ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 14. prosince 2010
o státní podpoře C 39/96 (dříve NN 127/92), prováděné Francií ve prospěch Družstva pro vývoz francouzských knih (CELF)
(oznámeno pod číslem K(2010) 8938)
(Pouze francouzské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2011/179/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec (1) této smlouvy,
poté, co vyzvala zúčastněné strany, aby v souladu s uvedeným článkem (2) podaly své připomínky, a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
Rozsudkem ze dne 15. dubna 2008 (3) (dále jako „rozsudek Tribunálu“) Tribunál Evropské unie zrušil rozhodnutí Komise 2005/262/ES ze dne 20. dubna 2004 (4) o podpoře prováděné Francií ve prospěch Družstva pro vývoz francouzských knih (CELF) (5).
(2)
Po rozsudku Tribunálu musí Komise přijmout nové rozhodnutí.
(3)
Uvedený rozsudek je zakončením procesu, jehož hlavní etapy jsou uvedeny níže.
A. První fáze
(4)
Společnost Société internationale de diffusion et d’édition („SIDE“) dopisem ze dne 20. března 1992 upozornila Komisi na opatření k podpoře propagace, dopravy a uvádění na trh, která francouzské orgány poskytly CELF, přičemž tato podpora nebyla předmětem předchozího oznámení útvarům Komise.
(5)
Dopisem ze dne 2. dubna 1992 připomněla Komise francouzským orgánům, že každý záměr, vedoucí k poskytnutí nebo úpravě podpory měl být předmětem předběžného oznámení jejím útvarům, a požádala uvedené orgány, aby informovaly o podstatě a předmětu podpory, citované SIDE.
(6)
Dopisem ze dne 29. června 1992 potvrdily francouzské orgány Komisi existenci podpor ve prospěch CELF. Upřesnily, že tato opatření směřovala k seznámení se s francouzskou literaturou a jazykem v nefrankofonních zemích a že družstvu CELF kromě toho byla svěřena správa tří systémů přesné podpory, která by rovněž vedla k usnadnění přístupu vzdálených čtenářů k francouzským knihám.
(7)
Dopisem ze dne 7. srpna 1992 Komise potvrdila SIDE existenci podpor ve prospěch CELF, upřesnila jejich předmět a informovala ji, že daná opatření nebyla oznámena. Zároveň uvedla, že sporné podpory se nejevily jako narušující obchod mezi členskými státy. Za těchto podmínek byla SIDE vyzvána k předložení svých připomínek.
(8)
Dopisem ze dne 7. září 1992 oznámila SIDE Komisi, že chtěla odhalit diskriminační povahu opatření a následky, které z nich vyplývají, na obchod uvnitř Společenství, aniž by popírala kulturní cíl, stanovený ministerstvem kultury, které jednalo s cílem rozšiřování francouzského jazyka a literatury.
(9)
Komise v rozhodnutí ze dne 18. května 1993 (6) usoudila, že s přihlédnutím ke zvláštní situaci hospodářské soutěže v odvětví knih a kulturních záměrů dotčených režimů podpory byla použita výjimka stanovená v dřívějším čl. 92 odst. 3 písm. c) Smlouvy.
(10)
SIDE žádostí ze dne 2. srpna 1993 předložila Tribunálu odvolání na zrušení tohoto rozhodnutí. Rozsudkem ze dne 18. září 1995 (7) Tribunál částečně vyhověl požadavku SIDE tím, že zrušil rozhodnutí Komise ze dne 18. května 1993, ale pouze pokud se jedná o určitá opatření ve prospěch malých objednávek.
(11)
Tribunál usoudil, že Komise může přijmout příznivé rozhodnutí vůči následujícím třem režimům podpory, řízené CELF na účet státu:
a)
podpora při dovozu letadlem nebo s vaky pro leteckou poštu;
b)
program „Stránka ke stránce“ (8) (podpora při šíření knih ve francouzském jazyce v zemích střední a východní Evropy);
c)
„program Plus“ (vysokoškolské učebnice ve francouzském jazyce, určené pro studenty v subsaharské Africe).
(12)
Tribunál se domníval, že Komise obdržela dostatečné informace o posledních třech režimech, aby doložila zjištění, že jejich přímý účinek na hospodářskou soutěž je bezvýznamný. Tribunál mimo to uvedl, že „Pokud se týká kulturního cíle sporných podpor, stranám je známo, že cílem sledovaným francouzskou vládou je šíření francouzského jazyka a literatury“. Tribunál se domníval, že by bylo vhodné dojít k závěru, že hodnocení kulturního cíle sporné podpory nepůsobilo Komisi zvláštní obtíže a že nebylo zapotřebí získávat další informace k uznání kulturního charakteru tohoto cíle.
(13)
Pokud se jedná o náhrady poskytované výhradně CELF v případě malých objednávek, Tribunál se naproti tomu domnívá, že Komise, dříve než se vyjádřila ke slučitelnosti opatření s vnitřním trhem, měla přikročit k důkladnému přezkoumání podmínek hospodářské soutěže v příslušném odvětví.
(14)
Tribunál tudíž došel k závěru (bod 76 rozsudku), že Komise měla zahájit jednání podle dřívějšího čl. 93 odst. 2 (dnes čl. 108 odst. 2 SFEU) Smlouvy a že by tedy bylo vhodné zrušit rozhodnutí Komise ze dne 18. května 1993, pokud se týká podpory poskytované výhradně CELF k vyrovnání nadměrných nákladů při vyřizování malých objednávek knih ve francouzském jazyce, zasílaných knihkupcům sídlícím v zahraničí.
B. Druhá fáze
(15)
Komise rozhodnutím ze dne 30. července 1996 v souladu s rozsudkem Tribunálu ze dne 18. září 1995 rozhodla o zahájení formálního vyšetřovacího řízení. Zúčastněné strany, vyzvané k předložení svých připomínek Komisi, jí zaslali své připomínky zejména v průběhu měsíců prosince 1996 a ledna 1997.
(16)
Komise v závěru projednávání přijala dne 10. června 1998 rozhodnutí 1999/133/ES (9). Potvrdila kulturní cíl týkající se malých objednávek a usoudila na základě dřívějšího čl. 87 odst. 3 písm. d) Smlouvy, že uvedené podpory neovlivňují podmínky obchodu a hospodářské soutěže v Unii v míře odporující společnému zájmu na vývozním trhu knih ve francouzském jazyce.
(17)
Tribunál rozsudkem ze dne 28. února 2002 (10) zrušil poslední větu článku 1 uvedeného rozhodnutí. Tribunál totiž měl za to, že Komise měla přistoupit k nezbytnému ověření, aby získala patřičné údaje za účelem rozlišení komisionářského trhu a vývozního trhu knih ve francouzském jazyce obecně.
(18)
Tribunál měl za to, že jelikož Komise upustila od tohoto ověření, dopustila se při hodnocení zjevného omylu tím, že vývozní trh knih ve francouzském jazyce obecně považovala za trh referenční, i když bylo stanoveno, že sporná podpora byla určena pouze vývozním komisionářům.
(19)
Naproti tomu Soudní dvůr ve svém rozsudku ze dne 22. června 2000 (11) bez zkoumání podstaty věci zamítl odvolání francouzských orgánů proti rozhodnutí Komise ze dne 10. června 1998 a potvrdil, že i v případě, kdy by podporu bylo možno považovat za slučitelnou se společným trhem, tato skutečnost nemá vliv na povinnost oznámení, a že povinnost předchozího oznámení zahrnuje povinnost pozastavit poskytování podpory.
C. Třetí fáze
(20)
Po částečném zrušení rozhodnutí ze dne 10. června 1998 Komise dopisy ze dne 14. června 2002 požádala francouzské orgány a SIDE, aby se vyjádřily k důvodům zrušení rozhodnutí, a zejména k údajům, které se týkají dotčeného trhu.
(21)
Francouzské orgány byly vyzvány k bližšímu vysvětlení specifické povahy nabídky CELF vzhledem k dalším účastníkům na trhu, mezi nimiž je SIDE. SIDE byla vyzvána k bližšímu vysvětlení pojmu malé objednávky a k uvedení, čím se její nabídka liší od nabídky CELF a dalších účastníků na trhu.
(22)
SIDE odpověděla Komisi dopisem dne 12. srpna 2002. Francouzské orgány odpověděly dopisem dne 17. září 2002.
(23)
Komise požádala SIDE dopisem ze dne 19. září 2002 o sdělení, zda její odpověď obsahuje důvěrné informace, a poté, co dne 30. září 2002 obdržela zápornou odpověď, postoupila dopisem ze dne 17. října 2002 odpověď SIDE s přílohami k připomínkám francouzským orgánům. Při této příležitosti jim rovněž položila další řadu doplňujících otázek.
(24)
Komise dopisem ze dne 30. září 2002 rovněž položila řadu doplňujících otázek SIDE, které byly zodpovězeny dopisy ze dne 31. října 2002 a 9. prosince 2002. Na žádost Komise ze dne 16. prosince 2002 oznámila SIDE Komisi dopisem ze dne 23. prosince 2002, že její odpovědi neobsahují žádné důvěrné informace a že mohou být postoupeny francouzským orgánům k připomínkám.
(25)
Jelikož francouzské orgány neodpověděly ve stanovené lhůtě, Komise byla nucena jim zaslat upomínku dopisem ze dne 27. listopadu 2002. Francouzské orgány požádaly Komisi dopisem ze dne 19. prosince 2002 o nové prodloužení lhůty.
(26)
Komise dne 9. ledna 2003 zaslala francouzským orgánům k připomínkám odpověď SIDE ze dne 23. prosince 2002. Francouzské orgány odpověděly dopisem ze dne 17. ledna 2003 na otázky Komise ze dne 17. října 2002.
(27)
Dopisem ze dne 4. února 2003 požádaly francouzské orgány Komisi o nové prodloužení lhůty pro předání připomínek k druhé odpovědi SIDE ze dne 23. prosince 2002. Komise dopisem ze dne 11. února 2003 požadavkům na nové lhůty částečně vyhověla. Francouzské orgány odpověděly Komisi dopisem ze dne 11. března 2003.
(28)
Kromě toho útvary Komise přijaly SIDE na její vlastní žádost a mohla jim tak na jednání dne 4. března 2003 vysvětlit svůj pohled na celou záležitost od jejího počátku.
(29)
Závěrem tohoto řízení přijala Evropská komise rozhodnutí 2005/262/ES, které považuje spornou podporu za slučitelnou na základě dřívějšího čl. 87 odst. 3 písm. d) Smlouvy zejména poté, co konstatovala, že podpory nemohou nadměrně kompenzovat náklady spojené s vyřizováním malých objednávek.
D. Čtvrtá fáze
(30)
Tribunál rozsudkem ze dne 15. dubna 2008 zrušil rozhodnutí Komise ze dne 20. dubna 2004.
(31)
Usoudil, že pokud se jedná o část podpory vyplacenou CELF před dnem 1. listopadu 1993, kdy nabyla účinnosti Smlouva o Evropské unii, Komise se dopustila nesprávného výkladu, když považovala spornou podporu za slučitelnou se společným trhem podle dřívějšího čl. 87 odst. 3 písm. d), zatímco bylo třeba použít základních pravidel, která byla v platnosti před dnem 1. listopadu 1993. Tribunál zejména zvážil skutečnost, že Smlouva o EU neobsahuje přechodná ustanovení ohledně použití dřívějšího čl. 87 odst. 3 písm. d) a že zásada právní jistoty až na výjimky brání tomu, aby počátek použitelnosti právního aktu Společenství byl stanoven na datum, které předchází jeho zveřejnění.
(32)
Tribunál kromě toho usoudil, že se Komise dopustila zjevného omylu při posuzování slučitelnosti sporné podpory tím, že nadhodnotila náklady na vyřizování malých objednávek, které CELF skutečně vynaložilo. Komise totiž v rozhodnutí ze dne 20. dubna 2004 nepřihlédla ke skutečným nákladům na vyřizování malých objednávek, nýbrž odhadla tyto náklady na základě celkových vynaložených nákladů CELF (určení části celkových nákladů na vyřizování malých objednávek podle rozdělovacího klíče odlišného pro každou kategorii nákladů). U některých kategorií nákladů byly použity multiplikační faktory vzhledem k dodatečným potížím, které by způsobilo vyřizování malých objednávek ve srovnání s jinými činnostmi CELF. Tribunál však měl za to, že tyto potíže lze odstranit díky tomu, že dvě třetiny malých objednávek jsou přenášeny dálkově. Tribunál tudíž usoudil, že Komise se při hodnocení dopustila omylu tím, že použila multiplikační koeficienty na určité náklady (a to každopádně na objednávky předávané dálkově), a došel k závěru, že při neexistenci uvedených koeficientů by byly náklady spojené s vyřizováním malých objednávek nižší a provozní výsledek malých zakázek by byl kladný (600 000 FRF neboli 91 469 EUR). Komise tedy podle názoru Tribunálu neprokázala, že nedošlo k nadměrné vyrovnávací platbě.
E. Pátá fáze
(33)
V důsledku rozsudku Tribunálu ze dne 15. dubna 2008 tedy zůstává vyšetřovací řízení zahájené rozhodnutím Komise ze dne 30. července 1996 otevřené a Komise musí přijmout nové rozhodnutí.
(34)
S ohledem na důvody rozsudku Tribunálu ze dne 15. dubna 2008 a vzhledem ke skutečnosti, že rozhodnutí o zahájení řízení bylo přijato dne 30. července 1996, Komise hodlala znovu vyzvat francouzské orgány a zúčastněné strany, aby předložily své připomínky.
(35)
Komise tedy přijala rozhodnutí o prodloužení řízení s datem 8. dubna 2009 (12) (rozhodnutí K(2009) 2481, „rozhodnutí o prodloužení řízení“). Toto rozhodnutí o prodloužení doplňovalo rozhodnutí o zahájení ze dne 30. července 1996 a současně stanovilo novou lhůtu pro předložení připomínek. Je v něm uvedeno, že obě rozhodnutí je nutno považovat za nedělitelný celek, že povedou k jedinému a témuž formálnímu vyšetřovacímu řízení, a pokud by se popis skutečností a nároku nebo předběžné hodnocení Komise v rozhodnutí o prodloužení řízení odchýlily od rozhodnutí o zahájení ze dne 30. července 1996, bylo by třeba brát zřetel pouze na rozhodnutí o prodloužení řízení.
(36)
Komise vyzvala zúčastněné strany, aby předložily své připomínky k dotčenému opatření.
(37)
Komise obdržela připomínky francouzských orgánů dne 9. června 2009, jakož i připomínky SIDE dne 23. července 2009. Postoupila připomínky SIDE francouzským orgánům dne 24. srpna 2009, dala jim možnost se k nim vyjádřit a obdržela jejich vyjádření dne 24. září 2009.
(38)
Francouzské orgány však neposkytly podrobné údaje, které Komise požadovala v rozhodnutí o prodloužení řízení, a spokojily se s tím, že ohledně přiměřenosti podpory odkázaly na údaje již poskytnuté dne 17. září 2002, 17. ledna 2003 a 11. března 2003, jichž Komise takto nemohla využít vzhledem k rozsudku Tribunálu ze dne 15. dubna 2008.
(39)
Útvary Komise tedy dopisem ze dne 8. října 2009 připomněly francouzským orgánům svou žádost o údaje k uvedeným konkrétním bodům a uvedly, že pokud tyto informace neobdrží ve lhůtě deseti pracovních dnů, Komise bude muset podle čl. 13 odst. 1 jednacího řádu přijmout konečné rozhodnutí na základě dostupných informací poté, co případně vydá výslovný příkaz k poskytnutí informací na základě čl. 10 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (13).
(40)
Francouzské orgány informovaly Komisi dopisem ze dne 21. října 2009, že Obchodní soud v Paříži rozsudkem ze dne 9. září 2009 rozhodl o soudní likvidaci CELF, které tak ukončilo svou činnost. Kromě toho francouzské orgány uvedly, že pokud se jedná o údaje, které Komise požadovala dopisem ze dne 8. října 2009, nemají k nim žádné dodatečné informace, a odkázaly na své připomínky ze dne 9. června 2009.
(41)
Komise se proto rozhodnutím ze dne 20. listopadu 2009 (rozhodnutí K(2009) 9256, „rozhodnutí o příkazu“) nařídila Francii, aby poskytla požadované informace, neboť navzdory opakovaným žádostem nebyly tyto informace poskytnuty.
(42)
Francouzské orgány uvedly v dopisu ze dne 2. prosince 2009, že nemají pro Komisi žádné dodatečné informace a že odkazují na své připomínky ze dne 9. června 2009.
(43)
Je třeba poznamenat, že francouzské orgány dne 2. prosince 2009 rovněž zaslaly dopis o režimu podpory, nazvaném „Program vysokoškolských a vědeckých knih“ řečený „Program Plus“. Tento režim není předmětem tohoto rozhodnutí.
(44)
Komise dopisem ze dne 22. prosince 2009 žádala francouzské orgány o informace k situaci CELF a k likvidačnímu řízení vztahujícímu se na CELF. Francouzské orgány odpověděly dne 27. ledna 2010. Dne 9. března 2010 a 26. listopadu 2010 byla rovněž poskytnuta upřesnění.
F. Řízení před vnitrostátními soudy a předběžné otázky
(45)
Mimo jiné je třeba poznamenat, že ve Francii probíhají řízení před vnitrostátními soudy, která byla podnětem k žádosti, aby se k otázce vyslovil Soudní dvůr na základě článku 267 SFEU (dříve článek 234 Smlouvy o ES). Hlavní etapy těchto řízení jsou stručně připomenuty níže.
(46)
SIDE předala věc francouzským soudům z titulu přímého účinku dřívějšího čl. 88 odst. 3 Smlouvy o ES. Odvolací správní soud v Paříži rozsudkem ze dne 5. října 2004, jímž potvrdil rozsudek Správního soudu v Paříži ze dne 26. dubna 2001, uložil francouzskému státu povinnost vymáhat podpory vyplacené CELF.
(47)
Rada státu na žádost o přezkum rozsudku potvrdila rozhodnutím ze dne 29. března 2006 určité aspekty rozhodnutí odvolacího správního soudu, zejména skutečnost, že dotčené podpory nemají povahu čistě vyrovnávací platby za závazky veřejné služby (14), nemohou být vnitrostátním soudem označeny za stávající podporu a že CELF nemůže požívat oprávněné důvěry.
(48)
Rada státu nicméně v rozsudku ze dne 29. března 2006 rovněž rozhodla o přerušení řízení o opravných prostředcích doby, než se Soudní dvůr vysloví k předběžným otázkám, které k němu vznesla ohledně povinností vnitrostátního soudu rozhodnout o předem neoznámené státní podpoře, která však byla později prohlášena rozhodnutím Komise za slučitelnou se společným trhem.
(49)
Soudní dvůr v rozsudku ze dne 12. února 2008 (15) rozhodl:
„Článek 88 odst. 3 poslední větu Smlouvy o ES je třeba vykládat tak, že vnitrostátní soud není povinen nařídit navrácení podpory poskytnuté v rozporu s tímto ustanovením, pokud Komise Evropských společenství přijala konečné rozhodnutí, kterým prohlásila uvedenou podporu za slučitelnou se společným trhem ve smyslu článku 87 Smlouvy o ES. Podle práva Společenství je tento soud povinen nařídit, aby příjemce podpory zaplatil z této podpory úroky za dobu trvání protiprávního stavu. V rámci svého vnitrostátního práva může případně tento soud krom toho nařídit navrácení protiprávní podpory, aniž by bylo dotčeno právo členského státu tuto podporu později znovu poskytnout. Taktéž může být nucen k tomu, aby vyhověl žalobám na náhradu škod způsobených protiprávní povahou podpory.
