NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) č. 550/2011
ze dne 7. června 2011,
kterým se na základě směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES stanoví některá omezení pro použití mezinárodních kreditů z projektů zahrnujících průmyslové plyny
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES ze dne 13. října 2003 o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství a o změně směrnice Rady 96/61/ES (1), a zejména na čl. 11a odst. 9 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Hlavním cílem Rámcové úmluvy Organizace spojených národů o změně klimatu (UNFCCC), která byla schválena rozhodnutím Rady 94/69/ES ze dne 15. prosince 1993 o uzavření Rámcové úmluvy Organizace spojených národů o změně klimatu (2), je stabilizovat koncentrace skleníkových plynů v atmosféře na takové úrovni, která by umožnila předcházet nebezpečným důsledkům vzájemného působení lidstva a klimatického systému. Aby se dosáhlo tohoto cíle, neměl by být celkový nárůst průměrné roční teploty při zemském povrchu vyšší než 2 °C ve srovnání s úrovní před industrializací, jak schválila cancúnská konference o změně klimatu v prosinci 2010 a Kodaňská dohoda. Nejnovější hodnotící zpráva Mezivládního panelu pro změnu klimatu (IPCC) ukazuje, že pro dosažení uvedeného cíle musí celosvětové emise skleníkových plynů dosáhnout vrcholu do roku 2020. To vyžaduje zvýšené globální úsilí všech zemí produkujících velké množství emisí.
(2)
Máme-li tento úkol splnit, klíčovou úlohu budou muset hrát trhy s uhlíkem. Umožní nám dosáhnout našich cílů za nižších nákladů a budou také podporovat vyšší ambice. Trhy s uhlíkem mohou být rovněž efektivní cestou pro převod finančních prostředků rozvojovým zemím - mohou nám pomoci dodržet závazky v podobě mezinárodního finančního balíku v objemu 100 miliard USD, dohodnutého v Kodani. To si vyžádá významné rozšíření stávajících mechanismů, včetně reformy mechanismu čistého rozvoje s cílem zvýšit využití standardizovaných základních parametrů, a vytvoření nových tržních mechanismů.
(3)
Kjótský protokol, jenž byl schválen rozhodnutím Rady 2002/358/ES ze dne 25. dubna 2002 o schválení Kjótského protokolu k Rámcové úmluvě OSN o změně klimatu jménem Evropského společenství a o společném plnění závazků z něj vyplývajících (3), stanovil pro 39 smluvních stran na období 2008-2012 cíle pro snížení emisí a zřídil dva mechanismy pro tvorbu mezinárodních kreditů, jež mohou smluvní strany využít ke kompenzaci emisí. Mechanismus společného provádění stanoví tvorbu jednotek snížení emisí (ERU), zatímco mechanismus čistého rozvoje stanoví tvorbu jednotek ověřeného snížení emisí (CER).
(4)
Mechanismus společného provádění a mechanismus čistého rozvoje jsou takzvanými čistě kompenzačními mechanismy, v nichž snížení skleníkových plynů o jednu tunu zakládá právo emitovat tunu skleníkových plynů na jiném místě. Takové systémy sice obecně napomáhají snížit náklady na opatření podporující globální omezení emisí v zemích, kde jsou tato opatření relativně nákladově efektivní, nepřispívají však k úsilí o snížení emisí, jež je nezbytné pro vývoj k dosažení cílové hodnoty 2 °C.
(5)
Unie přijala stanovisko, že v zájmu udržení globálního oteplování pod hodnotou 2 °C by závazky industrializovaných zemí měla doplnit vhodná zmírňující opatření rozvojových zemí, zejména těch nejvyspělejších. Současně by se měl postupně rozvinout široký mezinárodní trh s uhlíkem, jenž může efektivním způsobem přinést nezbytné globální celosvětové snížení emisí a v jehož rámci se generují mezinárodní kredity výměnou za snížení emisí pod referenční hodnotou stanovenou pod úrovní předpokládaných emisí v případě absence omezujících opatření. To vyžaduje vhodná zmírňující opatření rozvojových zemí. Účast nejméně rozvinutých zemí na mechanismu čistého rozvoje by se měla posílit, avšak vyspělejší rozvojové země by měly postupně přejít k účasti na odvětvových tržních mechanismech a nakonec na obchodních systémech stanovujících stropy emisí (4).
