Direktivo 97/67/ES, sodbo v združenih zadevah Chronopost (40) in Okvirom Skupnosti za državne pomoči v obliki nadomestila za javne storitve (41) (v nadaljnjem besedilu: okvir o SSGP), ker se z njo izdelkom dodelijo stroški, ki jih je mogoče neposredno pripisati tem izdelkom, in del skupnih stroškov ter ker hkrati bolje odseva dejanske stroške, povezane z obveznostmi javne službe, Komisija meni, da te nove utemeljitve ni mogoče sprejeti iz formalnih, ekonomskih in pravnih razlogov.
(137)
S formalnega vidika se predlagana metoda dejansko ne uporablja v internem računovodstvu podjetja DPLP, temveč gre bolj za spremembo ex post predhodnih podatkov. Regulativni organ ni odobril spremenjene metode kot osnove za tarifni sistem, pa tudi država je ne uporablja pri izračunu nadomestila za SSGP. Torej se zdi, da gre za teoretično predstavitev, izdelano za ta postopek v zvezi z državnimi pomočmi. Z ekonomskega vidika v zvezi z določitvijo interne transferne cene ne moremo predpostaviti, da komercialnim izdelkom ne bi smeli pripisati dela stroškov za sredstva, ki jih uporabljajo (po tej metodi naj na primer komercialni izdelki sploh ne bi prispevali k stroškom poštarskih dostav, čeprav poštarji dostavljajo tudi komercialne izdelke). Nazadnje, s pravnega vidika se taka sprememba ne zdi skladna s členom 14(3)(b)(iv) Direktive 97/67/ES, sodbo v združenih zadevah Chronopost (42) in okvirom o SSGP iz leta 2005 (43), saj se na podlagi vseh navedenih določb zahteva, da se skupni stroški ustrezno dodelijo komercialnim dejavnostim.
(138)
Komisija pri oceni torej ne bo upoštevala spremenjenih računov, temveč se bo oprla na predhodno predložene potrjene podatke stroškovnega računovodstva, ki jih je v skladu z Direktivo 97/67/ES potrdil Institut belge des services postaux et des télécommunications (regulativni organ za belgijski poštni sektor, v nadaljnjem besedilu: organ IBPT (44)) in temeljijo na metodi stroškovnega računovodstva, ki jo uradno uporablja podjetje DPLP.
6.2 OCENA PREVZEMA PLAČEVANJA POKOJNIN
6.2.1 Obstoj pomoči v smislu člena 107(1) PDEU
(139)
Člen 107(1) PDEU določa, da je, „[r]azen če Pogodbi ne določata drugače, […] vsaka pomoč, ki jo dodeli država članica, ali kakršna koli vrsta pomoči iz državnih sredstev, ki izkrivlja ali bi lahko izkrivljala konkurenco z dajanjem prednosti posameznim podjetjem ali proizvodnji posameznega blaga, nezdružljiva z notranjim trgom, kolikor prizadene trgovino med državami članicami“.
(140)
Da se ukrep šteje za državno pomoč v smislu člena 107(1) PDEU, morajo biti izpolnjeni štirje kumulativni pogoji, to je ukrep:
(i)
daje prednost upravičencu;
(ii)
izkrivlja konkurenco ali bi jo lahko izkrivljal z dajanjem prednosti nekaterim podjetjem;
(iii)
je državni poseg ali se financira iz državnih sredstev;
(iv)
lahko prizadene trgovino med državami članicami.
6.2.1.1 Prednost in selektivnost
(141)
Belgijski organi so na podlagi pristopa iz sodbe v zadevi Combus (45) menili, da so pokojninske obveznosti izredno breme, ki naj ga konkurentom ne bi bilo treba financirati, zato dejstvo, da je njihovo plačevanje prevzela država, ni pomoč.
(142)
Pri tem so večinoma trdili, da podjetje DPLP zaradi neprožnosti statuta stalnih uslužbencev ni moglo zmanjšati deleža te kategorije zaposlenih, čeprav je zanj veliko dražja, kot bi bili hipotetični zaposleni, s katerimi bi sklenilo pogodbe z manj ugodnostmi.
(143)
Najprej je treba na splošno opozoriti, da Sodišče ni potrdilo sodbe v zadevi Combus. Nasprotno, sodna praksa Sodišča nasprotuje domnevi, da naj bi nadomestilo strukturne pomanjkljivosti izključilo vsako opredelitev za pomoč. Iz ustaljene sodne prakse Sodišča torej izhaja, da je treba o obstoju pomoči presojati na podlagi učinkov in ne vzrokov ali ciljev državnega posega (46). Sodišče je še odločilo, da pojem pomoči vključuje prednosti, ki jih podeljujejo državni organi in zaradi katerih se v različnih oblikah zmanjšajo redna bremena za proračun podjetja (47).
(144)
Sodišče je poleg tega še navedlo, da stroški, povezani s plačilom zaposlenih, že po naravi bremenijo proračun podjetij, in sicer ne glede na to, ali ti stroški izhajajo iz zakonskih obveznosti ali kolektivnih sporazumov (48). V zvezi s tem je menilo, da samo dejstvo, da je namen državnih ukrepov nadomestiti dodatne stroške, še ne pomeni, da zadevnih ukrepov ni mogoče opredeliti kot pomoč (49).
(145)
Poleg tega lahko ugotovimo, da se konkurenčni okvir iz zadeve Combus razlikuje od konkurenčnega okvira podjetja DPLP. Podjetje Combus je moralo svojo prevozno dejavnost opravljati na komercialni podlagi in je delovalo na trgu pod konkurenčnimi pogoji, primerljivimi s tistimi, pod katerimi so delovale zasebne avtobusne družbe. Družbe za javni prevoz ob koncu razpisnega postopka svojo dejavnost avtobusnega prevoza prepustijo zasebnim in javnim podjetjem. V skladu s pravili naročanja je za naročilo izbrana „ekonomsko najugodnejša ponudba“, pri čemer ni pomembno, ali je ponudnik javni ali zasebni subjekt. Podjetje DPLP je imelo vse obdobje, na katero se nanaša ocena, obsežen monopol, zato so se ekonomski pritiski izvajali popolnoma drugače. Poleg tega Belgija v obravnavani zadevi - v nasprotju z zadevo Combus - ni sprejela nobene zakonske določbe za odpravo ali prilagoditev posebnega sistema zaposlovanja, ki se uporablja za javne uslužbence, zaposlene pri podjetju DPLP, ali načina, kako pridobijo pokojninske pravice.
(146)
Zato Komisija meni, da je mogoče z razlikami v dejanskem stanju med zadevo Combus in obravnavano zadevo utemeljiti drugačen sklep v tej zadevi.
(147)
Da bi presodili, ali zadevni ukrepi vsebujejo sestavine državne pomoči, je treba ugotoviti, ali ti ukrepi dajejo podjetju DPLP gospodarsko prednost s tem, da mu omogočajo izogibanje plačevanju stroškov, ki bi navadno morali bremeniti lastna finančna sredstva podjetja, in ali so tako preprečili, da bi prisotne tržne sile prišle do polnega izraza. Pomoč pomeni razbremenitev stroškov, ki navadno bremenijo proračun podjetja, upoštevajoč naravo ali organizacijo zadevnega stroškovnega sistema. Nasprotno bi lahko pojem „izredno breme“ opredelili kot dodatno breme v primerjavi z rednimi bremeni. Odprava takega izrednega bremena z zakonsko določbo naj upravičencu ne bi dajala prednosti in torej ne bi pomenila državne pomoči.
(148)
Po zgledu sodne prakse Sodišča pri analizi selektivnosti, ki vključuje primerjavo z referenčnim okvirom za ugotovitev skladnosti ali neskladnosti z „naravo in organizacijo sistema“ različnega obravnavanja nekaterih podjetij ali proizvodenj, pri običajnem položaju na trgu v strukturnem pogledu opredelitev „rednega“ ali „izrednega“ bremena vključuje opredelitev referenčnega okvira ali primerjave s ciljem, da se odkrijejo podjetja v primerljivem pravnem in dejanskem položaju z vidika cilja, ki naj bi ga dosegli z zadevnimi ukrepi.
(149)
Vendar se zdi, da ni mogoče opredeliti nobene zunanje primerjave, na podlagi katere bi lahko določili „redni“ prispevek, ki ga nosijo podjetja v pravnem in dejanskem položaju, ki je z vidika cilja, zastavljenega z zadevnim ukrepom, primerljiv s položajem podjetja DPLP. Konkurenti podjetja DPLP so zlasti podjetja zasebnega prava, ki svoje dejavnosti opravljajo na konkurenčnih trgih, medtem ko je bil podjetju DPLP v obdobju, na katero se nanaša ocena, z zakonom zagotovljen monopol, saj je bila liberalizacija končana šele leta 2011.
(150)
Da bi Komisija ugotovila, ali obstaja prednost v smislu člena 107(1) Pogodbe, mora preučiti položaj podjetja DPLP in primerjati prispevke za socialno varnost pred prevzemom plačevanja pokojnin in po njem.
(151)
Podjetje DPLP je od sprejetja zakona z dne 6. julija 1971 do pokojninske reforme leta 1997 nosilo vse stroške pokojnin in prispevkov za socialno varnost svojih javnih uslužbencev. Komisija glede na to meni, da so ti stroški redni izdatki, ki jih je moralo podjetje DPLP glede na svoj pravni in dejanski položaj na belgijskem poštnem trgu financirati iz lastnih sredstev.
(152)
Ker je bilo podjetju DPLP s prevzemom plačevanja pokojnin leta 1997, ki se preiskuje, omogočeno, da ni več nosilo stroškov, ki bi jih običajno moralo financirati iz lastnih sredstev, je ta operater z zadevnimi ukrepi pridobil prednost v smislu člena 107(1) Pogodbe.
(153)
Obravnavana prednost je selektivna, saj je bila podeljena samo podjetju DPLP.
6.2.1.2 Državna sredstva
(154)
Prevzem plačevanja pokojnin je financirala država, ki je prevzela pristojnosti podjetja DPLP v zvezi s pokojninami.
(155)
Ker država pokojnine upokojenih uslužbencev podjetja DPLP plačuje neposredno iz lastnega proračuna, je očitno, da se za to porabljajo državna sredstva.
6.2.1.3 Izkrivljanje konkurence in prizadetost trgovine med državami članicami
(156)
Zgoraj navedeni ukrepi lahko prizadenejo trgovino med državami članicami, saj podjetje DPLP deluje na trgih, odprtih za konkurenco, kot so storitve dostave paketov, za katere je značilna obsežna čezmejna trgovina. Na trgu paketov se srečuje s konkurenco podjetij, ki opravljajo dejavnosti v drugih državah članicah, kot so podjetja UPS, FedEx ali TNT Express. Podjetje DPLP opravlja tudi dejavnosti na trgu dostave tiska, na katerem delujejo ali bi lahko delovala podjetja iz drugih držav članic. Dostava paketov ni bila nikoli v izključni pristojnosti podjetja DPLP, saj so v začetku 90. let prejšnjega stoletja tudi druga podjetja že ponujala nekatere storitve dostave paketov (50) ali drugih posebnih poštnih storitev (51). Podjetje DPLP je poleg tega navzoče tudi na trgu finančnih sektorjev (poštni tekoči računi, varčevalni računi in plačilne storitve), na katerih se srečuje s konkurenco operaterjev, kot so banke in finančni operaterji, ki ponujajo finančne produkte. Poštni tekoči in varčevalni računi, ki se uporabljajo za plačevanje in varčevanje, konkurirajo bančnim tekočim in varčevalnim računom. Bančni sektor je bil za konkurenco odprt že pred letom 1992, zanj pa je bila značilna obsežna trgovina med državami članicami. Banke iz različnih držav članic so v Belgiji odprle poslovalnice že pred letom 1992: takrat je bilo namreč na ozemlju te države več kot 70 tujih finančnih ustanov (52).
(157)
Na podlagi navedenega je očitno, da bi lahko kakršen koli državni ukrep, s katerim bi podjetje DPLP pridobilo gospodarsko prednost, prizadel trgovino med državami članicami.
(158)
Komisija iz razlogov, navedenih v uvodnih izjavah od 141 do 157, meni, da je prevzem plačevanja pokojnin pomoč v smislu člena 107(1) PDEU.
6.2.2 Ocena združljivosti prevzema plačevanja pokojnin z notranjim trgom v smislu člena 107(3)(c)
(159)
Odvezujoči prispevek, s katerim so bili stroški za pokojnine, ki jih je plačevalo podjetje DPLP, usklajeni s stroški, ki jih za to plačujejo njegovi konkurenti, je v okviru pokojninske reforme iz leta 1997 nadomestil vračilo letnih neto stroškov za pokojnine, ki ga je podjetje DPLP izplačevalo državi. Brez te reforme bi se raven stroškov za pokojnine v naslednjih letih še naprej občutno višala, zlasti zaradi vse neugodnejšega razmerja med aktivnimi (plačniki) in neaktivnimi javnimi uslužbenci (upravičenci), potem ko se je podjetje DPLP odločilo, da ne bo več zaposlovalo te kategorije uslužbencev.
(160)
Ker je očitno, da se odstopanja iz člena 107(2) ter člena 107(3)(a) in (b) PDEU ne uporabljajo, in ker se Belgija v zvezi z združljivostjo prevzema plačevanja pokojnin podjetja DPLP ni sklicevala na člen 106(2) PDEU, bo Komisija preučila, ali je mogoče ta prevzem obravnavati kot združljiv na podlagi člena 107(3)(c) PDEU, ki določa, da se lahko pomoč za pospeševanje razvoja določenih gospodarskih dejavnosti ali določenih gospodarskih območij šteje za združljivo z notranjim trgom, kadar taka pomoč ne spreminja trgovinskih pogojev v obsegu, ki bi bil v nasprotju s skupnimi interesi.
(161)
Komisija bo najprej preučila, v kakšnem obsegu prevzem plačevanja vseh stroškov, povezanih s pokojninami, izpolnjuje cilj v skupnem interesu in v kakšnem obsegu je za to potreben, nato pa bo preučila še sorazmernost tega ukrepa ter pretehtala pozitivne in negativne učinke pomoči.
6.2.2.1 Liberalizacija poštnega sektorja je cilj v skupnem interesu
(162)
Pravo Unije je od leta 1992 spodbujalo vse obsežnejšo liberalizacijo poštnega sektorja, in sicer s sprejetjem zelene knjige, na podlagi katere so bile nato sprejete tri direktive: (i) Direktiva 97/67/ES, (ii) Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2002/39/ES z dne 10. junija 2002 o spremembah Direktive 97/67/ES glede nadaljnjega odpiranja trgov poštnih storitev v Skupnosti konkurenci (53) in (iii) Direktiva 2008/6/ES. Priznava se tudi, da ima liberalizacija poštnih trgov na ravni EU pomembno vlogo v okviru lizbonske strategije za rast in zaposlovanje.
(163)
Torej je treba poleg zagotavljanja osnovnih poštnih storitev, kot izhajajo iz pojma obveznosti univerzalne storitve, vzpostaviti tudi enotne konkurenčne pogoje za tradicionalnega operaterja, obstoječe konkurente in nove udeležence na trgu.
(164)
Komisija je že v odločbi v zvezi s francoskim podjetjem La Poste priznala, da je vzpostavitev enakih pogojev, kar zadeva prispevke za socialno varnost, za tradicionalnega operaterja in njegove konkurente ključni pogoj za zagotovitev enakih konkurenčnih pogojev v poštnem sektorju. Menila je, da je bil prevzem plačevanja obveznosti financiranja pokojnin francoskega podjetja La Poste združljiv z notranjim trgom, saj je bila z državnimi subvencijami zagotovljena enaka stopnja prispevkov za socialno varnost za francosko podjetje La Poste in njegove konkurente. Komisija bo v obravnavani zadevi uporabila enak pristop kot v poglavju 6.3 navedene odločbe, ki jo je treba - če je to primerno - upoštevati v tej zadevi.
6.2.2.2 Potreba po prevzemu plačevanja pokojnin
(165)
Komisija meni, da je bilo preoblikovanje podjetja DPLP leta 1992 potrebno za spodbuditev konkurence na poštnem trgu, saj je bila s tem ukrepom zagotovljena enakost podjetja DPLP in njegovih konkurentov, kar zadeva pravno obliko (s tem je podjetje DPLP izgubilo neomejeno poroštvo, do katerega je bilo dotlej upravičeno kot oseba javnega prava).
(166)
Vendar si niti belgijska država niti agencija Régie des postes nista nikoli ustvarili rezerv, ki bi se ujemale z že nastalimi pokojninskimi obveznostmi. Podjetje DPLP je ob ustanovitvi leta 1992 še naprej nosilo pokojninske obveznosti, vendar niso bila v njegovo knjigovodstvo prenesena nobena sredstva za njihovo kritje.
(167)
Torej bi plačevanje pokojnin za podjetje DPLP sčasoma postalo več kot pretežko breme, saj so se številni javni uslužbenci bližali upokojitveni starosti. Čeprav so bili sprejeti ukrepi za izboljšanje tega položaja (povečanje storilnosti, postopno zmanjševanje števila zaposlenih zaradi „naravnih“ prekinitev delovnega razmerja, indeksacija plač), to ne bi zadostovalo za vzpostavitev trajnega ravnovesja finančnega položaja podjetja DPLP (glej preglednico 3 v nadaljevanju).
(168)
Razlog za to je zlasti dejstvo, da je preoblikovanje podjetja DPLP v podjetje zasebnega prava pomenilo tudi, da to ne bo več zaposlovalo javnih uslužbencev, temveč le še pogodbene uslužbence (s katerimi se sklene splošna pogodba o zaposlitvi in za katere veljajo določbe delovnega prava). Podjetje DPLP bi zato moralo po letu 1997 iz lastnih prihodkov hkrati financirati izdatke za pokojnine upokojenih javnih uslužbencev in prispevke za socialno varnost, povezane s pokojninskim zavarovanjem svojih aktivnih pogodbenih uslužbencev.
(169)
Negativna usmeritev denarnih tokov podjetja DPLP bi se z leti le še poslabšala, saj bi izplačila višjih pokojnin presegla prihodke iz dejavnosti podjetja (glej preglednico 3).
