ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 24. května 2011
o opatření částečné privatizace C 15/10 (ex NN 21/10), které provedlo Řecko u kasina Mont Parnès
(oznámeno pod číslem K(2011) 3505)
(Pouze řecké znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2011/647/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie (SFEU), a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany, aby v souladu s výše uvedenými ustanoveními podaly připomínky, a s ohledem na jejich připomínky (1),
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
Dopisem ze dne 23. června 2002 podala společnost Egnatia AE, jež byla od té doby v důsledku fúze převzata společností Athinaiki Techniki a jež je členem konsorcia Casino Attikis (dále jen „CA“ či „stěžovatel“), Evropské komisi stížnost na údajné porušení pravidel vnitřního trhu EU při údajně netransparentní a diskriminační veřejné soutěži vedené řeckými orgány při prodeji 49 % podílu na kapitálu společnosti Elliniko Kazino Parnithas AE (dále jen „kasino Mont Parnès“) úspěšnému uchazeči, tj. konsorciu Hyatt Regency (dále jen „HR“ nebo „údajný příjemce“) (2).
(2)
Dopisem ze dne 3. října 2002 zaslalo Generální ředitelství pro vnitřní trh a služby Evropské komise (dále jen „GŘ pro vnitřní trh“) kopii spisu Generálnímu ředitelství pro hospodářskou soutěž Evropské komise (dále jen „GŘ pro hospodářskou soutěž“) za účelem souběžné analýzy tohoto případu podle pravidel EU o státních podporách.
(3)
E-mailem ze dne 9. prosince 2002 poskytl zákonný zástupce stěžovatele příslušným útvarům Komise k případu dodatečné informace.
(4)
Dopisem ze dne 24. ledna 2003 informovala Komise o stížnosti na státní podporu řecké orgány a vyzvala Řecko, aby ujasnilo otázky přednesené ve stížnosti. Řecké orgány odpověděly dne 4. března 2003.
(5)
Dne 27. ledna 2003 se pracovníci Komise setkali se zákonným zástupcem stěžovatele.
(6)
Dne 12. února 2003 a 22. srpna 2003 předložil zákonný zástupce údajného příjemce útvarům Komise své podklady.
(7)
Dopisy ze dne 31. března 2003 a 16. května 2003 předložil stěžovatel GŘ pro hospodářskou soutěž dodatečné informace.
(8)
Dne 10. dubna 2003 se zaměstnanci Komise setkali se zástupcem údajného příjemce.
(9)
V období od 15. července 2003 do 16. září 2003 vedla Komise korespondenci se stěžovatelem ohledně odděleného posouzení otázek státní podpory a upozornila stěžovatele na svůj rozhodovací postup, podle nějž postoupení veřejného majetku v rámci veřejné soutěže nepředstavuje státní podporu, bylo-li toto řízení uskutečněno transparentně a bez diskriminace. Stěžovatele proto informovala, že nepřijme žádné stanovisko, dokud GŘ pro vnitřní trh neukončí přezkum postupu při udělení veřejné zakázky.
(10)
Dopisy ze dne 22. ledna 2004 a 4. srpna 2004 ukončilo GŘ pro vnitřní trh své šetření a dospělo k závěru, že postup při udělení zakázky nevykázal žádné nedostatky. Dopisem ze dne 2. června 2004 informovalo GŘ pro hospodářskou soutěž stěžovatele, že podle čl. 20 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (3), uzavřelo stížnost na státní podporu.
(11)
Dne 18. února 2005 předložil stěžovatel u Soudu prvního stupně (nyní Tribunál) návrh na zrušení rozhodnutí Komise tento případ uzavřít.
(12)
Usnesením ze dne 26. září 2006 odmítl Soud prvního stupně žalobu jako nepřípustnou, protože dopis nepředstavuje napadnutelný akt ve smyslu článku 230 Smlouvy o založení Evropského společenství (Smlouvy o ES) (nyní článek 263 Smlouvy o fungování Evropské unie - SFEU) (4).
(13)
Dne 18. prosince 2006 podal stěžovatel u Soudního dvora odvolání proti usnesení Soudu prvního stupně.
(14)
Rozsudkem ze dne 17. července 2008 (5) Soudní dvůr usnesení zrušil, protože se domníval, že sporný akt představoval napadnutelný akt, který nebyl v souladu s povinnostmi Komise podle procesního nařízení, a věc vrátil k projednání Soudu prvního stupně.
(15)
Dopisem ze dne 26. září 2008 stáhlo GŘ pro hospodářskou soutěž dopis o uzavření případu ze dne 2. června 2004 a případ znovu otevřelo.
(16)
V usnesení ze dne 29. června 2009 shledal Soud prvního stupně, že o projednávané žalobě již není třeba rozhodnout, protože byl dotčený dopis stažen (6). Proti tomuto usnesení Soudu prvního stupně podal stěžovatel dne 7. září 2009 odvolání se zdůvodněním, že soud měl považovat stažení dopisu za protiprávní a měl je zrušit.
(17)
E-mailem ze dne 11. září 2009 předložil stěžovatel Komisi další informace.
(18)
Dne 14. října 2009 se zaměstnanci Komise setkali se zástupci stěžovatele. Po tomto setkání předložil stěžovatel při korespondenci s Komisí další informace.
(19)
Dopisem ze dne 21. října 2009 si Komise od Řecka vyžádala dodatečné informace. Dopisem ze dne 13. listopadu 2009 požádalo Řecko o více času na odpověď a Komise mu e-mailem ze dne 18. listopadu 2009 vyhověla. Řecko Komisi odpovědělo dne 11. a 14. ledna 2010.
(20)
Rozsudkem ze dne 6. května 2010 odpověděl Soudní dvůr na žádost o vydání rozhodnutí o předběžné otázce podle článku 234 Smlouvy o ES (nyní článek 267 SFEU), jež byla předložena Simvoulio tis Epikreatis (státní radou) a jež se týkala zejména použití pravidel EU v oblasti zadávání veřejných zakázek na dotčenou veřejnou soutěž. Soudní dvůr dospěl mimo jiné k závěru, že smlouva tohoto typu, jež měla být zadána v dotčené veřejné soutěži, nespadá jako celek do působnosti směrnic týkajících se veřejných zakázek (7). Soudní dvůr k tomu dodal, že tento závěr nevylučuje skutečnost, že podobná smlouva musí dodržovat základní pravidla a obecné zásady Smlouvy, a to zejména svobodu usazování a zásadu volného pohybu kapitálu.
(21)
Dopisem ze dne 6. července 2010 informovala Komise Řecko o svém rozhodnutí zahájit ohledně tohoto opatření řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU (dále jen „rozhodnutí o zahájení řízení“).
(22)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (8). Komise vyzvala zúčastněné strany, aby k opatření podaly své připomínky.
(23)
Po zahájení řízení obdržela Komise připomínky od dvou zúčastněných stran, a to konkrétně od zástupců údajného příjemce (Athens Resort Casino Holdings (9) jménem HR) (10) a od zástupců stěžovatele (Club Hotel Casino Loutraki jménem CA) (11). Řecko podalo své připomínky dopisem ze dne 6. srpna 2010. Připomínky obou zúčastněných stran byly zaslány Řecku dopisem ze dne 29. října 2010 a Řecko na ně reagovalo dopisem ze dne 25. listopadu 2010.
(24)
Dne 16. prosince 2010 (12) Soudní dvůr vynesl rozsudek, podle nějž Tribunál (dříve Soud prvního stupně) při určení, zda je původní žaloba na „správní uzavření“ případu ze strany Komise bezpředmětná, nerozhodl správně.
2. POPIS OPATŘENÍ
(25)
V říjnu roku 2001 řecké orgány vyhlásily výběrové řízení na postoupení 49 % podílu na kapitálu kasina Mont Parnès (13). Do soutěže se přihlásili dva uchazeči, a to konkrétně Kazino Attikis (dále jen „Kasino Attikis“ či „CA“) a konsorcium s názvem Hyatt Regency - Elliniki Technodomiki (dále jen „konsorcium Hyatt Regency“ či „HR“), a oba se v souladu s příslušnými vnitrostátními předpisy dostali do druhého kola veřejné soutěže (14). V řízení, jež bylo údajně neplatné, byla zakázka udělena HR. Následující odstavce 26 až 29 popisují události, které podle informací, jež má Komise k dispozici, vedly k tomuto udělení.
(26)
Podle platných vnitrostátních předpisů měl být vítězný uchazeč vyhlášen na základě předložené nabídky (dražba se vzestupnou cenou), přičemž výchozí prodejní cena byla stanovena na 80 milionů EUR. Hodnotící komise měla rozlepit obálky předložené uchazeči s jejich finanční nabídkou a oznamovat postupně všechny nabídky. Uchazeči s nižší nabídkou měli mít možnost předložit v zapečetěné obálce novou nabídku pro další kolo. Tato nová nabídka měla být přinejmenším rovna původní vyšší nabídce navýšené o 1 % (15). Toto postupné předkládání zvyšujících se nabídek mělo pokračovat v samostatných kolech až do okamžiku, kdy by se jeden z uchazečů stáhl. V tom případě se měla poslední učiněná nabídka prohlásit za prozatímně nejvyšší. Zápis s uvedením prozatímně nejvyšší nabídky měla hodnotící komise předložit správní radě řecké agentury pro rozvoj cestovního ruchu (ETA).