(6)
Účast na mechanismech společného provádění a čistého rozvoje je dobrovolná, stejně jako rozhodnutí povolit využití kreditů v systémech obchodování s emisemi. Rozlišují se proto kredity, jež je možné vygenerovat, a kredity, jejichž využití se mohli signatáři Kjótského protokolu rozhodnout povolit v rámci svých vnitrostátních právních předpisů. Za tímto účelem již směrnice 2003/87/ES vyloučila využití jednotek přiděleného množství a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/101/ES (5) povolila využití některých kreditů mechanismu společného provádění a mechanismu čistého rozvoje, s harmonizovanými omezeními využití mezinárodních kreditů z projektů v oblasti jaderné energie, využití půdy a lesnictví, a stanovila, že členské státy mohou provozovatelům povolit využití určitých množství jiných druhů mezinárodních kreditů. Směrnice 2003/87/ES stanoví harmonizovaná prováděcí ustanovení, jež se mají přijmout ohledně omezení při využití mezinárodních kreditů.
(7)
Použití mezinárodních kreditů z projektů zahrnujících trifluormethan (HFC-23) a oxid dusný (N2O) z výroby kyseliny adipové (dále jen „projekty průmyslových plynů“) by mělo být omezeno. Tento požadavek je v souladu se závěry Evropské rady z října 2009, které vyzývají rozvojové země, zejména vyspělejší z nich, aby podnikly vhodná zmírňující opatření. Projekty průmyslových plynů jsou v naprosté většině umístěny ve vyspělých rozvojových zemích, jež mají dostatečné schopnosti financovat uvedená levná snížení emisí samy, přičemž k jejich financování by měly stačit příjmy získané z uvedených projektů v minulosti. Zavedení omezení pro využívání kreditů z projektů průmyslových plynů, zejména pokud bude následováno příslušnými rozhodnutími na mezinárodní úrovni, by mělo přispět k dosažení vyváženější geografické distribuce přínosů z mechanismů zavedených v rámci Kjótského protokolu.
(8)
Projekty průmyslových plynů vyvolávají obavy, pokud jde o životní prostředí. Mimořádně vysoká návratnost z destrukce HFC-23 podněcuje další výrobu a používání chlordifluormethanu (HCFC-22), účinné látky poškozující ozonovou vrstvu a vytvářející skleníkové plyny, k čemuž v registrovaných závodech dochází na maximální úrovni povolené metodikou projektové činnosti. V důsledku toho by produkce HCFC-22 mohla být vyšší než v situaci, kdy by projektové činnosti neprobíhaly. To následně oslabuje snahy o urychlené vyřazení HCFC-22 užívaného jinak než jako vstupní suroviny v souladu s úpravou Montrealského protokolu týkající se výroby a spotřeby hydrochlorfluoruhlovodíků z roku 2007 v rámci Montrealského protokolu o látkách, které poškozují ozonovou vrstvu (6). Je to také v nesouladu se skutečností, že členské státy prostřednictvím příspěvků do mnohostranného fondu v rámci Montrealského protokolu financují postupné ukončení výroby HCFC-22. Následkem vysoké návratnosti je narušení ekonomických pobídek a hospodářské soutěže a přesun výroby kyseliny adipové od výrobců usazených v Unii k registrovaným výrobcům ve třetích zemích. Riziko podobných přesunů výroby zvýší podstatně příznivější zacházení s výrobci kyseliny adipové, kteří se účastní kjótských mechanismů, ve srovnání s těmi, kteří v roce 2013 zahájí účast na systému Unie; dojde také k čistému nárůstu celosvětových emisí. V zájmu menšího narušení ekonomických pobídek a hospodářské soutěže a zamezení únikům skleníkových plynů jsou omezení při použití těchto mezinárodních kreditů odůvodněná.
(9)
Mezinárodní kredity z projektů průmyslových plynů nepřispívají k přenosu technologií ani k nezbytné dlouhodobé transformaci energetických systémů v rozvojových zemích. Omezování těchto průmyslových plynů prostřednictvím mechanismů společného provádění a čistého rozvoje nepřispívá k nejefektivnějšímu snižování celosvětových emisí, protože navrhovatelé vysoké výnosy nevyužívají ke snížení emisí.