Preglednica 3
Simulacija denarnih tokov podjetja DPLP, ki so jo izdelali belgijski organi leta 1996
(170)
To, da bi imelo podjetje DPLP veliko višje stroške, če bi moralo po letu 1997 iz lastnih sredstev financirati pokojnine vseh svojih upokojenih javnih uslužbencev, ni sporno. Očitno je, da bi bil brez pomoči ogrožen prehod iz pravnega statusa javne uprave v status zasebnega podjetja.
(171)
Poleg tega bi popolno refinanciranje stroškov za pokojnine s povečanjem prihodkov iz organiziranih poštnih pošiljk privedlo do zelo visokih tarif pošiljanja in morebitnega velikega upada števila poslanih pisem, zato bi bila ogrožena ponudba storitev univerzalnih poštnih pošiljk.
(172)
Komisija še meni, da so zadevni ukrepi prilagojeni cilju v interesu Skupnosti, za uresničitev katerega so bili sprejeti. Tega vprašanja se ne bi bilo mogoče učinkoviteje lotiti z nobenim drugim sredstvom. V sektorjih, ki zagotavljajo katero od SSGP, bi bilo sicer mogoče podeliti nadomestila za javne storitve, vendar tak pristop zaradi posebne strukturne narave problematike dolgoročno ne bi bil vzdržen.
(173)
Glede na cilje liberalizacije poštnih trgov, ki vključujejo zlasti zagotavljanje ponudbe kakovostnih univerzalnih poštnih storitev po dostopnih cenah, in ob upoštevanju cilja spodbujanja lojalne konkurence je bil prevzem plačevanja pokojnin potreben ukrep.
6.2.2.3 Sorazmernost prevzema plačevanja pokojnin
(174)
Komisija je v odločbi v zvezi s francoskim podjetjem La Poste predstavila svojo oceno, kar zadeva sorazmernost ukrepov pomoči, povezanih s prevzemom stroškov za pokojnine v breme tradicionalnih operaterjev v poštnem sektorju, ki še naprej zaposlujejo javne uslužbence pod pogoji, dogovorjenimi v času, ko so bili v monopolnem položaju. O sorazmernosti je treba presojati glede na vzpostavitev enakih pogojev na trgih, odprtih za konkurenco (na primer poštne pošiljke, paketi in finančne storitve). Tradicionalni operater mora plačevati enake stopnje prispevkov za socialno varnost kot njegovi konkurenti.
(175)
Ker so pogodbeni uslužbenci podjetja DPLP s pravnega vidika v enakem položaju kot zaposleni v katerem koli zasebnem podjetju - v nasprotju s stalnimi uslužbenci, katerih statut je podoben statutu javnih uslužbencev - je mogoče s primerjavo prispevkov za socialno varnost, ki jih izplačuje podjetje DPLP za posamezno kategorijo zaposlenih, preveriti, ali to podjetje po razbremenitvi stroškov za pokojnine izpolnjuje pogoj v zvezi s plačevanjem enake stopnje prispevkov za socialno varnost, kot jo plačujejo njegovi konkurenti.
(176)
V zbirni preglednici spodaj so podrobno prikazani stroški za socialno varnost, ki jih plačuje podjetje DPLP za svoje stalne in pogodbene uslužbence:
Stroški za socialno varnost, ki jih nosi in plačuje podjetje DPLP
Stalni uslužbenci
Pogodbeni uslužbenci
Prispevek podjetja DPLP v sistem socialne varnosti, od tega 8,86 % iz naslova pokojnin
[…] %
[…] %
Stroški, ki jih nosi neposredno podjetje DPLP
[…] %
[…] %
Bolezni in invalidnost
[…] %
[…] %
Družinski dodatki
[…] %
-
Prispevek k plačilu odškodnin (54)
[…] %
Strukturno znižanje (55)
[…] %
PRISPEVEK DELODAJALCA k skupnemu znesku
[…] %
[…] %
PRISPEVKI ZAPOSLENIH
[…] %
[…] %
Prispevek zaposlenega v splošni sistem socialne varnosti
[…] %
[…] %
(177)
Kot je prikazano v preglednici zgoraj, je raven prispevkov podjetja DPLP v belgijski sistem socialne varnosti (nominalni odstotni delež stroškov za plače) precej nižja od ravni prispevkov zasebnih operaterjev ([…] % v primerjavi z […] %).
(178)
Če pa za primerjavo dejanskih stopenj prispevkov za socialno varnost upoštevamo stroške, ki neposredno bremenijo delodajalca, sta zadevna odstotna deleža skoraj enaka in celo nekoliko večja za stalne uslužbence podjetja DPLP ([…] % v primerjavi z […] %).
(179)
Hkrati lahko ugotovimo, da so prispevki, ki jih plačujejo zaposleni, v obeh primerih skoraj enaki ([…] % v primerjavi z […] %).
(180)
Podjetje DPLP za svoje stalne uslužbence plačuje nižjo nominalno stopnjo prispevkov za socialno varnost, ker so izvzeti nekateri prispevki za socialno varnost, ki se ne uporabljajo za zaposlene, za katere velja statut javnih uslužbencev (na primer poklicne bolezni, brezposelnost, nezgode pri delu). Vendar to podjetje zaradi posebnega statuta svojih stalnih uslužbencev samo neposredno nosi stroške prispevkov, za katere velja izvzetje. Zaradi takega pristopa zanj nastanejo visoki neposredni stroški.
(181)
Kar zadeva prispevek, ki ga zaposleni plačujejo sami in ki bi ga bilo treba prav tako upoštevati, saj morajo zaposleni ta prispevek plačevati od plače, ki jim jo izplačuje delodajalec (in je torej tudi ta prispevek strošek zanj), je ta nekoliko višji za stalne kot za pogodbene uslužbence.
(182)
Belgijski organi in podjetje DPLP so predložili informacije, iz katerih je razvidno, da se neposredni prispevki s časovnega vidika večinoma niso veliko spreminjali.
(183)
Čeprav neposredni stroški, ki jih nosi neposredno podjetje DPLP ([…] %) - če jih razlagamo ozko - niso enakovredni prispevkom za socialno varnost, je treba upoštevati dejstvo, da ti stroški niso prostovoljni, temveč izhajajo neposredno iz posebnega statuta stalnih uslužbencev in je bilo torej njihovo plačilo podjetju DPLP naloženo. Torej se zdi logično, da se z vidika izvora in namena izenačijo z drugimi obveznimi stroški za socialno varnost.
(184)
Zato je treba zadevne neposredne stroške upoštevati pri izračunu dejanskih prispevkov podjetja DPLP za socialno varnost. Tako izračunana skupna stopnja prispevkov za socialno varnost bi bila nekoliko višja za stalne uslužbence podjetja DPLP ([…] %) kot za zaposlene v podjetjih zasebnega sektorja ([…] %).
6.2.2.4 Merilo za pretehtanje prevzema plačevanja pokojnin
(185)
Reforma pokojninskega sistema, ki se uporablja za podjetje DPLP, je bistvena faza v prilagajanju podjetja postopni liberalizaciji in pričakovanju popolne liberalizacije belgijskega poštnega trga, ki ima pomembno vlogo v okviru lizbonske strategije za rast in zaposlovanje.
(186)
Komisija je v odločbi v zvezi s francoskim podjetjem La Poste navedla, da bi liberalizacija poštnega sektorja lahko postala težja, če ne bi odobrili takih načrtov pokojninske reforme (ki je primerljiva s pokojninsko reformo v Belgiji).
(187)
Komisija še meni, da zadevni ukrepi, čeprav ne zadevajo posebnega sistema v zvezi z dajatvami za pokojnine, omogočajo trajnost mehanizma financiranja, ki je zaradi zgodovinskega razvoja postal zastarel. V zvezi s tem ocenjuje, da ti ukrepi zato spadajo v širši okvir reforme pokojninskih sistemov držav članic, ki jo skupno želita Svet in Komisija.
(188)
Negativni učinki ukrepa se zdijo omejeni, saj je glede na preteklost podjetja DPLP in njegovih dejavnosti jasno, da se večina njegovih obveznosti v zvezi s pokojninami nanaša na dejavnosti v rezerviranem sektorju, v katerem je izkrivljanje konkurence omejeno že po naravi.
(189)
Zadevni ukrep bi teoretično podjetju DPLP lahko omogočil, da obdrži prevladujoč položaj. Vendar Komisija meni, da je to tveganje majhno, ker so ukrepi omejeni na izenačitev prispevkov, ki jih plačuje podjetje DPLP, s prispevki njegovih konkurentov.
(190)
Iz navedenega izhaja, da so negativni učinki pomoči, odobrene podjetju DPLP, omejeni v primerjavi s pozitivnimi učinki ukrepa.
(191)
Ker so ukrepi omejeni na to, kar je nujno potrebno za vzpostavitev enakih pogojev glede prispevkov za socialno varnost, in odpravljajo izkrivljanje konkurence, ki je škodovalo podjetju DPLP, ne vplivajo toliko na trgovinske pogoje, da bi bilo to v nasprotju s skupnimi interesi.
(192)
Zato Komisija meni, da je ukrep prevzema plačevanja pokojnin, ki je bil sprejet leta 1997, mogoče šteti za združljiv z notranjim trgom v smislu člena 107(3)(c) PDEU, saj podjetje DPLP z vidika stroškov za socialno varnost svojih stalnih uslužbencev ni v boljšem položaju kot drugi operaterji.
6.3 OCENA NADOMESTILA ZA JAVNE STORITVE IN DRUGIH UKREPOV
6.3.1 Obstoj pomoči v smislu člena 107(1) PDEU
6.3.1.1 Prednost in selektivnost
(193)
Kar zadeva nadomestilo stroškov za javne storitve, so v sodbi v zadevi Altmark (56) opredeljena merila, ki jih javni poseg mora izpolnjevati, da se lahko obravnava kot nadomestilo za obveznosti javne službe in je tako izvzet iz opredelitve za državno pomoč v smislu člena 107(1) PDEU.
(194)
V obravnavani zadevi ta merila - zlasti četrto - niso izpolnjena, saj podjetje DPLP ni bilo izbrano v postopku oddaje javnih naročil. Poleg tega belgijski organi niso dokazali, da je bila raven nadomestila določena na podlagi analize stroškov, ki bi jih za opravljanje zahtevanih obveznosti javne službe nosilo dobro vodeno povprečno podjetje, ki razpolaga z ustreznimi sredstvi, Komisija pa nima nobenega kazalca ali informacije, na podlagi katerih bi lahko sklepala, da je četrto merilo izpolnjeno.
(195)
Ker je bilo do letnih nadomestil upravičeno samo eno podjetje in so bila zato temu podjetju dana na voljo dodatna sredstva, je podjetje DPLP s tem pridobilo selektivno prednost.
(196)
Kapitalski injekciji iz leta 1997: belgijski organi so priznali, da sta bili kapitalski injekciji iz leta 1997 v višini 62 milijonov EUR dejansko naknadno nadomestilo za SSGP za leto 1996. Torej ju je treba presojati na enaki podlagi kot letna nadomestila. Ker različni pogoji, opredeljeni v sodbi v zadevi Altmark, niso izpolnjeni, je podjetje DPLP z ukrepom pridobilo selektivno prednost.
(197)
Kapitalska injekcija iz leta 2003: belgijski organi so navedli, da se kapitalska injekcija iz leta 2003 (297,5 milijona EUR) sklada z načelom vlagatelja v tržnem gospodarstvu in zato ni državna pomoč. Po njihovih navedbah je bil njen namen okrepiti lastniški kapital podjetja DPLP, ki je načrtovalo zgraditev in posodobitev centrov za razvrščanje, izboljšanje dostave pošte ter avtomatizacijo. Ta sredstva naj bi krila tudi stroške za zaposlene, ki so nastali zaradi zmanjšanja števila uslužbencev v povezavi s sistemom predčasnega upokojevanja, skrajšanjem delovnega časa in zvišanjem plač, ponujenih na novo zaposlenim.
(198)
Da bi belgijski organi dokazali, da se je ta kapitalska injekcija skladala z načelom vlagatelja v tržnem gospodarstvu, so v okviru svojega strateškega načrta izdelali napovedi dobička, na podlagi katerih je bila raven dobička višja od stroškov kapitala, ki bi ga zahteval zasebni vlagatelj.
(199)
Napovedi in izračun dobička, ki so jih izdelali belgijski organi, so bili pripravljeni vnaprej, so zelo podrobni in se skladajo z metodo, ki bi jo uporabil zasebni vlagatelj:
1.
donosnost je bila izračunana po metodi diskontiranih prihodnjih denarnih tokov, s katero se upoštevata prihodnja rast podjetja ter zmožnost naložb, da ustvarijo dobiček in denarne tokove za delničarje;
2.
predvideni so bili trije različni scenariji: optimistični in pesimistični scenarij ter najverjetnejši scenarij, ki se je nazadnje upošteval pri oceni občutljivosti napovedi;
3.
napovedi so vključevale povečanje stopnje dobička na […] % leta 2007 (glej preglednico 4) in pričakovano stopnjo notranje donosnosti v višini […] % za obdobje 2003-2012 (glej preglednico 5), kar presega stopnjo v višini […] %, ki jo je neodvisni izvedenec (banka Degroof) navedel kot stopnjo dobička, ki bi bila primerna po mnenju zasebnih vlagateljev v poštnem sektorju.
Preglednica 4
Napovedi ex ante dobičkov za obdobje 2003-2007, ki so jih izdelali belgijski organi
[…]
Vir: Belgijski organi.
Preglednica 5
Izračun stopnje notranje donosnosti ex ante, ki so ga izdelali belgijski organi za najverjetnejši scenarij
[…]
Vir: Belgijski organi.
(200)
Ugotovimo lahko še, da so finančni rezultati, doseženi v naslednjih letih, večinoma potrdili zanesljivost napovedi (glej preglednico 6). Ker se je povečala donosnost podjetja DPLP, je to začelo leta 2007 izplačevati dividende.
Preglednica 6
Dobiček ex post za obdobje 2003-2007
[…]
Vir: Belgijski organi.
(201)
Rezultati, doseženi v desetletnem obdobju, se prav tako skladajo z napovedmi iz leta 2003, saj bi morala biti stopnja notranje donosnosti ex post […] %, kar je več kot […] %, kot je bilo predvideno leta 2003.
(202)
Čeprav se zdi, da je bila naložba belgijske države dovolj donosna za potrditev, da je bilo z njo upoštevano načelo zasebnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu, je treba opozoriti, da so pričakovani prihodki, na podlagi katerih je bila zadevna donosnost ocenjena, vključevali državne pomoči in zlasti letna nadomestila, izplačana podjetju DPLP.
(203)
Vendar imajo zadevni državni ukrepi očitno ločene cilje in nikakor niso kronološko povezani s kapitalsko injekcijo iz leta 2003.
(204)
Poleg tega je bila negotovost, ki bi ji bil lahko izpostavljen zasebni vlagatelj, če pomoč podjetju DPLP ne bi bila priglašena, omiljena s formalno odobritvijo kapitalske injekcije, ki jo je izdala Komisija v odločbi iz leta 2003. V času izvedbe naložbe bi verjetno vsak zasebni vlagatelj z dobrimi možnostmi za donosnost tvegal izvedbo zadevne naložbe, potem ko je Komisija sprejela odločbo o odobritvi, čeprav ta še ni bila pravnomočna. Za sprejetje te odločitve zasebni vlagatelj ne bi čakal več let do izreka sodbe Splošnega sodišča in Sodišča. Zato je poznejša razglasitev ničnosti te odločbe dogodek, ki v času izvedbe naložbe ni bil predvidljiv, temveč se je moral zdeti le malo verjeten, saj se odločbe Komisije obravnavajo kot zakonite, dokler niso razglašene za nične.
(205)
Komisija zato meni, da je mogoče kapitalsko injekcijo iz leta 2003 šteti za združljivo z načelom zasebnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu in torej ni državna pomoč v smislu člena 107(1) PDEU.
(206)
Kapitalska injekcija iz leta 2006: belgijski organi so navedli, da se kapitalska injekcija iz leta 2006 (v višini 40 milijonov EUR) sklada z načelom vlagatelja v tržnem gospodarstvu in zato ni državna pomoč.
(207)
Ta kapitalska injekcija je bila zagotovljena pod enakimi pogoji, kot se uporabljajo za zasebnega vlagatelja: država (v višini 40 milijonov EUR) in podjetje Post Invest Europe (v višini 300 milijonov EUR) sta podjetje DPLP dokapitalizirali po enaki ceni za delnico (pari passu). Podjetje Post Invest Europe je bilo takrat zunanji vlagatelj, ki ni bil v ničemer povezan niti s podjetjem DPLP niti z belgijsko državo.
(208)
Poleg tega je bila emisijska cena delnic določena pravilno. Investicijska banka, na katero so se obrnili belgijski organi za določitev emisijske cene novih delnic, je ocenila, da skupna vrednost podjetja DPLP znaša med […] in […] EUR. Država je za celotno podjetje pred kapitalskimi injekcijami nazadnje sprejela znesek […] EUR. Domneve v zvezi s stopnjo donosa in tveganja na podlagi skupnega poslovnega načrta so kot take temeljile na ugotovitvah glede optimizacije dobička na dolgi rok. Tudi rezultati podjetja DPLP po dokapitalizaciji leta 2006 (glej nadaljevanje) potrjujejo zanesljivost domnev in parametrov, ki so bili upoštevani ob sprejetju odločitve o naložbi.
Preglednica 7
Rezultati podjetja DPLP med letoma 2006 in 2010
[…]
Vir: Belgijski organi.
(209)
Po mnenju Komisije je očitno, da se kapitalska injekcija iz leta 2006 v višini 40 milijonov EUR sklada z ravnanjem vlagatelja v tržnem gospodarstvu, zato ni državna pomoč.
(210)
Oprostitev plačila davka od dohodkov pravnih oseb bi sicer lahko pomenila prednost za podjetje DPLP, ker bi se zaradi nje lahko znižal davek, ki bi ga to podjetje moralo sicer plačati, vendar mu ni prinesla nobene konkretne prednosti: med letoma 1992 in 2005 (ko je bila zadevna oprostitev ukinjena) je bil namreč skupni izid podjetja DPLP po plačilu davka negativen. Tudi če bi bilo podjetje DPLP vključeno v sistem plačevanja davka od dohodka pravnih oseb in bi bil njegov neto izid v nekaterih letih pozitiven, mu ne bi bilo treba plačati davka zaradi davčnega odbitka, ki bi se prenašal iz leta v leto. Zato zadevna oprostitev v tem sklepu ni podrobneje preučena.