(27)
V prvním kole odevzdali oba uchazeči své nabídky v sídle ETA v zapečetěných obálkách ve stejný okamžik, a to dne 31. května 2002. Konsoricum CA nabídlo částku 91 183 652 EUR, zatímco nabídka HR činila 80 075 000 EUR. Ovšem obálka posledně jmenované společnosti obsahovala kromě nabídky ještě prohlášení s námitkou ohledně legality účasti konsorcia CA ve veřejné soutěži. Konsorcium CA vyjádřilo s tímto prohlášením nesouhlas a tvrdilo, že vyjádření výhrad činí finanční nabídku HR nepřípustnou. Reklamační výbor výhrady CA odmítl s tím, že prohlášení konsorcia HR nemělo vliv na platnost jeho nabídky.
(28)
Ve druhém kole předložilo konsorcium HR v zapečetěné obálce nabídku ve výši 92 105 888 EUR, opět provázenou stejným písemným prohlášením. Po ukončení druhého kola předložil zákonný zástupce konsorcia CA obálku s finanční nabídkou pro třetí kolo a rovněž oddělené prohlášení pro správní radu ETA o porušení pravidel veřejné soutěže z hlediska požadavků na její platnost. Hodnotící komise toto podání odmítla s tím, že by bylo přípustné pouze tehdy, pokud by bylo předloženo v podobě námitky spadající do pravomoci reklamačního výboru. Zákonní zástupci CA poté požádali komisi o pětiminutové odložení, aby mohli rozhodnout o dalších krocích. Odložení jim bylo poskytnuto a zástupci CA odstranili ze stolu výboru jak písemné prohlášení, tak obálku s nabídkou. Když se po pěti minutách vrátili, prohlásili, že nemají v úmyslu námitku podat, a předložili svou nabídku. Konsorcium HR následně podalo námitku a požadovalo, aby bylo třetí kolo nabídkového řízení pokládáno za nepřípustné s odůvodněním, že CA podalo nabídku, kterou následně stáhlo a poté znovu předložilo. Reklamační výbor námitku HR uznal a nabídka CA byla z řízení vyloučena (16).
(29)
Po vyloučení nabídky CA z třetího kola poslala hodnotící komise (17) správní radě ETA kopii zápisu ze svého osmého zasedání, v němž uvedla HR jako uchazeče s první prozatímně nejvyšší nabídkou (nabídka ve výši 92 105 888 EUR) a CA jako uchazeče s druhou prozatímně nejvyšší nabídkou. Hodnotící komise zřejmě nerozpečetila nabídku CA z třetího kola a nevrátila tomuto konsorciu zapečetěnou obálku, ale předala ji ETA za účelem jejího uložení v trezoru ETA (18). Správní rada ETA svolala mimořádnou valnou hromadu. Generální ředitel ETA a právní zástupce Kantor Capital, jenž působil jako hospodářský poradce pověřený tímto řízením, byli poté dne 5. června 2002 pověřeni požádat konsorcium HR o navýšení jeho nabídky. HR následně navýšil navrženou částku na 110 milionů EUR. Dne 12. června 2002 předložilo konsorcium CA správní radě ETA dopis s nabídkou ve výši 162 milionů EUR, jež byla následně odmítnuta, protože byla podána po uzavření veřejné soutěže. Nabídka HR byla nakonec stále zvyšována, až dosáhla částky 120 milionů EUR (19).
3. ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ FORMÁLNÍHO VYŠETŘOVACÍHO ŘÍZENÍ
(30)
Komise zahájila formální vyšetřovací řízení, protože se nebyla schopna zbavit pochybností, zda byl podíl na kapitálu kasina Mont Parnès ve výši 49 % prodán řeckým státem za nejvyšší nabídku podanou v nabídkovém řízení, jež splňovalo požadavky na otevřenost, transparentnost a nediskriminaci. Komise si nebyla zejména jista, zda při prodeji nebylo kupujícímu poskytnuto protiprávní preferenční zacházení, a zda tak byla zaplacena tržní cena. Komise se domnívala, že vyloučení CA z veřejné soutěže a vyloučení nabídky CA ve výši 162 milionů EUR podané po ukončení veřejné soutěže může být příznakem prodeje pod hodnotou, a tím i existence podpory v podobě ušlých státních prostředků.
4. PŘIPOMÍNKY ŘECKA
(31)
Řecko předložilo své připomínky dopisem ze dne 6. srpna 2010. Řecko popírá existenci státní podpory s odůvodněním, že veřejná soutěž na prodej jeho podílu na kapitálu kasina Mont Parnès proběhla v souladu s platnými právními předpisy a že 49 % podíl v kasinu byl prodán za tržní cenu.
(32)
Řecké orgány především zdůrazňují, že výběr uchazečů do veřejné soutěže a celé zadávací řízení byly plně v souladu s právními předpisy a proběhly v souladu s pravidly výzev k podávání nabídek (20), které se řídily platnými právními předpisy, a že oba uchazeči veřejné soutěže s těmito výzvami bez výhrad souhlasili.
(33)
Řecké orgány také vysvětlují, že prohlášení HR obsažené v obálce s jeho finanční nabídkou v prvním a druhém kole veřejné soutěže nemělo vliv na platnost jeho finančních nabídek, ale týkalo se pouze účasti CA ve veřejné soutěži jako takové, a že reklamační výbor oprávněně považoval finanční nabídky HR za nabídky v souladu s právními předpisy.
(34)
Řecké orgány dále podrobněji vysvětlují, že nabídka podaná CA ve třetím kole veřejné soutěže, o které stěžovatel prohlašuje, že byla ve výši 107 milionů EUR, byla vyloučena, protože obálka byla odstraněna z dohledu hodnotící komise. Za těchto okolností si hodnotící komise nemohla být jista, zda nabídka nebyla změněna. V každém případě by opětovné podání nabídky představovalo její druhé podání ve stejném kole, což by bylo v rozporu s pravidly.
(35)
Řecké orgány vysvětlují, že nabídka ve výši 92 105 888 EUR učiněná konsorciem HR ve druhém kole, jež byla vyšší než nabídka CA ve výši 91 183 652 EUR z prvního kola, byla v souladu s pravidly veřejné soutěže, protože podle podmínek výzvy k podávání nabídek musela být každá nová nabídka navýšena o 1 % a ne o 10 %, jak se předpokládalo v rozhodnutí Komise o zahájení řízení. Pravidla veřejné soutěže byla proto v tomto ohledu dodržena.
(36)
Řecké orgány také tvrdí, že poslední nabídka konsorcia CA ve výši 162 milionů EUR, což je částka, o které konsorcium CA tvrdí, že ji bylo ochotno zaplatit, není platná, protože byla učiněna po ukončení veřejné soutěže a mimo ni. Přijetí této nabídky by znamenalo porušení zásady zákonnosti, protože cílem veřejného nabídkového řízení není pouze sloužit finančním zájmům státu, ale také širšímu veřejnému zájmu, tj. zajistit co možná nejvyšší cenu při dodržení zásady zákonnosti (tj. zákonných pravidel stanovených v předpisech o výzvách k podávání nabídek, v zadávací dokumentaci a v jiných platných právních předpisech).
(37)
Řecké orgány dále vysvětlují, že veřejnou soutěž prostě nezrušily a nevyhlásily novou, protože by to znamenalo znovu provést celé řízení, a to již počtvrté za osm let, což by poškodilo mezinárodní pověst Řecka, aniž by přitom bylo jisté, že by další veřejná soutěž zajistila cenu ve výši 162 milionů EUR. V tomto ohledu Řecko dokonce zpochybňuje důvěryhodnost nabídky ve výši 162 milionů EUR, protože konsorcium CA si bylo vědomo, že její přijetí by pouze vyvolalo zrušení řízení a zahájení nového.
(38)
Řecké orgány dále potvrzují (21) přiměřenost ceny, jež byla nakonec zaplacena (120 milionů EUR), protože byla o 25,5 % vyšší než znalecké ocenění ve výši 95,4 milionu EUR provedené před veřejnou soutěží nezávislým odhadcem a zapečetěné až do konce řízení. Prohlašují, že o vypracování tohoto ocenění, ačkoliv nebylo kvůli veřejné soutěži nutné, požádaly s cílem chránit zájmy Řecka i v budoucnu (22).
(39)
Pokud jde o tvrzení stěžovatele, že původní podmínky výzvy k podávání nabídek byly vylepšeny následným zákonem č. 3139/2003, který privatizaci potvrdil, řecké orgány vysvětlují, že výzvy k podávání nabídek nebyly změněny ani zákonem č. 3139/2003, ani žádným jiným způsobem. Podle Řecka tento zákon pouze reguluje různá povolení ve spojení s investováním a provozováním kasina a obsahuje opatření k ochraně pracovníků po privatizaci. Tento zákon nezbavil HR povinnosti investovat do kasina Mont Parnès částku 44 milionů EUR a smluvní doložka ohledně vrácení 70 % ceny konsorciu HR v případě, že by před rokem 2012 byla udělena provozní licence jinému kasinu, byla již výslovným ustanovením výzvy k podávání nabídek.