(10)
Uplatnění úplných omezení specifických kreditů je stanoveno v čl. 11a odst. 9 směrnice 2003/87/ES. Je vhodné uplatnit toto omezení v případě projektů průmyslových plynů. Plné omezení použití nejlépe odstraňuje nežádoucí důsledky uvedených kreditů pro hospodářskou soutěž a životní prostředí a zlepšuje nákladovou efektivitu snižování celosvětových emisí a vliv trhu s uhlíkem na životní prostředí tím, že podněcuje nízkouhlíkové investice.
(11)
V souladu s čl. 11a odst. 9 směrnice 2003/87/ES by se opatření stanovená tímto nařízením měla uplatnit od 1. ledna 2013, což je v souladu s uvedeným článkem více než šest měsíců a méně než tři roky od data jejich přijetí. Těmito opatřeními není dotčeno použití kreditů z průmyslových plynů pro plnění povinností během roku 2012.
(12)
Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro změnu klimatu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Od 1. ledna 2013 se zakazuje použití mezinárodních kreditů z projektů zahrnujících destrukci trifluormethanu (HFC-23) a oxidu dusného (N2O) z výroby kyseliny adipové pro účely článku 11a směrnice 2003/87/ES, s výjimkou použití kreditů plynoucích ze snížení emisí před rokem 2013 ze stávajících projektů tohoto typu ve vztahu k emisím ze zařízení, na něž se vztahuje systém EU pro obchodování s emisemi, které vznikly během roku 2012, přičemž toto použití se povoluje do 30. dubna 2013 včetně.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 7. června 2011.
UREDBA KOMISIJE (EU) št. 550/2011
z dne 7. junija 2011
o določanju nekaterih omejitev glede uporabe mednarodnih dobropisov iz projektov v zvezi z industrijskimi plini, skladno z Direktivo 2003/87/ES Evropskega parlamenta in Sveta
(Besedilo velja za EGP)
EVROPSKA KOMISIJA JE -
ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije,
ob upoštevanju Direktive 2003/87/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. oktobra 2003 o vzpostavitvi sistema za trgovanje s pravicami do emisije toplogrednih plinov v Skupnosti in o spremembi Direktive Sveta 96/61/ES (1) in zlasti člena 11a(9) Direktive,
ob upoštevanju naslednjega:
(1)
Končni cilj Okvirne konvencije Združenih narodov o spremembi podnebja (UNFCCC), odobrene s Sklepom Sveta 94/69/ES z dne 15. decembra 1993 o sklenitvi Okvirne konvencije Združenih narodov o spremembi podnebja (2), je doseči ustalitev koncentracij toplogrednih plinov v ozračju na takšni ravni, ki bo preprečila nevarno antropogeno poseganje v podnebni sistem. Da bi dosegli ta cilj, skupno letno globalno povišanje povprečne temperature zemeljskega površja ne sme presegati 2 °C nad predindustrijsko ravnjo, kot je bilo potrjeno na konferenci o podnebnih spremembah v Cancunu decembra leta 2010 in v københavnskem dogovoru. Zadnje poročilo o oceni Medvladnega foruma o podnebnih spremembah (IPCC) navaja, da morajo za dosego tega cilja globalne emisije toplogrednih plinov doseči najvišjo vrednost do leta 2020. To zahteva večja prizadevanja vseh držav z največ emisijami na globalni ravni.
(2)
Če želimo biti kos temu izzivu, bodo trgi ogljika imeli ključno vlogo. Omogočili nam bodo, da bomo dosegli svoje cilje z manj stroški in spodbujali še večje ambicije. Poleg tega so trgi ogljika lahko učinkovit način za prenos sredstev na države v razvoju in nas s tem približajo k uresničitvi mednarodnega finančnega svežnja v višini 100 milijard ameriških dolarjev, o katerem je bil sklenjen dogovor v Københavnu. Za uresničitev tega bo potrebno znatno izboljšati obstoječe mehanizme, vključno z reformo mehanizma čistega razvoja za povečanje uporabe standardiziranih referenčnih vrednosti in vzpostavitvijo novih tržnih mehanizmov.