(211)
Pač pa je bilo podjetje DPLP z oprostitvijo plačila zemljiškega in lokalnega davka postavljeno v ugodnejši položaj kot druga podjetja, saj je bilo s tem razbremenjeno obveznosti, ki bi jih moralo običajno nositi. S tem mu je bila torej podeljena selektivna prednost.
(212)
Belgijski organi so trdili, da prenos nepremičnin spada v okvir notranje reorganizacije državnega premoženja, saj je podjetje DPLP takrat v celoti pripadalo državi. Vendar je zadevno podjetje s prenosom nepremičnin dobilo na voljo nova sredstva, ki so pred tem pripadala državi. Te nepremičnine je uporabljalo že v času, ko so pripadale državi, vendar ni bilo njihov zakoniti lastnik. Podjetje DPLP kot podjetje, ločeno od države, je s prenosom pravnega statusa lastništva pridobilo lastniške pravice nad zadevnimi nepremičninami. Tako je pridobilo dodatna sredstva v primerjavi s položajem pred prenosom. Zato je s tem ukrepom pridobilo selektivno prednost.
(213)
Podjetje DPLP brez državnega poroštva ne bi moglo dobiti posojila pod enakimi pogoji. Belgijski organi so menili, da bi bile lahko tržne obrestne mere do 40 bazičnih točk višje, pri čemer je premija, izplačana državi, znašala 25 bazičnih točk.
(214)
V Obvestilu Komisije o uporabi členov 87 in 88 Pogodbe ES za državno pomoč v obliki poroštev (57) (točka 3.2(d)) je določeno, da „se prevzem tveganja navadno poplača z ustrezno premijo na znesek poroštva ali znesek, zavarovan s poroštvom. Kadar je plačana cena za poroštvo vsaj tako visoka, da ustreza primerljivi poroštveni premiji, ki jo je mogoče najti na finančnih trgih, poroštvo ne zajema pomoči. Če na finančnih trgih ni mogoče najti ustrezno primerljive poroštvene premije, se skupni stroški financiranja posojila s poroštvom, skupaj z obrestmi posojila in poroštveno premijo, primerjajo s tržno ceno podobnega posojila brez poroštva“. Ker se zdi, da zadevna premija ni združljiva s trgom, je državno poroštvo podjetju DPLP omogočilo pridobitev financiranja s stroški, manjšimi od stroškov, ki bi jih moralo načeloma nositi.
(215)
Zato je podjetje DPLP s tem ukrepom pridobilo selektivno prednost, ki je enaka razliki med obrestno mero, ki bi jo moralo plačati brez državnega poroštva, in dejansko obrestno mero skupaj s premijo, plačano za poroštvo. Tako je vsako leto pridobilo prednost v višini 15 bazičnih točk na neporavnani kapital. Torej je mogoče oceniti, da je prednost za ves čas trajanja posojila znašala 1,5 milijona EUR.
6.3.1.2 Obstoj državnih sredstev
(216)
Letno nadomestilo za SSGP se je financiralo iz proračuna belgijske države na podlagi več zaporednih pogodb o upravljanju, ki sta jih sklenili podjetje DPLP in belgijska država. Na podlagi informacij, ki jih je predložila belgijska država, sta kapitalski injekciji iz leta 1997 de facto nadomestilo za SSGP, zato se obravnavata v tem delu sklepa.
(217)
Zaradi davčnih oprostitev so se zmanjšali davčni prihodki države, saj so se zmanjšali prihodki, ki bi jih ta prejela brez zadevnih oprostitev. Zato pomenijo prenos državnih sredstev v obliki izgube davčnih prihodkov belgijske države.
(218)
Nepremičnine, prenesene na podjetje DPLP, so prej pripadale državi. Ta je lastništvo nad njimi prepustila podjetju DPLP ter tako zmanjšala svoja sredstva in povečala sredstva zadevnega podjetja. Torej ukrep pomeni prenos državnih sredstev.
(219)
Poroštvo za posojilo je zagotovila država, ki je tako brez protivrednosti prevzela tveganje na lasten proračun, zato ga je treba obravnavati kot državno sredstvo v obliki izpada prihodka.
(220)
Kot izhaja iz sodbe v zadevi Preussen Elektra (58), prihodki iz storitev dostave pošte niso državni prihodki, saj uporabniki ceno, ki jo plačajo, financirajo iz lastnih sredstev, ki niso pod nadzorom države.
(221)
Vendar so ti prihodki z vidika ocene združljivosti neposredno povezani z opravljanjem storitev splošnega pomena v poštnem sektorju, zato jih je treba upoštevati na podlagi točke 17 okvira o SSGP in člena 7 Direktive 97/67/ES, da bi tako ugotovili, ali je bilo nadomestilo potrebno in sorazmerno.
6.3.1.3 Izkrivljanje konkurence in prizadetost trgovine med državami članicami
(222)
Ukrepi bi lahko prizadeli trgovino med državami članicami iz istih razlogov, kot so navedeni v uvodni izjavi 156.
6.3.1.4 Povzetek ukrepov pomoči
(223)
Iz razlogov, predstavljenih v uvodnih izjavah od 193 do 222, so spodaj navedeni ukrepi državne pomoči v smislu člena 107(1) PDEU:
(a)
letno nadomestilo za SSGP (1992-2010);
(b)
kapitalski injekciji iz leta 1997;
(c)
oprostitev plačila zemljiškega davka (1992-2005);
(d)
prenos nepremičnin iz leta 1992 in
(e)
državno poroštvo iz leta 2004.
6.3.2 Veljavna pomoč v smislu člena 108(1) PDEU
(224)
Nekatere ukrepe, ki se preučujejo v obravnavani zadevi, je morda treba obravnavati kot veljavne pomoči v smislu člena 108(1) PDEU.
6.3.2.1 Oprostitev plačila davka od dohodkov pravnih oseb in oprostitev zemljiškega davka
(225)
Oprostitev plačila davka od dohodkov pravnih oseb in oprostitev zemljiškega davka sta podjetju DPLP koristili, ko je bilo še javna uprava, to je pred letom 1971, in sta še iz časa pred pristopom Belgije k EGS. Odtlej nista bili spremenjeni. Zato se ta ukrepa štejeta za veljavni pomoči.
(226)
Oprostitev plačila davka od dohodkov pravnih oseb je bila ukinjena leta 2005, medtem ko je zadevno podjetje še vedno oproščeno plačila zemljiškega davka.
6.3.2.2 Liberalizacija poštnega trga
(227)
Belgijski organi menijo, da bi bilo treba vse ukrepe pred liberalizacijo poštnih trgov leta 1999 obravnavati kot veljavne pomoči. Vendar so zadevni ukrepi koristili vsem dejavnostim podjetja DPLP, ki je navzoče na konkurenčnih trgih (na primer na trgu dostave paketov in finančnih storitev), že veliko pred sprejetjem Direktive 97/67/ES leta 1999. Zato na podlagi sodbe v združenih zadevah Alzetta (59) take pomoči ni mogoče obravnavati, kot da je postala veljavna pomoč zaradi razvoja notranjega trga: kot veljavno pomoč za nekega upravičenca jo je mogoče obravnavati le, če je ta opravljal dejavnosti le na trgih, ki ob izvedbi pomoči niso bili odprti za konkurenco.
(228)
Zato Komisija te trditve ne more sprejeti.
6.3.2.3 Desetletni zastaralni rok
(229)
Sprejeti ni mogoče niti trditve, po kateri bi moral desetletni zastaralni rok teči od začetka tega formalnega postopka preiskave leta 2009. S sodbo Splošnega sodišča iz leta 2009 niso bili razveljavljeni vsi predhodni preiskovalni akti. Iz nje je mogoče razbrati le, da bi morali ti akti Komisijo spodbuditi k začetku formalnega postopka preiskave (60).
(230)
Nasprotno, ker je Komisija prvi preiskovalni akt sprejela 23. decembra 2002, ko je na belgijske organe naslovila prvo zahtevo po podatkih, je treba ukrepe, izvedene pred 23. decembrom 1992, šteti za veljavno pomoč.
6.3.3 Združljivost nadomestila za SSGP na podlagi člena 106(2) PDEU
(231)
O združljivosti nadomestila za SSGP se presodi na podlagi člena 106(2) PDEU in okvira o SSGP. Okvir o SSGP se uporablja od začetka veljavnosti 29. novembra 2005. Ker so bila z njim večinoma kodificirana pravila, ki so obstajala že pred začetkom njegove veljavnosti, se bomo nanj sklicevali tudi pri oceni ukrepov pred začetkom njegove veljavnosti.
6.3.3.1 Obseg presoje, določen na podlagi pooblastila, podeljenega s pogodbami o upravljanju
(232)
Belgijski organi in podjetje DPLP so v svojih pripombah močno nasprotovali temu, da bi Komisija na podlagi predhodno sprejetega pristopa za oceno drugih zadev v zvezi s pomočmi, ki so bile nezakonito izplačane v preteklosti, na splošno analizirala vso pomoč, dodeljeno podjetju DPLP v celotnem obdobju, kar bi pomenilo, da so bile s to pomočjo brez razlikovanja financirane vse naloge javne službe, za katere je bilo podjetje pooblaščeno. Belgijski organi in podjetje DPLP so trdili, da so v obravnavani zadevi - v nasprotju z ugotovitvami iz drugih zadev - s pogodbami o upravljanju, ki so jih sklenili, natančno določeni območje dejavnosti podjetja DPLP, upravičene do pomoči, in zneski pomoči, za katere je bilo mogoče zaprositi v zvezi s temi dejavnostmi (61).
(233)
Komisija meni, da so z zadevnimi pogodbami o upravljanju natančno opredeljene pravice in obveznosti države in upravičenca do pomoči z določitvijo parametrov za izračun nadomestila, za katero lahko upravičenec zaprosi za posebne dejavnosti in obdobja, navedene v pogodbah. Zato bo njena ocena temeljila na določbah posameznih pogodb o upravljanju.
(234)
SSGP, za katere je treba nadzirati združljivost pomoči, so opredeljene v pooblastilih, ki jih določi država članica. Podjetje DPLP je za naloge javne službe, ki jih mora opravljati, pooblaščeno z zaporednimi upravnimi akti, s katerimi se potrdijo pogodbe o upravljanju, ki jih podpiše z državo približno vsakih pet let. S temi pogodbami se razvijajo in dopolnjujejo določbe nacionalnega poštnega zakona.
(235)
Z vsako od zaporednih pogodb o upravljanju je podeljeno ločeno pooblastilo, v okviru katerega so opisane naloge javne službe, ki jih mora opravljati podjetje DPLP, določeni pa so tudi parametri, na podlagi katerih se izračuna nadomestilo, ki ga izplača država. V pogodbah o upravljanju so natančno določene dejavnosti, ki se upoštevajo pri izračunu višine denarnega nadomestila, ki ga dodeli država.
(236)
O združljivosti ukrepov pomoči je treba presojati na podlagi člena 106(2) PDEU, saj je bilo nadomestilo dodeljeno za financiranje stroškov, nastalih zaradi opravljanja nalog javne službe. Nadomestilo bi bilo združljivo, če z njim niso bili prekomerno nadomeščeni dodatni stroški, ki jih nosi podjetje DPLP pri opravljanju nalog javne službe, za katere je pooblaščeno na podlagi pogodb o upravljanju, vključno z zmernim dobičkom. Kakršno koli prekomerno nadomestilo bo treba vrniti.
(237)
V obseg ocene prekomernega nadomestila spadajo SSGP, za katere je z določbami zaporednih pogodb o upravljanju določeno nadomestilo.
(238)
Treba je opozoriti, da se določbe zaporednih pogodb o upravljanju med seboj nekoliko razlikujejo. Zato je treba prekomerno nadomestilo izračunati na podlagi posebnih parametrov, določenih v posameznih pogodbah.
(239)
Na podlagi prve pogodbe o upravljanju (1992-1996) se nadomestilo za SSGP izplačuje za vse javne storitve. Z določbami te pogodbe nadomestilo ni razdeljeno med različne javne storitve glede na to, ali je v zvezi z njimi na podlagi zadevne pogodbe mogoče zaprositi za nadomestilo ali ne.
(240)
Zato je treba šteti, da nadomestilo, določeno s to pogodbo, vključuje dodatne stroške, nastale pri opravljanju vseh nalog javne službe brez razlikovanja. Nadzor nad morebitnim prekomernim nadomestilom za to obdobje bo torej vključeval vsa merila javne službe: univerzalno poštno storitev (obveznost univerzalne storitve ali OUS), dostavo tiska in druge naloge, za katere je bilo pooblaščeno podjetje DPLP.
(241)
V nasprotju s prvo pogodbo o upravljanju se na podlagi druge, tretje in četrte pogodbe pomoči dodelijo le za nekatere SSGP iz teh pogodb. SSGP, v zvezi s katerimi je mogoče zaprositi za nadomestilo, so dostava dnevnega in periodičnega tiska ter druge javne storitve, navedene v uvodni izjavi 33. Določbe, s katerimi so določene storitve, upravičene do pomoči, so vključene v pogodbe o upravljanju: člen 7 druge pogodbe o upravljanju, člen 15 tretje pogodbe o upravljanju ter člena 12 in 13 četrte pogodbe o upravljanju.
(242)
Nasprotno pa univerzalna poštna storitev na podlagi pogodb o upravljanju - razen prve - ni upravičena do nobenega nadomestila.
(243)
Stroški in prihodki v zvezi z univerzalno poštno storitvijo se torej pri izračunu prekomernega nadomestila - razen po potrebi presežnega dobička, ustvarjenega v rezerviranem sektorju - ne upoštevajo (62).
6.3.3.2 Izračun prekomernega nadomestila
(244)
Zaradi razlik med pooblastili za opravljanje javnih storitev iz uvodnih izjav od 239 do 243 se morebitno prekomerno nadomestilo izračuna ločeno za prvo in nadaljnje tri pogodbe o upravljanju.
(245)
Z okvirom o SSGP je poleg kritja stroškov, nastalih pri izpolnjevanju obveznosti javne službe, določeno tudi nadomestilo za stopnjo zmernega dobička (63).
(246)
V točki 18 okvira o SSGP je določeno, da je treba za zmerni dobiček „šteti […] stopnjo donosa lastnega kapitala, ki mora upoštevati tveganje ali odsotnost tveganja, ki ga je podjetje imelo zaradi intervencije s strani države članice, zlasti če slednja odobri izključne ali posebne pravice. Ta stopnja običajno ne sme presegati povprečne stopnje za zadevni sektor v zadnjih letih. V sektorjih, kjer ni podjetja, primerljivega s podjetjem, pooblaščenim za opravljanje storitve splošnega gospodarskega pomena, je primerjava možna s podjetji, ki imajo sedež v drugih državah članicah, ali po potrebi s podjetji iz drugih sektorjev, pod pogojem, da se upoštevajo posebne značilnosti posameznega [podjetja]. Pri določanju[,] kaj pomeni zmerni dobiček, lahko države članice uvedejo merila, iz katerih izhajajo spodbude, med drugim za kakovost opravljene storitve in povečanje učinkovitosti proizvodnje.“
(247)
Ustrezno raven zmernega dobička je treba torej določiti ob upoštevanju različnih parametrov, zlasti povprečne stopnje za zadevni sektor, tveganja, povezanega z dejavnostmi podjetja, in - če je to primerno - meril, iz katerih izhajajo spodbude za zadevno podjetje.
(248)
Komisija se je pri določanju ravni zmernega dobička oprla na več izvedenskih študij, ki so podrobneje predstavljene v nadaljevanju. Na podlagi študij in ravni tveganja za posamezne pogodbe o upravljanju je opredelila razpon ravni zmernega dobička za podjetje DPLP, ki se je po eni strani nanašal na dostavo pošte, po drugi strani pa na dostavo tiska za vsako od štirih pogodb o upravljanju. Zadevnim študijam je skupno to, da si prizadevajo za opredelitev skupin podjetij, dovolj primerljivih z zadevnim tradicionalnim poštnim operaterjem, kar zadeva dejavnosti in profil tveganja, ter za določitev referenčne ravni dobička tradicionalnega operaterja na podlagi dobička, ugotovljenega v navedenih primerljivih podjetjih.
(249)
Komisija želi zlasti v zvezi s tveganjem poudariti, da je bilo podjetje DPLP v celotnem preučevanem obdobju pri izvajanju velike večine dejavnosti izpostavljeno šibki konkurenci ali sploh ni imelo konkurence, in sicer zato, ker mu je bil z zakonom zagotovljen monopol (kar velja za večino storitev dostave pošte) ali ker je bilo v prevladujočem položaju, za katerega so značilni zelo visoki tržni deleži in ovire za vstop, nastale zlasti zaradi subvencioniranja cen, nižjih od stroškov (na primer pri dostavi tiska). Komisija meni, da je treba ta vidik upoštevati v vseh študijah, v katerih se zadevno podjetje primerja z družbami, ki so sicer zagotavljale storitve, podobne storitvam podjetja DPLP, vendar so morale svojo dejavnost opravljati v konkurenčnem okolju.
(250)
Poleg tega je stopnja izpostavljenosti tradicionalnega poštnega operaterja tveganju odvisna zlasti od značilnosti regulacijskega mehanizma, ki so ga vzpostavili državni organi.
(251)
Kar zadeva dostavo pošte, pri kateri se je obveznost univerzalne storitve podjetja DPLP večinoma financirala s cenami znamk (64), Komisija meni, da je tveganje precej različno, kar je odvisno od tega, kako pogosto je regulativni organ prilagajal cene znamk (na primer na začetku vsakega leta ali preprosto vsakič, ko je bilo to potrebno): ali je torej z njimi ves čas pokrival neto stroške obveznosti univerzalne storitve ali pa so bile cene znamk (65) določene vnaprej za daljše obdobje (na primer za štiri ali pet let) na podlagi dolgoročne pogodbe (66). Prvi način regulacije cen teži k precej manjšemu tveganju za zadevno podjetje, saj se cene znamk prilagajajo v določenem časovnem intervalu, da se tako nenehno ohranja finančno ravnovesje med prihodki in stroški. S tako regulacijo se zavarujejo stopnje dobička družbe zoper negotovosti. Drugi način je povezan z večjim tveganjem, saj mora operater nositi posledice nihanj stroškov in prihodkov v daljšem obdobju.