(40)
Řecké orgány proto konstatují, že prodejní cena představuje tržní hodnotu podílu na kapitálu kasina Mont Parnès ve výši 49 %.
(41)
Na podporu svého tvrzení, že při veřejné soutěži nedošlo k žádným nesrovnalostem, poukazují řecké orgány na řadu rozsudků vnitrostátních soudů, které rozebíraly soulad veřejné soutěže se zákonem podle vnitrostátních právních předpisů. K dnešnímu dni vnitrostátní soudy neshledaly ve veřejné soutěži žádné nesrovnalosti, a proto různé stížnosti podané CA v tomto ohledu odmítly (23). Z nálezů vnitrostátních soudů, které potvrdily řádný průběh veřejné soutěže, se řecké orgány odvolávají zejména na následující:
a) Řízení před občanskoprávními soudy
(42)
Ve svém rozsudku 8118/2002 (24) odmítl soud prvního stupně v Aténách stížnost podanou CA a rozhodl, že:
-
Hodnotící komise a reklamační výbor správně rozhodly, že nabídky HR z prvního a druhého kola byly v souladu s výzvami k podávání nabídek. Prohlášení HR připojené k jeho nabídkám neovlivnilo jejich bezpodmínečnou povahu.
-
Konsorcium CA předložilo nabídku v 15:30 hod., tzn. na začátku třetího kola, jak stanovila hodnotící komise na konci druhého kola. Nabídku vzal zástupce CA zpět z vlastní vůle a podnětu, ačkoliv se ho od toho snažil předseda hodnotící komise odradit. Pokud by předseda hodnotící komise zástupce CA výslovně varoval před zpětvzetím nabídky, vedlo by to k diskriminačnímu zacházení vůči HR a ve prospěch CA.
-
Druhou nabídku CA ve třetím kole považoval reklamační výbor správně za nepřípustnou. Každý uchazeč mohl podat v každém kole pouze jednu nabídku. Pokud by druhá nabídka CA ve třetím kole byla považována za přípustnou, mohlo by to navíc vést k porušení zásady transparentnosti. Zástupce CA si vzal zpět první zapečetěnou obálku CA, opustil místo konání veřejné soutěže a při svém návratu předložil zapečetěnou obálku, u které nebylo možno ověřit, zda se jedná o stejnou obálku, jako byla obálka první (25).
b) Řízení před správními soudy
(43)
Podle řeckých orgánů v současné době projednává státní rada (nejvyšší správní soud) věc týkající se jiné stížnosti CA na údajně protiprávní postup při veřejné soutěži (26). Na vynesení konečného rozsudku se v současné době čeká, ale řecké orgány poznamenávají, že soudce zpravodaj navrhl stížnost CA zamítnout jako nepřípustnou z důvodu judikatury a nedůvodnou kvůli podstatě (27).
c) Trestněprávní řízení
(44)
V důsledku žaloby podané společností CA v roce 2002 proti členům hodnotící komise, reklamačního výboru, ETA, posudkovému poradci (American Appraisal Hellas Ltd) a finančnímu poradci (Kantor) kvůli jejich jednání během veřejné soutěže vynesla soudní rada odvolacích soudců, jíž byla věc předložena k přezkoumání, osvobozující výnos (28) a shledala zejména, že:
-
první ani druhé rozhodnutí reklamačního výboru nebylo protiprávní a nebyl zjištěn žádný odpovídající důkaz o pochybení jeho členů. Členové reklamačního výboru zamítnutím námitky CA v prvním a druhém kole a na druhé straně přijetím námitky HR ve třetím kole neporušili podmínky výzev k podávání nabídek a nezacházeli s oběma uchazeči rozdílným způsobem,
-
rozhodnutí hodnotící komise nebylo protiprávní a její členové nezacházeli s oběma uchazeči rozdílným způsobem. Hodnotící komise se navíc podle podmínek výzev k podávání nabídek musela držet zjištění reklamačního výboru,
-
se zástupce ETA nedopustil porušení příslušných vnitrostátních předpisů tím, že požádal uchazeče s první prozatímně nejvyšší nabídkou (HR) o navýšení jeho finanční nabídky. Zástupce ETA neměl povolení vstupovat do jednání a pravomoc zrušit nebo odvolat nabídkové řízení.
(45)
Výše uvedený osvobozující výnos byl dále napaden před vnitrostátními soudy (29) a nedávno vynesl aténský odvolací soud rozsudek osvobozující všechny žalované osoby (rozsudek 466/2011). Plné znění tohoto rozsudku není dosud dostupné.
(46)
Při zohlednění všech výše uvedených připomínek trvají řecké orgány závěrem na tom, že posuzované opatření neobsahuje státní podporu ve smyslu článku 107 SFEU.
5. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(47)
Dopisem ze dne 4. srpna 2010 vstoupili zástupci údajného příjemce (tj. Athens Resort Casino Holding jménem HR) do řízení Komise jako zúčastněná strana. Údajný příjemce předložil stejné připomínky, jako jsou připomínky Řecka shrnuté v oddílu 4.
(48)
Údajný příjemce navíc prohlašuje, že cena, jež byla skutečně zaplacena za podíl v kasinu, dosáhla výše 120 milionů EUR, což je o 10 milionů EUR více, než bylo předtím domluveno (30). Byla tak dokonce mnohem vyšší než odborné ocenění ve výši 95,4 milionů EUR, které bylo vyhotoveno (ale nezveřejněno) před zahájením veřejné soutěže.
(49)
Údajný příjemce dále tvrdí, že ETA nejen neměla povinnost, ale ani právo vyhlásit uchazeče s druhou prozatímní nejvyšší nabídkou, protože by to znamenalo zahájit nová kola nabídkového řízení, a to v rozporu s podmínkami výzev k podávání nabídek. Dále tvrdí, že nabídka CA ve výši 162 milionů EUR mimo veřejnou soutěž byla podána bez rizika, že by mohla být brána vážně, a byla předložena pouze s cílem vyvolat zrušení veřejné soutěže. Potvrzuje, že by určitě vznesl námitky proti rozhodnutí o přijetí této nabídky i s rizikem, že celé řízení bude zrušeno. V tomto ohledu také zdůrazňuje stanovisko právní rady státu, jež potvrdilo, že na nabídku CA nelze brát zřetel nebo ji přijmout (31).
(50)
Údajný příjemce také zpochybňuje domněnku Komise, uvedenou v rozhodnutí o zahájení řízení, ohledně možného narušení hospodářské soutěže a ovlivnění obchodu, protože hazardní hry představují celosvětové podnikání a společnosti vyvíjející činnost na tomto poli vykonávají hospodářskou činnost na mezinárodním trhu. Údajný příjemce tvrdí, že Mont Parnès nevyvíjí činnost na mezinárodní úrovni, ale působí pouze místně, a nekonkuruje tak zahraničním kasinům.
(51)
Dopisem ze dne 29. září 2010 do řízení Komise zasáhla jako zúčastněná strana společnost Club Hotel Casino Loutraki AE (jménem CA) (32). V tomto dopise tvrdí, že při vyčíslení výše údajné podpory je nutno zohlednit také rozdíl mezi nabídkami a dopad schvalovacího zákona na povinnosti kupce vyplývající z podmínek veřejné soutěže.
6. POSOUZENÍ OPATŘENÍ
6.1 Existence státní podpory při postoupení podílů přímým prodejem
(52)
Čl. 107 odst. 1 SFEU stanoví, že veškeré podpory poskytované v jakékoli formě členským státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem, nestanoví-li Smlouvy jinak.
(53)
Podle ustálené judikatury Soudního dvora Evropské unie (33) a pravidel a praxe Komise v oblasti státní podpory v rámci privatizace (34) neexistuje v případě, že členský stát nakupuje nebo prodává akcie podniků, žádné zvýhodnění, je-li chování členského státu v souladu s jednáním soukromého investora v tržním hospodářství.
(54)
Pokud dochází k prodeji akcií na burze, obecně se předpokládá, že se tak děje za tržních podmínek a bez jakéhokoliv zvýhodnění. Pokud ovšem postoupení podílů probíhá formou přímého prodeje, lze předpokládat, že neexistuje žádné zvýhodnění, jsou-li splněny následující podmínky: zaprvé, majetkový podíl je prodán v nediskriminační, transparentní a otevřené veřejné soutěži přístupné všem zájemcům; zadruhé, s postoupením nejsou spojeny žádné podmínky, jež nejsou běžné u srovnatelných transakcí mezi soukromými subjekty a jež mohou případně snížit prodejní cenu; zatřetí, majetkový podíl je prodán subjektu, který předložil nejvyšší nabídku; a začtvrté, všichni účastníci řízení musí mít dostatek času a informací k řádnému ocenění aktiv, jež se stane základem jejich nabídky.