V takové procesní situaci, o jakou se jedná ve sporu v původním řízení, se povinnost zhojit následky protiprávní podpory vyplývající z čl. 88 odst. 3 poslední věty Smlouvy o ES vztahuje, pro účely výpočtu částek, které je příjemce povinen zaplatit, a s výhradou mimořádných okolností, také na dobu mezi přijetím rozhodnutí Komise Evropských společenství o slučitelnosti této podpory se společným trhem a zrušením uvedeného rozhodnutí soudem Společenství.“
(50)
Poté, co Rada státu vzala v úvahu rozsudek Soudního dvora ze dne 12. února 2008, jakož i výše uvedený rozsudek Tribunálu ze dne 15. dubna 2008, rozhodnutím ze dne 19. prosince 2008 zrušila články 2, 3 a 4 výše uvedeného rozsudku Odvolacího správního soudu v Paříži ze dne 5. října 2004 a rozhodla následovně:
(51)
Především se ukládá ministrovi kultury a komunikace, aby přistoupil k vymáhání úroků spojených se státní podporou vyplacenou CELF od roku 1980 až do data rozhodnutí Rady státu, vypočtených podle nařízení Komise (ES) č. 794/2004 (16). Ministrovi se rovněž ukládá, aby dále přistoupil k vymáhání úroků dlužných za období mezi datem rozhodnutí Rady státu a datem, kdy bude buď s konečnou platností zjištěna slučitelnost podpory se společným trhem, nebo s konečnou platností přikročeno k vrácení podpory.
(52)
Rada státu kromě toho rozhodla o odročení rozhodnutí do doby, než se Soudní dvůr vysloví k následujícím předběžným otázkám:
„1.
Může vnitrostátní soud přerušit řízení o povinnosti vrátit státní podporu do doby, než Komise vydá konečné rozhodnutí o slučitelnosti podpory s pravidly společného trhu, bylo-li původní rozhodnutí Komise, prohlašující tuto podporu za slučitelnou, zrušeno soudem Společenství?
2.
Prohlásila-li Komise třikrát po sobě podporu za slučitelnou se společným trhem před tím, než tato rozhodnutí byla zrušena Soudem prvního stupně Evropských společenství, může taková situace představovat mimořádnou okolnost, za níž by mohl vnitrostátní soud omezit povinnost vymáhání vrácení podpory?“
(53)
Soudní dvůr dne 11. března 2010 (17) rozhodl o uvedených předběžných otázkách takto:
„1.
Vnitrostátní soud, který podle čl. 88 odst. 3 Smlouvy o ES rozhoduje o žalobě na navrácení protiprávně poskytnuté státní podpory, nemůže přerušit řízení vedoucí k vydání rozhodnutí o této žalobě až do doby, než Komise Evropských společenství po zrušení předchozího kladného rozhodnutí rozhodne o slučitelnosti této podpory se společným trhem.
2.
Přijetí tří po sobě jdoucích rozhodnutí, kterými Komise prohlašuje podporu za slučitelnou se společným trhem a která byla následně zrušena soudem Společenství, nemůže samo o sobě představovat výjimečnou okolnost, která by mohla odůvodnit omezení povinnosti příjemce navrátit tuto podporu z důvodu, že byla poskytnuta v rozporu s čl. 88 odst. 3 Smlouvy o ES.“
2. POPIS DOTČENÉHO OPATŘENÍ
(54)
Francouzské orgány oznámily Komisi, že ministerstvo kultury v roce 1980 rozhodlo podle zaměření obecné politiky francouzské vlády ohledně podpory prodeje knih a literatury ve francouzském jazyce o poskytnutí podpory vývozním komisionářům, kteří by přijímali všechny druhy objednávek bez ohledu na jejich hodnoty a rentabilitu. Tato opatření byla prováděna s cílem reagovat na nedostatky na trhu a podporovat zachování činnosti vztahující se k vyřizování malých nerentabilních objednávek v rámci vývozního komisionářského trhu.
(55)
Podle francouzských orgánů by malá knihkupectví založená zejména v nefrankofonních oblastech, někdy obtížně přístupná a/nebo vzdálená, měla vážné obtíže se zásobováním, jestliže by tradiční distribuční okruhy nemohly vyhovět jejich poptávkám, pokud by množství objednaných děl byla nedostatečná nebo pokud by jednotková cena objednaných knih nebyla zvýšena tak, aby plnění bylo rentabilní.
(56)
Podle francouzských orgánů tedy cílem dotčených podpor bylo vývozním komisionářům umožnit vyřizování všech objednávek nezávisle na jejich hodnotě, rentabilitě a místu určení, pocházejících z knihkupectví v zahraničí, hlavně v nefrankofonních oblastech. Cílem bylo, aby v rámci francouzské politiky podpory kulturní rozmanitosti byla zajištěna optimální distribuce knih ve francouzském jazyce a aby bylo podporováno šíření frankofonní literatury po celém světě.
(57)
Mechanismus podpory poskytované francouzskými orgány, nazývaný „Program malých objednávek“, spočíval v dotaci, jejímž cílem bylo nahrazovat nadměrné náklady na vyřizování malých objednávek, které francouzské orgány definovaly jako objednávky v hodnotě nižší nebo rovné 500 FRF, tedy přibližně 76 EUR.
(58)
Podle francouzských orgánů se musel podnik využívající dotace zavázat, že sdělí Ředitelství pro knihy a četbu ministerstva kultury všechny údaje, které se týkají obecné činnosti podniku (celkový obrat, finanční účty, předběžné rozpočty, kopie usnesení, kterými se potvrzují tyto údaje, případně zprávu účetního revizora a souhrnnou mzdovou tabulku), jakož i veškeré údaje týkající se dotovaných činností, zejména rozpočet použití dotace dokládající provedené výkony, které byly podnětem k poskytnutí podpory za předchozí rok.
(59)
V praxi využíval „Program malých objednávek“ jediný podnik, CELF. Podle francouzských orgánů musel podnik svou žádost o dotaci na následující rok každoročně zdůvodnit doložením nadměrných nákladů, způsobených vyřizováním malých objednávek. Konkrétně, čtvrtina dotace schválené v průběhu předchozího roku byla vyplacena na počátku roku, zbytek byl přidělen na podzim poté, co veřejné orgány přezkoumaly předpokládaný rozpočet podniku využívajícího dotaci, a výkyvy zaznamenané v průběhu první části finančního roku. Bylo dohodnuto, že pokud celá částka podpory nebude využita celá, budou dotace stanovené na následující rok sníženy o zbývající částky. Ministerstvo kultury bylo mimo jiné jako přizvaný pozorovatel přítomno ve správní radě a na valných hromadách CELF.
(60)
Je třeba upřesnit, že dotčená podpora se od roku 1997 neustále snižovala a v roce 2002 byla zrušena. Ve skutečnosti tedy CELF od roku 1980 do konce roku 2001 obdrželo každý rok podporu, podle francouzských orgánů určenou ke snížení nákladů na vyřizování malých objednávek knih ve francouzštině ze zahraničí. Za období od roku 1980 do konce roku 2001 obdrželo CELF z titulu dotyčné podpory celkem přibližně 4,8 milionu EUR.
Tabulka
Částky podpory přidělené CELF od roku 1980, určené na vyřizování „malých objednávek“
Údaje poskytnuté francouzskými orgány
(částky byly zaokrouhleny a jsou uváděny v eurech)
Rok
Částka podpory
1980
91 469,41
1981
91 469,41
1982
205 806,17
1983
164 644,94
1984
137 204,12
1985
141 777,59
1986
248 491,90
1987
214 953,11
1988
213 428,62
1989
259 163,33
1990
304 898,03
1991
373 500,09
1992
422 283,78
1993
382 647,03
1994
304 898,03
1995
304 898,03
1996
304 898,03
1997
243 918,43
1998
182 938,82
1999
121 959,21
2000
60 979,61
2001
38 112,25
2002
0
3. STANOVISKO FRANCIE A PŘIPOMÍNKY SIDE K PRODLOUŽENÍ ŘÍZENÍ
(61)
Francouzské orgány ve své odpovědi na rozhodnutí o prodloužení řízení ze dne 9. června 2009 vyjádřily zejména následující připomínky:
(62)
Nejprve uvedly, že souhlasí s analýzou Komise, podle níž podpora CELF představuje státní podporu a podle níž se na ni nevztahují výjimky stanovené v čl. 107 odst. 2 a 3 písm. a) a b) SFEU.
(63)
V rámci posuzování podpor podle čl. 107 odst. 3 písm. c) a d) SFEU neposkytly francouzské orgány nové údaje ohledně přiměřenosti podpor.
(64)
Francouzské orgány kromě toho uvedly, že se domnívají, že poslání uložené CELF představuje službu obecného zájmu ve smyslu čl. 106 odst. 2 SFEU.
(65)
Francouzské orgány se nakonec odvolávaly zejména na existenci mimořádných okolností, kvůli nimž by Komise neměla vyžadovat vrácení podpory.
(66)
Jak bylo uvedeno výše, francouzské orgány však neposkytly podrobné údaje, které Komise požadovala v rozhodnutí o prodloužení řízení, a spokojily se s tím, že ohledně přiměřenosti podpory odkázaly na údaje již poskytnuté v letech 2002 a 2003, jichž Komise takto nemohla využít vzhledem k rozsudku Tribunálu ze dne 15. dubna 2008. Komise po písemné upomínce ze dne 8. října 2009 tudíž, dne 20. listopadu 2009 rozhodla, že francouzským orgánům uloží, aby poskytly požadované informace podle čl. 10 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 659/1999. Francouzské orgány odpověděly dopisem ze dne 2. prosince 2009, že nemají pro Komisi žádné dodatečné informace.
(67)
SIDE ve svých připomínkách ze dne 23. července 2009 vyjádřila zejména následující připomínky.
(68)
SIDE připomněla, že podporu využilo pouze CELF, zatímco podle ní činnost CELF nebyla jeho specifickou činností, neboť vyřizování objednávek v jakékoli hodnotě, i nepatrné, od zeměpisně rozptýlených knihkupectví tak, že se sdruží do větší objednávky pro vydavatele, je podle SIDE vlastní definicí vývozního komisionářství. SIDE rovněž uvedla, že podpora jí byla odmítnuta nikoli z důvodu údajného nedostatku transparentnosti, nýbrž proto, že je soukromým podnikem, a nikoli vydavatelským družstvem.
(69)
Kromě toho SIDE s podrobnostmi popřela, že podpory byly nezbytné. V tomto rámci zejména usoudila, že pojem „malé objednávky“ je jednostranný a odmítla číselné údaje francouzských orgánů.
(70)
SIDE dále usoudila, že podporu nelze zdůvodňovat na základě čl. 106 odst. 2 SFEU, a opírala se zejména o rozsudky vnitrostátních soudů ohledně činnosti CELF.
(71)
Nakonec SIDE uvedla, že má za to, že v daném případě neexistují mimořádné okolnosti umožňující omezit povinnost vrácení podpory.
4. POSOUZENÍ PODPORY
(72)
Je třeba rozhodnout, zda dotčené opatření představuje státní podporu a zda ji lze v tom případě považovat za slučitelnou s vnitřním trhem. Komise v rámci svého posuzování musí vzít v úvahu zejména rozsudek Tribunálu ze dne 15. dubna 2008.
A. Posouzení opatření s ohledem na čl. 107 odst. 1 SFEU
(73)
Ustanovení čl. 107 odst. 1 SFEU stanoví, že „Podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem, nestanoví-li Smlouvy jinak“.
(74)
Komise na úvod připomněla, jak bylo již vyloženo v rozhodnutí o prodloužení řízení, že závěr Komise, podle něhož dotčené opatření představuje státní podporu ve smyslu Smlouvy, nebyl nikdy zpochybněn ani v průběhu jednotlivých etap řízení před Komisí ani před soudy Evropské unie (18) a ostatně ani před vnitrostátními soudy (19). Francouzské orgány tak ve své odpovědi ze dne 9. června 2009 na rozhodnutí o prodloužení řízení uvedly, že souhlasí s analýzou Komise, podle níž podpora CELF představuje státní podporu.
(75)
Komise soudí, že dotyčné opatření představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU (dříve čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES) z následujících důvodů:
(76)
Především, opatření zvýhodňuje CELF, neboť mu umožňuje snížit náklady na vyřizování malých objednávek. Je selektivní, neboť v praxi prospělo pouze CELF.
(77)
Kromě toho je opatření financováno pomocí rozpočtových zdrojů francouzského státu, to znamená ze státních zdrojů. O jeho provádění rozhodlo ministerstvo kultury, a opatření lze tudíž přičíst francouzským orgánům.
(78)
Opatření kromě toho může ovlivnit obchod mezi členskými státy a narušit hospodářskou soutěž. Podpora je totiž poskytována francouzským komisionářům (v praxi CELF), kteří vyvážejí knihy ve francouzském jazyce hlavně do nefrankofonních zemí. Uvedení francouzští komisionáři tedy alespoň potenciálně konkurují jiným komisionářům zabývajícím se vývozem frankofonních knih a sídlícím v jiných frankofonních zemích Evropské unie (v Belgii a Lucembursku). Skutečnost, že dopad tohoto opatření na obchod a narušení hospodářské soutěže jsou zřejmě nevelké, na tomto závěru nic nemění. Komise totiž podle judikatury Soudního dvora není povinna zjišťovat skutečný dopad podpory na obchod mezi členskými státy a skutečné narušení hospodářské soutěže; stačí, aby podpora mohla ovlivnit obchod a narušit hospodářskou soutěž.
(79)
Nakonec má Komise za to, že podmínky použití judikatury Altmark nebyly splněny. Soudní dvůr v rozsudku ze dne 24. července 2003 (20) upřesnil, za jakých podmínek dotace podniku pověřenému poskytováním služby obecného hospodářského zájmu nepředstavuje státní podporu: „zaprvé, podnik, který je příjemcem podpory, musí být skutečně pověřen závazky veřejné služby a tyto závazky musí být jasně vymezeny; za druhé, parametry pro výpočet kompenzace musí být předem stanoveny objektivním a transparentním způsobem; za třetí, kompenzace by neměla přesáhnout to, co je nutné pro celkové nebo částečné pokrytí nákladů vyplývajících z výkonu závazků veřejné služby, s tím, že bude brát v úvahu jim příslušné příjmy a přiměřený zisk z výkonu těchto závazků; a za čtvrté, pokud nebyl podnik pověřený plněním závazků veřejné služby v určitém případě vybrán prostřednictvím procesu zadávání veřejných zakázek, který by umožnil vybrat uchazeče schopného poskytovat předmětné služby s nejnižšími náklady pro společenství, musí být výše kompenzace určena na základě analýzy nákladů, které by na plnění těchto závazků vynaložil průměrný, správně řízený podnik disponující odpovídajícími prostředky.“
(80)
V daném případě, a aniž by bylo nutno rozvádět každou z podmínek, neboť jsou to podmínky kumulativní, Komise konstatovala, že CELF nebylo vybráno prostřednictvím řízení o zadávání veřejných zakázek a výše vyrovnávací platby nebyla určena na základě analýzy nákladů, které by vynaložil průměrný, správně řízený podnik disponující odpovídajícími výrobními prostředky.
(81)
Za těchto podmínek podpora poskytnutá CELF představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, neboť se shromáždily všechny podstatné součásti pojmu státní podpora.
(82)
Francouzské orgány ovšem dotčené opatření Komisi předem neoznámily. Podpora byla tudíž poskytnuta v rozporu s čl. 108 odst. 3 SFEU, který stanoví, že Komise musí být včas informována o záměrech poskytnout nebo upravit podpory, aby mohla podat svá vyjádření. Podpora byla tudíž poskytnuta protiprávně.
(83)
Jelikož dotčené opatření představuje státní podporu, je třeba posoudit jeho slučitelnost s vnitřním trhem.
B. Posouzení opatření s ohledem na čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU
(84)
Komise má za to, že výjimky z čl. 107 odst. 2 SFEU nelze v daném případě použít, neboť daná opatření jasně nesměřovala k dosažení cílů, které jsou zde stanoveny.
(85)
Podpora také nesplňovala podmínky stanovené v čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU, jelikož nebyla určena k podpoře rozvoje oblastí, které by mohly zmíněné ustanovení využívat. V daném případě by také nemohla být použita výjimka stanovená v čl. 107 odst. 3 písm. b), která se týká podpory při provádění významného projektu společného evropského zájmu, protože dané opatření nesměřovalo k podpoře tohoto typu projektu. Protože podpora nesměřovala ani k nápravě vážné poruchy francouzského hospodářství, nelze v daném případě použít ani výjimkou obsaženou ve druhé části čl. 107 odst. 3 písm. b).
(86)
Komise si tudíž musí položit otázku použitelnosti čl. 107 odst. 3 písm. c) a d) SFEU (dříve čl. 87 odst. 3 písm. c) a d) Smlouvy o ES).
(87)
Vzhledem k rozsudku Tribunálu ze dne 15. dubna 2008 je třeba rozlišit podpory vyplacené po nabytí účinnosti Smlouvy o Evropské unii (dne 1. listopadu 1993) od podpor vyplacených před tímto nabytím účinnosti, na něž je třeba použít hmotněprávní pravidla platná v průběhu dotčeného období.
(88)
Komise za tímto účelem bere na vědomí, že čtvrtina dotace schválené v průběhu předchozího roku byla vyplacena CELF na počátku roku, zbytek byl přidělen na podzim poté, co orgány veřejné správy přezkoumaly předpokládaný rozpočet podniku využívajícího dotaci a výkyvy zaznamenané v průběhu první části finančního roku. Pokud částka podpory nebyla využita celá, byly dotace stanovené na následující rok sníženy o zbývající částky. Dotace vyplacená za rok 1993 byla tudíž vyplacena částečně na počátku roku 1993 a zbytek byl přidělen na podzim 1993. Francouzské orgány rozhodly o přidělení podpory na rok 1993 koncem roku 1992 nebo na počátku roku 1993, každopádně před nabytím účinnosti Smlouvy o Evropské unii. Komise tudíž soudí, že je třeba posuzovat podporu vyplacenou za rok 1993 podle právních norem platných před nabytím účinnosti Smlouvy o Evropské unii.
a) Posouzení podpor s ohledem na čl. 107 odst. 3 písm. d) SFEU
(89)
Čl. 107 odst. 3 písm. d) SFEU (dříve čl. 87 odst. 3 písm. d) Smlouvy o ES) upřesňuje, že „Za slučitelné s vnitřním trhem mohou být považovány […] podpory určené na pomoc kultuře a zachování kulturního dědictví, jestliže neovlivní podmínky obchodu a hospodářské soutěže v Unii v míře odporující společnému zájmu“.
(90)
Je třeba ověřit, zda podpory vyplacené CELF mezi rokem 1994 a koncem roku 2001 byly skutečně určeny na pomoc kultuře a zda ovlivnily podmínky obchodu a hospodářské soutěže v Evropské unii v míře odporující společnému zájmu.
i) Kulturní cíl
(91)
Komise úvodem připomíná, že Tribunál ve svém výše uvedeném rozsudku ze dne 18. září 1995 připustil, že cíl podpor vyplacených CELF byl kulturní. Tribunál například v bodě 62 rozsudku uvážil, že „Pokud se týká kulturního cíle sporných podpor, stranám je známo, že cílem sledovaným francouzskou vládou je šíření francouzského jazyka a literatury. Soud v tomto ohledu rovněž zjistil, že údaje, které měla Komise k dispozici při přijímání rozhodnutí, včetně těch, které byly obsaženy v dopise žalující strany ze dne 7. září 1992, mohly podporovat hodnocení skutečného stavu a zákonnosti tohoto cíle. Za těchto okolností je třeba dojít k závěru, že hodnocení cíle sporné podpory nepůsobilo Komisi zvláštní obtíže a že nebylo nezbytné získávat další informace k uznání kulturní povahy tohoto cíle.“
(92)
Francouzské orgány totiž uvedly, že dotčené podpory sledují kulturní cíl spočívající v podpoře šíření děl ve francouzském jazyce v nefrankofonních zemích. Jednalo se tedy o dobrovolnou politiku snažící se o zachování a podporu kulturní rozmanitosti v mezinárodním měřítku.
(93)
Ochrana a podpora kulturní rozmanitosti se ovšem nachází mezi základními zásadami evropského modelu. Jsou zaneseny do čl. 167 odst. 1 SFEU (dříve čl. 151 odst. 1 Smlouvy o ES): „Unie přispívá k rozkvětu kultur členských států a přitom respektuje jejich národní a regionální různorodost a zároveň zdůrazňuje společné kulturní dědictví“ a dále v čl. 167 odst. 4, který stanoví, že „Unie ve své činnosti podle ostatních ustanovení Smluv přihlíží ke kulturním hlediskům, zejména s cílem uznávat a podporovat rozmanitost svých kultur“.