(252)
Enako velja za dostavo tiska (obveznost univerzalne storitve, ki se financira iz denarnih nadomestil), saj se položaj precej razlikuje glede na to, ali nadomestilo temelji na dejanskih neto stroških (dejansko nastalih neto stroških) ali na neto stroških, predvidenih za daljše obdobje. Tako je z nadomestilom, izplačanim kot pavšalni znesek, ki pokrije neto stroške, predvidene za daljše obdobje, operater izpostavljen vsem nihanjem prihodkov in stroškov. Zato zanj obstaja večje tveganje kot pri celostnem nadomestilu, določenem naknadno na podlagi stroškov in prihodkov.
(253)
Če operater in državni organi sklenejo pogodbo, na podlagi katere je javna služba povezana z določeno stopnjo tveganja - ker je na primer tradicionalni operater izpostavljen velikim nihanjem prihodkov in stroškov - mora biti zmerni dobiček, do katerega je ta upravičen, sorazmeren z ravnjo tveganja, ki mu je izpostavljen. Nasprotno, če tradicionalni operater in državni organi sklenejo pogodbo, na podlagi katere javna služba ni povezana z bistvenim tveganjem, mora biti majhen tudi dovoljeni zmerni dobiček.
(254)
Komisija še ugotavlja, da sta raven tveganja, ki mu je izpostavljena družba, in raven nadomestil, do katerih je upravičena za izboljšanje učinkovitosti, tesno povezani. Tako lahko državni organi predhodno določijo raven fiksnega nadomestila, v katero se vnaprej vključi izboljšanje učinkovitosti, ki bi ga moralo podjetje navadno doseči v času veljavnosti pooblastila. S pogodbo, na podlagi katere je družba izpostavljena vsem nihanjem cen in prihodkov, se zadevno družbo spodbuja k izboljšanju učinkovitosti ter razmerja med stroški in učinkovitostjo, zato hkrati nosi večje tveganje. Torej so tveganje in spodbude k učinkovitosti v določenem obsegu povezane. Podobno tudi najvišja cena, določena a priori za daljše obdobje, običajno še bolj spodbuja k večji učinkovitosti, vendar je hkrati tudi bolj tvegana za zadevno podjetje.
(255)
Komisija se je pri preučevanju vprašanja stopnje zmernega dobička podjetja DPLP oprla na več izvedenskih študij.
(256)
Študija družbe WIK: Komisija je v zadevi C-36/07, v kateri je obravnavala državno pomoč nemškemu poštnemu operaterju Deutsche Post AG (v nadaljnjem besedilu: podjetje DP), družbo WIK Consult zaprosila za študijo v zvezi z ustrezno ravnjo zmernega dobička za tradicionalne poštne operaterje (67) (v nadaljnjem besedilu: študija družbe WIK). Upoštevni vidiki študije družbe WIK so bili Belgiji predloženi 25. marca 2010 in 7. februarja 2011. Komisija je pripombe Belgije k tej študiji prejela 23. aprila 2010 in 1. marca 2011.
(257)
Študija družbe Deloitte: Komisija je 23. aprila 2010 prejela študijo, v kateri je združenje za raziskave in svetovanje Deloitte (68) (v nadaljnjem besedilu: družba Deloitte) dalo mnenje o ravni zmernega dobička, ki bi jo bilo treba upoštevati za univerzalne storitve podjetja DP. Ta študija je bila Belgiji predložena 9. decembra 2011. Komisija je pripombe Belgije k tej študiji prejela 26. decembra 2011.
(258)
Študija družbe CRA: Belgija je 1. marca 2011 predložila študijo družbe Charles Rivers Associates (69) (v nadaljnjem besedilu: družba CRA), s katero je izpodbijala študijo družbe WIK.
(259)
Družba WIK je v tej študiji opredelila referenčni zmerni dobiček za podjetje DP. Najprej je dejansko analizirala naloge in tveganja, značilne za zadevno podjetje, pri čemer je menila, da to večinoma zagotavlja rutinske naloge in je zato izpostavljeno omejenemu podjetniškemu tveganju (70). Družba WIK je na podlagi te analize izbrala podjetja za primerjavo oziroma, povedano drugače, opredelila sestavo referenčnih skupin, iz katerih je lahko nato izpeljala referenčni zmerni dobiček. Na splošno je poudarila, da je njen ocenjevalni postopek temeljil na načelih metodologije, ki se običajno uporablja za vse referenčne vrednosti donosnosti pri transfernih cenah (71). Taka metodologija se uporablja v nacionalnih predpisih v zvezi s transfernimi cenami, pa tudi v smernicah Organizacije za ekonomsko sodelovanje in razvoj (OECD) za določanje transfernih cen (v nadaljnjem besedilu: smernice OECD) (72).
(260)
Družba WIK je uporabila več instrumentov za merjenje donosnosti, pri čemer je razlikovala med stopnjo notranjega donosa, ki temelji na denarnih tokovih in se obravnava kot teoretično pravilni instrument za merjenje donosnosti neke dejavnosti, ter drugimi kazalci, izpeljanimi iz računovodskih podatkov (stopnja dobička), kot so donos vloženega kapitala, donos lastniškega kapitala, donos sredstev in donos iz poslovanja (73). Kot je pojasnjeno v poglavju 5 študije, je družba WIK v obravnavani zadevi kot kazalnik donosnosti predlagala uporabo donosa iz poslovanja. Ena od prednosti tega instrumenta je, da je odvisen le od računovodskih podatkov o dobičku (EBIT (74)) in prodaji, ki jih je mogoče preprosto razbrati iz računovodskih podatkov družbe. Poleg tega se z uporabo donosa iz poslovanja izognemo oceni in dodeljevanju sredstev posameznim storitvam, kar bi bilo pri referenčnem kazalniku na podlagi kapitala, kot sta donos lastniškega kapitala in donos vloženega kapitala, potrebno, je pa to običajno težko izvedljivo. Družba WIK je še navedla, da se referenčni kazalnik na podlagi donosa iz poslovanja svetuje, če podjetja, ki se uporabljajo za primerjavo, in družba, za katero se izvaja primerjalna študija, spadajo v isto vejo ali industrijski sektor, saj se tako zagotovi enotnost strukture EBIT in prodaje.
(261)
Kar zadeva sestavo referenčne skupine, je družba WIK ugotovila, da je treba poiskati kompromis med primerljivostjo podjetij iz vzorca in velikostjo zadevne skupine. Nasprotovala je temu, da bi v vzorec vključili evropske tradicionalne poštne operaterje, saj so bile njihove cene v večini držav v celotnem obravnavanem obdobju regulirane na trgu, zaprtem za konkurenco. Iz istega razloga je precej omejeno tudi število družb, ki so neposredno konkurirale tradicionalnim poštnim operaterjem. To so bile večinoma manjše družbe. Družba WIK je, da bi izoblikovala uravnoteženo skupino primerljivih podjetij, hkrati vključila neposredne konkurente na nacionalnih trgih in velike mednarodne akterje, kot so mednarodne družbe za hitro dostavo paketov (podjetja UPS, FedEx in DHL), ki opravljajo bolj tvegane dejavnosti z večjo kapitalsko intenzivnostjo kot tradicionalni poštni operater, navzoč na zaščitenem nacionalnem trgu.
(262)
Kar zadeva kompromis med primerljivostjo in velikostjo vzorca, je družba WIK določila tri referenčne skupine: (i) referenčna skupina I ali ozek sektor paketov, ki vključuje družbe, večinoma dejavne kot ponudnice storitev dostave paketov (10 družb, za katere se ocenjuje, da so zelo podobne ponudnikom univerzalnih poštnih storitev); (ii) referenčna skupina II ali razširjen sektor paketov, ki vključuje družbe, katerih glavna dejavnost bi se lahko nanašala na druge storitve, na primer storitve poštnih pošiljk (26 družb z nekoliko nižjo ravnjo primerljivosti), in (iii) referenčna skupina III, ki vključuje tudi družbe iz sektorja kopenskega prevoza (1 163 manj primerljivih družb) (75). Družba WIK meni, da se s takim pristopom okrepi statistična veljavnost končne primerjalne študije.
(263)
Eno od meril izbire, uporabljenih za vse referenčne skupine, zadeva velikost družbe, saj so bile upoštevane le družbe s prihodki, višjimi od 3 milijonov EUR (76). Kar zadeva obdobje, na katero se nanašajo podatki, so bili zanesljivi podatki na voljo le za obdobje 1998-2007, za obdobje 1990-1997 pa so bile uporabljene retroaktivne interpolacije (77).
(264)
Družba WIK je poleg tega povzela analizo, ki se uporablja pri transfernih cenah, pri čemer se je oprla na koncept interkvartilnega razmika (78), da je tako ublažila učinek skrajnih vrednosti in opredelila raven zmernega dobička.
(265)
Družba WIK je za obdobje 1998-2007 dobila naslednje rezultate:
(a)
referenčna skupina I: 25. centil je enak - 0,42 %, 75. centil je enak 6,72 %, mediana (50. centil) pa je enaka 3,86 %;
(b)
referenčna skupina II: 25. centil je enak 0,45 %, 75. centil je enak 6,77 %, mediana (50. centil) pa je enaka 3,48 %;
(c)
referenčna skupina III: 25. centil je enak 0,64 %, 75. centil je enak 5,57 %, mediana (50. centil) pa je enaka 2,59 %.
(266)
Družba WIK je menila, da je razširjeni sektor paketov, to je referenčna skupina II, najprimernejša referenčna skupina, saj so bili dobljeni rezultati s časovnega vidika sorazmerno stabilni v primerjavi s prvo referenčno skupino (ozek sektor paketov), prav tako pa je ta sektor funkcionalno bližje dejavnostim poštnih pošiljk in paketov kot zadnja referenčna skupina (sektor kopenskega prevoza).
(267)
Izvedena je bila še ena prilagoditev za postavitev zgornje meje zmernega dobička podjetja DP, in sicer na podlagi analize podjetniškega tveganja, ki mu je izpostavljeno podjetje v primerjavi z referenčno skupino. Družba WIK na tej podlagi kot zgornjo mejo zmernega dobička podjetja DP predlaga vrednost 3,48 %, ki se ujema z mediano donosa iz poslovanja v referenčni skupini II. Zato je za najvišjo vrednost zmernega dobička izbrala mediano in ne 75. centila, da bi s tem upoštevala dejstvo, da družbe, zajete v vzorec, prevzemajo večje tveganje kot tradicionalni poštni operaterji, saj nimajo nobene izjemne pravice.
(268)
Belgijski organi so menili, da metodologija, ki jo je uporabila družba WIK, ni pravilna, zato so predložili več dokumentov (dopisov, stališč in poročil) z dne 23. aprila 2010, 1. marca 2011, 14. junija 2011, 5. avgusta 2011, 10. avgusta 2011, 14. decembra 2011 in 19. decembra 2011, s katerimi so zavrnili pristop iz zadevne študije in predstavili svojo metodo za oceno referenčnega zmernega dobička.
(269)
Belgijski organi so v stališču, ki so ga poslali 5. avgusta 2011, v bistvu trdili, da vzorec, uporabljen v študiji družbe WIK, ni reprezentativen za dejavnost, velikost, profil tveganja in referenčno obdobje. Belgija je torej trdila, da je vzorec zelo težko upravičiti na podlagi meril iz točke 18 okvira o SSGP.
(270)
Belgija je v istem stališču še trdila, da bi bilo logično razlikovati med stopnjami dobička dejavnosti s precej različnimi ravnmi tveganja: ker sta dostava tiska in pošte dejavnosti z različnim profilom tveganja, bi bilo treba po mnenju belgijskih organov uporabiti različni ravni zmernega dobička.
(271)
Belgijski organi so še trdili, da je podjetje DPLP povečalo učinkovitost svojih dejavnosti, kar bi morala Komisija upoštevati pri opredelitvi stopnje zmernega dobička, kot je to določeno v točki 18 okvira o SSGP. V zvezi s tem so poudarili, da je postalo podjetje DPLP po številnih reformah in zelo dolgem obdobju poslovanja s primanjkljajem donosno. Stroški podjetja DPLP so se zmanjšali zlasti zaradi zaprtja poštnih uradov. S tem, ko so zasebni vlagatelji leta 2006 pridobili 50-odstotni delež, se je izoblikovala nova kultura, ki si prizadeva za učinkovitost. Belgijski organi so menili, da bi bilo treba pri določitvi stopnje zmernega dobička, ki jo je mogoče odobriti za podjetje DPLP, upoštevati zadevno izboljšanje učinkovitosti.
(272)
Belgijski organi so Komisiji 1. marca 2011 poslali poročilo, ki ga je pripravila družba CRA, ki je kritična do študije družbe WIK in predlaga drugo metodo ocene zmernega dobička podjetja DPLP.
(273)
Kar zadeva sestavo vzorca, je družba CRA trdila, da so v tri vzorce družbe WIK vključene številne majhne družbe s profili tveganja, ki jih ni mogoče primerjati s profilom tveganja velikega poštnega operaterja. Družba CRA je torej izpodbijala sklepe družbe WIK in pri tem trdila, da storitve pisemskih pošiljk, ki jih opravlja zadevni tradicionalni poštni operater, vključujejo le majhno tveganje in da družbe, vključene v referenčno skupino, omogočajo dobre primerjave.
(274)
Družba CRA je opozorila zlasti na korelacijo med strukturo stroškov podjetja (kar zadeva fiksne in variabilne stroške) in komercialnim tveganjem, ki mu je izpostavljeno. V zvezi s tem je trdila, da poštni operater, ki prevzame obveznost univerzalne storitve, nosi večje fiksne stroške in je zato bolj izpostavljen zmanjšanju povpraševanja kot družba z manjšimi fiksnimi stroški. Družba CRA je poleg tega izpostavila še razliko v donosu iz poslovanja med majhnimi in velikimi družbami v skupinah iz študije družbe WIK (79), kar po njenem mnenju kaže na obstoj sistematičnih razlik med majhnimi družbami za dostavo paketov in večjimi podjetji, kot sta podjetji UPS in FedEx, ki bi jih bilo mogoče pojasniti z drugačno strukturo stroškov.
(275)
Družba CRA je podrobneje analizirala še značilnosti nekaterih majhnih družb za dostavo paketov, vključenih v vzorec referenčne skupine I družbe WIK, in v zvezi s tem menila, da njihov profil tveganja ni primerljiv s profilom tveganja velikega poštnega operaterja. Menila je še, da tega vzorca, ki je že tako težko primerljiv, ne bi smeli še povečevati z dodajanjem podjetij, ki so še manj primerljiva.
(276)
Družba CRA je zavrnila trditev družbe WIK, da evropskih tradicionalnih poštnih operaterjev ne bi smeli vključiti v vzorec, ker njihov dobiček ni bil odvisen od konkurence, temveč je izhajal iz regulacije cen, zaradi katere bi si lahko zadevni operaterji nakopičili prekomeren dobiček. Pri tem je trdila, da se je družba WIK z zavrnitvijo primerjave z drugimi tradicionalnimi poštnimi operaterji opirala na teoretično domnevo, da so zadevni tradicionalni operaterji morda zaračunavali prekomerne cene, vendar za to ni predložila nobenega empiričnega dokaza. Družba CRA je v zvezi s tem poudarila, da je glede na mehanizme regulacije cen, ki so se uporabljali v več državah članicah, kot je določitev najvišje cene (80), verjetneje, da je bil velik ugotovljeni dobiček ustvarjen s povečanjem učinkovitosti kot pa z visokimi cenami.
(277)
Družba CRA je trdila, da bi morala naravna metoda izračuna zmernega dobička podjetja DPLP, kar zadeva njegove obveznosti javne službe, temeljiti na razpoložljivih podatkih v zvezi s stopnjami dobička, ki so jih pri dejavnostih poštnih pošiljk ustvarili drugi zahodnoevropski poštni operaterji. Taka metoda je še toliko bolj naravna, ker so zadevne javne storitve predvsem storitve poštnih pošiljk in ker so podatki o stopnjah dobička, ki so jih pri operacijah, povezanih s poštnimi pošiljkami, ustvarili drugi zahodnoevropski poštni operaterji, neposredno dostopni, zanje pa se ne uporablja niti nobena preveč velikodušna regulacija cen.
(278)
Družba CRA je zlasti trdila, da bi morala analiza temeljiti na stopnjah EBIT (donos iz poslovanja), ki so jih pri dejavnostih poštnih pošiljk ustvarili zahodnoevropski poštni operaterji, če so ti za svoje dejavnosti poštnih pošiljk predložili sektorske informacije o stopnjah EBIT, ali (če sektorske informacije o stopnjah EBIT niso bile predložene) na skupnih stopnjah EBIT zahodnoevropskih poštnih operaterjev, ki več kot 75 % prihodkov ustvarijo s storitvami poštnih pošiljk. Iz vzorca je izključila vzhodnoevropske poštne operaterje, ker so v primerjavi z zahodnoevropskimi operaterji sorazmerno neučinkoviti.
(279)
Tako analiza družbe CRA temelji na vzorcu 11 zahodnoevropskih poštnih operaterjev za obdobje 2002-2009 (skupaj 73 meritev). Povprečni donos iz poslovanja za ta vzorec je […] %, mediana je enaka […] %, 75. centil pa je enak […] % (81). Družba CRA je izračunala tudi modificirano aritmetično sredino ([…] %) in sredino po Winsorjevi metodi ([…] %), pri katerih se - podobno kot pri mediani - ne upoštevajo skrajne vrednosti (82).
(280)
V zvezi z opredelitvijo referenčne vrednosti za zmerno stopnjo dobička je menila, da uporaba srednjih vrednosti povzroča metodološke težave. Družba CRA je pojasnila, da bi moral biti zaradi nihanj stopenj dobička, izmerjenih v vzorcu, kritični prag za opredelitev prekomerne donosnosti višji od srednje vrednosti ali kakršnega koli drugačnega merjenja osrednje težnje in bi se lahko na primer ujemal s 75. centilom. Menila je, da bi se tak pristop lahko ujemal z metodo, uporabljeno v preiskavah o transfernih cenah, ki temelji na razmiku (na primer interkvartilnem razmiku ali drugih centilih).