(55)
Jinými slovy: probíhá-li privatizace přímým prodejem, slouží jako měřítko pro posouzení, zda transakce týkající se státního majetku obsahuje zvýhodnění, skutečnost, jestli by se subjekt působící v tržním hospodářství a postavený do podobné situace choval stejně, tj. jestli by prodal společnost za stejnou cenu. Jako důvod pro přijetí nižší ceny nemohou být zohledněny nehospodářské ohledy, jako jsou např. důvody průmyslové politiky, ohledy na zaměstnanost nebo cíle regionálního rozvoje, o kterých by subjekt působící v tržním hospodářství neuvažoval a které naopak poukazují na existenci zvýhodnění. Tato zásada byla opakovaně vysvětlována Komisí a trvale potvrzována Soudním dvorem (35).
(56)
Pokud tedy není některý z výše uvedených požadavků splněn, Komise soudí, že je nutno veřejný prodej přezkoumat z hlediska možné podpory, a musí proto být oznámen. Při dodržení těchto požadavků je možno zaručit, že stát obdrží za svůj majetek nejvyšší cenu, tj. cenu tržní, a že tak neexistuje žádné zvýhodnění.
6.2 Prodej 49 % podílu na kapitálu kasina Mont Parnès
(57)
Při zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU měla Komise pochybnosti o tom, zda prodej kasina Mont Parnès proběhl v rámci otevřené, transparentní a nediskriminační veřejné soutěže. Podle informací dostupných v této fázi Komise soudila, že je značně obtížné zjistit, zda nebylo protiprávně poskytnuto preferenční zacházení, a zda tak byla zaplacena tržní cena či ne. Komise se obávala, že nesrovnalosti v průběhu veřejné soutěže mohly vést k poskytnutí státní podpory.
(58)
Komise proto provedla v rámci formálního vyšetřování posouzení příslušných skutečností. Toto posouzení je založeno na souboru dostupných důkazů o opatření.
(59)
Během různých fází řízení obdržela Komise informace o řadě právních úkonů na vnitrostátní úrovni, které potvrzují správnost průběhu původní veřejné soutěže. Komise zaznamenává, že k dnešnímu dni zřejmě žádný rozsudek soudu na vnitrostátní úrovni nepotvrdil připomínky stěžovatele ohledně nesrovnalostí a nerovného zacházení při veřejné soutěži (viz také výše odstavce 41 až 46). Vnitrostátní soudy zatím spíše potvrzují zákonnost a nediskriminační povahu veřejné soutěže podle vnitrostátních pravidel.
(60)
Ačkoliv posouzení Komise není závislé na nálezech vnitrostátních soudů, může je ve své analýze zohlednit jako jeden z faktorů. Komise ale poznamenává, že toto posouzení není v žádném případě zamýšleno jako výklad vnitrostátních právních předpisů, což je pouze v pravomoci členského státu.
(61)
V těchto souvislostech se Komise domnívá, že zákonnost veřejné soutěže podle vnitrostátních právních předpisů, jak je popsána a zdůvodněna v rozsáhlém a hloubkovém přezkumu, který dosud provedly různé vnitrostátní soudy, představuje důležitý náznak správnosti a nediskriminační povahy veřejné soutěže. Toto zřejmé potvrzení platnosti veřejné soutěže podle vnitrostátních předpisů může Komise vedle dalších faktorů zohlednit ve svém posouzení podle předpisů EU o státních podporách s tím, že nabídkové řízení bylo otevřené, bezpodmínečné a nediskriminační.
(62)
Pokud jde o otázku vznesenou v rozhodnutí o zahájení řízení ohledně skutečnosti, že jedna z nabídek zřejmě porušila pravidlo výzvy k podávání nabídek ohledně minimálního navýšení oproti předchozí nabídce, Komise poznamenává, že tato otázka byla vyřešena, protože bylo požadováno navýšení o 1 % a nikoliv o 10 %, jak Komise vyrozuměla. Komise proto soudí, že pravidla veřejné soutěže byla v tomto ohledu splněna.
(63)
Pokud jde o údajné rozdílné zacházení s různými námitkami vznesenými během veřejné soutěže, Komise rovněž zaznamenává, že řecké orgány poskytly přijatelné vysvětlení vyloučení nabídky společnosti CA z veřejné soutěže podle použitelných pravidel, jež zakazují druhé předložení ve stejném nabídkovém kole.
(64)
Pokud jde o údajné nerovné zacházení s různými nabídkami učiněnými po ukončení veřejné soutěže, Komise soudí, že rozdílné zacházení - vyjednávání s úspěšným uchazečem o navýšení ceny a zároveň odmítnutí vzít v potaz nabídku stěžovatele ve výši 162 milionů EUR - lze vzhledem k existujícím pochybnostem o zákonnosti druhé z nabídek přijmout jako postup přípustný při veřejné soutěži. Komise navíc nemůže označit nepřípustnou nabídku stěžovatele ve výši 162 milionů EUR za důvěryhodnou, protože byla podána až po ukončení veřejné soutěže a v rozporu s jeho procesními pravidly.
(65)
Pokud jde o domněnku, že celé řízení bylo možno zrušit, řecké orgány uvedly, že by to znamenalo nové konání řízení s možným rizikem dalšího snížení ceny, které se mělo dosáhnout.
(66)
Řecké orgány také uvedly, že podmínky zadání veřejné zakázky nebyly změněny zákonem č. 3139/2003 ani žádným jiným způsobem.
(67)
Pokud jde o obdrženou cenu, Komise zaznamenává, že cena ve výši 120 milionů EUR (36), která byla nakonec za kasino zaplacena, je sice stále nižší než nepřípustná nabídka ve výši 162 milionů EUR, o níž stěžovatel tvrdí, že ji byl připraven učinit po svém vyloučení z veřejné soutěže, ale je vyšší než nejvyšší nabídka ve výši 107 milionů EUR, již stěžovatel zřejmě v soutěži předložil, a dokonce významně vyšší (o 25,5 %) než odborné ocenění podílu na částku 95,4 milionu EUR provedené před veřejnou soutěží.
6.3 Závěr
(68)
Po zahájení formálního vyšetřovacího řízení vyřešily řecké orgány uspokojivým způsobem předběžné pochybnosti vyjádřené Komisí v rozhodnutí o zahájení řízení. Komise zejména nenašla důkaz, který by umožňoval dospět k závěru o preferenčním zacházení s údajným příjemcem, jež by vedlo k poskytnutí jakéhokoliv zvýhodnění. Předpokládá se, že prodejem svého podílu v kasinu v otevřeném, bezpodmínečném a nediskriminačním nabídkovém řízení uchazeči s nejvyšší nabídkou získalo Řecko nejvyšší cenu na trhu a nepřipravilo stát o prostředky. Komise proto může uznat, že by subjekt působící v tržním hospodářství prodal za podobných okolností příslušný podíl v kasinu za podobnou cenu. Komise proto soudí, že prodej 49 % státního podílu na kapitálu kasina Mont Parnès řeckým státem neznamená žádné zvýhodnění, a nepředstavuje tak státní podporu.
7. ZÁVĚR
(69)
Komise soudí, že prodej 49 % státního podílu na kapitálu kasina Mont Parnès řeckým státem nepředstavuje podporu,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Prodej 49 % státního podílu na kapitálu kasina Mont Parnès řeckým státem nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno Řecké republice.
V Bruselu dne 24. května 2011.
SKLEP KOMISIJE
z dne 24. maja 2011
o ukrepu delne privatizacije C 15/10 (ex NN 21/10), ki ga je Grčija izvedla za igralnico Mont Parnès
(notificirano pod dokumentarno številko C(2011) 3505)
(Besedilo v grškem jeziku je edino verodostojno)
(Besedilo velja za EGP)
(2011/647/EU)
EVROPSKA KOMISIJA JE -
ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti prvega pododstavka člena 108(2) Pogodbe,
ob upoštevanju Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru in zlasti člena 62(1)(a) Sporazuma,
po pozivu vsem zainteresiranim stranem, naj predložijo svoje pripombe v skladu z navedenima določbama, in ob upoštevanju teh pripomb (1),
ob upoštevanju naslednjega:
1. POSTOPEK
(1)
Z dopisom z dne 23. junija 2002 je podjetje Egnatia AE, katerega vodenje je po združitvi prevzelo podjetje Athinaiki Techniki in ki je član konzorcija Casino Attikis (v nadaljnjem besedilu: podjetje CA ali pritožnik), Evropski komisiji predložilo pritožbo glede domnevne kršitve pravil EU o notranjem trgu v zvezi z domnevno nepreglednim in diskriminacijskim javnim razpisom, ki so ga grški organi uporabili pri prodaji 49 % kapitala igralnice Elliniko Kazino Parnithas AE (v nadaljnjem besedilu: igralnica Mont Parnès) uspešnemu ponudniku, tj. konzorciju Hyatt Regency (v nadaljnjem besedilu: podjetje HR ali domnevni upravičenec) (2).