(94)
Komise tudíž soudí, že podpory poskytované CELF francouzskými orgány s cílem zajistit šíření děl ve francouzském jazyce zcela sledovaly kulturní cíl.
ii) Kritérium ovlivnění podmínek obchodu a hospodářské soutěže v Evropské unii v míře odporující společnému zájmu
(95)
Komise musí ověřit, zda dotčená opatření byla skutečně nezbytná a přiměřená ve vztahu k cíli kulturní politiky, sledovanému francouzskými orgány.
(96)
Úvodem je třeba připomenout, že podle výše uvedeného rozsudku Tribunálu ze dne 28. února 2002 je třeba posuzovat dotčené opatření podle vývozního komisionářského trhu knihami ve francouzském jazyce.
(97)
Za prvé je třeba položit si otázku nezbytnosti podpory.
(98)
Podle francouzských orgánů sestavilo tato opatření ministerstvo kultury v roce 1980, v době, kdy některé subjekty v odvětví (Groupe Hachette a Messageries du livre) hodlaly opustit vývozní komisionářský trh. Podle francouzských orgánů byl sporný mechanismus ustaven tak, aby podporoval subjekty v práci na trhu, aby mohly být splněny všechny objednávky knih ve francouzském jazyce, které přicházejí z knihkupectví nacházejících se v nefrankofonních oblastech. Toto zaručovalo, že frankofonní knihy se mohou dostat do všech knihkupectví, včetně těch nejmenších ve vzdálených zemích, i za předpokladu, kdy potřebovala pouze několik knih, mimoto často vydávaných různými vydavateli.
(99)
Pokud se týká SIDE, uvedla zejména v rámci připomínek, které předala následně k rozhodnutí o prodloužení řízení, že dotyčná podpora nebyla nezbytná. Je-li tedy pravda, že některé subjekty se v roce 1980 vzdaly komisionářství, SIDE připomíná, že ona sama byla založena právě v té době, aby vstoupila na trh. SIDE kromě toho popírá skutečnost, že specifickou činností CELF bylo vyřizování malých objednávek. SIDE zpochybňuje zejména číselné údaje francouzských orgánů a má za to, že údaje týkající se CELF a SIDE ohledně přiměřenosti jsou ve skutečnosti dosti podobné, co do obratu každého z těchto podniků, počtu faktur a řádků objednávek. V širším měřítku SIDE zpochybňuje pojem „malé objednávky“, jak jej definovaly francouzské orgány. Podle SIDE je tento pojem jednostranný, neboť náklady na vyřizování objednávky nezávisí na její hodnotě, nýbrž na počtu řádků.
(100)
Komise soudí, že není nutno s konečnou platností odpovědět na otázku nezbytnosti podpory, neboť podmínky nezbytnosti a přiměřenosti jsou kumulativní a v 121. bodě odůvodnění bude uvedeno, že nebylo prokázáno splnění podmínky přiměřenosti.
(101)
Za druhé má Komise za to, že dopad na obchod uvnitř Evropské unie a narušení hospodářské soutěže, způsobené opatřením, jsou velmi slabé, zejména vzhledem k dotčeným částkám opatření, nízké zaměnitelnosti knih ve francouzském jazyce a v jiném jazyce, jakož i značnému rozdílu mezi objemem francouzských knih vyvážených do nefrankofonních zemí jednak z Francie, jednak z Belgie a Lucemburska.
(102)
Přesněji, pokud se týká vývozního komisionářského trhu knihami ve francouzském jazyce, Komise bere na vědomí, že CELF i SIDE v rámci své vývozní komisionářské činnosti distribuují knihy v nefrankofonních zemích a územích. Ve frankofonních zemích je totiž místní trh pokryt velkými vydavateli díky jejich pobočkám nebo jejich zástupcům. Vývozní komisionářství má tedy pouze velmi okrajovou úlohu na frankofonních trzích, které však představují hlavní odbytiště knih psaných ve francouzštině.
(103)
Na vnitrostátním vývozním komisionářském trhu s knihami ve francouzském jazyce působí všeobecní komisionáři, jako jsou SIDE a CELF, a v menší míře specializovaní komisionáři, kteří rovněž okrajově prodávají přímo koncovým uživatelům a okrajově konkurují oběma všeobecným komisionářům, jakož i určitý počet knihkupectví, která příležitostně přijímají objednávky od zahraničních knihkupců, a on-line knihkupectví, jejichž činnost však v době dotčených opatření byla relativně omezená.
(104)
Na dotčeném trhu tedy sporná opatření postihla hlavně žalující stranu. Francouzské orgány na jedné straně tvrdí, že program malých objednávek byl v zásadě přístupný všem podnikům, které o něj požádaly, pokud souhlasily s podmínkami týkajícími se poskytnutí podpor. Uvádějí, že ministerstvo kultury odmítlo SIDE v roce 1991 z toho důvodu, že SIDE odmítla přijmout požadovaný závazek transparentnosti, aby mohla uvedené podpory využívat. SIDE na druhé straně uvedla, že odmítnutí francouzských orgánů souviselo se skutečností, že je soukromým podnikem, a nikoli vydavatelským družstvem. Kromě toho v roce 1996, po zrušení rozhodnutí Komise ze dne 18. května 1993, ministerstvo kultury ve snaze ukončit řízení připomnělo SIDE, že režim podpory malých objednávek nebyl svou podstatou vyhrazen CELF. Dopisem ze dne 3. září 1996 jí navrhlo rozhovor za účelem přezkoumání, zda by byla schopna za stejných podmínek transparentnosti poskytovat stejné služby, jako poskytuje CELF. Při rozhovoru dne 26. září 1996 oznámili vedoucí pracovníci SIDE ministerstvu kultury, že odmítají využívat program, jehož slučitelnost s právem Společenství může být Komisí zpochybněna.
(105)
Výše uvedené údaje v 101. bodě odůvodnění a následujících bodech odůvodnění naznačují, že zhoršení podmínek obchodu a hospodářské soutěže v Evropské unii dotčenými opatřeními bylo relativně omezené.
(106)
Komise však za účelem určení přiměřenosti opatření musí za třetí rovněž porovnat výši podpor s náklady vynaloženými CELF na dosažení cíle sledovaného francouzskými orgány.
(107)
Za tímto účelem je třeba připomenout jednotlivé etapy procesu vyřizování objednávek, na němž se jednotlivé strany shodují:
a)
přijetí objednávky knihkupce;
b)
opatření objednávky kódem;
c)
záznam objednávky;
d)
odeslání objednávky vydavateli;
e)
převzetí děl;
f)
přidělení fyzického umístění každému klientovi, „přihrádky“, v níž jsou objednané knihy skladovány;
g)
balení.
(108)
Podle francouzských orgánů neslo CELF určité náklady spojené s vyřizováním „malých objednávek“. Francouzské orgány totiž mají za to, že na vývozním komisionářském trhu způsobují některé objednávky takové nadměrné náklady, že zpracování by nemohlo být ziskové. Francouzské orgány uvedly, že jako strop pro „malé objednávky“ určily částku 500 FRF (76,22 EUR) a že tento strop byl určen empiricky. Francouzské orgány upřesnily, že některé objednávky nižší než 500 FRF mohly být ziskové, zatímco jiné, vyšší než tato částka, ziskové být nemusely. Cílem bylo najít metodu přijatelnou z hospodářského hlediska, aby CELF bylo ochotno přijímat malé objednávky, i když nejsou dostatečně ziskové.
(109)
Jak Komise uvedla v rozhodnutí o prodloužení řízení, francouzským orgánům přísluší, aby v rámci analýzy slučitelnosti stanovily výši nákladů, které CELF skutečně vynaložilo.
(110)
Komise v tomto ohledu v rozhodnutí o prodloužení řízení žádala francouzské orgány, aby jí poskytly určité množství údajů, aby bylo možno vyvodit důsledky z rozsudku Tribunálu a rozhodnout o přiměřenosti podpory. Komise žádala zejména o následující údaje:
-
dostatečné zdůvodnění, proč nejsou dostupné údaje ohledně nákladů spojených s malými objednávkami za jednotlivé dotyčné roky, a dostatečný výklad důvodů, pro něž by bylo přijatelné zevšeobecnění pouze na základě roku 1994,
-
údaje umožňující zvážení skutečných nákladů (a nikoli pouhých odhadů) vyřizování malých zakázek v roce 1994 (alespoň pro určité kategorie nákladů) a případné dostatečné zdůvodnění důvodů, pro něž by mohl být přijatelný odhad těchto nákladů na základě celkových nákladů CELF,
-
přesvědčivé rozdělovací klíče nákladů, umožňující přiřadit část celkových nákladů k vyřizování malých objednávek, a použitelné na každou kategorii nákladů po celé dotyčné období,
-
informace o vývoji podílu objednávek předaných dálkově v průběhu dotyčných let,
-
náklady spojené s malými objednávkami bez neodůvodněných multiplikačních koeficientů,
-
výpočet nákladů, které CELF neslo v souvislosti s vyřizováním malých objednávek, v jejichž případě proběhl výpočet buď bez použití multiplikačních koeficientů, nebo pokud tyto multiplikační koeficienty použity byly, pouze u objednávek, které nebyly dálkově předány,
-
stanovisko francouzských orgánů k výpočtu Tribunálu, podle něhož byly náklady spojené s malými objednávkami bez uvedených koeficientů sníženy o více než 635 000 FRF (96 805,13 EUR), a to i bez zvážení jiných kategorií nákladů než těch, pro něž byl použit koeficient „tři“. Je třeba připomenout, že provozní výsledek vyřizování malých objednávek byl podle výpočtu Tribunálu ziskový o více než 600 000 FRF (91 469,14 EUR),
-
stanovisko francouzských orgánů k možnosti CELF dosáhnout přiměřeného zisku.
(111)
Komise zejména, jak již uvedla v rozhodnutí o prodloužení řízení, není bez doplňujícího vysvětlení a aktualizace údajů od francouzských orgánů schopna využít účtů využití programu vyřizování malých objednávek, které jí francouzské orgány poskytly za roky 1994 až 2001 dopisem ze dne 17. ledna 2003, ani vysvětlení týkajících se provádění analýzy analytického účetnictví, poskytnutých v dopisu ze dne 5. března 1998
(112)
Francouzské orgány však neposkytly podrobné údaje, které Komise požadovala v rozhodnutí o prodloužení řízení, a spokojily se s tím, že ohledně přiměřenosti podpory odkázaly na údaje již poskytnuté dne 17. září 2002, 17. ledna 2003 a 11. března 2003, jichž Komise takto nemohla využít vzhledem k rozsudku Tribunálu ze dne 15. dubna 2008.
(113)
Útvary Komise tedy dopisem ze dne 8. října 2009 připomněly francouzským orgánům svou žádost o údaje k uvedeným konkrétním bodům a uvedly, že pokud tyto informace neobdrží ve lhůtě deseti pracovních dnů, Komise bude muset podle čl. 13 odst. 1 jednacího řádu přijmout konečné rozhodnutí na základě dostupných informací poté, co případně vydá výslovný příkaz k poskytnutí informací na základě čl. 10 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 659/1999.
(114)
Francouzské orgány uvedly v dopisu ze dne 21. října 2009, že nemají pro Komisi žádné dodatečné informace, a odkázaly na své připomínky ze dne 9. června 2009.
(115)
Komise se tudíž rozhodnutím ze dne 20. listopadu 2009 („rozhodnutí o příkazu“) rozhodla nařídit Francii, aby poskytla požadované informace, neboť navzdory opakovaným žádostem nebyly tyto informace poskytnuty.
(116)
Francouzské orgány uvedly v dopisu ze dne 2. prosince 2009, že nemají pro Komisi žádné dodatečné informace a že odkazují na své připomínky ze dne 9. června 2009.
(117)
Článek 13 nařízení ovšem stanoví, že „Přezkoumání možné protiprávní podpory je zakončeno přijetím rozhodnutí (…). Nesplní-li členský stát příkaz k poskytnutí informací, je rozhodnutí přijato na základě dostupných informací.“
(118)
Jak výše uvedeno, francouzské orgány Komisi neposkytly údaje, které od nich opakovaně požadovala, naposled v rozhodnutí o příkazu ze dne 20. listopadu 2009.
(119)
Komise podle článku 13 jednacího řádu tudíž rozhodla na základě dostupných informací a připomíná, že francouzským orgánům v každém případě přísluší, aby prokázaly slučitelnost zkoumané podpory s vnitřním trhem, a tudíž přiměřenost této podpory.
(120)
Ve světle rozsudku Tribunálu ze dne 15. dubna 2008 a Komisi dostupných údajů zejména zřejmě nelze vycházet ze zevšeobecnění odhadovaných nákladů na vyřizování malých objednávek za rok 1994. Zejména také zřejmě nelze použít rozdělovacích klíčů k neodůvodněným nákladům a vycházet z údajů, pro něž byly použity neodůvodněné multiplikační koeficienty, zejména pro dálkově předávané objednávky. Ve světle výpočtu nákladů spojených s malými zakázkami, uvedeného v rozsudku Tribunálu, a jelikož francouzské orgány neposkytly Komisi údaje umožňující rozptýlit její pochybnosti vyslovené v rozhodnutí o prodloužení řízení ohledně přiměřenosti podpory, nebylo zejména možno zjistit ztrátovost vyřizování malých zakázek.
(121)
Komise tudíž soudí, že nebylo dokázáno, že podpory vyplacené v letech 1994 až 2001 splňují kritérium přiměřenosti.
(122)
Tyto podpory tudíž nejsou slučitelné podle čl. 107 odst. 3 písm. d) SFEU.
b) Posouzení podpor s ohledem na čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU
(123)
Čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU (dříve čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy o ES) upřesňuje, že „Za slučitelné s vnitřním trhem mohou být považovány […] podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem“.
(124)
Podle rozsudku Tribunálu ze dne 15. dubna 2008 nelze výjimku stanovenou v čl. 107 odst. 3 písm. d) SFEU (dříve čl. 87 odst. 3 písm. d) Smlouvy o ES) použít na podpory vyplacené CELF v průběhu let 1980 až 1993. Je tudíž třeba určit, zda na ně lze použít výjimku stanovenou v čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU (dříve čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy o ES).
(125)
Totéž je třeba učinit u podpor vyplacených v letech 1994 až 2001, ohledně nichž došla Komise k závěru v 122. bodu odůvodnění, že výjimku stanovenou v čl. 107 odst. 3 písm. d) SFEU (dříve čl. 87 odst. 3 písm. d) Smlouvy o ES) na ně nelze použít.
(126)
Za účelem určení, zda čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU může sloužit za základ slučitelnosti, Komise musí ověřit, zda dotčené podpory skutečně sledují cíl obecného zájmu a zda neovlivňují obchod v míře odporující společnému zájmu.
(127)
Komise soudí, že podpory skutečně sledují obecný zájem tak, jak byl předešle určen. V tomto ohledu je třeba připomenout, že začlenění výjimky stanovené dřívějším čl. 87 odst. 3 písm. d) Smlouvy o ES (nyní čl. 107 odst. 3 písm. d) SFEU) potvrzuje politiku, kterou sleduje Komise na základě dřívějšího čl. 92 odst. 3 písm. c) před nabytím účinnosti Smlouvy o Evropské unii. Na základě tohoto článku totiž Komise v minulosti schvalovala podpory sledující kulturní cíle. Tuto praxi potvrdily soudy Evropské unie, například výše uvedeným rozsudkem Tribunálu ze dne 18. září 1995, v němž Tribunál skutečně uvážil, že Komise mohla na základě dřívějšího čl. 92 odst. 3 písm. c) Smlouvy o ES přijmout příznivé rozhodnutí ohledně tří režimů podpor, které spravuje CELF (podpory dovozu letadlem, programu „Page à Page“ a „Programu Plus“).
(128)
Komise naproti tomu soudí, že nebylo dokázáno, že podpory byly úměrné sledovanému cíli.
(129)
Komise v rozhodnutí o prodloužení řízení, jakož i poté v rozhodnutí o příkazu, žádala francouzské orgány o předložení připomínek k přiměřenosti podpor s ohledem na čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.
(130)
Jak je výše uvedeno, francouzské orgány Komisi neposkytly údaje umožňující dokázat přiměřenost podpor vyplácených od roku 1980, které po nich žádala zejména naposled v rozhodnutí o příkazu ze dne 20. listopadu 2009.
(131)
Komise podle článku 13 nařízení (ES) č. 659/1999 tudíž rozhodla na základě dostupných informací a připomíná, že francouzským orgánům v každém případě přísluší, aby prokázaly slučitelnost zkoumané podpory s vnitřním trhem, a tudíž přiměřenost této podpory.
(132)
Mutadis mutandis, výše uvedená úvaha o přiměřenosti podpory v rámci čl. 107 odst. 3 písm. d) SFEU zde lze transponovat.
(133)
Komise tudíž soudí, že nebylo dokázáno, že vyplacené podpory splňují kritérium přiměřenosti.
(134)
Komise závěrem soudí, že dotčené opatření není slučitelné s vnitřním trhem na základě čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.
C. Posouzení opatření s ohledem na čl. 106 odst. 2 SFEU
(135)
Francouzské orgány několikrát tvrdily, že CELF bylo pověřeno posláním veřejné služby a že sporná opatření je nutno posuzovat se zřetelem k ustanovením čl. 106 odst. 2 SFEU (dříve čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES).
(136)
Tento článek stanoví, že „Podniky pověřené poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu nebo ty, které mají povahu fiskálního monopolu, podléhají pravidlům obsaženým ve smlouvách, zejména pravidlům hospodářské soutěže, pokud uplatnění těchto pravidel nebrání právně nebo fakticky plnění zvláštních úkolů, které jim byly svěřeny. Rozvoj obchodu nesmí být dotčen v míře, která by byla v rozporu se zájmem Unie.“
(137)
Především je třeba položit si v daném případě otázku existence služby obecného hospodářského zájmu. Z judikatury Soudního dvora vyplývá, že s výjimkou odvětví, kde již tato otázka byla předmětem právní úpravy Evropské unie, mají členské státy širokou posuzovací pravomoc týkající se posuzování povahy služeb, které lze označit za služby obecného hospodářského zájmu. Úlohou Komise je tedy dbát na to, aby tento manévrovací prostor byl využíván bez zjevných chyb, pokud se jedná o vymezení služeb obecného hospodářského zájmu.
(138)
Francouzské orgány v daném případě opakovaně uvedly, že CELF bylo pověřeno specifickým posláním veřejné služby kulturní povahy, spočívajícím ve splnění každé objednávky frankofonního díla od knihkupců sídlících v zahraničí bez ohledu na objem a povahu objednávky. Komise soudí, že toto poslání by skutečně mohlo představovat službu obecného hospodářského zájmu.
(139)
Za druhé je třeba ověřit, zda CELF bylo skutečně pověřeno touto službou obecného hospodářského zájmu. Podle judikatury Evropské unie totiž dotčené podniky musí být státem předem pověřeny poskytováním dotyčné služby prostřednictvím jednoho nebo více úředních aktů, jejichž formu může určit každý členský stát.
(140)
Francouzské orgány v daném případě předložily několik úmluv mezi CELF a ministerstvem kultury, které podle nich dokládají, že CELF bylo skutečně pověřeno poskytováním dotyčné služby obecného hospodářského zájmu. Podle francouzských orgánů Ředitelství pro knihy a četbu ministerstva kultury uzavírala s CELF každoroční úmluvy až do roku 2001.
(141)
Francouzské orgány však navzdory žádostem Komise, včetně rozhodnutí o příkazu, nepředložily kopie úmluv o veřejné službě za každý dotyčný rok.
(142)
Kromě toho v úmluvách, které má Komise k dispozici, nebyla přesně vymezena povaha povinností veřejné služby (v úmluvě například nebyla uvedena částka, od níž jsou objednávky považovány za „malé objednávky“). Z toho vyplývá, že i za tyto roky neexistuje akt, který by s dostatečnou předností uváděl povinnosti veřejné služby uložené CELF.
(143)
Komise tudíž soudí, že nebylo prokázáno, že CELF bylo skutečně pověřováno úředním aktem poskytováním dotyčné veřejné služby pro každý zvažovaný rok.