(3)
Kjotski protokol, ki je bil odobren z Odločbo Sveta 2002/358/ES z dne 25. aprila 2002 o odobritvi Kjotskega protokola k Okvirni konvenciji Združenih narodov o spremembi podnebja v imenu Evropske skupnosti in skupnega izpolnjevanja iz njega izhajajočih obveznosti (3), je določil ciljne vrednosti zmanjšanja emisij za 39 pogodbenic za obdobje 2008-2012 in ustanovil dva mehanizma za vzpostavitev mednarodnih dobropisov, ki jih pogodbenice lahko uporabijo za zmanjšanje izpustov. Skupno izvajanje zagotavlja določitev enot zmanjšanja emisij, medtem ko mehanizem čistega razvoja zagotavlja določitev potrjenih zmanjšanj emisij.
(4)
Skupno izvajanje in mehanizem čistega razvoja sta t. i. mehanizma, ki temeljita zgolj na nadomestilih za emisije, v okviru katerih vsako zmanjšanje emisij toplogrednih plinov za eno tono pomeni pravico do povzročitve ene tone toplogrednih plinov nekje drugje. Tovrstni sistemi praviloma pripomorejo k zmanjšanju stroškov svetovnega zmanjševanja emisij s tem, ko omogočajo ukrepe v državah, kjer so ti stroškovno učinkovitejši, vendar pa pri prizadevanjih, potrebnih za zmanjšanje emisij, s katerimi bo dosežen cilj 2 °C, niso v pomoč.
(5)
Da bi zadržali globalno segrevanje pod 2 °C, Unija zavzema stališče, da bi bilo obveznosti industrializiranih držav treba pospremiti z ustreznimi blažilnimi ukrepi v državah v razvoju, zlasti v najnaprednejših izmed njih. Hkrati bi se moral postopoma razviti širok mednarodni trg ogljika, ki bo lahko realiziral potrebna svetovna zmanjšanja na učinkovit način, pri čemer bodo dodeljeni mednarodni dobropisi za zmanjšanja emisij, ki bodo pod referenčno vrednostjo, ki je nižja od emisij, pričakovanih brez ukrepov zmanjšanja. To pa zahteva ustrezne blažilne ukrepe držav v razvoju. Sodelovanje najmanj razvitih držav v mehanizmu čistega razvoja se mora okrepiti, naprednejše države v razvoju pa bi se postopoma morale začeti posvečati sodelovanju v sektorskih tržnih mehanizmih, nazadnje pa še v sistemih, ki delujejo po načelu „omejitev in trgovanje“ (4).
(6)
Sodelovanje v skupnem izvajanju in mehanizmu čistega razvoja je prostovoljno, tako kot tudi uporaba dobropisov v sistemih trgovanja z emisijami. Zato obstaja razlika med dobropisi, ki se lahko ustvarijo, in dobropisi, katerih uporabo so se podpisnice Kjotskega protokola odločile dovoliti v okviru svoje nacionalne zakonodaje. Zaradi tega je Direktiva 2003/87/ES že izključila uporabo dodeljenih količin, Direktiva 2004/101/ES Evropskega parlamenta in Sveta (5) pa je dovolila uporabo določenih dobropisov v okviru skupnega izvajanja in mehanizma čistega razvoja z usklajenimi omejitvami pri uporabi mednarodnih dobropisov od jedrskih, zemljiških in gozdarskih projektov in pod pogojem, da države članice upravljavcem lahko dovolijo uporabo določenih količin mednarodnih dobropisov druge vrste. Direktiva 2003/87/ES navaja usklajene določbe za izvajanje, ki bodo sprejete za omejitve uporabe mednarodnih dobropisov.
(7)
Uporabo mednarodnih dobropisov od projektov s trifluorometanom (HFC-23) in dušikovim oksidom (N2O) iz proizvodnje adipinske kisline (v nadaljnjem besedilu: projekti z industrijskimi plini) je treba omejiti. To je skladno s sklepi Evropskega sveta oktobra 2009, ki države v razvoju, zlasti naprednejše med njimi, pozivajo k sprejemanju ustreznih blažilnih ukrepov. Velika večina projektov z industrijskimi plini se izvaja v naprednejših izmed držav v razvoju, ki imajo dovolj zmožnosti, da te cenovno ugodne omejitve financirajo same, saj bi za to financiranje morala zadostovati sredstva, pridobljena v preteklih letih od taistih projektov. Uvedba omejitev uporabe dobropisov za industrijski plin, zlasti če ji sledijo ustrezni sklepi na mednarodnih ravneh, bi morala pomagati privesti do geografsko bolj uravnotežene porazdelitve koristi mehanizmov, ustanovljenih v okviru Kjotskega protokola.