(2)
Z dopisom z dne 3. oktobra 2002 je Generalni direktorat Evropske komisije za notranji trg (v nadaljnjem besedilu: GD za notranji trg) posredoval kopijo dokumenta Generalnemu direktoratu za konkurenco (v nadaljnjem besedilu: GD za konkurenco), da bi ta opravil vzporedno analizo zadeve na podlagi pravil EU o državni pomoči.
(3)
Z elektronsko pošto z dne 9. decembra 2002 je odvetnik pritožnika zadevnim oddelkom Komisije predložil dodatna pojasnila v zvezi z zadevo.
(4)
Z dopisom z dne 24. januarja 2003 je Komisija grškim organom posredovala pritožbo v zvezi z državno pomočjo in pozvala Grčijo k pojasnitvi izpostavljenih vprašanj. Grški organi so odgovorili 4. marca 2003.
(5)
27. januarja 2003 se je osebje Komisije sestalo z odvetnikom pritožnika.
(6)
12. februarja 2003 in 22. avgusta 2003 je odvetnik domnevnega upravičenca službam Komisije predložil dokazila.
(7)
Z dopisoma z dne 31. marca 2003 in z dne 16. maja 2003 je pritožnik GD za konkurenco predložil dodatne informacije.
(8)
10. aprila 2003 se je osebje Komisije sestalo z odvetnikom domnevnega upravičenca.
(9)
V obdobju od 15. julija 2003 do 16. septembra 2003 je Komisija s pritožnikom izmenjala več mnenj v zvezi z ločeno oceno vprašanj državne pomoči in pritožnika opozorila na svojo prakso odločanja, v skladu s katero odsvojitev javne dobrine v okviru postopka javnega razpisa ne pomeni državne pomoči, če ta postopek poteka pregledno in nediskriminacijsko. Zato je Komisija pritožnika obvestila, da ne bo zavzela stališča, dokler GD za notranji trg ne zaključi svoje ocene postopka oddaje javnega naročila.
(10)
Z dopisoma z dne 22. januarja 2004 in z dne 4. avgusta 2004 je GD za notranji trg zaključil preiskavo, pri čemer je podal mnenje, da v postopku oddaje naročila ni bilo nobenih pomanjkljivosti. Z dopisom z dne 2. junija 2004 je GD za konkurenco obvestil pritožnika, da je končal postopek v zvezi s pritožbo glede državne pomoči v skladu s členom 20(2) Uredbe Sveta (ES) št. 659/1999 z dne 22. marca 1999 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena 93 Pogodbe ES (3).
(11)
Pritožnik je 18. februarja 2005 vložil tožbo za razveljavitev sklepa Komisije, da se zadeva zaključi, pri Sodišču prve stopnje (zdaj Splošno sodišče).
(12)
S sklepom z dne 26. septembra 2006 je Sodišče prve stopnje zavrnilo tožbo kot nesprejemljivo, pri čemer je navedlo mnenje, da dopis ni izpodbojni akt v skladu s členom 230 Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti (Pogodbe ES) (zdaj člen 263 Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU)) (4).
(13)
18. decembra 2006 je pritožnik pri Sodišču vložil pritožbo zoper sklep Sodišča prve stopnje.
(14)
S sodbo z dne 17. julija 2008 (5) je Sodišče razveljavilo sklep. Sklenilo je, da je izpodbijani akt izpodbojni akt, ki ne izpolnjuje obveznosti Komisije v skladu s postopkovno uredbo, in zadevo napotilo nazaj na Sodišče prve stopnje.
(15)
Z dopisom z dne 26. septembra 2008 je GD za konkurenco preklical dopis z dne 2. junija 2004 o zaključku postopka in obnovil zadevo.
(16)
S sklepom z dne 29. junija 2009 je Sodišče prve stopnje na podlagi preklica dopisa ugotovilo, da sprejetje sklepa ni več potrebno (6). Pritožnik se je 7. septembra 2009 pritožil na ta sklep Sodišča prve stopnje na podlagi utemeljitve, da bi moralo Sodišče obravnavati preklic dopisa kot nezakonit in ga razveljaviti.
(17)
Z elektronsko pošto z dne 11. septembra 2009 je pritožnik predložil Komisiji nadaljnje informacije.
(18)
14. oktobra 2009 se je osebje Komisije sestalo s predstavniki pritožnika. Po tem sestanku je pritožnik pri več izmenjavah informacij predložil Komisiji nadaljnje informacije.
(19)
Komisija je z dopisom z dne 21. oktobra 2009 zaprosila Grčijo za dodatne informacije. Grčija je z dopisom z dne 13. novembra 2009 zaprosila za podaljšanje roka za odgovor, ki ga je Komisija odobrila z elektronsko pošto z dne 18. novembra 2009. Grčija je odgovorila Komisiji 11. in 14. januarja 2010.
(20)
S sodbo z dne 6. maja 2010 se je Sodišče odzvalo na predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 Pogodbe ES (zdaj člena 267 PDEU), ki ga je predložil Simvoulio tis Epikreatias (državni svet), zlasti v zvezi z uporabo pravil EU o oddaji javnih naročil pri zadevnem postopku javnega razpisa. Sodišče je med drugim sklenilo, da, obravnavano kot celota, naročilo, kot je to, ki se bo oddalo po zadevnem razpisu, ne spada na področje uporabe direktiv o javnih naročilih (7). Poleg tega je Sodišče navedlo, da ta sklep ni izključeval dejstva, da mora tako naročilo spoštovati osnovna pravila in splošna načela Pogodbe, zlasti tista v zvezi s svobodo ustanavljanja in prostim pretokom kapitala.
(21)
Komisija je z dopisom z dne 6. julija 2010 obvestila Grčijo, da se je v zvezi z ukrepom odločila za začetek postopka iz člena 108(2) PDEU (v nadaljnjem besedilu: odločitev o začetku postopka).
(22)
Odločitev Komisije o začetku postopka je bila objavljena v Uradnem listu Evropske unije (8). Komisija je pozvala zainteresirane strani, naj predložijo svoje pripombe o ukrepu.
(23)
Po začetku postopka je Komisija prejela pripombe dveh zainteresiranih strani, in sicer pripombe predstavnikov domnevnega upravičenca (Athens Resort Casino Holdings (9) v imenu podjetja HR) (10) in predstavnikov pritožnika (Club Hotel Casino Loutraki v imenu podjetja CA) (11). Grčija je svoje pripombe predložila z dopisom z dne 6. avgusta 2010. Pripombe obeh zainteresiranih strani so bile poslane Grčiji z dopisom z dne 29. oktobra 2010, na katerega je Grčija odgovorila z dopisom z dne 25. novembra 2010.
(24)
Sodišče je 16. decembra 2010 (12) razsodilo, da je bil sklep Splošnega sodišča (nekdanje Sodišče prve stopnje) v zvezi s prvotnim izpodbijanjem sklepa Komisije o „administrativnem zaključku“ zadeve, da je zadeva brezpredmetna, napačen.
2. OPIS UKREPA
(25)
Grški organi so oktobra 2001 sprožili postopek oddaje javnega naročila z namenom prevzema 49 % kapitala igralnice Mont Parnès (13). Konkurirala sta dva ponudnika, in sicer Kazino Attikis (igralnica Attikis ali podjetje CA) in konzorcij Hyatt Regency - Elliniki Technodomiki (konzorcij Hyatt Regency ali podjetje HR), pri čemer sta bila oba izbrana za sodelovanje v drugi fazi postopka oddaje javnega naročila (14) ob upoštevanju zadevnih nacionalnih določb. Po postopkih, ki so bili domnevno neveljavni, se je naročilo oddalo podjetju HR. Naslednje uvodne izjave 26 do 29 na podlagi informacij, ki so na voljo Komisiji, opisujejo dogodke, ki so privedli do te oddaje naročila.
(26)
V skladu z veljavnimi nacionalnimi določbami bi se zmagovalni kandidat določil z zbiranjem ponudb (dražba z višanjem cene), pri čemer bi bila prvotna prodajna cena 80 milijonov EUR. Razpisni odbor bi odpečatil ovojnice kandidatov, v katerih bi ti predložili svoje finančne ponudbe, in naznanil vsako ponudbo. Kandidat z najnižjo ponudbo bi bil upravičen do predložitve nove ponudbe, ki bi jo v zapečateni ovojnici predložil v naslednjem krogu. Ta nova ponudba bi morala biti vsaj enaka prvotno višji ponudbi, povečani za 1 % (15). To naknadno zbiranje ponudb bi se v ločenih krogih izvajalo za nedoločen čas, dokler eden od ponudnikov ne bi odstopil, pri čemer bi se zadnji ponudnik razglasil za začasno najboljšega ponudnika. Razpisni odbor bi zapisnik, v katerem je naveden začasni najboljši ponudnik, predložil upravnemu odboru helenskega organa za razvoj turizma (v nadaljnjem besedilu: ETA).