(144)
Komise nakonec soudí, že aniž by bylo nutno rozhodnout o podmínce nezbytnosti, neboť podmínky jsou kumulativní, nebyla splněna ani podmínka přiměřenosti.
(145)
V úmluvách, které má Komise k dispozici, totiž chybí jakékoli vysvětlení způsobu výpočtu výše podpory. Kromě toho povinnost CELF předložit účty využívání dotace není provázena přesnou definicí parametrů pro výpočet a kontroly nákladů veřejné služby, které by umožnily ověřit, že se nejedná o nadměrnou vyrovnávací platbu. Kromě toho, jestliže úmluvy skutečně počítaly s převodem nevyužité části dotace z roku na rok, neobsahují žádné upřesnění ohledně fungování tohoto mechanismu, který ostatně zřejmě nebyl použit. Francouzské orgány nakonec obecněji, a jak bylo uvedeno v rámci analýzy kritéria přiměřenosti s ohledem na čl. 107 odst. 3 SFEU, neposkytly údaje prokazující přiměřenost podpor s ohledem na jednotlivé body rozsudku Tribunálu.
(146)
Francouzské orgány tak Komisi neposkytly údaje, které by umožnily prokázat přiměřenost podpor v rámci čl. 106 odst. 2 SFEU a které od nich požadovala, zejména naposled v rozhodnutí o příkazu ze dne 20. listopadu 2009.
(147)
Komise podle článku 13 jednacího řádu tudíž rozhodla na základě dostupných informací a připomíná, že francouzským orgánům v každém případě přísluší, aby prokázaly slučitelnost zkoumané podpory s vnitřním trhem, a tudíž přiměřenost této podpory.
(148)
Komise tedy usuzuje ze stejných důvodů, které jsou uvedeny v rámci analýzy přiměřenosti podpory s ohledem na čl. 107 odst. 3 písm. d) SFEU, že nebylo prokázáno, že vyplacené podpory splňují kritérium přiměřenosti.
(149)
Komise tudíž soudí, že podmínky čl. 106 odst. 2 SFEU nebyly splněny.
(150)
Komise tudíž závěrem soudí, že mechanismus podpory, nazvaný Program „malých objednávek“, který prováděla Francie ve prospěch CELF v období 1980 až konec roku 2001, představuje podporu neslučitelnou s vnitřním trhem.
5. PROMLČECÍ LHŮTA, MIMOŘÁDNÁ OKOLNOST, OPRÁVNĚNÁ DŮVĚRA, ZÁSADA PRÁVNÍ JISTOTY, ZÁSADA PŘIMĚŘENOSTI
(151)
Za předpokladu protiprávní a neslučitelné státní podpory musí Komise v zásadě přikázat členskému státu, aby přijal všechna nezbytná opatření k zpětnému získání podpory od jejího příjemce. Článek 14 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 totiž stanoví, že „Je-li v případech protiprávní podpory přijato záporné rozhodnutí, Komise rozhodne, že dotyčný členský stát učiní všechna nezbytná opatření, aby příjemce podporu navrátil“.
(152)
Komise musí nicméně přihlédnout k následujícím činitelům:
(153)
Za prvé, článek 15 nařízení (ES) č. 659/1999 stanoví, že pravomoci Komise ve věci navrácení podpory podléhají promlčecí lhůtě deseti let. Promlčecí lhůta počíná dnem, kdy je protiprávní podpora udělena příjemci, a jakékoli opatření přijaté Komisí nebo členským státem jednajícím na žádost Komise, týkající se protiprávní podpory, přerušuje průběh promlčecí lhůty.
(154)
Jak již Komise vyložila v rozhodnutí o prodloužení řízení, aniž obdržela zvláštní komentáře zúčastněných stran k tomuto bodu, soudí, že pravidlo promlčecí lhůty uvedené v předchozím bodě odůvodnění lze v daném případě použít. Soudní dvůr v rozsudku ze dne 5. října 2006 ve věci Transalpine (21) totiž usoudil, že pokud nařízení Rady (ES) č. 659/1999 obsahuje pravidla procedurální povahy, tato pravidla platí pro všechna správní řízení před Komisí ve věci otevřených státních podpor v době, kdy vstoupilo v platnost nařízení (ES) č. 659/1999, a sice dne 16. dubna 1999. Tato záležitost však spadá do rámce formálního vyšetřovacího řízení zahájeného 30. června 1996.
(155)
Jelikož v daném případě byly podpory vypláceny každý rok od roku 1980 a Komise žádala francouzské orgány o informace v dubnu 1992, je zřejmé, že podpory vyplacené CELF v letech 1980 a 1981 nemohou být vráceny, neboť vypršela promlčecí lhůta.
(156)
Za druhé, Komise nevyžaduje vrácení podpory, pokud by tím odporovala obecné zásadě práva Evropské unie. Podle judikatury Evropské unie je totiž Komise povinna přihlížet k mimořádným okolnostem, které odůvodňují, že upustí od příkazu vrácení protiprávně poskytnutých podpor, odporuje-li toto vrácení obecné zásadě práva Evropské unie.
(157)
Komise právě v tomto rámci vyzvala v rozhodnutí o prodloužení řízení francouzské orgány, příjemce podpory i další zúčastněnou stranu, aby předložily své připomínky k uplatnění zásady oprávněné důvěry a zásady právní jistoty v daném případě nebo jakékoli jiné zásady, která by mohla přimět Komisi, aby nevyžadovala vrácení podpory.
(158)
Komise bere na vědomí, že francouzské orgány ve svých připomínkách mají za to, že existovaly mimořádné okolnosti umožňující omezení povinnosti vrátit podpory. SIDE naopak usoudila, že takové mimořádné okolnosti nenastaly.
(159)
Komise v tomto ohledu připomíná, že v rámci předběžných otázek položených Soudnímu dvoru ve výše uvedené věci CELF se odvolací soud v podstatě tázal, zda přijetí tří po sobě jdoucích rozhodnutí, kterými Komise prohlašuje podporu za slučitelnou s vnitřním trhem, která byla následně zrušena soudem Společenství, mohlo samo o sobě představovat mimořádnou okolnost, která by mohla odůvodnit omezení povinnosti příjemce vrátit tuto podporu.
(160)
Soudní dvůr ve výše uvedeném rozsudku ze dne 11. března 2010 nejprve odkázal na svůj rozsudek ze dne 12. února 2008, v jehož bodech 65 a následujících uvedl, že po zrušení příznivého rozhodnutí Komise nelze vyloučit možnost, že se příjemce neoprávněně poskytnutých podpor dovolá mimořádných okolností, které mohly oprávněně vzbudit jeho důvěru v jejich regulérnost, a tudíž se vzepře jejich vrácení (22).
(161)
Soudní dvůr v něm však rovněž uvedl, že oprávněná důvěra příjemce podpory se nemůže zrodit z příznivého rozhodnutí Komise, jednak když toto rozhodnutí bylo zpochybněno ve lhůtě pro podání opravného prostředku a poté zrušeno soudem Evropské unie, jednak dokud neuplyne lhůta pro odvolání, nebo dokud se v případě odvolání s konečnou platností nevysloví soud Evropské unie (23).
(162)
Soudní dvůr v daném případě v rozsudku ze dne 11. března 2010 uvedl, že zrušení třetího příznivého rozhodnutí Komise rozsudkem Tribunálu ze dne 15. dubna 2008 samo o sobě nemůže vzbudit oprávněnou důvěru, ani nepředstavuje mimořádnou okolnost (24).
(163)
Soudní dvůr dodal, že málo obvyklé trojí po sobě jdoucí zrušení a priori odráží složitost záležitosti, a místo aby budilo oprávněnou důvěru, spíše zvětšuje pochybnosti příjemce podpory, pokud se týká slučitelnosti sporné podpory. Připouští, že trojí po sobě jdoucí odvolání, jehož výsledkem bylo trojí zrušení, charakterizuje velmi vzácnou situaci, avšak soudí, že takové okolnosti jsou součástí normálního fungování soudního systému, který skýtá stranám, čelícím údajně důsledkům protiprávnosti podpory, možnost dovolávat se zrušení následných rozhodnutí, která považují za původce této situace.
(164)
Soudní dvůr mimo jiné v daném případě usoudil, že výskyt mimořádné okolnosti nelze dále brát v úvahu s ohledem na zásadu právní jistoty (25). Dokud totiž Komise nepřijala rozhodnutí o schválení a dokud nevypršela lhůta pro odvolání proti takovému rozhodnutí, příjemce nemá jistotu ohledně zákonnosti, takže se nelze dovolávat ani zásady ochrany oprávněné důvěry ani zásady právní jistoty.
(165)
Kromě toho, jak Soudní dvůr uvedl v rozsudku ze dne 11. března 2010 (26), výskyt mimořádné okolnosti nelze dále brát v úvahu s ohledem na zásadu přiměřenosti. Zrušení protiprávní podpory cestou vrácení je totiž logickým důsledkem zjištění její protiprávnosti, takže vrácení této podpory s cílem obnovení dřívějšího stavu nelze v zásadě považovat za nepřiměřené opatření ve srovnání s cíli ustanovení Smlouvy v oblasti státních podpor.
(166)
Soudní dvůr tudíž došel k závěru, že přijetí tří po sobě jdoucích rozhodnutí, kterými Komise prohlašuje podporu za slučitelnou se společným trhem a která byla následně zrušena soudem Společenství, nemůže samo o sobě představovat výjimečnou okolnost, která by mohla odůvodnit omezení povinnosti příjemce navrátit tuto protiprávní a neslučitelnou podporu.
(167)
Komise vzhledem k předchozímu a bez jakýchkoli dalších podkladů, které by představovaly mimořádnou okolnost, tudíž soudí, že v daném případě nenastaly mimořádné okolnosti, které by mohly omezit povinnost CELF vrátit dotyčné podpory (s výjimkou částek vyplacených v letech 1980 a 1981, jak je vysvětleno výše).
6. ZPĚTNÉ ZÍSKÁNÍ
(168)
Francouzské orgány tudíž podle článku 14 nařízení (ES) č. 659/1999 musí od CELF získat zpět částku podpor, které mu byly vyplaceny z titulu programu „malých objednávek“ v průběhu let 1982 až 2001.
(169)
Podle toho, co vyplývá z tabulky (27), celková částka podpory, která má být od CELF získána zpět a která byla přijata v průběhu let 1982 až 2001, činí 4 631 401 EUR, k nimž je třeba připočíst úroky.
(170)
Podle čl. 14 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 podpora, která má být navrácena podle rozhodnutí o navrácení, zahrnuje úroky v přiměřené výši stanovené Komisí. Úroky jsou splatné od data, kdy byla protiprávní podpora k dispozici příjemci, do data jejího navrácení.
(171)
Z rozsudku Soudního dvora ze dne 12. října 2000 ve věci Magefesa (28) však vyplývá, že je-li podnik v konkursu a stanoví-li tak vnitrostátní právní předpisy, úroky z podpor protiprávně získaných před tímto ohlášením splatné po ohlášení úpadku podniku nejsou dlužné.
(172)
V tomto ohledu je třeba poznamenat, že francouzské orgány ve své zprávě zaslané dne 27. ledna 2010 informovaly Komisi o situaci, v níž se v současnosti CELF nachází.
(173)
S ohledem na finanční situaci CELF byla CELF přiznána dne 25. února 2009 ochrana před věřiteli. Byl jmenován správce konkurzní podstaty.
(174)
Francouzský stát z titulu sporu ohledně státních podpor přihlásil následující pohledávky: 11 885 785,02 EUR (z titulu platby úroků podle výše uvedeného rozhodnutí Rady státu ze dne 19. prosince 2008) a 4 814 339,90 EUR (z titulu případného vrácení jistiny podpory přijaté v průběhu let 1980-2001).
(175)
Francouzské orgány uvedly, že ze soupisu pohledávek vyplývá, že sporné pohledávky činí 17 045 039,50 EUR z celkových přihlášených pasiv 21 254 232,29 EUR.
(176)
Když správce konkurzní podstaty zjistil, že vyrovnání je zjevně nemožné, požádal o změnu ochrany před věřiteli na soudní likvidaci, zejména z důvodu státem přihlášených pohledávek.
(177)
Obchodní soud v Paříži rozsudkem ze dne 9. září 2009 po zjištění, že výše pasiv vylučuje další pokračování v činnosti, rozhodl o nařízení soudní likvidace a určil likvidátora. Tribunál stanovil dvouletou lhůtu, po jejímž uplynutí bude prověřeno ukončení soudní likvidace. Francouzské orgány uvedly, že stávající a/nebo budoucí spory by však mohly odůvodnit prodloužení termínu ukončení soudní likvidace.
(178)
Francouzské orgány uvedly, že všichni zaměstnanci CELF byli propuštěni a že kancelář likvidátora byla zavřena dne 31. prosince 2009. Probíhají pouze úkony, které směřují k vymáhání dosud dlužných pohledávek od klientů.
(179)
Francouzské orgány v elektronické korespondenci ze dne 9. března 2010 uvedly, že při likvidačním řízení s CELF byla dodržena obvyklá pravidla likvidačního řízení týkajícího se podniků.
(180)
Podle informací, které francouzské orgány Komisi sdělily, CELF již nevykonává žádnou hospodářskou činnost.
(181)
Francouzské orgány musí tudíž vzhledem k probíhající likvidaci CELF dbát v rámci své povinnosti vymáhat navrácení protiprávní podpory zvláště na dodržení judikatury platné v případě likvidace podniku, který je příjemcem podpory (29). To předpokládá zvláště, že aktiva CELF budou prodána za tržní cenu, že stát zanese své pohledávky týkající se vymáhání neslučitelné protiprávní podpory do pasiv podniku v likvidaci a plně uplatní svá věřitelská práva ve všech fázích řízení až do ukončení likvidace.
(182)
Pokud se týká výpočtu úroků, je třeba poznamenat, že ve francouzském právu článek L 622-28 Obchodního zákoníku stanoví, že „rozsudkem o zahájení [řízení o ochraně před věřiteli] se zastavuje nabíhání zákonných a obvyklých úroků, jakož i všech úroků z prodlení a přirážek.“
(183)
V této věci tudíž z částek vyplacených CELF nabíhají úroky počínaje dnem, kdy jí byly dány k dispozici až do dne 25. února 2009, což je datum rozsudku Obchodního soudu v Paříži o zahájení řízení o ochraně před věřiteli, které bylo poté rozsudkem ze dne 9. září 2009 změněno na soudní likvidaci.
7. ZÁVĚR
(184)
Komise konstatuje, že Francie protiprávně poskytla podporu ve prospěch CELF, čímž porušila ustanovení čl. 108 odst. 3 SFEU.
(185)
Tato podpora je neslučitelná s vnitřním trhem a francouzské orgány ji musí získat zpět, s výjimkou částek vyplacených v letech 1980 a 1981, na něž se vztahuje promlčení.
(186)
Francouzské orgány tudíž musí od CELF získat zpět částku 4 631 401 EUR, k níž je třeba přičíst úroky za každou z podpor vyplacených každoročně počínaje rokem 1982. Z částek, které mají být vráceny, nabíhají úroky počínaje dnem, kdy byly dány k dispozici příjemci, až do dne 25. února 2009, což je datum rozsudku Obchodního soudu v Paříži o zahájení řízení o ochraně před věřiteli.
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Protiprávní státní podpora, poskytnutá Francií ve prospěch Družstva pro vývoz francouzských knih (CELF) v rozporu s čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie, je neslučitelná s vnitřním trhem.
Článek 2
1. Francie je povinna získat zpět částku 4 631 401 EUR odpovídající částkám, které CELF přijalo v průběhu let 1982 až 2001 z titulu podpory uvedené v článku 1.
2. Z částek, které mají být vráceny, nabíhají úroky počínaje dnem, kdy byly dány k dispozici příjemci, až do dne 25. února 2009, což je datum rozsudku Obchodního soudu v Paříži o zahájení řízení o ochraně před věřiteli.
3. Úroky jsou vypočteny na složeném základě podle kapitoly V nařízení (ES) č. 794/2004.
Článek 3
1. Navrácení podpory uvedené v článku 2 nabývá okamžité účinnosti.
2. Francie zajistí, aby toto rozhodnutí bylo provedeno ve lhůtě čtyř měsíců od data jeho oznámení.
Článek 4
1. Francie ve lhůtě dvou měsíců od data oznámení tohoto rozhodnutí poskytne následující informace:
a)
celkovou částku (jistinu a úroky), kterou má od příjemce získat zpět;
b)
podrobný popis přijatých a plánovaných opatření za účelem plnění tohoto rozhodnutí;
c)
dokumenty prokazující, že příjemce byl k navrácení podpory úředně vyzván.
2. Francie bude Komisi informovat o průběhu vnitrostátních opatření přijatých k provádění tohoto rozhodnutí až do úplného navrácení podpory uvedené v článku 2. Poskytne okamžitě a na první požádání Komise veškeré informace o přijatých a plánovaných opatřeních za účelem plnění tohoto rozhodnutí. Poskytne rovněž podrobné informace týkající se částky podpory a úroků již získané od příjemce zpět.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno Francouzské republice.
V Bruselu dne 14. prosince 2010.
SKLEP KOMISIJE
z dne 14. decembra 2010
o državni pomoči C 39/96 (ex NN 127/92), ki jo je Francija odobrila Coopérative d’exportation du livre français (Zadruga za izvoz francoskih knjig - CELF)
(notificirano pod dokumentarno številko C(2010) 8938)
(Besedilo v francoskem jeziku je edino verodostojno)
(Besedilo velja za EGP)
(2011/179/EU)
EVROPSKA KOMISIJA JE -
ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti prvega pododstavka člena 108(2) Pogodbe (1),
po pozivu vsem zainteresiranim stranem, naj predložijo svoje pripombe v skladu z navedeno določbo (2), in ob upoštevanju teh pripomb,
ob upoštevanju naslednjega:
1. POSTOPEK
(1)
Sodišče prve stopnje Evropskih skupnosti je s sodbo z dne 15. aprila 2008 (3) (v nadaljnjem besedilu: sodba Sodišča prve stopnje) ugotovilo ničnost Odločbe Komisije 2005/262/ES z dne 20. aprila 2004 glede podpore, ki jo je Francija izvrševala v korist Zadruge za izvoz francoskih knjig (CELF) (4) (5).
(2)
Komisija mora po sodbi Sodišča prve stopnje sprejeti nov sklep.
(3)
Navedena sodba je rezultat postopka, katerega glavne faze so navedene v nadaljevanju.
A. Prva faza
(4)
Société internationale de diffusion et d’édition (Mednarodna distribucijska in založniška družba - SIDE) je z dopisom z dne 20. marca 1992 Komisijo opozorila na ukrepe pomoči za promocijo, prevoz in trženje, ki so jih francoski organi odobrili zadrugi CELF ter niso bili predhodno priglašeni službam Komisije.
(5)
Komisija, ki je francoske organe opozorila, da mora biti vsak načrt za dodelitev ali spremembo pomoči predhodno priglašen njenim službam, je z dopisom z dne 2. aprila 1992 od navedenih organov zahtevala, naj jo obvestijo o naravi in namenu ukrepov pomoči, ki jih je navedla družba SIDE.
(6)
Francoski organi so z dopisom z dne 29. junija 1992 Komisiji potrdili obstoj subvencij v korist zadruge CELF. Pojasnili so, da so bili ti ukrepi namenjeni seznanjanju s francosko literaturo in francoskim jezikom v nefrankofonskih državah ter da je bilo poleg tega zadrugi CELF zaupano upravljanje treh programov točno določenih pomoči, prav tako namenjenih lažjemu dostopu oddaljenih bralcev do francoskih knjig.
(7)
Komisija je z dopisom z dne 7. avgusta 1992 družbi SIDE potrdila obstoj pomoči v korist zadruge CELF, pojasnila njen namen in jo obvestila, da zadevni ukrepi niso bili priglašeni. Vendar pa je pojasnila, da se zdi, da sporne pomoči ne škodijo trgovini med državami članicami. V teh okoliščinah je bila družba SIDE pozvana, naj predloži pripombe.