(8)
Projekti z industrijskimi plini vzbujajo okoljske pomisleke. Izjemno visoka donosnost uničevanja HFC-23 privede do spodbujanja neprekinjene proizvodnje in uporabe klorodifluorometana (HCFC-22), toplogrednega plina z veliko močjo tanjšanja ozonskega plašča, v registriranih obratih na najvišji ravni, ki jo metodologija projektne dejavnosti še dopušča. Posledično je lahko proizvodnja HCFC-22 večja, kot bi bila brez projektnih dejavnosti. To pa spodkopava „Montrealsko prilagoditev proizvodnje in uporabe HCFC iz leta 2007“ v okviru Montrealskega protokola o snoveh, ki škodljivo delujejo na ozonski plašč (6), pri dosegi pospešene odprave HCFC-22 za uporabo, ki ni povezana s surovinami. Poleg tega je to v neskladju s financiranjem odprave proizvodnje HCFC-22 s strani držav članic prek prispevkov v multilateralni sklad v okviru Montrealskega protokola. Ti visoki donosi povzročajo izkrivljanja gospodarskih pobud in konkurence ter prehod proizvodnje s proizvajalcev adipinske kisline, ustanovljenih v Uniji, na registrirane proizvajalce v tretjih državah. Veliko ugodnejše obravnavanje proizvajalcev adipinske kisline v okviru kjotskih mehanizmov v primerjavi s proizvajalci, ki od leta 2013 vstopajo v shemo Unije, bo povečalo tveganje podobnih prehodov proizvodnje in neto povečanja emisij po svetu. Da bi se zmanjšala izkrivljanja gospodarskih pobud in konkurence ter da bi se izognili povečanju emisij toplogrednih plinov, so omejitve pri uporabi teh mednarodnih dobropisov upravičene.
(9)
Mednarodni dobropisi od projektov z industrijskimi plini ne prispevajo k prenosu tehnologij ali k potrebni dolgoročni pretvorbi energetskih sistemov v državah v razvoju. Omejevanje teh industrijskih plinov prek skupnega izvajanja in mehanizma čistega razvoja ne prispeva k zmanjšanju emisij na svetovni ravni na najučinkovitejši način, saj se visoki donosi razvijalcev projektov ne uporabijo za zmanjšanje emisij.
(10)
Uporaba popolne omejitve uporabe določenih dobropisov je določena v členu 11a(9) Direktive 2003/87/ES. V primeru projektov z industrijskimi plini je uporaba take omejitve ustrezna. Popolna omejitev uporabe je najučinkovitejši način za odpravo neželenih posledic teh dobropisov na okolje in konkurenco, izboljšavo stroškovne učinkovitosti zmanjšanja emisij na svetovni ravni in okoljske uspešnosti trga ogljika s spodbujanjem investicij v projekte z nizkimi izpusti ogljika.
(11)
V skladu s členom 11a(9) Direktive 2003/87/ES se ukrepi iz te uredbe uporabljajo od 1. januarja 2013, kar je, skladno z omenjenim členom, več kot šest mesecev in manj kot tri leta od datuma sprejetja. Ti ukrepi ne vplivajo na uporabo dobropisov za industrijski plin zaradi obveznosti skladnosti med letom 2012.
(12)
Ukrepi iz te uredbe so v skladu z mnenjem Odbora za podnebne spremembe -
SPREJELA NASLEDNJO UREDBO:
Člen 1
Od 1. januarja 2013 je uporaba mednarodnih dobropisov od projektov, ki vključujejo uničevanje trifluorometana (HFC-23) in dušikovega oksida (N2O) iz proizvodnje adipinske kisline za namene iz člena 11a Direktive 2003/87/ES, prepovedana, razen uporabe dobropisov v zvezi z zmanjšanji emisij do leta 2013 od obstoječih projektov tega tipa za uporabo v zvezi z emisijami naprav sistema EU ETS v letu 2012, ki jih je treba dovoliti do vključno 30. aprila 2013.
Člen 2
Ta uredba začne veljati na dan objave v Uradnem listu Evropske unije.
Ta uredba je v celoti zavezujoča in se neposredno uporablja v vseh državah članicah.
V Bruslju, 7. junija 2011