(281)
Belgijski organi so Komisiji 14. decembra 2011 predložili dokument, v katerem so povzeli stališče podjetja DPLP v zvezi s tveganji, ki so jim izpostavljeni poštni operaterji, in predlagali metodologijo za izdelavo merilnega orodja za premijo za tveganje, ki bi jo bilo treba prišteti donosu iz poslovanja brez tveganja, da bi tako izračunali zmerno raven donosa iz poslovanja.
(282)
V dokumentu ni pojasnjeno, kako bi bilo mogoče v obravnavani zadevi opredeliti donos iz poslovanja brez tveganja (izražen kot donos iz poslovanja), niti ni v njem jasno navedeno, kaj točno naj bi bil zmerni donos iz poslovanja na podlagi predlagane metodologije. Analiza se bolj osredotoča na oceno različnih tveganj in izračun premije za tveganje, v katero bi bile zajete vse vrste tveganja.
(283)
Belgijski organi so zlasti izpostavili tri velike kategorije tveganja - sektorsko tveganje, tveganje v povezavi s storitvijo in pogodbeno tveganje - ter običajne vrste tveganja, ki so jim poštni operaterji izpostavljeni za vsako od kategorij. Metodologija za oceno premije za tveganje vključuje (i) opredelitev „premije za največje tveganje“ (83); (ii) delitev upoštevanega obdobja na pogodbena obdobja, da se tako opredelijo tveganja, povezana s posameznimi pogodbami; (iii) uporabo preproste lestvice za oceno posameznega tveganja za vsako od pogodbenih obdobij (majhno, srednje ali veliko); (iv) pretvorbo ocen, dodeljenih za posamezna tveganja, v skupno oceno za vsako od treh velikih kategorij tveganja in (v) pretvorbo skupnih ocen v premije za tveganje, katerih vsota se ujema s skupno premijo za tveganje.
(284)
Poleg tega so primeri navedeni kot dokaz, da je bilo podjetje DPLP izpostavljeno nadpovprečnim tveganjem. Tako so belgijski organi trdili, da podjetje DPLP nosi večje tveganje, povezano z večjimi količinami, saj večino prihodkov ustvari z dejavnostjo „poštnih pošiljk“ in so njegovi stroški bolj togi zaradi več kot polovičnega deleža fiksnih stroškov. Druga vrsta tveganja, ki naj bi bilo za podjetje DPLP večje, je tveganje, povezano z varnostjo. Na podlagi analize naj bi bilo tako zaradi dejstva, da je zadevno podjetje eden redkih evropskih poštnih operaterjev, ki dostavlja pokojnine v gotovini na dom.
(285)
Belgijski organi so na podlagi ocene različnih tveganj menili, da četrta pogodba o upravljanju vključuje visoko raven vseh vrst tveganja, medtem ko prva, druga in tretja pogodba vključujejo srednjo raven tveganja (edina izjema je sektorsko tveganje, ki se za prvo pogodbo ocenjuje kot manjše). Navedli so še druge primere, kako zgoraj navedeno razvrstitev različnih vrst tveganj pretvoriti v premijo za tveganje na podlagi različnih vrednosti za „premijo za največje tveganje“.
(286)
Študija družbe Deloitte, navedena v uvodni izjavi 257 zgoraj, se v več vidikih ujema s študijo družbe WIK:
1.
obe uporabljata enako metodologijo iskanja družb, primerljivih z vidika funkcij in tveganja, v zbirkah finančnih podatkov;
2.
obe predlagata, naj se kot najprimernejša referenčna meritev za opredelitev referenčnega dobička uporabi donos iz poslovanja (zaradi pomanjkljivih podatkov in razlik pri računovodski obdelavi med posameznimi družbami);
3.
nazadnje, iz skupine primerljivih podjetij so izključeni ponudniki univerzalne poštne storitve, ker večinoma delujejo na reguliranih trgih in so jim zagotovljene izključne pravice.
(287)
Kar zadeva skupino primerljivih podjetij, je glavna razlika med študijama družb WIK in Deloitte v velikosti upoštevnih družb. Družba Deloitte je v svoj vzorec vključila le družbe z letnimi prihodki, večjimi od 100 milijonov EUR (84). To omejitev je mogoče pojasniti z njeno analizo posebnosti dejavnosti, povezanih z opravljanjem univerzalne storitve, ter ustreznimi poslovnimi in tržnimi tveganji (85).
(288)
Družba Deloitte je zlasti menila, da je družbe iz poštnega sektorja in sektorja paketov, ki uporabljajo obsežne in kompleksne mreže za zbiranje in dostavo, smiselno primerjati s podjetjem DP. Ob upoštevanju ekonomij obsega, širine in gostote, ki prevladujejo v poštnih omrežjih, visoke stopnje operativnih stroškov v primerjavi s stroški kapitala ter povezanih tveganj (na primer tveganja, povezanega s količinami, in tveganja nadomestitve z elektronsko pošto) je ustreznejša primerjava z velikimi večopravilnimi podjetji iz poštnega sektorja in sektorja paketov kot primerjava z majhnimi podjetji, ki delujejo na področju poštnih pošiljk. V manjšem obsegu bi lahko k primerjavi pripomogle tudi družbe za prevoz blaga in logistiko, ki uporabljajo ista sredstva.
(289)
Družba Deloitte je pomen velikosti družb ponazorila tako, da je primerjala svoj vzorec z vzorcem referenčne skupine II iz študije družbe WIK. V zvezi s tem je poudarila, da se povprečni donos iz poslovanja v vzorcu družbe WIK pri posameznih skupinah družb različne velikosti (ki se določi na podlagi števila zaposlenih) precej razlikuje (86). Pač pa je družba Deloitte trdila, da v njenem vzorcu (ki temelji na večjih družbah) ni nobene tesne povezave med obsegom in donosom iz poslovanja.
(290)
Družba Deloitte je nazadnje kot vzorec za analizo izbrala 7 poštnih podjetij in podjetij za dostavo paketov, 18 logističnih družb ter 19 družb za prevoz blaga. Kar zadeva poštni sektor in sektor paketov, so v majhno skupino sedmih primerljivih družb vključeni veliki mednarodni operaterji za hitro dostavo paketov, kot so podjetja UPS, FedEx in TNT Express, ter nekateri drugi poštni operaterji, večinoma iz Združenih držav Amerike in Združenega kraljestva (87). Načeloma se vsi podatki nanašajo na obdobje 1990-2007, vendar so podatki za prva leta zelo skopi, zato družba Deloitte meni, da so rezultati za ta leta manj zanesljivi (88).
(291)
Družba Deloitte je poleg tega preučila prednosti in pomanjkljivosti več drugih instrumentov za merjenje donosnosti. V obravnavani zadevi zaradi praktičnih težav, povezanih s pridobitvijo ustreznih podatkov o denarnih tokovih, zavrača uporabo stopnje notranjega donosa. Zavrača tudi uporabo donosa vloženega kapitala ali donosa lastniškega kapitala, na primer zaradi različne računovodske obravnave stroškov in strukture kapitala v posameznih družbah (struktura kapitala je pomembna za donos lastniškega kapitala). Kot neprimeren je opredeljen tudi donos sredstev, ker se osredotoča na vsa sredstva. Zato družba Deloitte predlaga uporabo donosa iz poslovanja, vendar hkrati poudarja, da se z njim ne meri neposredno donos kapitala, zato ga je mogoče v primerjalni študiji uporabiti le, če se primerjajo podjetja s podobno kapitalsko intenzivnostjo.
(292)
Kljub temu pa je družba Deloitte izračunala donos vloženega kapitala (ter donos vloženega kapitala s tržno vrednostjo in donos sredstev) za majhen podvzorec šestih podjetij, vendar je menila, da so lahko razpon in nihanja donosa vloženega kapitala posledica različnih dejavnikov, zato je potrebna previdna razlaga, zmanjša pa se tudi uporabnost te postavke kot referenčnega kazalnika. Med zadevnimi dejavniki je izpostavila pomen kapitalske intenzivnosti. Trdila je, da je univerzalna storitev podjetja DP z vidika kapitalske intenzivnosti bliže na primer univerzalni storitvi podjetij UPS in FedEx kot pa univerzalni storitvi operaterjev za prevoz blaga, kot sta podjetji Kuehne & Nagel ali Wincanton.
(293)
Družba Deloitte je poudarila še velika odstopanja donosnosti družb v različnih obdobjih, pa tudi znotraj posameznih sektorjev in med njimi. Prav zaradi zadevnih odstopanj meni, da je bolje uporabiti razpone zmernega dobička kot pa eno samo srednjo vrednost. Tak pristop naj bi bil primeren tudi zato, da ne bi kaznovali nadpovprečnih rezultatov, doseženih z izboljšanjem učinkovitosti.
(294)
Rezultati, ki jih je zbrala družba Deloitte po posameznih sektorjih in za vse sektorje skupaj, so povzeti v preglednici 22 študije družbe Deloitte. To je:
(a)
za poštni sektor in sektor paketov v obdobju 1998-2007 je srednja vrednost povprečnih letnih donosov iz poslovanja 8,1 %, srednja vrednost letnih median donosov iz poslovanja 7,4 %, srednja vrednost letnih 25. centilov 4,8 %, srednja vrednost letnih 75. centilov pa 12 %;
(b)
za vse sektorje skupaj v obdobju 1990-2007 je srednja vrednost povprečnih letnih donosov iz poslovanja 6 %, srednja vrednost letnih median donosov iz poslovanja 5,4 %, srednja vrednost letnih 25. centilov 3,6 %, srednja vrednost letnih 75. centilov pa 8,1 % (89).
(295)
Družba Deloitte je kot referenčni kazalnik predlagala vrednost na podlagi srednje vrednosti povprečnih letnih donosov iz poslovanja, ki znaša 7,9 % (90), zaradi upoštevanja ugotovljenih odstopanj donosov iz poslovanja pa je izpeljala tudi razpon za primeren donos iz poslovanja na podlagi letnih interkvartilnih razmikov (91).
(296)
Izbira ustreznega vzorca podjetij, primerljivih s tradicionalnimi poštnimi operaterji, je zapletena naloga. Ni treba posebej poudarjati, da je treba še posebej paziti pri izbiri skupine podjetij, ki jih je mogoče uporabiti kot referenco za komercialne dejavnosti in tveganje.
(297)
Študijama družb WIK in Deloitte je skupno to, da sta se osredotočili na komercialne družbe, ki opravljajo dejavnosti, primerljive z dejavnostmi podjetja DPLP, pri čemer sta iz vzorca za primerjavo izključili tradicionalne poštne operaterje. Družba CRA je, nasprotno, za primerjavo uporabila vzorec, sestavljen le iz drugih evropskih tradicionalnih poštnih operaterjev.
(298)
Komisija se strinja z družbama WIK in Deloitte, da dobiček tradicionalnih poštnih operaterjev (ki jih je v svoji primerjalni študiji uporabila družba CRA) ni bil ustvarjen v običajnih tržnih pogojih, temveč je bil precej odvisen od izbire drugih držav članic, kar zadeva regulacijo. Zato morda ni ustrezen kazalnik referenčnega dobička. Vendar je treba hkrati ugotoviti, da vzorec družbe CRA vključuje tradicionalne poštne operaterje drugih evropskih držav, zato se zdi, da je to vzorec podjetij, najbolj podobnih podjetju DPLP. Zato Komisija meni, da je treba vzorec družbe CRA v celoti upoštevati zlasti za primerjalno preverjanje veljavnosti referenčnih ravni zmernega dobička (donosa iz poslovanja), opredeljenih v študijah družb WIK in Deloitte.
(299)
Družbi WIK in Deloitte sta v svojih študijah priznali, da je treba za upoštevne sklepe, ki jih je mogoče uporabiti za primerjalno študijo, razpolagati z dovolj velikim vzorcem. Zato sta se oprli na (sorazmerno) omejen vzorec podjetij v poštnem sektorju in sektorju paketov ter na obsežnejše vzorce, ki vključujejo družbe iz sektorjev logistike in prevoza blaga. Komisija priznava, da je treba za izračun statističnih podatkov razpolagati z dovolj velikim vzorcem. V zvezi s stališčem družbe CRA, ki je glede tega izpodbijala smiselnost povečevanja velikosti vzorca z dodajanjem manj primerljivih družb, meni, da sta obsežnejša vzorca, kot sta ju na podlagi sprejetih metod izbire vzorcev opredelili družbi WIK in zlasti Deloitte, dovolj primerljiva, da ju je mogoče uporabiti kot upoštevni referenčni skupini za oceno dobička podjetja DPLP.
(300)
Družba WIK je poskusila v svoji študiji opredeliti referenčni donos iz poslovanja na podlagi treh skupin, sestavljenih zaradi primerjave. Vendar Komisija hkrati meni, da je mogoče študijo družbe WIK izpodbijati z dveh ločenih vidikov, ki pa sta med seboj povezana (92): (i) z vidika dejstva, da je družba WIK uporabila vzorce, ki vključujejo tudi več manjših družb (93), za katere je očitno, da niso primerljive s tradicionalnimi poštnimi operaterji, kot je podjetje DPLP, in (ii) z vidika domnev družbe WIK v zvezi z ravnjo tveganja, ki mu je izpostavljen poštni operater, vključen v preiskavo.
(301)
Komisija meni, da sta pri oceni primerjalne študije ravni dobička bistvena dejavnika razpon dejavnosti in struktura stroškov tradicionalnih poštnih operaterjev, kot je podjetje DPLP (skupaj z vrsto vzpostavljenega regulacijskega mehanizma).
(302)
Prvič, če so fiksni stroški visoki (in se nanašajo na primer na stroške kapitala ali druge fiksne stroške, povezane z omrežjem), največja podjetja bolje izkoristijo ekonomijo obsega in ekonomijo gostote kot majhna podjetja. V študiji družbe Deloitte-II je bilo s primerjavo povprečnega donosa iz poslovanja velikih in majhnih podjetij, vključenih v vzorec družbe WIK, dokazano, da se povprečni donos iz poslovanja povečuje z velikostjo podjetij (izmerjeno glede na število zaposlenih) (94). Srednja vrednost prvega kvartila (Q1) je namreč v vseh treh vzorcih družbe WIK zelo nizka (na primer samo 0,75 % za vzorec WIK II za obdobje 1998-2007) (95), kar bi lahko pomenilo, da je navzočih nekoliko preveč (manjših) podjetij, ki imajo izgube in se borijo za obstanek na trgu. Družba WIK je z vključitvijo toliko majhnih podjetij v vzorec (tudi glavni vzorec referenčne skupine II) mogoče podcenila referenčni donos iz poslovanja, ki bi bil primernejši za večja in bolj uveljavljena podjetja, kot sta podjetji DP ali DPLP.
(303)
Drugič, čeprav je družba WIK upravičeno izpostavila šibek profil tveganja operaterja zaradi monopolne narave njegovih dejavnosti, se zdi, da ni dovolj upoštevala niti visokih fiksnih stroškov (v primerjavi z variabilnimi stroški), ki nastanejo zaradi obveznosti univerzalne storitve, niti razvoja profila tveganja, ki bi ga lahko povzročile spremembe regulacijskega sistema, ki so sčasoma nastale za operaterja, zlasti med različnimi obdobji regulacije (kar zadeva podjetje DPLP, na primer s posameznimi pogodbami o upravljanju).
(304)
Delež fiksnih stroškov je sicer res lahko velik zaradi velike kapitalske intenzivnosti podjetja (ena od najbolj razširjenih razlag za visoke fiksne stroške), vendar lahko tak položaj nastane tudi zato, ker zadevno podjetje svojih skupnih stroškov ne more prilagoditi zaradi obveznosti (povezanih z obveznostjo univerzalne storitve), da vzdržuje široko dostavno mrežo, in ker ne more zmanjšati stroškov dela zaradi že obstoječih pogodb o zaposlitvi. Zaradi velikega deleža fiksnih stroškov (96) je še nekoliko bolj vprašljiva vključitev majhnih podjetij, za katera se zdi, da imajo precej drugačno strukturo stroškov (razmerje med fiksnimi in variabilnimi stroški) (97).
(305)
Kot je bilo navedeno v uvodu, Komisija meni, da je stopnja izpostavljenosti tradicionalnega poštnega operaterja tveganju zelo odvisna od značilnosti regulacijskega mehanizma, ki so ga vzpostavili državni organi za financiranje obveznosti univerzalne storitve. Prehod na sistem dolgoročnega določanja najvišjih cen znamk (kot je bil za podjetje DPLP vzpostavljen leta 2006) povzroči zlasti precejšnje povečanje teže tveganja, povezanega s količinami. Zaradi obstoja takega tveganja je mogoče vsaj za obdobje, v katerem se je uporabljal sistem najvišjih cen, podvomiti o domnevi družbe WIK, da je tveganje pri dejavnostih podjetja DPLP že po naravi majhno.
(306)
Komisija ob upoštevanju trditev iz uvodnih izjav od 286 do 295 meni, da so vzorci družbe Deloitte za oceno dobička podjetja DPLP izboljšava v primerjavi z vzorci družbe WIK, saj so omejeni na podjetja z večjo najmanjšo velikostjo (z letnim prometom, večjim od 100 milijonov EUR).
(307)
Vendar je treba hkrati ugotoviti, da je tudi študija družbe Deloitte z nekaterih vidikov mogoče pomanjkljiva, zato je treba tudi njene sklepe obravnavati previdno.
(308)
Zdi se, da vzorci družbe Deloitte vključujejo zlasti številne družbe s kapitalsko intenzivnostjo, večjo od kapitalske intenzivnosti operaterjev poštnih pošiljk (98). Z metodološkega vidika je - če želimo kot orodje za oceno dobička uporabiti donos iz poslovanja - potreben primerjalni vzorec družb s podobnimi ravnmi kapitalske intenzivnosti (ki je tukaj opredeljena kot razmerje med kapitalom in prodajo). Delovna domneva je, da je donos vloženega kapitala (99) družb z enakim donosom iz poslovanja obratno sorazmeren z njihovim razmerjem med kapitalom in prodajo. Če torej kot referenčni kazalnik dobička uporabimo donos iz poslovanja, mora referenčna skupina vključevati družbe z enako kapitalsko intenzivnostjo. Čeprav je kapitalsko intenzivnost težko oceniti (100), se zdi, da so dejavnosti dostave pošte in tiska manj kapitalsko intenzivne kot dejavnosti hitre dostave paketov, ki jih opravljajo velika mednarodna podjetja, kot so podjetja UPS, TNT, FedEx in DHL (101). Zato je s kazalnikom zmernega dobička, opredeljenim na podlagi vzorcev družbe Deloitte, morda precenjen referenčni dobiček, ki bi ga bilo treba uporabiti za družbe z enako kapitalsko strukturo, kot jo ima podjetje DPLP (102).