(8)
Družba SIDE je z dopisom z dne 7. septembra 1992 Komisijo obvestila, da se namerava pritožiti zoper diskriminacijsko naravo ukrepov in posledice, ki jih imajo za trgovino v Skupnosti, ne da bi pri tem oporekala kulturnemu cilju ministrstva za kulturo, ki si prizadeva za razširjanje francoskega jezika in literature.
(9)
Komisija je v Odločbi z dne 18. maja 1993 (6) menila, da se ob upoštevanju posebnega položaja konkurence v knjižnem sektorju in kulturnega cilja zadevnih programov pomoči zanje uporablja odstopanje iz prejšnjega člena 92(3)(c) Pogodbe.
(10)
Družba SIDE je 2. avgusta 1993 vložila tožbo na ugotovitev ničnosti navedene odločbe. Sodišče prve stopnje je s sodbo z dne 18. septembra 1995 (7) deloma ugodilo tožbi družbe SIDE z ugotovijo ničnosti Odločbe Komisije z dne 18. maja 1993, vendar samo kar zadeva ukrepe, ki so bili zadrugi CELF odobreni za majhna naročila.
(11)
Sodišče prve stopnje je menilo, da je Komisija lahko sprejela ugodno odločitev v zvezi z naslednjimi tremi programi pomoči, ki jih je za državo upravljala zadruga CELF, to so:
(a)
pomoči za letalski tovor ali letalsko pošto;
(b)
program „Page à Page“ (8) (pomoč za razširjanje knjig v francoskem jeziku v državah srednje in vzhodne Evrope);
(c)
program „Programme Plus“ (univerzitetni učbeniki v francoskem jeziku, namenjeni študentom iz podsaharske Afrike).
(12)
Po mnenju Sodišča prve stopnje je Komisija pridobila dovolj podatkov o teh treh programih, da je lahko upravičila ugotovitev, da je njihov vpliv na konkurenco zanemarljiv. Poleg tega je Sodišče prve stopnje navedlo, da se „[g]lede kulturnega cilja spornih pomoči […] stranki strinjata, da je cilj, ki si ga prizadeva doseči francoska vlada, razširjanje francoskega jezika in literature“. Po njegovem mnenju je bilo treba ugotoviti, da presoja kulturnega cilja spornih pomoči za Komisijo ni pomenila posebnih težav in da ni bilo treba pridobiti drugih podatkov za priznanje kulturne narave tega cilja.
(13)
Po drugi strani je Sodišče prve stopnje v zvezi z nadomestili, ki so bila dodeljena izključno zadrugi CELF za majhna naročila, menilo, da bi morala Komisija pred odločanjem o združljivosti ukrepov z notranjim trgom temeljito preučiti konkurenčne razmere v zadevnem sektorju.
(14)
Sodišče prve stopnje je torej ugotovilo (točka 76 sodbe), da bi morala Komisija začeti postopek, določen v prejšnjem členu 93(2) ES (zdaj člen 108(2) PDEU), in da je treba zato ugotoviti ničnost Odločbe Komisije z dne 18. maja 1993, kolikor zadeva subvencijo, dodeljeno izključno zadrugi CELF, za izravnavo dodatnih stroškov obdelave majhnih naročil za knjige, ki so jih oddali knjigarnarji s sedežem v tujini.
B. Druga faza
(15)
Komisija se je 30. julija 1996 v skladu s sodbo Sodišča prve stopnje z dne 18. septembra 1995 odločila, da bo začela formalni postopek preiskave. Komisija je zainteresirane strani pozvala, naj ji predložijo pripombe. Poslale so jih decembra 1996 in januarja 1997.
(16)
Komisija je po koncu preiskave 10. junija 1998 sprejela Odločbo 1999/133/ES (9). Potrdila je, da imajo pomoči v zvezi z majhnimi naročili kulturni cilj, in na podlagi prejšnjega člena 87(3)(d) Pogodbe menila, da navedene pomoči niso take, da bi škodovale trgovinskim pogojem in konkurenci v Uniji do take mere, ki je v nasprotju s skupnim interesom na trgu izvoza knjig v francoskem jeziku.
(17)
Sodišče prve stopnje je s sodbo z dne 28. februarja 2002 (10) ugotovilo ničnost zadnjega stavka člena 1 navedene odločbe. Menilo je namreč, da bi morala Komisija opraviti potrebna preverjanja, da bi pridobila ustrezne podatke za razlikovanje trga posredništva od trga izvoza knjig v francoskem jeziku na splošno.
(18)
Sodišče prve stopnje je menilo, da je Komisija storila očitno napako pri presoji, ker ni opravila tega preverjanja, s tem ko je za referenčni trg izbrala trg izvoza francoskih knjig na splošno, čeprav je bilo ugotovljeno, da je bila sporna pomoč namenjena samo izvoznim posrednikom.
(19)
Po drugi strani je Sodišče v sodbi z dne 22. junija 2000 (11) zavrnilo tožbo francoskih organov zoper Odločbo Komisije z dne 10. junija 1998, ne da bi preučilo vsebino zadeve, ter potrdilo, da tudi če bi bilo pomoč mogoče šteti za združljivo s skupnim trgom, to ne bi vplivalo na obveznost priglasitve in da obveznost predhodne priglasitve vključuje začasno ustavitev pomoči.
C. Tretja faza
(20)
Komisija je po ugotovitvi delne ničnosti Odločbe z dne 10. junija 1998 francoske organe in družbo SIDE v dopisih z dne 14. junija 2002 prosila, naj ji pošljejo pripombe o razlogih za ugotovitev ničnosti Odločbe in zlasti vidikih v zvezi z zadevnim trgom.
(21)
Francoske organe je pozvala, naj zlasti predložijo pojasnila o posebnosti ponudbe zadruge CELF v primerjavi z drugimi akterji na trgu, med katerimi je družba SIDE. Družbo SIDE pa je pozvala, naj zlasti predloži pripombe o pojmu majhna naročila ter navede, katera je bila morebitna posebnost njene ponudbe v primerjavi s ponudbo zadruge CELF in drugih akterjev na trgu.
(22)
Družba SIDE je Komisiji odgovorila z dopisom z dne 12. avgusta 2002. Francoski organi so odgovorili z dopisom z dne 17. septembra 2002.
(23)
Potem ko je Komisija z dopisom z dne 19. septembra 2002 družbo SIDE prosila, naj ji sporoči, ali njen odgovor vsebuje zaupne podatke, in je 30. septembra 2002 prejela negativen odgovor, je z dopisom z dne 17. oktobra 2002 odgovor družbe SIDE skupaj s prilogami posredovala francoskim organom, da bi lahko predložili pripombe. Ob tej priložnosti jim je tudi postavila nov sklop dodatnih vprašanj.
(24)
Komisija je z dopisom z dne 30. oktobra 2002 tudi družbi SIDE postavila niz dodatnih vprašanj, na katera je družba odgovorila z dopisoma z dne 31. oktobra 2002 in 9. decembra 2002. Družba SIDE je z dopisom z dne 23. decembra 2002 na prošnjo Komisije z dne 16. decembra 2002 to obvestila, da njeni odgovori ne vsebujejo zaupnih podatkov in da se lahko posredujejo francoskim organom za predložitev pripomb.
(25)
Ker francoski organi niso odgovorili v predpisanem roku, jim je Komisija poslala opomin z dopisom z dne 27. novembra 2002. Francoski organi so z dopisom z dne 19. decembra 2002 Komisijo zaprosili za novo podaljšanje roka.
(26)
Komisija je 9. januarja 2003 francoskim organom poslala odgovor družbe SIDE z dne 23. decembra 2002 za predložitev pripomb. Francoski organi so z dopisom z dne 17. januarja 2003 odgovorili na vprašanja Komisije z dne 17. oktobra 2002.
(27)
Francoski organi so z dopisom z dne 4. februarja 2003 Komisijo prosili za novo podaljšanje roka v zvezi z zahtevo za predložitev pripomb na drugi odgovor družbe SIDE z dne 23. decembra 2002. Komisija je prošnjam za podaljšanje rokov delno ugodila z dopisom z dne 11. februarja 2003. Francoski organi so z dopisom z dne 11. marca 2003 poslali odgovor Komisiji.
(28)
Družbo SIDE so poleg tega na njeno zahtevo sprejele službe Komisije in je lahko na sestanku 4. marca 2003 predstavila svoj pogled na zadevo vse od njenega začetka.
(29)
Evropska komisija je po koncu tega postopka sprejela Odločbo 2005/262/ES in v njej menila, da je sporna pomoč združljiva na podlagi prejšnjega člena 87(3)(d) Pogodbe, potem ko je ugotovila, da pomoči ne morejo pomeniti čezmernega nadomestila za stroške, nastale pri obdelavi majhnih naročil.
D. Četrta faza
(30)
Sodišče prve stopnje je s sodbo z dne 15. aprila 2008 ugotovilo ničnost Odločbe Komisije z dne 20. aprila 2004.
(31)
Menilo je, da je Komisija v zvezi z delom pomoči, ki je bil zadrugi CELF izplačan pred 1. novembrom 1993, to je pred datumom začetka veljavnosti Pogodbe o Evropski uniji, napačno uporabila pravo, ko je menila, da je sporna pomoč združljiva s skupnim trgom na podlagi prejšnjega člena 87(3)(d), medtem ko bi bilo treba uporabiti materialnopravna pravila, ki so veljala pred 1. novembrom 1993. Sodišče prve stopnje je zlasti upoštevalo dejstvo, da Pogodba EU ne vsebuje prehodnih določb v zvezi z uporabo prejšnjega člena 87(3)(d) in da načelo pravne varnosti, razen izjemoma, nasprotuje temu, da se za časovno izhodišče uporabe akta Skupnosti določi datum pred datumom njegove objave.
(32)
Poleg tega je Sodišče prve stopnje menilo, da je Komisija storila očitno napako pri presoji pri preučitvi združljivosti sporne pomoči, ko je precenila stroške obdelave majhnih naročil, ki jih je zadruga CELF dejansko imela. Komisija namreč v Odločbi z dne 20. aprila 2004 ni upoštevala dejanskih stroškov obdelave majhnih naročil, ampak je te stroške ocenila na podlagi skupnih stroškov, ki jih je imela zadruga CELF (dodelitev dela skupnih stroškov obdelave majhnih naročil na podlagi ključa porazdelitve, ki se razlikuje za vsako kategorijo stroškov). Za nekatere kategorije stroškov so bili zaradi dodatnih težav, ki naj bi jih povzročala obdelava majhnih naročil v primerjavi z drugimi dejavnostmi zadruge CLEF, uporabljeni množilni koeficienti. Sodišče prve stopnje je ocenilo, da bi bilo te težave mogoče rešiti z uporabo prenosa na daljavo, ki je zadeval dve tretjini majhnih naročil. Menilo je tudi, da je Komisija storila napako pri presoji, ko je za nekatere stroške (in vsekakor za naročila, prenesena na daljavo) uporabila množilne koeficiente, ter ugotovilo, da bi bili stroški, povezani z obdelavo majhnih naročil, brez navedenih koeficientov nižji, poslovni izid te dejavnosti v zvezi z majhnimi naročili pa bi bil pozitiven (600 000 FRF ali 91 469 EUR). Po mnenju Sodišča prve stopnje Komisija torej ni dokazala neobstoja čezmernega nadomestila.
E. Peta faza
(33)
Postopek preiskave, ki se je začel z Odločbo Komisije z dne 30. julija 1996, ostaja torej po sodbi Sodišča prve stopnje z dne 15. aprila 2008 odprt, Komisija pa mora sprejeti nov sklep.
(34)
Glede na razloge iz sodbe Sodišča prve stopnje z dne 15. aprila 2008 in ob upoštevanju dejstva, da je bila odločitev o sprožitvi postopka sprejeta 30. julija 1996, je želela Komisija francoske organe in zainteresirane strani znova pozvati k predložitvi pripomb.
(35)
Komisija je sprejela odločitev o podaljšanju postopka z dne 8. aprila 2009 (12) (odločitev C(2009) 2481, „odločitev o podaljšanju postopka“), ki je dopolnila odločitev o sprožitvi postopka z dne 30. julija 1996, hkrati pa je določila nov rok za predložitev pripomb. V njej je navedeno, da je treba obe odločitvi obravnavati kot nedeljivo celoto, da bosta privedli do enega samega formalnega postopka preiskave, in da je treba upoštevati samo odločitev o podaljšanju postopka, če bi se opis dejanskega stanja in prava ali predhodna ocena Komisije v odločitvi o podaljšanju postopka razlikovala od odločitve o sprožitvi postopka z dne 30. julija 1996.
(36)
Komisija je zainteresirane strani pozvala, naj predložijo pripombe o zadevnem ukrepu.
(37)
Komisija je pripombe francoskih organov prejela 9. junija 2009, pripombe družbe SIDE pa 23. julija 2009. Pripombe družbe SIDE je 24. avgusta 2009 posredovala francoskim organom in jim dala možnost, da predložijo pripombe. Prejela jih je 24. septembra 2009.
(38)
Vendar pa francoski organi niso predložili podrobnih podatkov, ki jih je Komisija zahtevala v odločitvi o podaljšanju postopka, ampak so se glede sorazmernosti pomoči samo sklicevali na podatke, ki so jih predložili že 17. septembra 2002, 17. januarja 2003 in 11. marca 2003 ter jih Komisija ni mogla uporabiti glede na sodbo Sodišča prve stopnje z dne 15. aprila 2008.
(39)
Službe Komisije so torej z dopisom z dne 8. oktobra 2009 francoske organe opozorile na svojo zahtevo po predložitvi podatkov o omenjenih določenih točkah in navedle, da bo morala Komisija, če teh podatkov ne bo prejela v desetih delovnih dneh, končno odločbo sprejeti na podlagi razpoložljivih podatkov v skladu s členom 13(1) postopkovne uredbe, potem ko bo po potrebi izdala odredbo o predložitvi podatkov na podlagi člena 10(3) Uredbe Sveta (ES) št. 659/1999 z dne 22. marca 1999 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena 93 Pogodbe ES (13).
(40)
Francoski organi so z dopisom z dne 21. oktobra 2009 Komisijo obvestili, da se je na podlagi sodbe sodišča „Tribunal de commerce de Pariz“ (gospodarsko sodišče v Parizu) z dne 9. septembra 2009 začela sodna likvidacija zadruge CELF, ki je prenehala delovati. Poleg tega so v zvezi s podatki, ki jih je Komisija zahtevala v dopisu z dne 8. oktobra 2009, navedli, da nimajo dodatnih podatkov, ki bi jih lahko predložili, in se sklicevali na pripombe, poslane 9. junija 2009.
(41)
Komisija se je torej z Odločbo z dne 20. novembra 2009 (C(2009) 9256, „Odločba o predložitvi podatkov“) odločila Franciji odrediti, naj predloži zahtevane podatke, ker tega kljub večkratnim zahtevam ni storila.
(42)
Francoski organi so z dopisom z dne 2. decembra 2009 navedli, da nimajo dodatnih podatkov, ki bi jih lahko predložili Komisiji, in da se sklicujejo na pripombe, poslane 9. junija 2009.
(43)
Navesti je treba, da so francoski organi 2. decembra 2009 poslali tudi dopis v zvezi s programom pomoči „Programme de Livres Universitaires et Scientifiques (program univerzitetnih in znanstvenih knjig)“, imenovanim „Programme Plus“. Ta program pomoči ni predmet tega sklepa.
(44)
Komisija je z dopisom z dne 22. decembra 2009 od francoskih organov zahtevala podatke o položaju zadruge CELF in njenem likvidacijskem postopku. Francoski organi so odgovorili 27. januarja 2010. Pojasnila so poslali tudi 9. marca 2010 in 26. novembra 2010.
F. Postopek pred nacionalnimi sodišči in vprašanja za predhodno odločanje
(45)
Navesti je treba, da v Franciji potekajo postopki pred nacionalnimi sodišči in da je bila v skladu s temi postopki zadeva predložena Sodišču na podlagi člena 267 PDEU (prejšnji člen 234 ES). V nadaljevanju so na kratko povzete glavne faze teh postopkov.
(46)
Družba SIDE je zadevo predložila francoskim sodiščem na podlagi neposrednega učinka prejšnjega člena 88(3) ES. Sodišče „Cour administrative d’appel de Pariz“ (upravno pritožbeno sodišče v Parizu) je s sodbo z dne 5. oktobra 2004, s katero je bila potrjena sodba sodišča „Tribunal administratif de Pariz“ (upravno sodišče v Parizu) z dne 26. aprila 2001, od Francije zahtevalo izterjavo pomoči, izplačane zadrugi CELF.
(47)
„Conseil d’Etat“, ki mu je bila predložena kasacijska pritožba, je s sodbo z dne 29. marca 2006 potrdil nekatere vidike sodbe sodišča „Cour administrative d’appel“, zlasti dejstvo, da zadevne pomoči niso bile preprosto nadomestilo za obveznosti javne službe (14), da jih nacionalno sodišče ne more opredeliti kot veljavne pomoči in da se zadruga CELF ne more sklicevati na upravičeno pričakovanje.
(48)
Kljub temu pa je „Conseil d’Etat“ v sodbi z dne 29. marca 2006 odločil, da prekine odločanje o pritožbah, dokler Sodišče EU ne odloči o vprašanjih za predhodno odločanje, ki mu jih je postavil glede obveznosti nacionalnega sodišča v zvezi z državno pomočjo, ki ni bila priglašena, vendar je bila pozneje z Odločbo Komisije razglašena za združljivo s skupnim trgom.
(49)
Sodišče EU je v sodbi z dne 12. februarja 2008 (15) razsodilo:
„Člen 88(3), zadnji stavek, ES je treba razlagati tako, da nacionalno sodišče ni dolžno naložiti vračila pomoči, ki je bila izvajana v nasprotju s to določbo, če je Komisija sprejela dokončno odločitev, da je navedena pomoč združljiva s skupnim trgom glede na člen 87 ES. V skladu s pravom Skupnosti mora prejemniku pomoči naložiti plačilo obresti za obdobje nezakonitosti. V okviru svojega nacionalnega prava lahko, če je to predvideno, poleg tega naloži vračilo nezakonite pomoči kljub pravici države članice, da pomoč kasneje ponovno izvaja. Prav tako lahko ugodi odškodninskim zahtevkom za škodo, ki je nastala zaradi nezakonitosti pomoči.
V postopku, kot je ta iz spora v glavni stvari, obveznost iz člena 88(3), zadnji stavek, ES, da se odpravi učinke nezakonitosti pomoči, zajema pri izračunu zneskov, ki jih mora plačati prejemnik, razen v izjemnih okoliščinah, tudi obdobje od sprejetja odločbe Komisije, s katero je bila ugotovljena združljivost te pomoči s skupnim trgom, do razglasitve ničnosti navedene odločbe s strani sodišča Skupnosti.“
(50)
„Conseil d’Etat“ je po upoštevanju sodbe Sodišča EU z dne 12. februarja 2008 in zgoraj navedene sodbe Sodišča prve stopnje z dne 15. aprila 2008 v sodbi z dne 19. decembra 2008 razveljavil člene 2, 3 in 4 zgoraj navedene sodbe sodišča „Cour administrative d’appel de Pariz“ z dne 5. oktobra 2004 in odločil naslednje.
(51)
Najprej, ministru za kulturo in komunikacije je naloženo, naj izterja obresti v zvezi z državno pomočjo, izplačano zadrugi CELF, od leta 1980 do datuma sodbe „Conseil d’Etat“, izračunane v skladu z Uredbo Komisije (ES) št. 794/2004 (16). Ministru je tudi naloženo, naj pozneje izterja obresti, ki bodo dolgovane od datuma sodbe „Conseil d’Etat“ do datuma, ko bo bodisi dokončno ugotovljena združljivost pomoči s skupnim trgom bodisi pomoč dokončno povrnjena.
(52)
Poleg tega je „Conseil d’Etat“ prekinil odločanje, dokler Sodišče EU ne odloči o naslednjih vprašanjih za predhodno odločanje:
„1.
Ali lahko nacionalno sodišče prekine odločanje o vprašanju obveznosti povračila državne pomoči, dokler Komisija z dokončno odločbo ne odloči o združljivosti pomoči s pravili skupnega trga, če je sodišče Skupnosti prvo odločbo Komisije, s katero je bila ta pomoč razglašena za združljivo, razglasilo za nično?