(27)
V prvem krogu sta kandidata na sedežu ETA v zapečatenih ovojnicah istočasno predložila svoji ponudbi, in sicer 31. maja 2002. Ponudba podjetja CA je bila 91 183 652 EUR, ponudba podjetja HR pa 80 075 000 EUR. Vendar je ovojnica slednjega podjetja poleg ponudbe vsebovala tudi izjavo, ki je spodbijala zakonitost sodelovanja konzorcija CA v postopku javnega razpisa. Podjetje CA je tej izjavi ugovarjalo, pri čemer je navedlo, da je finančna ponudba podjetja HR zaradi oblikovanja pridržkov nesprejemljiva. Odbor za ugovore je zavrnil ugovor podjetja CA in navedel, da izjava podjetja HR ne vpliva na veljavnost njegove ponudbe.
(28)
V drugem krogu je podjetje HR v zapečateni ovojnici predložilo ponudbo v znesku 92 105 888 EUR, kateri je ponovno priložilo enako pisno izjavo. Po zaključku drugega kroga je odvetnik podjetja CA predložil ovojnico s finančno ponudbo za tretji krog, upravnemu odboru ETA pa ločeno izjavo o kršitvi pogojev javnega razpisa v zvezi z zahtevami glede veljavnosti javnega razpisa. Razpisni odbor je zavrnil predložitev izjave z utemeljitvijo, da bi bila sprejemljiva le, če bi bila predložena v obliki ugovora v pristojnosti odbora za ugovore. Odvetnik podjetja CA je potem zaprosil odbor za petminutni odlog, da bi se lahko odločili za naslednji korak. Odlog je bil odobren, pri čemer je podjetje CA umaknilo pisno izjavo in ovojnico s ponudbo. Ko so se po petih minutah vrnili, so navedli, da ne nameravajo predložiti ugovora, in predložili ponudbo. Podjetje HR je potem predložilo ugovor in zahtevalo, da se tretji krog ponudb obravnava kot nesprejemljiv, ker je podjetje CA predložilo ponudbo, ki jo je zatem umaknilo in ponovno predložilo. Odbor za ugovore je sprejel ugovor podjetja HR in ponudba podjetja CA (16) je bila izključena iz postopka.
(29)
Po izključitvi ponudbe podjetja CA v tretjem krogu je razpisni odbor upravnemu odboru ETA poslal (17) kopijo zapisnika s svojega osmega sestanka, na katerem je imenoval podjetje HR za prvega začasnega najboljšega ponudnika (s ponudbo v znesku 92 105 888 EUR) in podjetje CA za drugega začasnega najboljšega ponudnika. Zdi se, da razpisni odbor ni odpečatil ovojnice podjetja CA iz tretjega kroga in je podjetju ni vrnil, ampak jo je posredoval ETA, da jo shrani v svojem sefu (18). Upravni odbor ETA je sklical izredni splošni sestanek. Po tem sta bila 5. junija 2002 direktor ETA in odvetnik podjetja Kantor Capital, ekonomski svetovalec, odgovoren za postopke, pooblaščena, da pozoveta podjetje HR k izboljšanju ponudbe. Podjetje HR je predlagani znesek zvišalo na 110 milijonov EUR. Podjetje CA je 12. junija 2002 upravnemu odboru ETA predložilo dopis s ponudbo v znesku 162 milijonov EUR, ki pa je bila zavrnjena, ker je bila predložena po zaključku postopka javnega razpisa. Nazadnje je podjetje HR dodatno izboljšalo ponudbo, pri čemer jo je zvišalo na 120 milijonov EUR (19).
3. ODLOČITEV O ZAČETKU FORMALNEGA POSTOPKA PREISKAVE
(30)
Komisija je začela formalni postopek preiskave, ker se ni mogla znebiti dvomov, ali je grška država 49-odstotni delež kapitala igralnice Mont Parnès prodala najboljšemu ponudniku v prodajnem postopku, ki je izpolnjeval zahteve glede odprtosti, preglednosti in nediskriminacije. Komisija zlasti ni bila prepričana, ali je bil v prodajnem postopku kupec nezakonito prednostno obravnavan in ali je bila v povezavi s tem tržna cena plačana ali ne. Komisija je menila, da izključitev podjetja CA in njegove ponudbe v znesku 162 milijonov EUR, predložene po zaključku razpisa, iz razpisa morda dokazuje prodajo pod vrednostjo in s tem obstoj pomoči v obliki državnih sredstev, ki se jim je država odrekla.
4. PRIPOMBE GRČIJE
(31)
Grčija je svoje ugotovitve predložila z dopisom z dne 6. avgusta 2010. Grčija spodbija obstoj državne pomoči na podlagi utemeljitve, da je postopek javnega razpisa za prodajo njenega deleža kapitala igralnice Mont Parnès potekal v skladu z veljavno zakonodajo in da je bil 49-odstotni delež prodan po tržni ceni.
(32)
Grški organi najprej poudarjajo, da sta bila izbor udeležencev v razpisu in celotni postopek javnega razpisa v celoti zakonita in izvedena v skladu s pravili o javnih razpisih (20), ki jih ureja veljavna zakonodaja, ter da sta oba kandidata brez pridržkov sprejela zadevni razpis.
(33)
Grški organi prav tako pojasnjujejo, da izjava podjetja HR, ki je bila v prvem in drugem krogu postopka zbiranja ponudb priložena v ovojnici s finančno ponudbo podjetja, ni vplivala na veljavnost njegovih finančnih ponudb, ampak se je nanašala samo na sodelovanje podjetja CA v postopku javnega razpisa, in je zato odbor za ugovore finančne ponudbe podjetja HR ustrezno obravnaval kot zakonite.
(34)
Grški organi nadalje podrobneje navajajo, da je bila ponudba, ki jo je podjetje CA predložilo v tretjem krogu postopka javnega razpisa in v zvezi s katero pritožnik navaja, da je znašala 107 milijonov EUR, izključena, ker je bila odstranjena, tako da razpisni odbor več ni imel pregleda nad njo. V teh okoliščinah odbor ni mogel biti prepričan, da ponudba ni bila spremenjena. V vsakem primeru bi ponovna predložitev ponudbe pomenila drugo predložitev v istem krogu, kar pa je proti predpisom.
(35)
Grški organi pojasnjujejo, da je bila ponudba podjetja HR v drugem krogu v znesku 92 105 888 EUR, ki je presegla prvotno ponudbo podjetja CA v prvem krogu v znesku 91 183 652 EUR, v skladu s pravili o javnih razpisih, ker je treba v skladu s pogoji postopka javnega razpisa vsako novo ponudbo povečati za 1 % in ne za 10 %, kot je predvidevala Komisija v odločitvi o začetku postopka. Pravila o javnih razpisih so se v zvezi s tem torej upoštevala.
(36)
Grški organi prav tako navajajo, da je bila zadnja ponudba podjetja CA v znesku 162 milijonov EUR, za katerega podjetje trdi, da ga je bilo pripravljeno plačati, neveljavna, ker je bila predložena po zaključku postopka javnega razpisa in zunaj njega. Sprejetje te ponudbe bi pomenilo kršitev načela zakonitosti, pri čemer je treba upoštevati, da namen javnega postopka zbiranja ponudb ni samo izpolnjevanje finančnih interesov države, ampak tudi širših javnih interesov, tj. zagotoviti najvišjo možno ceno ob spoštovanju načela zakonitosti (tj. pravil o javnih razpisih ter pravil iz razpisne dokumentacije in druge veljavne zakonodaje).
(37)
Grški organi nadalje pojasnjujejo, da niso preprosto preklicali postopka razpisa in sprožili novega, ker bi to pomenilo četrto ponovitev celotnega postopka v osmih letih, kar bi škodovalo mednarodnemu ugledu Grčije, pri čemer ponovitev postopka javnega razpisa ne bi nujno zagotovila cene v znesku 162 milijonov EUR. Na podlagi tega Grčija celo dvomi v verodostojnost ponudbe v znesku 162 milijonov EUR, ker se je podjetje CA zavedalo, da bi sprejem te ponudbe povzročil zgolj preklic postopka in sprožitev novega.
(38)
Poleg tega grški organi potrjujejo (21), da je bila končna cena (120 milijonov EUR) razumna, saj je bila 25,5 % višja od strokovne ocene v višini 95,4 milijona EUR, ki jo je pred začetkom postopka javnega razpisa opravil neodvisni cenilec in je bila zapečatena do konca postopka. Navajajo, da se je ta ocena - čeprav ne nujno zaradi postopka javnega razpisa - zahtevala za dodatno zaščito interesov Grčije (22).
(39)
V zvezi z navedbami pritožnika, da so se prvotni pogoji postopka javnega razpisa izboljšali z naknadno sprejetim zakonom št. 3139/2003 o potrditvi privatizacije, grški organi pojasnjujejo, da obvestila o postopku javnega razpisa niso bila spremenjena z zakonom št. 3139/2003 niti na kateri koli drug način. Po navedbah Grčije ta zakon zgolj ureja različna pooblastila v zvezi z naložbami in vodenjem igralnice ter vključuje ukrepe za zaščito delavcev po privatizaciji. Ta zakon podjetja HR ni razbremenil obveznosti, da v igralnico Mont Parnès investira 44 milijonov EUR, pogodbena klavzula iz pogodbe o vračilu 70 % cene podjetju HR v primeru, da se dovoljenje za poslovanje pred letom 2012 dodeli drugi igralnici, pa je že bila eksplicitna določba javnega razpisa.