(309)
Komisija glede na številne negotovosti pri zadevnem ocenjevanju meni, da je treba zmerni razpon donosa iz poslovanja opredeliti na podlagi ocen družbe Deloitte v zvezi z mediano donosa iz poslovanja za širši vzorec vseh sektorjev (5,4 %) in mediano donosa iz poslovanja za vzorec družb, ki delujejo v poštnem sektorju in sektorju paketov (7,4 %) (103). Tako dobljeni razpon [5,4 %-7,4 %] bi bil po mnenju Komisije „privzeti razpon“ za zmerni dobiček vsaj za obdobja, v katerih je bila stopnja tveganja za podjetje DPLP - ob upoštevanju veljavne pogodbe o nadomestilu in pomembnih spodbudnih ukrepov za povečanje učinkovitosti - visoka (104).
(310)
Komisija meni, da je razpon [5,4 %-7,4 %] primeren kot privzeta vrednost za dejavnosti podjetja DPLP na področju dostave pošte in tiska, saj so te dejavnosti med seboj tesno povezane in imajo zelo podobne komercialne značilnosti.
(311)
Sicer drži, da je bilo podjetje DPLP na zadevnih področjih delovanja (dostava pisemskih pošiljk in tiska) izpostavljeno šibki konkurenci ali je sploh ni imelo. Ob upoštevanju navedenega se postavljata vprašanji, ali bi bilo treba dobiček zadevnega podjetja oceniti na podlagi mediane dobička vzorcev družb, ki so bile dejansko izpostavljene konkurenci, in ali bi za podjetje v položaju podjetja DPLP zadostovala bolj omejevalna (to je nižja) referenčna vrednost, na primer kvartil (25. centil). Vendar Komisija meni, da s takim pristopom ne bi bila dovolj upoštevana precejšnja nihanja ravni dobička med posameznimi podjetji in s časovnega vidika. Poleg tega bi se bilo treba izogniti temu, da bi z določitvijo tako stroge zgornje meje donosa iz poslovanja, ki ga je družba ustvarila naknadno, neutemeljeno zanemarili morebitno povečanje učinkovitosti.
(312)
Komisija v obravnavani zadevi poleg tega meni, da se ne bi bilo primerno opreti na meritve, večje od mediane, na primer na tretji kvartil (105). Ker je z uporabljenim pristopom že opredeljen razpon med različnimi vzorci, se zdi dodana vrednost, ki bi jo pridobili, če bi za statistične namene upoštevali razpone na obeh straneh mediane v vzorcih (interkvartilni razmik, ki se običajno uporablja pri transfernih cenah), nekoliko omejena (106). Komisija torej bolj upošteva nihanja mediane v različnih referenčnih skupinah kot nihanje okrog mediane v posameznem vzorcu (107).
(313)
Še zlasti pa se zdi - ker je sektor „pisemskih pošiljk“ podjetja DPLP manj kapitalsko intenziven kot sektor operaterjev hitre dostave paketov (108) - da zadnjenavedeni vzorec z uporabo mediane že sam po sebi omogoča nekaj manevrskega prostora, v katerem je mogoče zajeti nihanje ravni dobička okrog mediane za družbe z manjšo kapitalsko intenzivnostjo, kot je podjetje DPLP, in po potrebi dovolj nagraditi povečanje učinkovitosti.
(314)
Izvesti je mogoče več navzkrižnih preverjanj medsebojne skladnosti s primerjavo privzetega razpona iz uvodne izjave 309 z drugimi ocenami zmernega dobička, ki so na voljo. Kot je bilo navedeno na začetku tega pododdelka, je smiselno opraviti navzkrižno primerjavo z mediano donosa iz poslovanja v študiji družbe CRA, ki znaša […] % (109). Na podlagi mediane donosa iz poslovanja, izračunane na podlagi vzorca referenčne skupine II iz študije družbe WIK, ki je omejen na družbe s prometom, večjim od 100 milijonov EUR, dobimo donos iz poslovanja v višini 7,1 %. Komisija je ugotovila, da so te vrednosti v razponu [5,4 %-7,4 %], kar potrjuje trditev, da je mogoče zadevni razpon obravnavati kot razpon zmernega dobička.
(315)
Komisija je torej na splošno menila, da se zdi privzeta stopnja v razponu [5,4 %-7,4 %] ustrezna referenčna stopnja za dobiček vsaj v obdobjih, v katerih je bilo podjetje DPLP izpostavljeno visoki stopnji tveganja in močnim spodbudam k učinkovitosti.
(316)
Komisija na splošno meni, da mora biti zmerni dobiček, ki se prizna tradicionalnemu operaterju, če je na podlagi pogodbe med zadevnim operaterjem in državnimi organi javna služba povezana z visoko stopnjo tveganja, sorazmeren z ustrezno ravnjo tveganja, ki mu je operater izpostavljen. Nasprotno, če iz pogodbe izhaja le majhno tveganje, mora biti tudi raven zmernega dobička nizka.
(317)
Komisija je v prejšnjem oddelku pojasnila, kako je opredelila privzeti razpon zmernega dobička v višini [5,4 %-7,4 %], ki se šteje za primernega za pogodbe, ki vključujejo visoko raven tveganja. Težko je količinsko opredeliti ustrezno referenčno vrednost, kar zadeva razpon zmernega donosa iz poslovanja pri majhnem tveganju, vendar je očitno, da mora biti zadevni razpon donosa iz poslovanja levo od porazdelitve v vzorcu izmerjenih ravni dobička. Po mnenju Komisije je glede na to smiselno, da se razpon zmernega dobička opredeli na podlagi prvega kvartila (25. centila) namesto na podlagi mediane.
(318)
Če kot referenčno vrednost za pogodbe z majhnim tveganjem določimo 25. centil, znaša razpon zmernega donosa iz poslovanja na podlagi različnih vzorcev družbe Deloitte [3,6 %-4,8 %].
(319)
Tudi tukaj je lahko koristna navzkrižna primerjava z rezultati družbe CRA v zvezi s tradicionalnimi poštnimi operaterji. Komisija je izračunala, da srednja vrednost letnega 25. centila znaša […] %. Ugotovila je, da so te vrednosti v razponu [3,6 %-4,8 %], kar potrjuje trditev, da je mogoče zadevni razpon obravnavati kot razpon zmernega dobička.
(320)
Komisija je torej na splošno ugotovila, da se zdi privzeta stopnja v razponu [3,6 %-4,8 %] ustrezna referenčna stopnja za dobiček v obdobjih, v katerih je bilo podjetje DPLP izpostavljeno nizki stopnji tveganja.
(321)
Kot je bilo pojasnjeno v uvodu k temu oddelku, je tveganje, ki mu je izpostavljeno podjetje DPLP, odvisno od mehanizma nadomestila, ki ga uporablja Belgija. Ta mehanizem je določen v posameznih pogodbah o upravljanju, ki sta jih sklenili podjetje DPLP in belgijska država ter se je sčasoma spreminjal. Torej je pri določanju „zmernega donosa iz poslovanja“ smiselno upoštevati različne razpone glede na vzpostavljeni mehanizem nadomestila, ki opredeljuje raven tveganja za podjetje DPLP, pa tudi to, v kakšnem obsegu se zadevno podjetje spodbuja k povečanju storilnosti.
(322)
Komisija želi v tem okviru poudariti, da opredelitev tveganja v pogodbah ni odvisna le od tega, ali pogodbe o upravljanju podjetja DPLP vključujejo tveganje, ali celo od njegove absolutne stopnje, temveč bolj od tega, v kakšnem obsegu je tveganje večje ali manjše od tveganja, ki so mu izpostavljene družbe v istih vzorčnih skupinah. Enako velja za intenzivnost ukrepov, s katerimi se podjetje DPLP spodbuja k povečanju učinkovitosti. Ker so vzorčne skupine sestavljene iz družb, ki delujejo v konkurenčnem okolju, so te običajno izpostavljene velikemu tveganju in močnim spodbudam k povečanju učinkovitosti.
(323)
Komisija meni, da četrta pogodba o upravljanju (2006-2010) jasno določa mehanizme, ki vključujejo dolgoročne obveznosti glede cen in financiranja na podlagi parametrov ex ante. To velja za dejavnosti podjetja DPLP v zvezi z dostavo pošte in tiska.
(324)
Natančneje, kar zadeva dostavo tiska, člen 9 četrte pogodbe o upravljanju določa, da se v času veljavnosti pogodbe (standardno petletno obdobje) ponderirana sredina tarif za storitve iz „košarice majhnih uporabnikov“ ne bo povečala hitreje, kot je to primerno ob upoštevanju mehanizma določanja najvišjih cen na podlagi „kazalnika zdravstvenega stanja“ (poseben kazalnik maloprodajnih cen) in bonusa za kakovost glede na posamezne odstotne deleže pošte, ki se dostavi v nekem časovnem obdobju. Komisija meni, da ima zadevna pogodba ves čas veljavnosti zaradi tako določenih tarif vse značilnosti spodbujevalne pogodbe, kar pomeni, da je tveganje za družbo na visoki ravni.
(325)
Kar zadeva dostavo tiska, člen 2 četrte pogodbe o upravljanju določa, da se tarife za dostavo tiska ne smejo povečevati hitreje kot „kazalnik zdravstvenega stanja“. Letno nadomestilo, do katerega je podjetje DPLP upravičeno za kritje neto stroškov dostave tiska ob upoštevanju načrtovane učinkovitosti, je v členu 13(2) določeno na 290 613 000 EUR (znesek se prilagodi glede na inflacijo) (110). Člen 13(5) še določa, da bosta strani, če bi se vsebina ali pogoji SSGP spremenili ali bi nastala velika sprememba stroškov za podjetje DPLP, ki je to ne bi moglo obvladati, preučili, ali je treba višino nadomestila prilagoditi zadevni spremembi stroškov. Za tako prilagoditev je potrebna odločitev sveta ministrov. Komisija priznava, da je mogoče zadnjenavedeno klavzulo razlagati kot odstopno klavzulo, s katero so v pogodbo znova vključeni nekateri elementi ex post (s katerimi je podjetje DPLP zavarovano zoper tveganje). Vendar so državni organi po njenem mnenju besedilo zadevne klavzule oblikovali dovolj nedoločno, da podjetje DPLP ne more računati na njeno uporabo. Komisija na splošno meni, da določbe, sprejete za dejavnosti podjetja DPLP v zvezi z dostavo tiska, pomenijo dolgoročno obveznost glede ravni nadomestila.
(326)
Zato po mnenju Komisije četrte pogodbe o upravljanju (2006-2010) ni mogoče obravnavati, kot da vključuje majhno tveganje, temveč jo je mogoče obravnavati bolj kot pogodbo z visoko stopnjo tveganja. Na splošno se zdi, da privzeti razpon v višini [5,4 %-7,4 %] ustreza obema vrstama dejavnosti, določenima s četrto pogodbo o upravljanju.
(327)
Obratno pa se zdi, da so predhodne pogodbe o upravljanju (do leta 2005) večinoma temeljile na mehanizmih cen in nadomestil, ki so vključevali nizko stopnjo tveganja za podjetje DPLP.
(328)
Kar zadeva določitev cen znamk, Komisija ugotavlja, da v prvih treh pogodbah o upravljanju ni uporabljen mehanizem določanja najvišjih cen, podoben tistemu iz četrte pogodbe o upravljanju (ki določa dolgoročno obveznost glede cen). Te pogodbe bolj kot to precej na splošno napotujejo na tarife, ki temeljijo na realnih cenah, izračunanih na podlagi ustreznih računovodskih načel (111).
(329)
Kar zadeva dostavo tiska, Komisija prav tako ugotavlja, da v prvih treh pogodbah o upravljanju ni bil določen noben pavšalni proračun za obdobje veljavnosti pogodbe, ki bi bil podoben tistemu iz četrte pogodbe o upravljanju (112). Bolj kot to napotujejo na nadomestila na podlagi dejanskih stroškov (113). Komisija ugotavlja, da je bila v drugi pogodbi med drugim na splošno določena zgornja meja nadomestila, vendar se na podlagi dejansko ugotovljenih zneskov nadomestila za zadevno obdobje zdi, da ta vrednost ni bila resnično zavezujoča (114). V prvi pogodbi o upravljanju je bila določena tudi letna dotacija (nadomestilo), vendar Komisija ugotavlja, da po tej pogodbi ni bila hkrati dolgoročno opredeljena zgornja meja tarif za dostavo tiska.
(330)
Komisija zato meni, da je treba za obdobje, urejeno s prvimi tremi pogodbami o upravljanju, za dostavo tiska in pošte uporabiti razpon v višini [3,6 %-4,8 %], ki je bil opredeljen kot razpon zmernega dobička, ko ni obstajalo večje tveganje, povezano s pogodbo.
(331)
Komisija ugotavlja, da pristop na podlagi pogodb predlagajo tudi belgijski organi v dokumentu, ki so ga predložili 14. decembra 2011. Čeprav se s predlagano metodologijo postavlja več vprašanj glede dejavnikov tveganja in načina njihovega ponderiranja (115), se analiza po posameznih pogodbenih obdobjih, na podlagi katerih je tveganje, ki mu je bilo izpostavljeno podjetje DPLP, razdeljeno na tri ravni (nizko, srednjo in visoko), na splošno sklada s pristopom Komisije. Upoštevna razvrstitev pogodb z vidika tveganja, ki jo je izdelalo podjetje DPLP, se večinoma zdi skladna z analizo Komisije, saj belgijski organi prav tako menijo, da je četrta pogodba na splošno bolj tvegana kot prve tri.
(332)
Komisija meni, da je privzeti razpon donosa iz poslovanja v višini [5,4 %-7,4 %] ustrezen referenčni razpon za opredelitev zmernega dobička v obdobjih, v katerih je bilo podjetje DPLP izpostavljeno velikemu tveganju in je moralo upoštevati precejšnje spodbude k učinkovitosti.
(333)
Komisija tudi ugotavlja, da je razpon donosa iz poslovanja v višini [3,6 %-4,8 %] ustrezen referenčni razpon za opredelitev zmernega dobička v obdobjih, v katerih podjetje DPLP ni bilo izpostavljeno velikemu tveganju.
(334)
Zaradi upoštevanja prizadevanj, ki jih je podjetje DPLP po mnenju belgijskih organov vložilo v povečanje učinkovitosti, je po premisleku kot zmerni dobiček, ki ga je treba vključiti v stroške javnih storitev, opredelila zgornji meji navedenih razponov. Tak pristop je bil izpostavljen tudi v študiji družbe Deloitte (glej uvodno izjavo 292), po kateri naj bi bila uporaba razponov primerna, da ne bi kaznovali nadpovprečnih rezultatov, doseženih zaradi povečanja učinkovitosti.
(335)
Komisija meni, da prve tri pogodbe o upravljanju (1992-1996, 1997-2002 in 2003-2005) vključujejo majhno tveganje, zato se lahko za dostavo pošte in tiska uporabi raven zmernega dobička, ki se ujema s 4,8-odstotnim donosom iz poslovanja. Nasprotno pa meni, da četrta pogodba o upravljanju (2006-2010) vključuje veliko večje tveganje, zato je mogoče za dostavo pošte in tiska uporabiti raven zmernega dobička, ki se ujema s 7,4-odstotnim donosom iz poslovanja.
(336)
V prvi pogodbi o upravljanju je določeno, da je letno nadomestilo, ki ga izplača država, namenjeno za vse naloge javne službe.
(337)
Torej je treba morebitno prekomerno nadomestilo izračunati na podlagi vsote vseh stroškov in prihodkov iz vseh javnih storitev.
(338)
Letno nadomestilo, ki ga za naloge javne službe izplača država, je treba vključiti v prihodke. Podjetje DPLP je na podlagi prve pogodbe o upravljanju prejelo letna nadomestila v skupni višini 1,5 milijarde EUR.
(339)
Poleg tega je treba upoštevati še spodaj navedene ukrepe pomoči.
Prenos nepremičnin
(340)
S prvo pogodbo o upravljanju je bilo še določeno, da se na podjetje DPLP prenesejo državne nepremičnine. Zadevni prenos lastništva nad nepremičninami v vrednosti 112,2 milijona EUR, za katerega ni bila izplačana nobena protivrednost, je treba vključiti v prihodke podjetja DPLP zaradi izračuna prekomernega nadomestila za obdobje, na katero se nanaša prva pogodba o upravljanju. Podjetje DPLP v obdobju pred prenosom državi ni plačevalo nobene protivrednosti za uporabo zadevnih stavb.
(341)
Država je leta 1997 podjetju DPLP izplačala 62 milijonov EUR, to pa jih je knjižilo kot kapitalsko injekcijo. Belgijski organi so nato priznali, da je bil zadevni prenos dejansko naknadno izplačilo preostalega letnega nadomestila, ki je bilo s prvo pogodbo o upravljanju predvideno za leto 1996.
(342)
Na začetku zadevni znesek podjetju DPLP leta 1996 ni bil pravočasno izplačan, čeprav je bilo državno nadomestilo nižje od letnega zneska, določenega v pogodbi o upravljanju za zadevno leto.
(343)
Zaradi nadzora nad prekomernim nadomestilom je izplačilo v višini 62 milijonov EUR vključeno v nadomestilo za SSGP za obdobje, na katero se nanaša prva pogodba o upravljanju.