2.
Ali lahko to, da je Komisija trikrat razglasila pomoč za združljivo s skupnim trgom, preden je Sodišče prve stopnje Evropskih skupnosti razglasilo te odločbe za nične, pomeni izjemno okoliščino, zaradi katere lahko nacionalno sodišče omeji obveznost povračila pomoči?“
(53)
Sodišče EU je 11. marca 2010 (17) o navedenih vprašanjih za predhodno odločanje razsodilo:
„1.
Nacionalno sodišče, ki na podlagi člena 88(3) ES odloča o zahtevku za povračilo nezakonite državne pomoči, ne sme odložiti sprejetja odločbe o tem zahtevku, dokler se Komisija Evropskih skupnosti ne izreče o združljivosti pomoči s skupnim trgom, potem ko je bila predhodna pozitivna odločba razglašena za nično.
2.
Sprejetje treh odločb Komisije Evropskih skupnosti, s katerimi je bila pomoč razglašena za združljivo s skupnim trgom in ki jih je sodišče Skupnosti razglasilo za nične, ne pomeni izjemne okoliščine, na podlagi katere je mogoče utemeljiti omejitev obveznosti upravičenca, da vrne to pomoč, če je bila ta izvršena ob kršitvi člena 88(3) ES.“
2. OPIS ZADEVNEGA UKREPA
(54)
Francoski organi so Komisiji sporočili, da se je ministrstvo za kulturo leta 1980 v skladu s smernicami splošne politike francoske vlade v zvezi s promocijo knjig in literature v francoskem jeziku odločilo dodeliti pomoči izvoznim posrednikom, ki bodo sprejemali vse vrste naročil, ne glede na njihov znesek in donosnost. Ti ukrepi so bili sprejeti, da se odpravijo pomanjkljivosti trga in spodbudi ohranjanje dejavnosti v zvezi z nedonosnimi majhnimi naročili na trgu izvoznega posredništva.
(55)
Po navedbah francoskih organov so se majhne knjigarne s sedežem na predvsem nefrankofonskih območjih, ki so bila včasih težko dostopna in/ali oddaljena, srečevale z resnimi težavami z oskrbo, ker njihovega povpraševanja ni bilo mogoče zadovoljiti po tradicionalnih distribucijskih poteh, kadar so bile količine naročenih del nezadostne ali skupna cena naročenih knjig ni bila dovolj visoka, da bi bila storitev lahko donosna.
(56)
Po navedbah francoskih organov naj bi zadevne pomoči izvoznim posrednikom torej omogočile, da bi izpolnili vsa naročila knjigarnarjev s sedežem v tujini na predvsem nefrankofonskih območjih, ne glede na njihov znesek, donosnost in namembnost. Cilj pomoči je bil, da bi se v okviru francoske politike podpiranja kulturne raznolikosti zagotovila optimalna distribucija knjig v francoskem jeziku in da bi se tako spodbujalo razširjanje literature v francoskem jeziku po vsem svetu.
(57)
Mehanizem pomoči, ki so ga izbrali francoski organi, imenovan „Programme petites commandes“ (program majhnih naročil), je vključeval subvencijo, katere namen je bil nadomestiti dodatne stroške obdelave majhnih naročil, ki so jih francoski organi opredelili kot naročila do vključno zneska 500 francoskih frankov (FRF), kar je približno 76 EUR.
(58)
Kot navajajo francoski organi, se je moralo podjetje, ki je subvencije prejemalo, obvezati, da bo direkciji za knjigo in branje pri ministrstvu za kulturo sporočilo vse podatke v zvezi s splošno dejavnostjo podjetja (skupni promet, finančne izkaze, predloge proračuna, kopije odločitev, s katerimi so ti podatki potrjeni, če je potrebno, poročilo revizorja in povzetek plač), ter vse dokumente v zvezi s subvencionirano dejavnostjo, zlasti poročilo o porabi subvencij, s katerim je utemeljeno izvajanje storitev, za katere je bila prejšnje leto dodeljena subvencija.
(59)
V praksi je imelo od programa „majhnih naročil“ korist eno samo podjetje, to je zadruga CELF. Po navedbah francoskih organov je moralo podjetje svoji vlogi za subvencijo za naslednje leto vsako leto priložiti utemeljitev dodatnih stroškov, ustvarjenih s storitvijo v zvezi z majhnimi naročili. Četrtina subvencije, odobrene prejšnje leto, je bila zadrugi CELF dejansko izplačana na začetku leta, preostanek pa ji je bil dodeljen jeseni, potem ko so javni organi preučili predlog proračuna podjetja prejemnika in nihanja, evidentirana v prvem delu poslovnega leta. Dogovorjeno je bilo, da se preostale vsote odštejejo od subvencij, predvidenih za naslednje leto, če znesek pomoči ni porabljen v celoti. Poleg tega je ministrstvo za kulturo kot povabljeni opazovalec sodelovalo na upravnih odborih in generalnih skupščinah zadruge CELF.
(60)
Pojasniti je treba, da se je od leta 1997 zadevna pomoč nenehno zniževala, leta 2002 pa je bila ukinjena. Zadruga CELF je torej vsako leto od leta 1980 do konca leta 2001 prejela pomoč, ki je bila po navedbah francoskih organov namenjena znižanju stroškov obdelave majhnih naročil iz tujine za knjige v francoskem jeziku. Zadruga CELF je od leta 1980 do konca leta 2001 skupaj prejela 4,8 milijona EUR pomoči.
Preglednica
Zneski pomoči, dodeljeni zadrugi CELF od leta 1980 iz naslova obdelave „majhnih naročil“
Podatki, ki so jih predložili francoski organi
(zneski so zaokroženi v EUR)
Leto
Znesek pomoči
1980
91 469,41
1981
91 469,41
1982
205 806,17
1983
164 644,94
1984
137 204,12
1985
141 777,59
1986
248 491,90
1987
214 953,11
1988
213 428,62
1989
259 163,33
1990
304 898,03
1991
373 500,09
1992
422 283,78
1993
382 647,03
1994
304 898,03
1995
304 898,03
1996
304 898,03
1997
243 918,43
1998
182 938,82
1999
121 959,21
2000
60 979,61
2001
38 112,25
2002
0
3. PRIPOMBE FRANCIJE IN DRUZBE SIDE PO PODALJSANJU POSTOPKA
(61)
Francoski organi so v odgovoru z dne 9. junija 2009 na odločitev o podaljšanju postopka izrazili zlasti naslednje pripombe.
(62)
Najprej so navedli, da se strinjajo z analizo Komisije, v skladu s katero pomoč za zadrugo CELF pomeni državno pomoč ter v skladu s katero se odstopanja iz člena 107(2) in (3)(a) in (b) PDEU ne uporabljajo.
(63)
Francoski organi v okviru ocene pomoči glede na člen 107(3)(c) in (d) PDEU niso predložili novih podatkov v zvezi s sorazmernostjo pomoči.
(64)
Poleg tega so navedli, da je po njihovem mnenju naloga, dodeljena zadrugi CELF, storitev splošnega pomena v smislu člena 106(2) PDEU.
(65)
Nazadnje in predvsem so se sklicevali na obstoj izjemnih okoliščin, zaradi katerih Komisija ne bi smela odrediti izterjave pomoči.
(66)
Kot je bilo navedeno zgoraj, francoski organi niso predložili podrobnih podatkov, ki jih je Komisija zahtevala v odločitvi o podaljšanju postopka, ampak so se glede sorazmernosti pomoči samo sklicevali na podatke, predložene v letih 2002 in 2003, ki jih Komisija ni mogla uporabiti glede na sodbo Sodišča prve stopnje z dne 15. aprila 2008. Komisija je poslala dopis z opozorilom z dne 8. oktobra 2009, potem pa se je 20. novembra 2009 v skladu s členom 10(3) Uredbe (ES) št. 659/1999 odločila od francoskih organov zahtevati, naj predložijo podatke. Francoski organi so z dopisom z dne 2. decembra 2009 odgovorili, da nimajo dodatnih podatkov, ki bi jih lahko predložili.
(67)
Družba SIDE je v pripombah z dne 23. julija 2009 navedla zlasti naslednje.
(68)
Družba SIDE je opozorila, da je pomoč prejela samo zadruga CELF, po njenem mnenju namreč dejavnost zadruge CELF ni značilna samo zanjo, saj naj bi bilo izpolnjevanje naročil vseh velikosti, tudi najmanjših, ki jih oddajo geografsko razpršene knjigarne, in njihovo združevanje, da se založnikom oddajo večja naročila, po mnenju družbe SIDE prav opredelitev dejavnosti izvoznega posredništva. Družba SIDE je še navedla, da ji pomoč ni bila zavrnjena zaradi domnevnega pomanjkanja preglednosti, ampak ker je zasebno podjetje, ne založniška zadruga.
(69)
Poleg tega je podrobno izpodbijala dejstvo, da naj bi bile pomoči nujne. Pri tem je zlasti menila, da je pojem „majhna naročila“ samovoljen, in spodbijala številke, ki so jih predložili francoski organi.
(70)
Poleg tega je menila, da pomoč ne more biti upravičena na podlagi člena 106(2) PDEU, in se oprla zlasti na sodbe nacionalnih sodišč v zvezi z dejavnostjo zadruge CELF.
(71)
Nazadnje je družba SIDE navedla, da po njenem mnenju v obravnavanem primeru ni izjemnih okoliščin, na podlagi katerih bi bilo mogoče omejiti obveznost vračila.
4. OCENA POMOČI
(72)
Ugotoviti je treba, ali zadevni ukrep pomeni državno pomoč in ali ga je po potrebi mogoče šteti za združljivega z notranjim trgom. Komisija mora pri oceni upoštevati zlasti sodbo Sodišča prve stopnje z dne 15. aprila 2008.
A. Ocena ukrepa glede na člen 107(1) PDEU
(73)
Člen 107(1) PDEU določa, da „[r]azen če Pogodbi ne določata drugače, je vsaka pomoč, ki jo dodeli država članica, ali kakršna koli vrsta pomoči iz državnih sredstev, ki izkrivlja ali bi lahko izkrivljala konkurenco z dajanjem prednosti posameznim podjetjem ali proizvodnji posameznega blaga, nezdružljiva z notranjim trgom, kolikor prizadene trgovino med državami članicami“.
(74)
Kot je bilo navedeno že v odločitvi o podaljšanju postopka, Komisija najprej opozarja, da njena ugotovitev, v skladu s katero zadevni ukrep pomeni državno pomoč v smislu Pogodbe, nikoli ni povzročila pomislekov, ne v različnih fazah postopka pred Komisijo, ne pred sodišči Evropske unije (18), niti pred nacionalnimi sodišči (19). Tako so francoski organi v odgovoru z dne 9. junija 2009 navedli, da se strinjajo z analizo Komisije, v skladu s katero pomoč za zadrugo CELF pomeni državno pomoč.
(75)
Komisija meni, da zadevni ukrep pomeni državno pomoč v smislu člena 107(1) PDEU (prejšnji člen 87(1) ES) iz naslednjih razlogov.
(76)
Najprej, ukrep daje zadrugi CELF prednost, ker lahko zniža stroške majhnih naročil. Je selektiven, ker je bila v praksi do njega upravičena samo zadruga CELF.
(77)
Poleg tega se financira s proračunskimi sredstvi francoske države, to je iz državnih sredstev. O izvajanju ukrepa je odločalo ministrstvo za kulturo, zato so zanj odgovorni francoski organi.
(78)
Ukrep lahko nadalje vpliva na trgovino med državami članicami in izkrivlja konkurenco. Pomoč je namreč dodeljena francoskim posrednikom (v praksi zadrugi CELF), ki izvažajo knjige v francoskem jeziku, predvsem v nefrankofonske države. Navedeni francoski posredniki torej vsaj potencialno konkurirajo drugim izvoznim posrednikom za knjige v francoskem jeziku iz drugih frankofonskih držav Evropske unije (iz Belgije in Luksemburga). Te ugotovitve ne spremeni dejstvo, da se vpliv na trgovino in izkrivljanje konkurence, ki ju povzroča ta ukrep, zdita majhna. V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča Komisiji namreč ni treba dokazati dejanskega vpliva pomoči na trgovino med državami članicami in dejanskega izkrivljanja konkurence, ampak zadostuje, da obstaja verjetnost, da lahko pomoč vpliva na trgovino in izkrivlja konkurenco.
(79)
Nazadnje Komisija meni, da pogoji za uporabo sodne prakse Altmark niso izpolnjeni. Sodišče je v sodbi z dne 24. julija 2003 (20) pojasnilo, pod katerimi pogoji subvencija za podjetje, pooblaščeno za opravljanje storitev splošnega gospodarskega pomena, ne pomeni državne pomoči: „prvič, podjetje, ki prejema nadomestilo, mora dejansko izpolnjevati obveznosti javne službe, te pa morajo biti jasno opredeljene; drugič, merila, na podlagi katerih se izračuna nadomestilo, morajo biti določena vnaprej ter objektivno in pregledno; tretjič, nadomestilo ne sme presegati tistega, kar je nujno za kritje vseh ali dela stroškov, ki so nastali zaradi izpolnjevanja obveznosti javne službe ob upoštevanju realiziranih prejemkov in razumnega dobička za izpolnjevanje teh obveznosti; četrtič, če podjetje, ki se mu naloži izpolnjevanje obveznosti javne službe, v konkretnem primeru ni izbrano s postopkom oddaje javnega naročila, ki omogoča, da se izbere tisti ponudnik, ki lahko te storitve opravlja z najnižjimi stroški za skupnost, se mora raven potrebnega nadomestila določiti na podlagi analize stroškov, ki bi jih povprečno, dobro vodeno podjetje, ki je ustrezno opremljeno s prevoznimi sredstvi, zato da lahko zadosti zahtevam javne službe, imelo pri izpolnjevanju teh obveznosti ob upoštevanju realiziranih prejemkov in razumnega dobička zaradi izpolnjevanja teh obveznosti“.
(80)
V obravnavanem primeru in ne da bi bilo treba preučiti vsakega od pogojev, ker so ti kumulativni, Komisija ugotavlja, da zadruga CELF ni bila izbrana s postopkom za oddajo javnega naročila in da raven nadomestila ni bila določena na podlagi analize stroškov, ki bi jih imelo povprečno, dobro vodeno podjetje, ki je ustrezno opremljeno s proizvodnimi sredstvi.
(81)
V teh okoliščinah pomoč, dodeljena zadrugi CELF, pomeni državno pomoč v smislu člena 107(1) PDEU, ker so prisotni vsi sestavni elementi pojma državna pomoč.
(82)
Francoski organi zadevnega ukrepa niso priglasili Komisiji. Pomoč je bila torej dodeljena v nasprotju s členom 108(3) PDEU, ki določa, da mora biti Komisija obveščena o vseh načrtih za dodelitev ali spremembo pomoči dovolj zgodaj, da lahko predloži pripombe. Pomoč je bila torej dodeljena nezakonito.
(83)
Ker pomeni zadevni ukrep državno pomoč, je treba oceniti njegovo združljivost z notranjim trgom.
B. Ocena ukrepa glede na člen 107(2) in (3) PDEU
(84)
Komisija meni, da se odstopanja iz člena 107(2) PDEU v obravnavanem primeru ne uporabljajo, ker zadevni ukrepi očitno niso namenjeni ciljem, opredeljenim v teh določbah.
(85)
Pomoč prav tako ne izpolnjuje pogojev, določenih z odstopanjem iz člena 107(3)(a) PDEU, ker ni bila namenjena pospeševanju razvoja območij, ki bi lahko bila upravičena do navedene določbe. V tem primeru tudi ni mogoče uporabiti odstopanja iz člena 107(3)(b) PDEU v zvezi s pospeševanjem izvedbe pomembnega projekta skupnega evropskega interesa, saj zadevni ukrep ni bil namenjen pospeševanju tovrstnega projekta. Ker pomoč ni bila namenjena niti odpravljanju resne motnje v gospodarstvu države članice, se za obravnavani primer ne uporablja niti odstopanje iz drugega dela člena 107(3)(b) PDEU.
(86)
Komisija mora torej presoditi, ali se člen 107(3)(c) in (d) PDEU uporablja (prejšnji člen 87(3)(c) in (d) ES).
(87)
Ob upoštevanju sodbe Sodišča prve stopnje z dne 15. aprila 2008 je treba razlikovati med pomočmi, izplačanimi po začetku veljavnosti Pogodbe o Evropski uniji (po 1. novembru 1993), ter pomočmi, ki so bile izplačane pred tem začetkom veljavnosti in za katere je treba uporabiti materialna pravila, ki so veljala v zadevnem obdobju.
(88)
Komisija v zvezi s tem ugotavlja, da je bila četrtina subvencije, odobrene prejšnje leto, zadrugi CELF izplačana na začetku leta, preostanek pa ji je bil dodeljen jeseni, potem ko so javni organi preučili predlog proračuna podjetja prejemnika in nihanja, evidentirana v prvem delu poslovnega leta. Če znesek pomoči ni bil porabljen v celoti, so se preostale vsote odštele od subvencij, predvidenih za naslednje leto. Subvencija, izplačana za leto 1993, je bila torej delno izplačana na začetku leta 1993, preostanek pa je bil dodeljen jeseni 1993. Francoski organi so odločitev o dodelitvi pomoči za leto 1993 sprejeli konec leta 1992 ali na začetku leta 1993, a vsekakor pred začetkom veljavnosti Pogodbe o Evropski uniji. Komisija torej meni, da je treba pomoč, izplačano za leto 1993, oceniti na podlagi pravnih pravil, ki so se uporabljala pred začetkom veljavnosti Pogodbe o Evropski uniji.
(a) Ocena pomoči glede na člen 107(3)(d) PDEU
(89)
Člen 107(3)(d) PDEU (prejšnji člen 87(3)(d) ES) določa, da se „[k]ot združljiv[a] z notranjim trgom […] lahko šteje […] pomoč za pospeševanje kulture in ohranjanja kulturne dediščine, kadar takšna pomoč ne škoduje trgovinskim pogojem in konkurenci v Uniji v obsegu, ki je v nasprotju s skupnimi interesi“.
(90)
Treba je torej preveriti, ali so pomoči, ki so bile zadrugi CELF izplačane od leta 1994 do konca leta 2001, dejansko imele kulturni cilj in ali so škodovale trgovinskim pogojem in konkurenci v Evropski uniji v obsegu, ki je v nasprotju s skupnimi interesi, ali ne.
(i) Kulturni cilj
(91)
Komisija najprej opozarja, da je Sodišče prve stopnje kulturni cilj pomoči, izplačanih zadrugi CELF, priznalo v zgoraj navedeni sodbi z dne 18. septembra 1995. Tako je Sodišče prve stopnje v točki 62 navedene sodbe menilo, da se „[g]lede kulturnega cilja spornih pomoči […] stranki strinjata, da je cilj, ki si ga prizadeva doseči francoska vlada, razširjanje francoskega jezika in literature. V zvezi s tem Sodišče prve stopnje ugotavlja tudi, da so bili podatki, ki so bili na voljo Komisiji, ko je sprejela Odločbo, vključno s podatki iz dopisa zastopnika tožeče stranke z dne 7. septembra 1992, taki, da so podpirali njeno presojo glede resničnosti in legitimnosti tega cilja. V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da presoja cilja spornih pomoči za Komisijo ni pomenila posebnih težav in da ji ni bilo treba pridobiti drugih podatkov za priznanje kulturne narave tega cilja.“
(92)
Francoski organi so namreč navedli, da imajo zadevne pomoči kulturni cilj, ki vključuje spodbujanje razširjanja del v francoskem jeziku v nefrankofonskih državah. To je bila torej premišljena politika za ohranjanje in spodbujanje kulturne raznolikosti na mednarodni ravni.
(93)
Ohranjanje in spodbujanje kulturne raznolikosti pa sta med temeljnimi načeli evropskega modela. Vključeni sta v člen 167(1) PDEU (prejšnji člen 151(1) ES): „Unija prispeva k razcvetu kultur držav članic, pri čemer upošteva njihovo nacionalno in regionalno raznolikost ter hkrati postavlja v ospredje skupno kulturno dediščino“, in člen 167(4), ki določa: „Unija pri svoji dejavnosti na podlagi drugih določb Pogodb upošteva kulturne vidike, zlasti zaradi spoštovanja in spodbujanja raznolikosti svojih kultur.“
(94)
Komisija torej meni, da so imele pomoči, ki so jih francoski organi dodelili zadrugi CELF, da bi zagotovili razširjanje del v francoskem jeziku, kulturni cilj.