(40)
Zato grški organi ugotavljajo, da prodajna cena predstavlja tržno ceno 49-odstotnega deleža kapitala igralnice Mont Parnès.
(41)
Da bi potrdili svoje zanikanje obstoja pomanjkljivosti v postopku javnega razpisa, grški organi opozarjajo na več odločitev nacionalnih sodišč, ki so analizirala zakonitost postopka javnega razpisa v skladu z nacionalno zakonodajo. Do danes nacionalna sodišča niso odkrila nobenih pomanjkljivosti v razpisu in so zato zavrnila več tožb podjetja CA v zvezi s tem (23). Med ugotovitvami nacionalnih sodišč, ki potrjujejo pravilnost razpisa, se grški organi posebej sklicujejo na naslednje:
(a) Sodni postopek pred civilnimi sodišči:
(42)
V sodbi št. 8118/2002 (24) je prvostopenjsko sodišče v Atenah zavrnilo tožbo podjetja CA in odločilo naslednje:
-
Razpisni odbor in odbor za ugovore sta ponudbi podjetja HR v prvem in drugem krogu pravilno obravnavala kot skladni s postopki javnega razpisa. Izjava podjetja HR, priložena njegovim ponudbam, ni vplivala na brezpogojnost ponudb.
-
Podjetje CA je predložilo ponudbo ob 15:30, tj. na začetku tretjega kroga, kot ga je razpisni odbor določil na koncu drugega kroga. Predstavnik podjetja CA je po lastni volji in nagibu umaknil ponudbo, čeprav ga je predsednik razpisnega odbora poskušal odvrniti od tega. Če bi predsednik razpisnega odbora predstavnika podjetja CA izrecno opozoril glede umika ponudbe, bi to pomenilo diskriminacijsko obravnavo v korist podjetja CA in v škodo podjetja HR.
-
Odbor za ugovore je drugo ponudbo podjetja CA v tretjem krogu ustrezno obravnaval kot nesprejemljivo. Vsak ponudnik lahko v posameznem krogu predloži samo eno ponudbo. Poleg tega bi obravnavanje druge ponudbe podjetja CA v tretjem krogu kot sprejemljive pomenilo kršitev načela preglednosti. Predstavnik podjetja CA je umaknil prvo zapečateno ovojnico, zapustil kraj, kjer je potekal postopek javnega razpisa, in ob vrnitvi predložil zapečateno ovojnico, za katero ni bilo mogoče preveriti, ali je ista kot prva ovojnica (25).
(b) Sodni postopek pred upravnimi sodišči
(43)
Po podatkih grških organov državni svet (vrhovno upravno sodišče) trenutno obravnava zadevo v zvezi z drugo tožbo, ki jo je vložilo podjetje CA, v kateri izpostavlja nezakonitost postopka javnega razpisa (26). Končna sodba je trenutno v obravnavi, vendar grški organi ugotavljajo, da je sodnik poročevalec predlagal, da je treba tožbo podjetja CA zavrniti na podlagi pristojnosti kot nesprejemljivo in na podlagi bistva zadeve kot neutemeljeno (27).
(c) Kazenski postopek
(44)
V zvezi s tožbo, ki jo je podjetje CA leta 2002 vložilo proti članom razpisnega odbora, odbora za ugovore, ETA, svetovalcu, ki je opravil oceno (podjetju American Appraisal Hellas Ltd), in finančnemu svetovalcu (podjetju Kantor) v zvezi z njihovim vedenjem med postopkom javnega razpisa, je svet sodnikov pritožbenega sodišča, kateremu je bila zadeva posredovana v obravnavo, izrekel oprostilno sodbo (28), pri čemer je podrobneje ugotovil:
-
Tako prvi kot tudi drugi sklep odbora za ugovore ni bil nezakonit in nobenih dokazov ni, ki bi dokazovali neprimerno vedenje članov odbora. S tem, ko so člani odbora za ugovore ovrgli ugovor podjetja CA v prvem in drugem krogu ter na drugi strani sprejeli ugovor podjetja HR v tretjem krogu, niso kršili pogojev postopka javnega razpisa in niso različno obravnavali ponudnikov.
-
Sklepi razpisnega odbora niso bili nezakoniti in člani odbora niso različno obravnavali ponudnikov. Poleg tega je moral razpisni odbor v skladu s pogoji postopka javnega razpisa upoštevati ugotovitve odbora za ugovore.
-
Predstavnik ETA s tem, ko je prvega začasnega najboljšega ponudnika (podjetje HR) pozval k zvišanju finančne ponudbe, ni kršil zadevnih nacionalnih določb. Predstavnik ETA ni bil pooblaščen za začetek pogajanj in ni imel pristojnosti za preklic ali odpoved postopka zbiranja ponudb.
(45)
Navedena oprostilna sodba se je nadalje spodbijala pred nacionalnimi sodišči (29), pri čemer je pritožbeno sodišče v Atenah pred kratkim izreklo sodbo, s katero je oprostilo vse obtožene osebe (sodba št. 466/2011). Popolno besedilo te sodbe še ni na voljo.
(46)
Ob upoštevanju vseh navedenih ugotovitev so grški organi še vedno mnenja, da ukrep, ki se ocenjuje, ne vključuje državne pomoči v smislu člena 107 PDEU.
5. PRIPOMBE ZAINTERESIRANIH STRANI
(47)
Z dopisom z dne 4. avgusta 2010 so predstavniki domnevnega upravičenca (tj. podjetja Athens Resort Casino Holdings v imenu podjetja HR) vstopili v postopek Komisije kot zainteresirana stran. Domnevni upravičenec je predložil enake pripombe kot Grčija, ki so povzete v oddelku 4.
(48)
Poleg tega domnevni upravičenec navaja, da je cena, ki je bila dejansko plačana za delež igralnice, znašala 120 milijonov EUR, kar je 10 milijonov EUR več, kot se je prvotno domnevalo (30). Torej je celo še bolj presegala strokovno oceno v višini 95,4 milijona EUR, ki je bila opravljena (vendar ne objavljena) pred začetkom postopka javnega razpisa.
(49)
Domnevni upravičenec nadalje trdi, da poleg tega, da ETA ni bil dolžan pozvati drugega začasnega najboljšega ponudnika, tudi ni imel pravice do tega, ker bi to pomenilo sprožitev novih krogov zbiranja ponudb in s tem kršitev pogojev postopka javnega razpisa. Navaja tudi, da se ponudba v znesku 162 milijonov EUR, ki jo je podjetje CA predložilo zunaj postopka javnega razpisa, v nobenem primeru ne bi mogla resno obravnavati in je bila predložena samo z namenom sprožitve preklica postopka javnega razpisa. Potrjuje, da bi zagotovo spodbijal vsak sklep o sprejetju te ponudbe in tvegal preklic celotnega postopka. V zvezi s tem izpostavlja tudi mnenje pravnega državnega sveta, ki potrjuje, da ponudbe podjetja CA ne bi bilo mogoče upoštevati ali sprejeti (31).
(50)
Domnevni upravičene prav tako dvomi v hipotezo Komisije iz odločitve o začetku postopka v zvezi z izkrivljanjem konkurence in učinkom na trgovino, da so igre na srečo svetovna dejavnost in da podjetja na tem področju izvajajo gospodarsko dejavnost na mednarodnem trgu. Domnevni upravičenec trdi, da igralnica Mont Parnès ni dejavna mednarodno, ampak samo lokalno, in zato ne konkurira igralnicam v tujini.
(51)
Z dopisom z dne 29. septembra 2010 je podjetje Club Hotel Casino Loutraki AE (v imenu podjetja CA) (32) vstopilo v postopke Komisije kot zainteresirana stran. V tem dopisu navaja, da bi bilo treba v zvezi s količinsko opredelitvijo domnevne pomoči upoštevati tudi razliko med ponudbama in vpliv zakona o ratifikaciji na obveznosti kupca v skladu s pogoji postopka javnega razpisa.
6. OCENA UKREPA
6.1 Obstoj državne pomoči v obliki odsvojitve delnic s prodajo
(52)
Člen 107(1) PDEU določa, da je „[r]azen če Pogodbi ne določata drugače, […] vsaka pomoč, ki jo dodeli država članica, ali kakršna koli vrsta pomoči iz državnih sredstev, ki izkrivlja ali bi lahko izkrivljala konkurenco z dajanjem prednosti posameznim podjetjem ali proizvodnji posameznega blaga, nezdružljiva z notranjim trgom, kolikor prizadene trgovino med državami članicami“.
(53)
V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča Evropske unije (33) ter predpisi in prakso Komisije na področju državne pomoči v zvezi s privatizacijo (34) velja, da ni prisotno nobeno zagotavljanje prednosti, če je vedenje države članice, kadar kupuje ali prodaja delnice podjetij, v skladu z vedenjem zasebnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu.