(344)
Izračun prekomernega nadomestila za prvo pogodbo o upravljanju je mogoče povzeti, kot je navedeno spodaj:
-
Neto stroški (stroški - prihodki) za vse javne storitve skupaj z obveznostjo univerzalne storitve (OUS)
-
Dovoljeni zmerni dobiček za SSGP
+
Letna nadomestila za SSGP
+
Prenos nepremičnin
+
Kapitalski injekciji iz leta 1997
=
Prekomerno nadomestilo
(345)
Pri izračunu prekomernega nadomestila za naslednje tri pogodbe o upravljanju se bodo upoštevali le stroški in prihodki za SSGP, za katere je mogoče na podlagi določb zadevnih pogodb izplačati nadomestilo za javne storitve. Ne upoštevajo se stroški in prihodki v zvezi z drugimi SSGP, za katere je mogoče na podlagi določb pogodb o upravljanju zaprositi za pomoč. Ker univerzalna poštna storitev ne spada med dejavnosti, upravičene do pomoči, se morebitni neto stroški zanjo ne bodo upoštevali, saj jo mora v skladu s pooblastilom za opravljanje javne službe, opredeljenim v pogodbah o upravljanju, v celoti financirati podjetje DPLP iz lastnih sredstev. Dejavnosti, ki so na podlagi pogodb o upravljanju upravičene do nadomestila v višini, navedeni v zadevnih pogodbah, vključujejo zlasti dostavo tiska (dnevnega in periodičnega tiska) in druge javne storitve, navedene v uvodni izjavi 33.
(346)
SSGP, upravičene do pomoči, zaradi nizkih tarif za dostavo tiska večinoma prinašajo izgubo.
(347)
Če je mogoče morebitno prekomerno nadomestilo za neko storitev uporabiti za financiranje neto stroškov, nastalih pri opravljanju drugih javnih storitev, za katere je bilo izplačano premajhno nadomestilo, se bodo vsi stroški in prihodki v zvezi s SSGP, za katere je mogoče na podlagi pogodb o upravljanju zaprositi za pomoč, zaradi izračuna sešteli.
(348)
Podjetje DPLP je na podlagi zadevnih treh pogodb o upravljanju prejelo letna nadomestila v skupni višini 3,5 milijarde EUR.
(349)
Podjetje DPLP je bilo poleg nadomestil, določenih s pogodbami o upravljanju, v celotnem obdobju, na katero se nanaša preiskava, upravičeno do izključnih pravic, ki mu jih je podelila država za opravljanje rezerviranih poštnih storitev. Čeprav se morebitni neto presežki iz tega rezerviranega sektorja pri nadzoru nad državnimi pomočmi ne obravnavajo kot državna sredstva in v zvezi z njimi v primeru prekomernega nadomestila ni mogoče izdati naloga za izterjavo, jih je mogoče in treba upoštevati v okviru uporabe pravil na področju državnih pomoči, ko se ocenjujeta potreba po morebitnih drugih javnih pomočeh, dodeljenih zadevnemu operaterju kot nadomestilo za javne storitve, in sorazmernost teh pomoči. Zato bo z vidika člena 106(2) PDEU pri oceni združljivosti nadomestila, dodeljenega podjetju DPLP na podlagi posameznih pogodb o upravljanju, presežni dobiček, ki ga je ustvaril belgijski poštni operater v tem rezerviranem sektorju, odštet od stroškov za SSGP, v zvezi s katerimi je mogoče zaprositi za nadomestilo za javno storitev na podlagi določb zadevnih pogodb.
(350)
V zvezi s tem je treba opozoriti, da je zadevno načelo vključeno v okvir o SSGP, v katerem je določeno, da je treba, „[č]e ima zadevno podjetje posebne ali izjemne pravice, povezane s storitvijo splošnega gospodarskega pomena, ki ustvarja dobiček, ki presega zmerni dobiček, ali ima koristi zaradi drugih prednosti, ki jih dodeli država, […] le-te upoštevati ne glede na njihovo razvrstitev za namene člena 87 Pogodbe ES in jih prišteti k [njegovemu] prihodku“ (116). To načelo kaže na pogoj glede potrebnosti in sorazmernosti, ki izhaja iz člena 106(2) PDEU. Pomoč, ki se izplača za SSGP nad presežnim dobičkom, ustvarjenim zaradi izključne ali posebne pravice, dodeljene operaterju, pri čemer zadevni dobiček sam po sebi zadostuje za kritje stroškov druge SSGP, ni potrebna za opravljanje zadevne SSGP. Operater, ki ustvari ta presežni dobiček, je že upravičen do javnega ukrepa, s katerim mu je omogočeno zagotavljanje SSGP pod uravnoteženimi ekonomskimi pogoji, zato ni potrebno nobeno dodatno nadomestilo.
(351)
Torej je treba pri presoji potrebe po nadomestilih za zadevno SSGP, ki so bila dodeljena podjetju DPLP, upoštevati kakršen koli presežni dobiček v rezerviranem sektorju, ustvarjen na podlagi podeljene izključne pravice.
(352)
Zato se kakršen koli dobiček, ustvarjen v rezerviranem sektorju (OUS R), ki presega raven zmernega dobička, upošteva pri analizi prekomernega nadomestila za SSGP.
(353)
Ker pa je namen rezerviranega sektorja predvsem financirati univerzalno storitev, se zaradi morebitnih izgub na drugih področjih univerzalne storitve zmanjša prispevek rezerviranega sektorja k stroškom drugih povezanih SSGP.
(354)
Poleg tega je treba za opredelitev presežnega dobička, ki ga je dejansko ustvaril rezervirani sektor, upoštevati stroške, nastale zaradi obveznosti univerzalne storitve, ki pa se financirajo z dejavnostmi zunaj obsega univerzalne storitve. V skladu s sodbo v združenih zadevah Chronopost se stroški maloprodajne mreže v stroškovnem računovodstvu podjetja DPLP porazdelijo med dejavnosti, ki to mrežo potrebujejo in med katere spadajo izdelki iz okvira univerzalne storitve, niso pa to njeni izključni uporabniki. Natančneje, zaradi obveznosti, naložene podjetju DPLP glede vzdrževanja maloprodajne mreže z določenim obsegom in gostoto, da bi tako zagotovili univerzalno poštno storitev na dovolj kakovostni ravni, kot so jo opredelili belgijski organi, nastajajo izgube za komercialne dejavnosti, ki ne spadajo v univerzalno storitev, saj se v skladu s sodbo v združenih zadevah Chronopost del stroškov maloprodajne mreže pripiše komercialnim izdelkom, ki jo uporabljajo.
(355)
Zahteve v zvezi z mrežo, naložene s pogodbami o upravljanju: zahteve, ki jih je naložila država v zvezi z gostoto in vrsto točk za poštne storitve (poštnih uradov in/ali poštnih točk), iz katerih je sestavljena maloprodajna mreža. Opredeljene so v zaporednih pogodbah o upravljanju. Tako je s četrto pogodbo o upravljanju (2005-2010) določeno:
(a)
splošna obveznost vzdrževanja mreže, ki omogoča opravljanje univerzalne storitve in drugih javnih storitev, za katere je pooblaščeno podjetje DPLP (117);
(b)
obveznost vzdrževanja najmanj 1 300 točk za poštne storitve (poštnih uradov in točk (118));
(c)
obveznost vzdrževanja najmanj 589 poštnih uradov;
(d)
poleg tega največja cestna razdalja med posameznimi točkami za poštne storitve, v katerih so na voljo le osnovne storitve, in poštnim uradom, v katerem so na voljo vse poštne storitve, ne sme biti daljša od 10 km.
(356)
Belgijski organi menijo, da so posebne zahteve glede števila in vrste točk za poštne storitve, iz katerih je sestavljena maloprodajna mreža podjetja DPLP, ločena obveznost ozemeljske navzočnosti, ki jo je naložila država in presega obveznost univerzalne storitve (OUS). Na podlagi tega meni, da bi morala država nadomestiti vse neto stroške v zvezi z zadevno posebno obveznostjo ozemeljske navzočnosti.
(357)
Količinska opredelitev zahtev v zvezi z mrežo: belgijski organi so - da bi opredelili neto stroške, ki jih je za podjetje DPLP povzročila obveznost vzdrževanja maloprodajne mreže, sestavljene iz vsaj 1 300 točk za poštne storitve, od tega najmanj 589 poštnih uradov - primerjali dejansko maloprodajno mrežo, katere gostoto in vrsto točk za poštne storitve je določila država, s hipotetično maloprodajno mrežo, ki bi jo podjetje DPLP uporabljalo, če mu ne bi bilo treba upoštevati zadevnih posebnih zahtev. Povedano drugače, hipotetična maloprodajna mreža je mreža, za katero bi se podjetje DPLP odločilo pod komercialnimi pogoji, če mu država ne bi naložila obveznosti javne službe.
(358)
Belgijski organi menijo, da bi zadevno hipotetično mrežo sestavljale le poštne točke. Poštni uradi bi bili ukinjeni. Vendar bi moralo podjetje DPLP, da bi lahko še naprej zagotavljalo storitve enakemu obsegu strank, precej povečati število poštnih točk.
Primerjava med obstoječo maloprodajno mrežo podjetja DPLP in hipotetično mrežo brez obveznosti, ki jih je naložila država
Število točk za poštne storitve skupaj
poštni uradi (a) + poštne točke (b)
(a)
Število poštnih uradov
(specializirane točke za poštne storitve, ki jih upravlja samo podjetje DPLP)
(b)
Število poštnih točk
(storitvene točke v prostorih tretjih oseb)
Dejanska maloprodajna mreža podjetja DPLP (ob koncu leta 2009)
1 401 =
713 +
688
Hipotetična maloprodajna mreža brez zahtev, ki jih je naložila država (po trditvah belgijskih organov)
[…] =
[…] +
[…]
Obveznost maloprodajne mreže, ki jo je naložila država
Najmanj 1 300
Najmanj 589
Nobene obveznosti
(359)
Kot izhaja iz preglednice zgoraj, so z dejansko maloprodajno mrežo podjetja DPLP izpolnjene zahteve države, saj sta skupno število točk za poštne storitve in število poštnih uradov večji od zahtevanega. Pač pa bi bila hipotetična mreža, ki bi jo podjetje DPLP uporabljalo, če bi lahko svojo maloprodajno mrežo izoblikovalo le na podlagi popolnoma komercialnih vzgibov, zelo drugačna: skupno število poštnih točk bi se povečalo, medtem ko bi zadevno podjetje ukinilo poštne urade, ki jih upravlja.
(360)
Resničnost zahtev v zvezi z mrežo: treba je poudariti, da zahteva, ki jo je država naložila podjetju DPLP, ni jasno dokazana.
(361)
Prvič, mreža, ki jo podjetje DPLP dejansko vzdržuje, je večja od tiste, ki jo zahteva država. Skupno število točk za poštne storitve in število poštnih uradov presegata najmanjše število, ki ga zahteva država, kar bi lahko pomenilo, da zadevne obveznosti podjetja DPLP ne bremenijo, saj po svoji volji vzdržuje mrežo obstoječe velikosti.
(362)
Belgijski organi presežno število poštnih uradov pojasnjujejo s pogojem o 10 km, potrebo po varnostnem manevrskem prostoru za primer nepričakovanega zaprtja poštnih točk, pa tudi s svojo namero, da bodo najmanjše zahtevano število poštnih uradov v naslednji pogodbi o upravljanju povečali na 650, zato bi bilo škoda, če bi na podlagi trenutno določenega števila nekatere poštne urade najprej zaprli, čez čas pa bi jih morali znova odpreti. Belgijski organi trdijo, da podjetje DPLP zato ni moglo dodatno zmanjšati števila poštnih uradov, da bi se približalo najmanjšemu zahtevanemu številu, to je 589. Menijo, da je trenutna konfiguracija mreže s 713 poštnimi uradi kljub nominalnemu presežku točk za poštne storitve dejansko določena z zahtevami države.
(363)
Drugič, metoda belgijskih organov temelji na projekciji stroškov maloprodajne mreže za nazaj, to je med letoma 2009 in 1992. Taka projekcija je neizogibno povezana z metodološkimi negotovostmi. Poslovni model poštnih točk ni nujno na voljo od leta 1992. Poleg tega so bili zaposleni pri podjetju DPLP v preteklosti večinoma stalni uslužbenci z zelo neprožnimi stroški za plače. Ker poštnih točk ne upravljajo zaposleni podjetja DPLP, bi zadevno podjetje še naprej plačevalo stalne uslužbence, ki ne bi bili več zaposleni v poštnih uradih. Torej je le malo verjetno, da bi se zaradi morebitnega zaprtja poštnih uradov na začetku obdobja, na katero se nanaša preiskava, neposredno znižali stroški za plače. Nasprotno, tak prihranek bi bil lahko v nekem obsegu mogoč leta 2009, saj je bilo takrat zaposlenih več pogodbenih uslužbencev. Glede na postopen prehod na uslužbence z manj togim statutom in zaporedne izboljšave sistema stroškovnega računovodstva je mogoče šteti, da so računovodski podatki za nedavna poslovna leta izvzeti iz takih izkrivljanj. Ker pa za podjetje bpost še danes dela več kot 20 000 javnih uslužbencev, ki jih ni mogoče niti zaposliti v poštnih točkah niti odpustiti, je nadomestitev vseh poštnih uradov s poštnimi točkami še vedno le teoretična in nerealistična možnost.
(364)
Belgijski organi kljub temu poudarjajo, da bi v preteklosti prihranki pri operativnih stroških in prodaja stavb, ki jih podjetje ne bi več potrebovalo, nadomestili stroške odpuščanja. Kar zadeva zanesljivost podatkov za obdobje 1992-2002, trdijo, da so bili stroški maloprodajne mreže mogoče dejansko podcenjeni, saj so bili nekateri elementi, ki bi jih lahko šteli za stroške mreže, razvrščeni v druge stroškovne centre. Zato naj bi bile pomanjkljivosti metode projekcije za nazaj omiljene z drugimi previdnimi domnevami, ki so jih belgijski organi uporabili pri izračunu stroškov za predhodna poslovna leta.
(365)
Obstoj posebne obveznosti ozemeljske navzočnosti: tudi če priznamo obstoj zahteve v zvezi z mrežo, se trditev belgijskih organov, da je ta zahteva povezana z ločeno nalogo ozemeljske navzočnosti, ne zdi utemeljena. Zdi se namreč, da pogodbe o upravljanju ne vsebujejo posebnih določb, s katerimi bi bila opredeljena resnična obveznost ozemeljske navzočnosti, ki bi bila ločena in bi presegala zahteve, povezane z obveznostmi univerzalne storitve in drugimi obveznostmi javne službe. Nasprotno, v pogodbah, ki sta jih sklenili podjetje DPLP in belgijska država, je določeno, da je edini cilj zahteve v zvezi z mrežo zagotoviti univerzalno storitev in druge SSGP (dostavo dnevnega tiska in revij, poštni računi, nakaznice itd.), zato so za to potrebni stroški mreže a priori že knjiženi v bilancah teh različnih storitev (119). Poleg tega ni s pogodbami o upravljanju določen noben mehanizem za nadomestilo stroškov obveznosti ozemeljske navzočnosti. Komisija opozarja, da je bila obveznost predhodne določitve parametrov za izračun nadomestila vpeljana z okvirom o SSGP iz leta 2005 in da je bilo prekomerno nadomestilo stroškov za SSGP, ki jih je nosilo podjetje DPLP, ugotovljeno za obdobje po letu 2005 (glej uvodno izjavo 386).
(366)
Treba je opozoriti, da morajo države članice na podlagi člena 3 Direktive 97/67/ES svojim tradicionalnim poštnim operaterjem naložiti obveznost zagotavljanja univerzalne storitve na ustrezni kakovostni ravni, zlasti kar zadeva geografsko pokrivanje. Vendar je zadevno ozemeljsko pokrivanje, ki obstaja v obravnavani zadevi v zvezi z Belgijo, le eden od številnih vidikov obveznosti univerzalne storitve. Komisija v pogodbah o upravljanju, s katerimi je podjetje DPLP pooblaščeno za opravljanje univerzalne storitve, ni našla nobene navedbe v zvezi z dodatno nalogo, na podlagi katere bi bilo tradicionalnemu poštnemu operaterju naloženo vzdrževanje obsežnejše mreže z več uradi, kot se to zahteva na podlagi ozemeljskega pokrivanja, ki izhaja iz obveznosti javne službe in drugih povezanih javnih služb ter se sklada z logiko ozemeljske kohezije ali razvoja. Nobenega dvoma ni, da vsak poštni urad, ki ga podjetje DPLP uporablja za zagotavljanje univerzalne storitve, pripomore k ozemeljski koheziji (120), vendar je s pravnega vidika obveznost vzdrževanja zadevnega poštnega urada povezana s potrebo po zagotavljanju dovolj kakovostne univerzalne poštne storitve in drugih povezanih storitev. Na podlagi upoštevne sodne prakse bi moralo biti podjetje DPLP, da bi se lahko sklicevalo na dopolnilno ozemeljsko nalogo, zadolženo za ločeno in jasno opredeljeno nalogo vzdrževanja uradov poleg poštnega omrežja, katerega velikost je bila določena za univerzalno dejavnost. V takem pooblastilu bi morali biti natančno opredeljeni obveznosti, stroški, ki so povezani s temi obveznostmi, in sistem financiranja neto stroškov dodatne ozemeljske naloge.
(367)
Komisija v pogodbah o upravljanju, ki sta jih sklenili država in podjetje DPLP, ni zasledila nobenega od navedenih elementov. Belgijski organi in podjetje DPLP so v bistvu želeli naknadno umetno utemeljiti obstoj ločene ozemeljske naloge, pri čemer so trdili, da ozemeljsko pokrivanje, določeno s pogodbami o upravljanju, obstaja iz dveh razlogov, saj naj bi hkrati izhajalo iz univerzalne storitve in domnevne ozemeljske naloge, ki naj bi presegala obveznost univerzalne storitve. Vendar zadevne pogodbe ne vsebujejo nobene določbe, ki bi napeljevala na domnevno ločeno ozemeljsko nalogo, zaradi katere bi moralo podjetje DPLP vzdrževati obsežnejšo mrežo, kot je predvidena za zagotavljanje univerzalne storitve.