(ii) Merilo škodovanja trgovinskim pogojem in konkurenci v Uniji v obsegu, ki je v nasprotju s skupnimi interesi
(95)
Komisija mora torej preveriti, ali so bili zadevni ukrepi dejansko nujni in sorazmerni glede na cilj kulturne politike, ki so si ga prizadevali doseči francoski organi.
(96)
Najprej je treba opozoriti, da je treba v skladu z zgoraj navedeno sodbo Sodišča prve stopnje z dne 28. februarja 2002 zadevne ukrepe presojati na trgu izvoznega posredništva za knjige v francoskem jeziku.
(97)
Prvič, presoditi je treba, ali je pomoč nujna.
(98)
Po navedbah francoskih organov je ministrstvo za kulturo ukrepe zasnovalo leta 1980, ko so nekateri akterji v stroki (skupina Hachette in Messageries du livre) želeli zapustiti trg izvoznega posredništva. Kot navajajo francoski organi, je bil sporni mehanizem uveden, da se spodbudi vključevanje gospodarskih subjektov na trg, da bi bilo mogoče izpolniti vsa naročila knjig v francoskem jeziku, ki jih oddajo knjigarne na nefrankofonskih območjih. To je zagotavljalo, da so lahko knjige v francoskem jeziku dosegle vse knjigarne, vključno z najmanjšimi v oddaljenih državah, tudi če so potrebovale le nekaj knjig, ki so jih poleg tega pogosto izdali različni založniki.
(99)
Po drugi strani je družba SIDE v okviru pripomb, ki jih je poslala po odločitvi o podaljšanju postopka, navedla, da zadevna pomoč ni bila nujna. Čeprav je res, da so nekateri akterji leta 1980 opustili posredniško dejavnost, družba SIDE opozarja, da je bila sama prav takrat ustanovljena za vključitev na trg. Poleg tega nasprotuje dejstvu, da je imela zadruga CELF posebno dejavnost obdelave majhnih naročil. Družba SIDE zlasti spodbija podatke o številkah, ki so jih predložili francoski organi, ter meni, da so si podatki v zvezi z zadrugo CELF in družbo SIDE o deležu glede na njun zadevni promet, število računov in število vrstic naročil precej podobni. Splošneje družba SIDE spodbija pojem „majhna naročila“, kot so ga opredelili francoski organi. Po njenem mnenju naj bi bil ta pojem samovoljen, saj stroški obdelave naročila niso odvisni od njegovega zneska, ampak od števila vrstic naročila.
(100)
Komisija meni, da ni treba dokončno odločiti o vprašanju nujnosti pomoči, ker sta pogoja nujnosti in sorazmernosti kumulativna in ker bo v uvodni izjavi 121 ugotovljeno, da izpolnitev pogoja sorazmernosti ni dokazana.
(101)
Drugič, Komisija ugotavlja, da sta vpliv na trgovino v Evropski uniji in izkrivljanje konkurence, ki ju je povzročil ukrep, zelo majhna, pri čemer je treba upoštevati zadevne zneske ukrepa, dejstvo, da so knjige v francoskem jeziku in knjige v drugih jezikih težko zamenljive, ter precejšnjo razliko med količino knjig v francoskem jeziku, ki jih v nefrankofonske države izvažajo iz Francije po eni strani ter Belgije in Luksemburga po drugi strani.
(102)
Natančneje, Komisija glede trga izvoznega posredništva za knjige v francoskem jeziku navaja, da zadruga CELF in družba SIDE v okviru svoje dejavnosti izvoznega posredništva distribuirata knjige v nefrankofonske države in na nefrankofonska ozemlja. V frankofonskih državah namreč lokalni trg pokrivajo veliki založniki s podružnicami ali zastopniki. Izvozno posredništvo ima torej zgolj zelo postransko vlogo na frankofonskih trgih, ki pa so glavni trgi za knjige v francoskem jeziku.
(103)
Na nacionalnem trgu izvoznega posredništva za knjige v francoskem jeziku so prisotni splošni posredniki, kot sta družba SIDE in zadruga CELF, in nekaj specializiranih posrednikov, ki v zanemarljivem obsegu prodajajo tudi neposredno končnim uporabnikom in so zato nekoliko konkurenčni obema splošnima posrednikoma, ter določeno število knjigarn, ki izpolnjujejo naročila tujih knjigarnarjev in spletnih knjigarn, čeprav samo občasno, in katerih dejavnost je bila med zadevnimi ukrepi razmeroma omejena.
(104)
Pritožnik je bil na zadevnem trgu torej glavni gospodarski subjekt, ki so mu sporni ukrepi škodovali. Po eni strani francoski organi trdijo, da je bil program v zvezi z majhnimi naročili načeloma dostopen vsakemu podjetju, ki bi zaprosilo zanj, če bi sprejelo pogoje v zvezi z dodelitvijo pomoči. Navajajo, da je bila odločitev ministrstva za kulturo leta 1991 o zavrnitvi družbe SIDE upravičena, ker družba SIDE ni hotela izpolniti zahteve po preglednosti, ki je bila pogoj za pridobitev navedenih pomoči. Po drugi strani je družba SIDE navedla, da so se francoski organi odločili za zavrnitev, ker je bila zasebno podjetje, ne založniška zadruga. Poleg tega je ministrstvo za kulturo, ki je želelo končati postopek, leta 1996 po ugotovitvi ničnosti Odločbe Komisije z dne 18. maja 1993 družbo SIDE opozorilo, da program pomoči za majhna naročila ni po naravi namenjen izključno za zadrugo CELF. V dopisu z dne 3. septembra 1996 ji je predlagalo, da bi na srečanju preučili, ali je sposobna zagotavljati enake storitve, kot jih zagotavlja zadruga CELF, pod enakimi pogoji preglednosti. Na srečanju, ki je potekalo 26. septembra 1996, je vodstvo družbe SIDE ministrstvo za kulturo obvestilo, da ne želi uporabljati programa, katerega združljivost s pravom Skupnosti bi Komisija lahko spodbijala.
(105)
Vsekakor se zdi, da je iz elementov, navedenih v uvodni izjavi 101 in naslednjih, razvidno, da so zadevni ukrepi razmeroma omejeno škodovali trgovinskim pogojem in konkurenci v Evropski uniji.
(106)
Tretjič, vendar pa mora Komisija za ugotovitev, ali je ukrep dejansko sorazmeren, primerjati tudi znesek prejetih pomoči s stroški, ki jih je imela zadruga CELF, da bi dosegla cilj, za katerega so si prizadevali francoski organi.
(107)
V zvezi s tem je treba opozoriti na različne faze postopka obdelave naročil, glede katerih se stranki strinjata:
(a)
prejem naročilnice knjigarnarja;
(b)
kodifikacija naročila;
(c)
prevzem naročila;
(d)
pošiljanje naročila k založniku;
(e)
prejem del;
(f)
dodelitev fizičnega prostora za vsako stranko, „predal“, v katerem so shranjene naročene knjige;
(g)
pakiranje.
(108)
Po navedbah francoskih organov je zadruga CELF krila nekatere stroške, povezane z obdelavo „majhnih naročil“. Po mnenju francoskih organov ustvarjajo nekatera naročila na trgu izvoznega posredništva dodatne stroške, in sicer take, da storitev ne more biti donosna. Francoski organi so navedli, da so za opredelitev „majhnega naročila“ izbrali prag 500 FRF (76,22 EUR) in da je bil ta prag določen empirično. Pojasnili so, da so lahko nekatera naročila, manjša od 500 FRF, donosna, medtem ko druga, višja od tega zneska, niso. Cilj je bil najti ekonomsko sprejemljivo metodo, da bi bila zadruga CELF pripravljena prevzeti majhna naročila, čeprav ne dovolj donosna.
(109)
Kot je Komisija navedla v odločitvi o podaljšanju postopka, morajo francoski organi v okviru analize združljivosti določiti znesek in resničnost stroškov, ki jih je imela zadruga CELF.
(110)
V zvezi s tem je Komisija v odločitvi o podaljšanju postopka od francoskih organov zahtevala, naj ji predložijo nekatere podatke, da bi lahko oblikovala sklepe na podlagi sodbe Sodišča prve stopnje in odločila o sorazmernosti pomoči. Komisija je zahtevala, naj ji predložijo zlasti naslednje:
-
dovolj utemeljene razloge, zaradi katerih podatki o stroških, povezani z majhnimi naročili, niso bili na voljo za različna zadevna leta, in zadosten dokaz v zvezi z razlogi, zaradi katerih bi bila lahko sprejemljiva ekstrapolacija samo na podlagi leta 1994,
-
podatke, ki omogočajo upoštevanje dejanskih stroškov (in ne preprostih ocen) obdelave majhnih naročil leta 1994 (vsaj za nekatere kategorije stroškov), in morebitne dovolj utemeljene razloge, zaradi katerih je bila ocena teh stroškov na podlagi skupnih stroškov zadruge CELF sprejemljiva,
-
prepričljive ključe porazdelitve stroškov, na podlagi katerih je mogoče del skupnih stroškov pripisati obdelavi majhnih naročil in ki jih je zlasti mogoče uporabiti za vsako kategorijo stroškov v celotnem zadevnem obdobju,
-
podatke o gibanju deleža elektronsko posredovanih naročil v zadevnih letih,
-
stroške, povezane z majhnimi naročili, brez neupravičenih množilnih koeficientov,
-
izračun stroškov, ki jih je imela zadruga CELF pri obdelavi majhnih naročil, brez uporabe množilnih koeficientov in tudi ob uporabi množilnih koeficientov samo pri naročilih, ki niso elektronsko posredovana,
-
stališče francoskih organov do izračuna Sodišča prve stopnje, v skladu s katerim bi bili stroški, povezani z obdelavo majhnih naročil, brez navedenih koeficientov nižji za več kot 635 000 FRF (96 805,13 EUR), tudi brez upoštevanja drugih kategorij stroškov, kot so tiste, za katere je bil uporabljen koeficient „tri“. Opozoriti je treba, da bi bil glede na izračun Sodišča prve stopnje poslovni izid dejavnosti obdelave majhnih naročil posledično pozitiven za več kot 600 000 FRF (91 469,41 EUR),
-
stališče francoskih organov do možnosti za zadrugo CELF, da ima razumen dobiček.
(111)
Kot je Komisija navedla že v odločitvi o podaljšanju postopka, ne more uporabiti poročil o uporabi programa obdelave majhnih naročil, ki so jih francoski organi v dopisu z dne 17. januarja 2003 predložili za leta od 1994 do 2001, niti pojasnil v zvezi z izvedbo analize analitičnega knjigovodstva, predloženih v dopisu z dne 5. marca 1998, ker francoski organi niso dodatno pojasnili in posodobili podatkov.
(112)
Vendar pa francoski organi niso predložili podrobnih podatkov, ki jih je Komisija zahtevala v odločitvi o podaljšanju postopka, ampak so se glede sorazmernosti pomoči samo sklicevali na podatke, ki so jih predložili že 17. septembra 2002, 17. januarja 2003 in 11. marca 2003 ter jih Komisija kot takih glede na sodbo Sodišča prve stopnje z dne 15. aprila 2008 ni mogla uporabiti.
(113)
Službe Komisije so torej z dopisom z dne 8. oktobra 2009 francoske organe opozorile na svojo zahtevo za predložitev podatkov o navedenih podrobnih točkah in navedle, da bo morala Komisija, če teh podatkov ne bo prejela v desetih delovnih dneh, končno odločbo sprejeti na podlagi razpoložljivih podatkov v skladu s členom 13(1) postopkovne uredbe, potem ko bo po potrebi izdala odredbo o predložitvi podatkov na podlagi člena 10(3) Uredbe (ES) št. 659/1999.
(114)
Francoski organi so z dopisom z dne 21. oktobra 2009 navedli, da nimajo dodatnih podatkov, ki bi jih lahko predložili, in se sklicevali na pripombe, poslane 9. junija 2009.
(115)
Komisija se je torej z Odločbo z dne 20. novembra 2009 („odredba o predložitvi podatkov“) odločila Franciji odrediti, naj predloži zahtevane podatke, ker jih kljub večkratnim zahtevam ni predložila.
(116)
Francoski organi so z dopisom z dne 2. decembra 2009 navedli, da nimajo dodatnih podatkov, ki bi jih lahko predložili Komisiji, in se sklicevali na pripombe, poslane 9. junija 2009.
(117)
Člen 13 postopkovne uredbe določa, da se „[p]regled morebitne nezakonite pomoči […] zaključi z odločbo […] Če država članica ne izpolni odredbe o predložitvi podatkov, se ta odločba sprejme na podlagi razpoložljivih podatkov.“
(118)
Kot je navedeno zgoraj, francoski organi Komisiji niso predložili podatkov, ki jih je večkrat zahtevala od njih, nazadnje v odredbi o predložitvi podatkov z dne 20. novembra 2009.
(119)
V skladu s členom 13 postopkovne uredbe Komisija torej sklep sprejme na podlagi razpoložljivih podatkov, pri čemer je treba vsekakor opozoriti, da morajo francoski organi dokazati združljivost obravnavane pomoči z notranjim trgom in sorazmernost te pomoči.
(120)
Glede na sodbo Sodišča prve stopnje z dne 15. aprila 2008 in podatke, ki jih ima na voljo Komisija, se zdi, da se ni mogoče opreti na ekstrapolacijo ocenjenih stroškov obdelave majhnih naročil za leto 1994. Prav tako se zdi, da ni mogoče uporabiti neupravičenih ključev porazdelitev stroškov in se opreti na podatke, za katere so bili uporabljeni neutemeljeni množilni koeficienti, zlasti za elektronsko posredovana naročila. Glede na izračun stroškov, povezanih z obdelavo majhnih naročil, iz sodbe Sodišča prve stopnje in ker francoski organi Komisiji niso predložili podatkov, na podlagi katerih bi bilo mogoče odgovoriti na dvome, ki jih je Komisija v odločitvi o podaljšanju postopka sprožila glede sorazmernosti pomoči, deficitarnost dejavnosti obdelave majhnih naročil ni dokazana.
(121)
Po mnenju Komisije zato ni dokazano, da pomoči, izplačane med letoma 1994 in 2001, izpolnjujejo merilo sorazmernosti.
(122)
Te pomoči torej niso združljive na podlagi člena 107(3)(d) PDEU.
(b) Ocena pomoči glede na člen 107(3)(c) PDEU
(123)
Člen 107(3)(c) PDEU (prejšnji člen 87(3)(c) ES) določa, da se „[k]ot združljiv[a] z notranjim trgom […] lahko šteje […] pomoč za pospeševanje razvoja določenih gospodarskih dejavnosti ali določenih gospodarskih območij, kadar takšna pomoč ne spreminja trgovinskih pogojev v obsegu, ki bi bil v nasprotju s skupnimi interesi“.
(124)
V skladu s sodbo Sodišča prve stopnje z dne 15. aprila 2008 odstopanja iz člena 107(3)(d) PDEU (prejšnji člen 87(3)(d) ES) ni mogoče uporabiti za pomoči, ki so bile zadrugi CELF izplačane med letoma 1980 in 1993. Ugotoviti je torej treba, ali bi bilo zanje mogoče uporabiti člen 107(3)(c) PDEU (prejšnji člen 87(3)(c) ES).
(125)
Enako je treba storiti za pomoči, izplačane od leta 1994 do konca leta 2001, za katere je Komisija v uvodni izjavi 122 tega sklepa ugotovila, da se odstopanje iz člena 107(3)(d) PDEU (prejšnji člen 87(3)(d) ES) zanje ne uporablja.
(126)
Da bi Komisija ugotovila, ali bi bilo mogoče člen 107(3)(c) PDEU uporabiti kot podlago združljivosti, mora preveriti, ali je cilj zadevne pomoči dejansko v skupnem interesu in ali ne spreminja trgovinskih pogojev v obsegu, ki bi bil v nasprotju s skupnim interesom.
(127)
Komisija meni, da je pomoč dejansko v skupnem interesu, kot je bilo opredeljeno zgoraj. V zvezi s tem je treba opozoriti, da je bila s tem, ko je bilo v Pogodbo o Evropski uniji uvedeno odstopanje, določeno v prejšnjem členu 87(3)(d) ES (zdaj člen 107(3)(d) PDEU), potrjena politika, ki ji je Komisija sledila na podlagi prejšnjega člena 92(3)(c) pred začetkom veljavnosti Pogodbe o Evropski uniji. Komisija je namreč v preteklosti na podlagi tega člena dovoljevala pomoči s kulturnimi cilji. To prakso so potrdila sodišča Evropske unije, na primer v zgoraj navedeni sodbi Sodišča prve stopnje z dne 18. septembra 1995, v kateri je Sodišče prve stopnje menilo, da Komisija na podlagi prejšnjega člena 92(3)(c) ES lahko sprejme ugodno odločbo v zvezi s tremi programi pomoči, ki jih upravlja zadruga CELF (pomoči za letalski tovor, programa „Page à Page“ in „Programme Plus“).
(128)
Po drugi strani po mnenju Komisije ni dokazano, da so bile pomoči sorazmerne glede na zastavljeni cilj.
(129)
Komisija je v odločitvi o podaljšanju postopka in nato v odredbi o predložitvi podatkov od francoskih organov zahtevala, naj predložijo pripombe o sorazmernosti pomoči glede na člen 107(3)(c) PDEU.
(130)
Kot je bilo navedeno zgoraj, francoski organi Komisiji niso predložili podatkov, na podlagi katerih bi bilo mogoče dokazati sorazmernost pomoči, izplačanih od leta 1980, in ki jih je ta zahtevala od njih, nazadnje v odredbi o predložitvi podatkov z dne 20. novembra 2009.
(131)
Komisija v skladu s členom 13 postopkovne uredbe ta sklep torej sprejema na podlagi razpoložljivih podatkov, pri čemer je treba vsekakor opozoriti, da morajo francoski organi dokazati združljivost obravnavane pomoči z notranjim trgom in njeno sorazmernost.
(132)
Predhodno predstavljeno sklepanje o sorazmernosti pomoči v okviru člena 107(3)(d) PDEU se smiselno uporablja tudi tu.
(133)
Po mnenju Komisije zato ni dokazano, da izplačane pomoči izpolnjujejo merilo sorazmernosti.
(134)
Skratka, Komisija meni, da zadevni ukrep ni združljiv z notranjim trgom na podlagi člena 107(3)(c) PDEU.
C. Ocena ukrepa glede na člen 106(2) PDEU
(135)
Francoski organi so večkrat trdili, da je bila zadruga CELF pooblaščena za opravljanje javne službe in da je treba sporne ukrepe oceniti glede na določbe člena 106(2) PDEU (prejšnji člen 86(2) ES).
(136)
Ta člen določa, da „[p]odjetja, pooblaščena za opravljanje storitev splošnega gospodarskega pomena, oziroma podjetja, ki imajo značaj dohodkovnega monopola, ravnajo po pravilih iz Pogodb, zlasti po pravilih o konkurenci, kolikor uporaba takšnih pravil pravno ali dejansko ne ovira izvajanja posebnih nalog, ki so jim dodeljene. Razvoj trgovine ne sme biti prizadet v takšnem obsegu, ki bi bil v nasprotju z interesi Unije.“
(137)
V obravnavanem primeru se je treba najprej vprašati o obstoju storitve splošnega gospodarskega pomena. Iz sodne prakse Sodišča izhaja, da imajo države članice, razen v sektorjih, v katerih je to vprašanje že urejeno s predpisi Evropske unije, široko diskrecijsko pravico glede narave storitev, ki se lahko opredelijo kot storitve splošnega gospodarskega pomena. Zato je naloga Komisije poskrbeti, da se ta diskrecijska pravica uporablja brez očitne napake, kar zadeva opredelitev storitev splošnega gospodarskega pomena.