(54)
Kadar poteka prodaja delnic na borzi, se na splošno zlasti predvideva, da se uporabljajo tržni pogoji in da ne vključuje nobenega dajanja prednosti. Vendar, kadar se odsvojitev izvede s prodajo, je mogoče predvidevati, da prednost ni vključena, če so izpolnjeni naslednji pogoji: prvič, imetništvo delnic se proda na podlagi konkurenčnega javnega razpisa, ki je odprt za vse, pregleden in nediskriminacijski; drugič, na prodajo se ne vežejo pogoji, ki niso običajni v primerljivih transakcijah med zasebniki in ki bi lahko potencialno znižali prodajno ceno; tretjič, imetništvo delnic se proda najboljšemu ponudniku; ter četrtič, ponudniki morajo imeti na voljo dovolj časa in informacij, da lahko opravijo ustrezno oceno premoženja, ki je podlaga njihovi ponudbi.
(55)
Z drugimi besedami, kadar se privatizacija izvede s prodajo, temelji ocena, ali transakcija, ki se nanaša na državno premoženje, vključuje prednost, na tem, ali bi udeleženec v tržnem gospodarstvu v podobnem položaju ravnal enako, tj. ali bi prodal podjetje po isti ceni. Kot razlogi za sprejem nižje cene se ne smejo upoštevati negospodarski premisleki, na primer razlogi industrijske politike, zaposlitveni premisleki ali cilji regionalnega razvoja, ki jih udeleženec v tržnem gospodarstvu ne bi upošteval in ki nasprotno kažejo na obstoj prednosti. To načelo je Komisija že večkrat pojasnila, Sodišče pa ga je dosledno potrjevalo (35).
(56)
Če ni izpolnjena katera koli od navedenih zahtev, je treba po mnenju Komisije javno prodajo pregledati zaradi morebitnih posledic pomoči in jo je zato treba priglasiti. Z izpolnjevanjem teh zahtev je mogoče zagotoviti, da bo država za svoje premoženje dosegla najvišjo ceno, tj. tržno ceno, in tako ne bo vključena nobena prednost.
6.2 Prodaja 49-odstotnega deleža kapitala igralnice Mont Parnès
(57)
Ob sprožitvi postopkov v skladu s členom 108(2) PDEU Komisija ni bila prepričana, ali se je prodaja igralnice Mont Parnès izvedla na podlagi odprtega, preglednega in nediskriminacijskega postopka javnega razpisa. Na podlagi informacij, ki so bile takrat na voljo, je Komisija oblikovala mnenje, da so bile pri ugotavljanju, ali je bilo prisotno kakršno koli nezakonito prednostno obravnavanje in ali se je tržna cena plačala ali ne, prisotne velike težave. Komisija je bila zaskrbljena, da bi lahko nepravilnosti v postopku javnega razpisa povzročile državno pomoč.
(58)
Komisija je potem v okviru formalnega postopka preiskave izvedla oceno pomembnih dejstev. Ta ocena temelji na dokazih, ki so na voljo v zvezi z ukrepom.
(59)
Komisija je v različnih fazah postopka prejela informacije o številnih sodnih postopkih na nacionalni ravni, ki zagovarjajo prvotni postopek javnega razpisa. Komisija ugotavlja, da se zdi, da dosedanje različne sodbe sodišča na nacionalni ravni ne podpirajo pripomb, ki jih je pritožnik predložil glede nepravilnosti in neenakega obravnavanja v postopku javnega razpisa (glej tudi uvodne izjave 41 do 46). Pravzaprav se zdi, da nacionalna sodišča zaenkrat potrjujejo zakonitost in nediskriminacijsko naravo postopka javnega razpisa na podlagi nacionalnih predpisov.
(60)
Čeprav ocena Komisije ni odvisna od ugotovitev nacionalnih sodišč, lahko te ugotovitve upošteva kot enega od dejavnikov pri svoji analizi. Vendar Komisija navaja, da namen te ocene nikakor ni razlagati nacionalno zakonodajo, ker je to v izključni pristojnosti države članice.
(61)
V zvezi s tem Komisija meni, da je zakonitost postopka javnega razpisa na podlagi nacionalne zakonodaje, kot je opisana in utemeljena v obsežni poglobljeni preiskavi, ki so jo do zdaj opravila različna nacionalna sodišča, pomemben dokaz pravilnosti in nediskriminacijske narave postopka javnega razpisa. Komisija lahko med drugimi dejavniki to očitno potrditev javnega razpisa na podlagi nacionalnih predpisov upošteva pri svoji oceni v skladu s pravili EU o državni pomoči, da je bil postopek zbiranja ponudb odprt, brezpogojen in nediskriminacijski.
(62)
V zvezi z vprašanjem, izpostavljenim v odločitvi o začetku postopka, da naj bi ena od ponudb kršila pravilo javnega razpisa v zvezi z minimalnim zvišanjem glede na prejšnjo ponudbo, Komisija ugotavlja, da se je to vprašanje rešilo, saj je zahtevano zvišanje znašalo 1 % in ne 10 %, kot je bilo prvotno sporočeno Komisiji. Zato Komisija meni, da so se pravila postopka javnega razpisa v zvezi s tem izpolnjevala.
(63)
V zvezi z domnevnim različnim obravnavanjem ugovorov, predloženih med postopkom javnega razpisa, Komisija prav tako ugotavlja, da so grški organi na podlagi veljavnih pravil, ki prepovedujejo drugo predložitev v istem krogu zbiranja ponudb, zagotovili sprejemljivo pojasnilo za izključitev ponudbe podjetja CA iz postopka javnega razpisa.
(64)
V zvezi z domnevnim neenakim obravnavanjem različnih ponudb, predloženih po postopku javnega razpisa, Komisija meni, da se različno obravnavanje v smislu pogajanj za zvišanje cene z najboljšim ponudnikom na eni strani in zavrnitve ponudbe pritožnika v znesku 162 milijonov na drugi na podlagi obstoječih dvomov glede zakonitosti slednje lahko obravnava kot sprejemljiva praksa v postopku javnega razpisa. Poleg tega Komisija nesprejemljive ponudbe pritožnika v znesku 162 milijonov EUR ne more razglasiti za verodostojno, ker je bila predložena šele po zaključku postopka javnega razpisa in je s tem kršila njegova postopkovna pravila.
(65)
V zvezi s predlogom, da bi se celoten postopek lahko preklical, so grški organi navedli, da bi to pomenilo ponovitev celotnega postopka, s čimer bi se verjetno tvegalo nadaljnje znižanje cene.
(66)
Grški organi so tudi navedli, da se formalni pogoji javnega naročila niso spremenili z zakonom št. 3139/2003 ali na kak drug način.
(67)
V zvezi z doseženo ceno Komisija ugotavlja, da je cena, ki se je nazadnje plačala za igralnico v znesku 120 milijonov EUR (36), čeprav je nižja od nesprejemljive ponudbe v znesku 162 milijonov EUR, za katero pritožnik trdi, da jo je bil pripravljen plačati po izključitvi iz postopka, kljub temu višja od najvišje ponudbe v znesku 107 milijonov EUR, ki jo je pritožnik predvidoma ponudil, in za celo še večji odstotek (25,5 %) višja od strokovne ocene deleža, tj. 95,4 milijona EUR, opravljene pred postopkom.
6.3 Sklepna ugotovitev
(68)
Po začetku formalne preiskave so grški organi zadovoljivo obravnavali predhodne dvome, ki jih je Komisija izrazila v sklepu o sprožitvi postopka. Komisija zlasti ni odkrila dokazov, na podlagi katerih bi bilo mogoče sklepati, da se je domnevni upravičenec prednostno obravnaval in mu je bila s tem zagotovljena prednost. Predvideva se, da je Grčija s prodajo svojega deleža v igralnici najboljšemu ponudniku na podlagi odprtega, brezpogojnega in nediskriminacijskega postopka zbiranja ponudb pridobila najvišjo tržno ceno in se ni odrekla državnim sredstvom. Zato lahko Komisija sklene, da bi udeleženec v tržnem gospodarstvu v podobnem položaju prodal zadevni delež v igralnici po podobni ceni. Komisija torej meni, da prodaja 49-odstotnega deleža kapitala igralnice Mont Parnès s strani grške države ne daje nikakršne prednosti in zato ne pomeni državne pomoči.
7. SKLEPNA UGOTOVITEV
(69)
Komisija ugotavlja, da prodaja 49-odstotnega deleža kapitala igralnice Mont Parnès s strani grške države ne pomeni državne pomoči -
SPREJELA NASLEDNJI SKLEP:
Člen 1
Prodaja 49-odstotnega deleža kapitala igralnice Mont Parnès s strani grške države ne pomeni državne pomoči v smislu člena 107(1) Pogodbe o delovanju Evropske unije.
Člen 2
Ta sklep je naslovljen na Helensko republiko.
V Bruslju, 24. maja 2011