(368)
Treba je opozoriti, da izmišljenost trditev belgijskih organov in podjetja DPLP izhaja tudi iz njihovih lastnih trditev. Belgijski organi želijo, da bi Komisija zaradi znižanja ravni morebitnega prekomernega nadomestila kot stroške, nastale zaradi opravljanja dodatne ozemeljske naloge, ki presega obveznost univerzalne storitve, upoštevala razliko med dejanskimi stroški samostojnega poštnega urada in stroški hipotetične poštne točke, ki bi ga lahko nadomestila. Te trditve se ne opirajo na domnevno obsežnejšo mrežo, ki naj bi jo podjetje DPLP vzdrževalo za uresničitev ozemeljskih ciljev. Z njimi so izpostavljeni le dodatni stroški, nastali zaradi opravljanja univerzalne storitve, za katero se na podlagi pogodb o upravljanju ne izplačuje nobena pomoč. Neobstoj ozemeljskega cilja potrjuje tudi dejstvo, da bi morali belgijski organi za zagotovitev univerzalne storitve precej povečati število poštnih točk, saj je ni mogoče zagotavljati z enakim številom takih točk.
(369)
Kljub temu je mogoče ugotoviti, da se trditev belgijskih organov, ki se sklicujejo na dejansko in ločeno obveznost ozemeljske navzočnosti, zdi sicer nesprejemljiva, vendar se zahteva v zvezi z mrežo, ki jo je naložila belgijska država in s katero se zahteva vzdrževanje mreže za zagotavljanje univerzalne storitve in drugih javnih storitev, hkrati ne nanaša le na te storitve, temveč povzroča tudi dodatne stroške za komercialne storitve.
(370)
Kot je bilo pojasnjeno v uvodni izjavi 354, na podlagi analize stroškov po dejavnosti in v skladu s sodbo v združenih zadevah Chronopost vse dejavnosti, ki uporabljajo maloprodajno mrežo, prispevajo k skupnim stroškom. Zato k stroškom mreže prispevajo vsi izdelki, tudi komercialni. Stroški, nastali zaradi obveznosti vzdrževanja poštnih uradov, ki jo je naložila država, bremenijo komercialne izdelke, za katere se zdi, da vedno znova povzročajo izgube, čeprav se prodajajo po tržnih cenah. Podjetje DPLP ponuja svoje komercialne storitve po mreži, ker se z njimi delno financirajo fiksni stroški zadevne mreže in tako posredno prispevajo k univerzalni storitvi.
(371)
Z ekonomskega vidika se zdi, da je pri oceni prekomernega nadomestila za podjetje DPLP smiselno upoštevati izgube, ki so jih imeli komercialni izdelki zaradi obveznosti univerzalne storitve in drugih javnih storitev. Če je uporaba maloprodajne mreže za prodajo komercialnih izdelkov v ekonomskem interesu podjetja DPLP, to z vidika stroškovnega računovodstva pomeni, da se del stroškov mreže, ki bi se sicer pripisali javni storitvi, pripiše komercialnim izdelkom, za katere se zato zdi, da povzročajo primanjkljaj.
(372)
Zato je mogoče izračun prekomernega nadomestila v obravnavani zadevi povzeti, kot je navedeno spodaj:
-
Neto stroški (stroški - prihodki) za SSGP
-
Dovoljeni zmerni dobiček za SSGP
+
Letna nadomestila za SSGP
+
Dodatni presežni dobiček, ustvarjen v rezerviranem sektorju univerzalne storitve (po financiranju univerzalne storitve, vključno z dodatnimi stroški mreže, ki jih ta povzroči za komercialne storitve)
=
Prekomerno nadomestilo
(373)
O združljivosti kapitalskih injekcij iz leta 1997 je treba v nadaljevanju presoditi v okviru ocene združljivosti letnih nadomestil za SSGP, saj ne gre za ločeno dokapitalizacijo, temveč za izplačilo, povezano z nadomestilom za opravljanje nalog javne službe v obdobju 1992-1996.
(374)
Ker kapitalska injekcija iz leta 2003 ni bila državna pomoč v smislu člena 107(1) PDEU, je vprašanje združljivosti pomoči brezpredmetno.
(375)
Ker kapitalska injekcija iz leta 2006 ni bila državna pomoč v smislu člena 107(1) PDEU, je vprašanje združljivosti pomoči brezpredmetno.
(376)
Treba je opozoriti, da državno poroštvo ni vključeno v pogodbo o upravljanju kot nadomestilo za obveznosti javne službe, zato o njegovi združljivosti ni mogoče presojati z vidika člena 106(2) PDEU. Ker belgijski organi niso navedli nobene druge podlage za ugotovitev njegove združljivosti in ker je ni našla niti Komisija, je ta ukrep pomoč za tekoče poslovanje, ki ni združljiva z notranjim trgom, zato jo je treba vrniti.
(377)
Kot je bilo že navedeno, podjetje DPLP z oprostitvijo plačila davka od dohodkov pravnih oseb ni pridobilo nobene prednosti, zato ta ukrep ni državna pomoč v smislu člena 107(1) PDEU.
(378)
Oprostitev plačila zemljiškega davka in lokalnih davkov so državne pomoči v smislu člena 107(1) PDEU, vendar jih je treba obravnavati kot veljavne pomoči, vzpostavljene pred začetkom veljavnosti Pogodbe. Poleg tega je treba opozoriti, da ti davčni ukrepi niso vključeni v pogodbe o upravljanju kot nadomestilo za obveznosti javne službe.
(379)
Zato davčne oprostitve ne vplivajo na izračun prekomernega nadomestila, ki temelji na stroških, ki jih je dejansko nosilo podjetje DPLP (in že vključujejo učinke zadevnih davčnih oprostitev).
(380)
Zato bodo davčne oprostitve obravnavane v ločenem postopku v zvezi z veljavnimi pomočmi v skladu s členi 17, 18 in 19 Uredbe Sveta (ES) št. 659/1999 z dne 22. marca 1999 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena 93 Pogodbe ES (121).
6.3.3.3 Izračun višine prekomernega nadomestila
(381)
Višino prekomernega nadomestila je mogoče izračunati na podlagi ocene iz pododdelka 6.3.3.2. V skladu z mehanizmom financiranja javne službe, ki so ga vzpostavili belgijski organi v pogodbah o upravljanju, bo prekomerno nadomestilo izračunano ločeno za posamezna obdobja veljavnosti pooblastila.
Prva pogodba o upravljanju: 1992-1996
(v tisočih EUR)
-
Neto stroški javne službe
:
-
[…]
-
Nastali stroški mreže
:
-
[…]
-
Dovoljeni zmerni dobiček
:
-
[…]
(donos iz poslovanja v višini 4,8 %)
+
Nadomestila, ki jih je izplačala država
:
+
[…]
+
Kapitalska injekcija (1997)
:
+
62 000
(naknadno nadomestilo za SSGP)
+
Prenos nepremičnin
:
+
112 209
=
Prekomerno nadomestilo
=
[…]
Druga pogodba o upravljanju: 1997-2002
Izračun dodatnega presežnega dobička, ustvarjenega v rezerviranem sektorju univerzalne storitve (OUS R)
(v tisočih EUR)
+
Presežni dobiček iz OUS R
:
+
[…]
(dobiček iz OUS R, ki presega donos iz poslovanja v višini 4,8 %)
Stroški mreže, nastali zaradi OUS
:
[…]
Neto stroški za OUS NR
:
[…]
(OUS NR z izgubo)
Zmerni dobiček iz OUS NR
:
[…]
(donos iz poslovanja v višini 4,8 %)
=
Stroški univerzalne storitve, ki jih je treba financirati iz rezerviranega sektorja
=
[…]
Dodatni presežni dobiček, ustvarjen v rezerviranem sektorju, zaradi katerega se zmanjšajo neto stroški za SSGP
=
[…]
Izračun prekomernega nadomestila:
(v tisočih EUR)
-
Neto stroški javne službe
:
-
[…]
-
Dovoljeni zmerni dobiček
:
-
[…]
(donos iz poslovanja v višini 4,8 %)
+
Nadomestila, ki jih je izplačala država
:
+
1 286 461
+
Dodatni presežni dobiček iz OUS R
+
[…]
=
Prekomerno nadomestilo
=
[…]
Tretja pogodba o upravljanju: 2003-2005
Izračun dodatnega presežnega dobička, ustvarjenega v rezerviranem sektorju univerzalne storitve (OUS R)
(v tisočih EUR)
+
Presežni dobiček iz OUS R
:
+
[…]
(dobiček iz OUS R, ki presega donos iz poslovanja v višini 4,8 %)
Stroški mreže, nastali zaradi OUS
:
[…]
Neto stroški za OUS NR
:
-
[…]
(upravičena OUS NR)
Zmerni dobiček iz OUS
:
[…]
(donos iz poslovanja v višini 4,8 %)
=
Stroški, nastali zaradi OUS, ki jih je treba financirati iz rezerviranega sektorja
=
[…]
(ni treba financirati izgub)
Dodatni presežni dobiček, ustvarjen v rezerviranem sektorju, zaradi katerega se zmanjšajo neto stroški za SSGP
=
[…]
Izračun prekomernega nadomestila:
(v tisočih EUR)
-
Neto stroški javne službe
:
-
[…]
-
Dovoljeni zmerni dobiček
:
-
[…]
(donos iz poslovanja v višini 4,8 %)
+
Nadomestila, ki jih je izplačala država
:
+
677 985
+
Dodatni presežni dobiček iz OUS R
:
+
[…]
=
Prekomerno nadomestilo
=
[…]
Četrta pogodba o upravljanju: 2006-2010
Izračun dodatnega presežnega dobička, ustvarjenega v rezerviranem sektorju univerzalne storitve (OUS R)
(v tisočih EUR)
+
Presežni dobiček iz OUS R
:
+
[…]
(dobiček iz OUS R, ki presega donos iz poslovanja v višini 7,4 %)
Stroški mreže, nastali zaradi OUS
:
[…]
Neto stroški za OUS NR
:
[…]
(upravičena OUS NR)
Zmerni dobiček iz OUS
:
[…]
(donos iz poslovanja v višini 7,4 %)
=
Stroški, nastali zaradi OUS, ki jih je treba financirati iz rezerviranega sektorja
=
[…]
(ni treba financirati izgub)
Dodatni presežni dobiček, ustvarjen v rezerviranem sektorju, zaradi katerega se zmanjšajo neto stroški za SSGP
=
[…]
Izračun prekomernega nadomestila:
(v tisočih EUR)
-
Neto stroški javne službe
:
-
[…]
-
Dovoljeni zmerni dobiček
:
-
[…]
(donos iz poslovanja v višini 7,4 %)
+
Nadomestila, ki jih je izplačala država
:
+
1 568 787
+
Dodatni presežni dobiček iz OUS R
:
+
[…]
=
Prekomerno nadomestilo
=
[…]
Drugi ukrepi
Državno poroštvo
(v tisočih EUR)
Državno poroštvo iz leta 2004:
1 500
=
1 500
(382)
Kot je bilo dogovorjeno z belgijskimi organi (122), je „najbolj objektivna in uravnotežena“ metoda za opredelitev časovnega obsega, ki ga je treba upoštevati pri izračunu skupnega prekomernega nadomestila v obravnavani zadevi, pristop „po posameznih pogodbah“. Komisija zahtevi belgijskih organov ne nasprotuje. S tako metodo sta namreč stranem zagotovljeni večja predvidljivost in pravna varnost, zmanjša pa se tudi tveganje za prekomerno nadomestilo. Torej bodo posamezna obdobja obravnavana ločeno in se nobeno premajhno ali prekomerno nadomestilo ne bo preneslo iz enega obdobja v drugo.
(383)
Vendar belgijski organi trdijo, da je Komisija pred začetkom veljavnosti okvira o SSGP iz leta 2005 redno uporabljala metodo skupnega izračunavanja premajhnega oziroma prekomernega nadomestila. Na podlagi tega so posebej predlagali, naj se leta pred letom 2005 (123) združijo za skupni izračun premajhnega oziroma prekomernega nadomestila.
(384)
Komisija opozarja, da je bilo za vse tri pogodbe o upravljanju, ki so se uporabljale pred letom 2005, ugotovljeno premajhno nadomestilo, zato združitev vseh zadevnih let ne bi v ničemer vplivala na višino prekomernega nadomestila, ki ga je treba vrniti.
(385)
Komisija poleg tega še opozarja, da je treba od sprejetja okvira o SSGP leta 2005, „parametre za izračun, nadzor in pregled nadomestila“ predhodno določiti v aktu, s katerim se podeli pooblastilo (124). Ker v četrti pogodbi o upravljanju ni določeno nobeno nadomestilo za kakršne koli stroške, nastale zunaj obdobja njene veljavnosti (2006-2010), premajhnega nadomestila, ugotovljenega za obdobja, ki niso vključena v zadevno pogodbo, ni mogoče izravnati z morebitnim prekomernim nadomestilom, izplačanim podjetju DPLP.
(386)
Komisija meni, da je podjetje DPLP prejelo prekomerno nadomestilo v višini 415 milijonov EUR za opravljanje naloge javne službe, in sicer zlasti v obdobju, urejenem s četrto pogodbo o upravljanju. Prekomerno nadomestilo je bilo nezdružljiva pomoč, zato ga je treba vrniti.
7. SKLEPNE UGOTOVITVE
(387)
Prevzem plačevanja pokojnin, letni javni prenosi, prenosi nepremičnin, kapitalski injekciji iz leta 1997, davčne oprostitve in državno poroštvo so ukrepi pomoči v smislu člena 107(1) PDEU, saj je bilo podjetje DPLP z njimi razbremenjeno stroškov, ki jih morajo običajno nositi zasebna podjetja.
(388)
Kapitalski injekciji iz leta 2003 in 2006 nista pomoč v smislu člena 107(1) PDEU, ker je država ravnala v skladu z načelom vlagatelja v tržnem gospodarstvu.
(389)
Komisija ugotavlja, da je Belgija ukrepe - razen kapitalske injekcije iz leta 2003, ki jo je pred izvedbo ustrezno priglasila Komisiji, in davčnih oprostitev, ki so veljavne pomoči - izvedla nezakonito v nasprotju s členom 108(2) PDEU.
(390)
Podjetje DPLP zaradi prevzema plačevanja pokojnin ni bilo postavljeno v ugodnejši položaj od konkurentov, kar zadeva prispevke za socialno varnost. Ukrep je torej mogoče obravnavati kot združljiv na podlagi člena 107(3)(c) PDEU.
(391)
Letna nadomestila, dodeljena na podlagi četrte pogodbe o upravljanju, so pomoči, nezdružljive na podlagi člena 106(2) PDEU, če je bilo podjetju DPLP z njimi izplačano prekomerno nadomestilo.
(392)
Državno poroštvo je nezdružljiva pomoč.
(393)
Oprostitve plačila zemljiškega davka in lokalnih davkov so veljavne pomoči, zato bodo obravnavane v ločenem postopku v zvezi z veljavnimi pomočmi na podlagi členov 17, 18 in 19 Uredbe (ES) št. 659/1999.
(394)
V skladu s točko 5 okvira o SSGP se ta sklep uporablja brez poseganja v določbe Unije, veljavne na področju oddaje javnih naročil in konkurence -
SPREJELA NASLEDNJI SKLEP:
Člen 1
Državna pomoč v obliki prevzema plačevanja pokojnin, dodeljena podjetju De Post - La Poste (podjetje DPLP, zdaj podjetje bpost), ki jo je izvedla Belgija, je združljiva z notranjim trgom v smislu člena 107(3)(c) Pogodbe o delovanju Evropske unije.
Člen 2
Državna pomoč v obliki nadomestila stroškov javne službe, dodeljena podjetju De Post - La Poste (podjetje DPLP, zdaj podjetje bpost), ki jo je Belgija izvedla nezakonito v nasprotju s členom 108(3) Pogodbe o delovanju Evropske unije, ni združljiva z notranjim trgom.
Člen 3
Kapitalski injekciji, ki ju je Belgija v letih 2003 in 2006 izplačala podjetju De Post - La Poste (podjetje DPLP, zdaj podjetje bpost), nista pomoč v smislu člena 107(1) Pogodbe o delovanju Evropske unije.
Člen 4
Državna pomoč v obliki državnega poroštva, dodeljena podjetju De Post - La Poste (podjetje DPLP, zdaj podjetje bpost), ki jo je Belgija izvedla nezakonito v nasprotju s členom 108(3) Pogodbe o delovanju Evropske unije, ni združljiva z notranjim trgom.
Člen 5
1. Belgija poskrbi, da se nezdružljive pomoči, podeljene na podlagi ukrepov, navedenih v členih 2 in 4, vrnejo.
2. Za zneske, ki jih je treba vrniti, se od datuma, ko so bili dani na razpolago upravičencu, do datuma dejanskega vračila zaračunavajo obresti.
3. Obresti se izračunajo z obrestnoobrestnim računom v skladu s poglavjem V Uredbe Komisije (ES) št. 794/2004 (125) in Uredbo (ES) št. 271/2008 o spremembi Uredbe (ES) št. 794/2004.
4. Belgija z datumom sprejetja tega sklepa prekliče vsa neporavnana plačila pomoči, podeljenih na podlagi ukrepov, navedenih v členih 2 in 4.
Člen 6
1. Vračilo pomoči, dodeljenih na podlagi ukrepov, navedenih v členih 2 in 4, se izvede takoj in učinkovito.
2. Belgija zagotovi, da se ta sklep izvrši v štirih mesecih po uradnem obvestilu o tem sklepu.
Člen 7
1. Belgija v dveh mesecih od datuma uradnega obvestila o tem sklepu Komisiji predloži naslednje informacije:
(a)
skupni znesek (glavnica in obresti), ki ga je treba izterjati od upravičenca;
(b)
podroben opis že sprejetih in načrtovanih ukrepov za uskladitev s tem sklepom;
(c)
dokumente, ki dokazujejo, da je bil upravičenec pozvan k vračilu pomoči.
2. Belgija obvešča Komisijo o napredku glede sprejetih nacionalnih ukrepov za izvajanje tega sklepa, dokler se vračanje pomoči, dodeljenih na podlagi ukrepov, navedenih v členih 2 in 4, ne konča. Na zahtevo Komisije nemudoma pošlje vse informacije o že sprejetih in načrtovanih ukrepih za uskladitev s tem sklepom. Zagotovi tudi podrobne informacije o zneskih pomoči in obrestih, ki jih je upravičenec že plačal.
Člen 8
Ta sklep je naslovljen na Kraljevino Belgijo.
V Bruslju, 25. januarja 2012