(138)
V obravnavanem primeru so francoski organi večkrat navedli, da je zadruga CELF pooblaščena za posebno nalogo opravljanja kulturnih javnih storitev, ki vključujejo izpolnitev vsakega naročila za delo v francoskem jeziku, ki ga oddajo knjigarnarji v tujini, ne glede na obseg in naravo naročila. Komisija meni, da bi ta naloga lahko dejansko pomenila storitev splošnega gospodarskega pomena.
(139)
Drugič, preveriti je treba, ali je bila zadruga CELF dejansko pooblaščena za to storitev splošnega gospodarskega pomena. V skladu s sodno prakso Evropske unije je morala namreč država zadevna podjetja pooblastiti za opravljanje obravnavane storitve z enim ali več uradnimi akti, katerih obliko lahko določi vsaka država članica.
(140)
V obravnavanem primeru so francoski organi predložili več pogodb, sklenjenih med zadrugo CELF in ministrstvom za kulturo, iz katerih naj bi bilo po njihovem mnenju razvidno, da je bila zadruga CELF dejansko pooblaščena za opravljanje zadevne storitve splošnega gospodarskega pomena. Po navedbah francoskih organov je direkcija za knjigo in branje do leta 2001 sklepala letne pogodbe z zadrugo CELF.
(141)
Vendar pa francoski organi kljub zahtevam Komisije, vključno z odredbo o predložitvi podatkov, niso predložili kopij pogodb o javni službi za vsako od zadevnih let.
(142)
Poleg tega v pogodbah, ki so Komisiji na voljo, ni opredeljena natančna narava obveznosti javne službe (tako v pogodbah ni naveden znesek, do katerega se naročila štejejo za „majhna naročila“). Iz tega izhaja, da niti za ta leta ne obstaja akt, iz katerega bi bile dovolj natančno razvidne obveznosti javne službe, ki jih je imela zadruga CELF.
(143)
Po mnenju Komisije zato ni dokazano, da je bila zadruga CELF dejansko za vsako od obravnavanih let z uradnim aktom pooblaščena za opravljanje zadevne javne službe.
(144)
Nazadnje in ne da bi bilo treba preučiti pogoj nujnosti, ker so pogoji kumulativni, Komisija meni, da tudi pogoj sorazmernosti ni izpolnjen.
(145)
V pogodbah, ki jih ima na voljo Komisija, namreč ni nikakor pojasnjeno, kako je bil izračunan znesek pomoči. Poleg tega obveznosti, naložene zadrugi CELF, da predloži poročila o porabi subvencije, ne spremlja natančna opredelitev parametrov izračuna in nadzora nad stroški dejavnosti javne službe, na podlagi katerih bi bilo mogoče preveriti, da ni čezmernega nadomestila. Poleg tega pogodbe, čeprav je bilo v njih dejansko določeno, da se del subvencije, ki ne bi bil porabljen, prenese iz enega leta v drugo, ne vsebujejo nobenega pojasnila v zvezi z delovanjem tega mehanizma, za katerega se sicer zdi, da ni bil uporabljen. Nazadnje, splošneje in kot je bilo navedeno pri analizi merila sorazmernosti glede na člen 107(3) PDEU, francoski organi niso predložili podatkov, ki bi dokazovali sorazmernost pomoči glede na različne točke sodbe Sodišča prve stopnje.
(146)
Tako francoski organi Komisiji niso predložili podatkov, na podlagi katerih bi bilo mogoče dokazati sorazmernost pomoči na podlagi člena 106(2) PDEU in ki jih je ta zahtevala od njih, nazadnje v odredbi o predložitvi podatkov z dne 20. novembra 2009.
(147)
Komisija v skladu s členom 13 postopkovne uredbe ta sklep torej sprejema na podlagi razpoložljivih podatkov, pri čemer je treba vsekakor opozoriti, da morajo francoski organi dokazati združljivost obravnavane pomoči z notranjim trgom in njeno sorazmernost.
(148)
Iz enakih razlogov, kot so bili navedeni pri analizi sorazmernosti pomoči glede na člen 107(3)(d) PDEU, po mnenju Komisije torej ni dokazano, da izplačane pomoči izpolnjujejo merilo sorazmernosti.
(149)
Komisija zato meni, da pogoji za uporabo člena 106(2) PDEU niso izpolnjeni.
(150)
Skratka, Komisija meni, da mehanizem pomoči, imenovan program „majhnih naročil“, ki ga je Francija od leta 1980 do konca leta 2001 izvajala v korist zadruge CELF, pomeni pomoč, ki ni združljiva z notranjim trgom.
5. ZASTARALNI ROK, IZJEMNA OKOLIŠČINA, UPRAVIČENO PRIČAKOVANJE, NAČELO PRAVNE VARNOSTI, NAČELO SORAZMERNOSTI
(151)
Komisija mora v primeru nezakonite in nezdružljive pomoči državi članici načeloma odrediti, naj sprejme vse ukrepe, ki so potrebni za izterjavo pomoči od njenega upravičenca. Člen 14 Uredbe (ES) št. 659/1999 namreč določa, da „[č]e se v primerih nezakonite pomoči sprejmejo negativne odločbe, Komisija odloči, da mora zadevna država članica sprejeti vse potrebne ukrepe, da upravičenec vrne pomoč“.
(152)
Vseeno mora Komisija upoštevati naslednje elemente.
(153)
Prvič, člen 15 Uredbe (ES) št. 659/1999 določa, da imajo pooblastila Komisije zahtevati vračilo pomoči desetletni zastaralni rok. Zastaralni rok začne teči na dan, ko je upravičencu dodeljena nezakonita pomoč, in kakršen koli ukrep glede nezakonite pomoči, ki ga sprejme Komisija ali država članica na zahtevo Komisije, prekine zastaralni rok.
(154)
Kot je bilo navedeno že v odločitvi o podaljšanju postopka, Komisija, ki od zainteresiranih strani ni prejela posebnih pripomb, meni, da se v obravnavanem primeru uporablja zastaralni rok, naveden v prejšnji uvodni izjavi. Sodišče je namreč v sodbi z dne 5. oktobra 2006 v zadevi Transalpine (21) menilo, da kolikor Uredba (ES) št. 659/1999 vsebuje postopkovna pravila, se ta z začetkom veljavnosti te uredbe, in sicer od 16. aprila 1999, uporabljajo v vseh upravnih postopkih na področju državnih pomoči, ki potekajo pred Komisijo. Ta zadeva pa spada v formalni postopek preiskave, ki se je začel 30. junija 1996.
(155)
Ker so se v obravnavanem primeru pomoči izplačevale vsako leto od leta 1980 in ker je Komisija podatke od francoskih organov zahtevala aprila 1992, je očitno, da pomoči, ki so bile zadrugi CELF izplačane v letih 1980 in 1981, ni mogoče izterjati ob upoštevanju zastaralnega roka.
(156)
Drugič, Komisija ne zahteva vračila pomoči, če bi bilo to v nasprotju s splošnim načelom prava Evropske unije. Komisija mora namreč v skladu s sodno prakso Evropske unije upoštevati izjemne okoliščine, zaradi katerih je upravičeno, da ne odredi vračilo nezakonito dodeljene pomoči, če je to vračilo v nasprotju s splošnim načelom prava Evropske unije.
(157)
V tem okviru je Komisija v odločitvi o podaljšanju postopka pozvala francoske organe, upravičenca pomoči in vse druge zainteresirane strani, naj predložijo pripombe o tem, kako so se v obravnavnem primeru uporabljala načelo upravičenega pričakovanja, načelo pravne varnosti ali katero koli drugo načelo, ki bi lahko Komisijo privedlo do tega, da ne zahteva vračila pomoči.
(158)
Komisija navaja, da so francoski organi v pripombah menili, da obstajajo izjemne okoliščine, ki omogočajo omejitev obveznosti vračila pomoči. Nasprotno pa je družba SIDE menila, da takih izjemnih okoliščin ni.
(159)
Komisija v zvezi s tem opozarja, da je predložitveno sodišče v okviru vprašanj za predhodno odločanje, ki so bila Sodišču postavljena v zgoraj navedeni zadevi CELF, v bistvu spraševalo, ali sprejetje treh zaporednih odločb Komisije, s katerimi je bila pomoč razglašena za združljivo z notranjim trgom in katerih ničnost je nato ugotovilo sodišče Skupnosti, lahko samo po sebi pomeni izjemno okoliščino, na podlagi katere je mogoče utemeljiti omejitev obveznosti upravičenca, da vrne to pomoč.
(160)
Sodišče se je v zgoraj navedeni sodbi z dne 11. marca 2010 najprej sklicevalo na svojo sodbo z dne 12. februarja 2008, v kateri je v točki 65 in naslednjih navedlo, da po ugotovitvi ničnosti pozitivne odločbe Komisije ni mogoče izključiti možnosti, da se prejemnik nezakonito izvajane pomoči sklicuje na izjemne okoliščine, na podlagi katerih je lahko legitimno utemeljil svoje zaupanje v zakonitost te pomoči, in tako nasprotuje njenemu vračilu (22).
(161)
Vendar pa je Sodišče v tej sodbi navedlo tudi, da upravičeno pričakovanje prejemnika pomoči ne more izhajati iz pozitivne odločbe Komisije, po eni strani, če je bila ta odločba izpodbijana v rokih za tožbo in je sodišče Evropske unije nato ugotovilo njeno ničnost, ter, po drugi strani, dokler rok za vložitev tožbe ni potekel ali, v primeru tožbe, dokler sodišče Evropske unije ni dokončno odločilo (23).
(162)
Sodišče je v obravnavanem primeru v sodbi z dne 11. marca 2010 navedlo, da ugotovitev ničnosti tretje pozitivne odločbe Komisije s sodbo Sodišča prve stopnje z dne 15. aprila 2008 ne more vzbuditi upravičenega pričakovanja ali pomeniti izjemne okoliščine (24).
(163)
Sodišče je dodalo, da manj običajno zaporedje treh ugotovitev ničnosti kratko malo kaže na težavnost zadeve, in zdi se, da še zdaleč ne vzbuja upravičenega pričakovanja, ampak povečuje dvome upravičenca o združljivosti sporne pomoči. Priznava, da je zaporedje treh tožb, ki pripeljejo do treh ugotovitev ničnosti, zelo redek primer, vendar meni, da so take okoliščine del običajnega delovanja pravosodnega sistema, ki posameznikom, ki menijo, da trpijo zaradi posledic nezakonitosti pomoči, daje možnost, da vložijo tožbe na ugotovitev ničnosti zaporednih odločb, ki so po njihovem mnenju vzrok za ta položaj.
(164)
Poleg tega je Sodišče v obravnavanem primeru menilo, da obstoja izjemne okoliščine prav tako ni mogoče sprejeti glede na načelo pravne varnosti (25). Dokler namreč Komisija ne sprejme odločbe o odobritvi pomoči in dokler rok za vložitev tožbe zoper tako odločbo ne poteče, prejemnik ne more biti prepričan o zakonitosti pomoči, tako da se ni mogoče sklicevati niti na načelo varstva upravičenega pričakovanja niti na načelo pravne varnosti.
(165)
Poleg tega, kot je Sodišče navedlo v sodbi z dne 11. marca 2010 (26), obstoja izjemne okoliščine v obravnavanem primeru ni mogoče sprejeti glede na načelo sorazmernosti. Odprava nezakonite pomoči z vračilom je namreč logična posledica ugotovitve njene nezakonitosti, tako da povračila te pomoči zaradi ponovne vzpostavitve prejšnjega stanja načeloma ni mogoče obravnavati kot ukrepa, ki je nesorazmeren glede na cilje določb o državni pomoči iz Pogodbe.
(166)
Sodišče je zato ugotovilo, da sprejetje treh zaporednih odločb Komisije, s katerimi je bila pomoč razglašena za združljivo in katerih ničnost je nato ugotovilo sodišče Skupnosti, samo po sebi ne more pomeniti izjemne okoliščine, na podlagi katere je mogoče utemeljiti omejitev obveznosti upravičenca, da vrne to nezakonito in nezdružljivo pomoč.
(167)
Ob upoštevanju zgoraj navedenega in ker ni nobenega drugega elementa, ki bi lahko pomenil izjemno okoliščino, Komisija torej meni, da v obravnavanem primeru ni izjemne okoliščine, na podlagi katere bi bilo mogoče omejiti obveznost zadruge CELF, da vrne zadevne pomoči (razen za zneske, izplačane v letih 1980 in 1981, kot je bilo pojasnjeno zgoraj).
6. IZTERJAVA
(168)
Francoski organi morajo na podlagi člena 14 Uredbe (ES) št. 659/1999 torej od zadruge CELF izterjati znesek pomoči, ki ji je bila v letih od 1982 do 2001 izplačana iz programa „majhnih naročil“.
(169)
Kot je razvidno iz preglednice (27), skupni znesek pomoči, ki ga je treba izterjati od zadruge CELF in je bil prejet med letoma 1982 in 2001, znaša 4 631 401 EUR, temu pa je treba prišteti še obresti.
(170)
V skladu s členom 14(2) Uredbe (ES) št. 659/1999 mora namreč pomoč, ki jo je treba izterjati, vključevati obrestne obresti, ki se plačajo od datuma, ko je bila nezakonita pomoč na razpolago upravičencu, do datuma njenega dejanskega vračila.
(171)
Vendar pa iz sodbe Sodišča z dne 12. oktobra 2000 v zadevi Magefesa (28) izhaja, da kadar je podjetje v stečaju in kadar je to določeno v nacionalni zakonodaji, ni treba plačati obresti, zapadlih po objavi stečaja podjetja, na znesek pomoči, ki je bila nezakonito prejeta pred to objavo.
(172)
V zvezi s tem je treba ugotoviti, da so francoski organi v obvestilu z dne 27. januarja 2010 Komisijo obvestili o položaju, v katerem je trenutno zadruga CELF.
(173)
Ob upoštevanju njenega finančnega položaja je bil 25. februarja 2009 uveden zaščitni postopek. Imenovan je bil sodni upravitelj.
(174)
Francoska država je na podlagi spora o državnih pomočeh prijavila naslednje terjatve: 11 885 785,02 EUR (od plačila obresti v skladu z zgoraj navedeno sodbo Conseil d’État z dne 19. decembra 2008) in 4 814 339,9 EUR (od morebitnega vračila glavnice pomoči, prejete v letih od 1980 do 2001).
(175)
Francoski organi so navedli, da je bilo iz stanja terjatev razvidno, da od skupnih prijavljenih obveznosti v višini 21 254 232,29 EUR sporne terjatve znašajo 17 045 039,50 EUR.
(176)
Ker je sodni upravitelj ugotovil, da je sanacija očitno nemogoča, je zaprosil za spremembo zaščitnega postopka v sodno likvidacijo, zlasti zaradi terjatev, ki jih je prijavila država.
(177)
Sodišče „Tribunal de commerce de Pariz“ je s sodbo z dne 9. septembra 2009, s katero je ugotovilo obstoj obveznosti, zaradi katerih ni bilo mogoče načrtovati nadaljnjega obstoja, razglasilo sodno likvidacijo zadruge CELF in imenovalo likvidacijskega upravitelja. To sodišče je dvoletni rok, po katerem bo treba preučiti končanje sodne likvidacije. Francoski organi so navedli, da bi bilo zaradi tekočih in/ali prihodnjih sporov vseeno lahko upravičeno odložiti datum končanja sodne likvidacije.
(178)
Francoski organi so navedli, da so bili vsi zaposleni v zadrugi CELF odpuščeni in da je bila likvidacijska skupina razpuščena 31. decembra 2009. Edini postopki, ki še potekajo, so namenjeni izterjavi dolgov, ki jih še dolgujejo kupci.
(179)
Francoski organi so v elektronski pošti z dne 9. marca 2010 navedli, da so se pri likvidacijskem postopku, uvedenem za zadrugo CELF, upoštevala običajna pravila postopka likvidacije podjetij.
(180)
Glede na podatke, ki so jih Komisiji predložili francoski organi, zadruga CELF danes ne opravlja več nobene gospodarske dejavnosti.
(181)
Zato morajo francoski organi ob upoštevanju likvidacijskega postopka, ki poteka v zvezi z zadrugo CELF, v okviru svoje obveznosti izterjave nezdružljive pomoči zlasti poskrbeti za upoštevanje sodne prakse, ki se uporablja v primeru likvidacije podjetja upravičenca (29). To predvideva zlasti, da se sredstva zadruge CELF prodajo po tržni ceni, da država svoje terjatve v zvezi z vračilom nezdružljivih nezakonitih pomoči vpiše v obveznosti podjetja v likvidaciji ter v celoti uveljavlja svoje pravice upnika na vseh stopnjah postopka do konca likvidacije.
(182)
Kar zadeva izračun obresti, je treba navesti, da v francoskem pravu člen L 622-28 trgovinskega zakonika določa, da s „sodbo o začetku [zaščitnega postopka] prenehajo teči zakonske in dogovorjene obresti ter vse zamudne obresti in povečanja“.
(183)
Zato se v tej zadevi na zneske, ki so bili izplačani zadrugi CELF, plačajo obresti od datuma, ko so ji bili zneski dani na razpolago, do 25. februarja 2009, ko je sodišče „Tribunal de commerce de Pariz“ izdalo sodbo o začetku zaščitnega postopka, ki je bil nato s sodbo z dne 9. septembra 2009 preoblikovan v sodno likvidacijo.
7. SKLEPNE UGOTOVITVE
(184)
Komisija ugotavlja, da je Francija nezakonito odobrila pomoč zadrugi CELF v nasprotju s členom 108(3) PDEU.
(185)
Ta pomoč je nezdružljiva z notranjim trgom in jo morajo francoski organi izterjati, razen zneskov, izplačanih v letih 1980 in 1981, ki so zastarali.
(186)
Francoski organi morajo torej od zadruge CELF izterjati znesek v višini 4 631 401 EUR ter mu prišteti obresti za pomoč, ki se je izplačevala vsako leto od leta 1982. Zneski, ki jih je treba izterjati, vključujejo obresti, ki tečejo od datuma, ko so bili zneski dani na razpolago upravičencu, do 25. februarja 2009, ko je sodišče „Tribunal de commerce de Pariz“ izdalo sodbo o začetku zaščitnega postopka -
SPREJELA NASLEDNJI SKLEP:
Člen 1
Državna pomoč, ki jo je Francija v nasprotju s členom 108(3) Pogodbe o delovanju Evropske unije nezakonito odobrila zadrugi Coopérative d’exportation du livre français (CELF), je nezdružljiva z notranjim trgom.
Člen 2
1. Francija mora izterjati znesek v višini 4 631 401 EUR, ki ustreza zneskom, ki jih je zadruga CELF prejela med letoma 1982 in 2001 od pomoči iz člena 1.
2. Zneski, ki jih je treba izterjati, vključujejo obresti, ki tečejo od datuma, ko so bili zneski dani na razpolago upravičencu, do 25. februarja 2009, ko je sodišče „Tribunal de commerce de Pariz“ izdalo sodbo o začetku zaščitnega postopka.
3. Obresti se izračunajo na podlagi obrestnoobrestnega računa v skladu s poglavjem V Uredbe (ES) št. 794/2004.
Člen 3
1. Izterjava pomoči iz člena 2 je takojšnja in učinkovita.
2. Francija zagotovi, da se ta sklep izvede v štirih mesecih od datuma uradnega obvestila o njem.
Člen 4
1. Francija v dveh mesecih od uradnega obvestila o tem sklepu sporoči naslednje podatke:
(a)
skupni znesek (glavnico in obresti), ki ga je treba izterjati od upravičenca;
(b)
podroben opis že sprejetih in načrtovanih ukrepov za uskladitev s tem sklepom;
(c)
dokumente, iz katerih je razvidno, da je bil upravičenec pozvan k vračilu pomoči.
2. Francija Komisijo obvešča o tem, kako napreduje sprejemanje nacionalnih ukrepov za izvajanje tega sklepa, dokler ni pomoč iz člena 2 dokončno izterjana. Na zahtevo Komisije nemudoma pošlje vse podatke o že sprejetih in načrtovanih ukrepih za uskladitev s tem sklepom. Prav tako predloži podrobne podatke o znesku pomoči in obrestih, ki so bili od upravičenca že izterjani.
Člen 5
Ta sklep je naslovljen na Francijo.
V Bruslju, 14. decembra 2010