ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 23. února 2011
o státních podporách C 38/B/04 (ex NN 58/04) a C 13/06 (ex N 587/05), které Itálie poskytla ve prospěch společností Portovesme Srl, ILA SpA, Eurallumina SpA a Syndial SpA
(oznámeno pod číslem K(2011) 956)
(Pouze italské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2011/746/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské Unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s výše uvedenými ustanoveními, (1) a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
1.1 Věc C 38/B/04
(1)
Dopisem ze dne 4. prosince 2003 upozornila právní kancelář, která zastupuje stěžovatele, Komisi na řadu článků zveřejněných v italském tisku o úmyslu italské vlády uplatnit zvýhodněné sazby za elektrickou energii ve prospěch některých podniků usazených na Sardinii.
(2)
Tyto sazby byly zavedeny článkem 1 nařízení předsedy vlády ze dne 6. února 2004 (dále jen „nařízení z roku 2004“). Toto nařízení mělo dva různé účinky: a) zavedlo nové zvýhodněné sazby za elektrickou energii pro společnosti Portovesme Srl, ILA Spa a Eurallumina Spa a b) prodloužilo platnost zvýhodněné sazby, které již využívala společnost Alcoa Trasformazioni (výrobce surového hliníku, dále jen: „Alcoa“).
(3)
Dopisy ze dne 22. ledna 2004 a ze dne 19. března 2004 požádala Komise o vysvětlení k těmto opatřením. Itálie odpověděla dopisy ze dne 9. února 2004 a ze dne 9. června 2004. Dopisem ze dne 20. září 2004 zaslala Itálie doplňující informace.
(4)
Dopisem ze dne 16. listopadu 2004 informovala Komise Itálii o rozhodnutí zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU ve věci dotčené podpory.
(5)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (2). Komise vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek k daným opatřením.
(6)
Itálie zaslala připomínky dopisy ze dne 4. února 2005 a ze dne 11. února 2005.
(7)
Komise obdržela připomínky zúčastněných stran, včetně tří příjemců opatření a jednoho konkurenta společnosti Portovesme. Dopisem ze dne 22. března 2005 předala Komise tyto připomínky Itálii, která měla možnost se k nim vyjádřit. Její připomínky Komise obdržela dopisem ze dne 20. září 2005.
(8)
Dne 29. října 2008 byla věc C38/04 rozdělena na část A, která se týká opatření ve prospěch společnosti Alcoa, a na část B, která se týká společností Portovesme, ILA a Eurallumina.
(9)
Dne 19. listopadu 2009 přijala Komise konečné záporné rozhodnutí s navrácením podpory vůči společnosti Alcoa (3).
1.2 Věc C 13/06
(10)
Podle čl. 11 odst. 12 legislativního nařízení č. 35 ze dne 14. března 2005, změněného na zákon č. 80/2005 ze dne 14. května 2005 o naléhavých opatřeních v rámci akčního plánu pro hospodářský, sociální a územní rozvoj (dále jen: „zákon č. 80/2005“), prodloužily italské orgány platnost zvýhodněných sazeb za elektrickou energii ve prospěch společností Portovesme, ILA a Eurallumina až do roku 2010 a dále prodloužily platnost výhodných sazeb ve prospěch společnosti Syndial SpA, výrobce chlóru, jehož závody se rovněž nacházejí na Sardinii.
(11)
Dopisem ze dne 22. července 2005 obdržela Komise oznámení konkurenta společnosti Syndial, po kterém následovala další dokumentace zaslaná toutéž společností dne 7. října 2005 a dne 7. prosince 2005.
(12)
Itálie oznámila opatření Komisi dopisem ze dne 23. listopadu 2005 a dopisem ze dne 28. listopadu 2005 poskytla také další informace.
(13)
Dopisem ze dne 22. prosince 2005 požádala Komise o doplňující informace, které italské orgány zaslaly dopisem ze dne 3. března 2006.
(14)
Zároveň tentýž konkurent společnosti Portovesme, který zasáhl do věci C 38/b/04, podal dopisem ze dne 20. ledna 2006 oznámení o novém opatření.
(15)
Dopisem ze dne 26. dubna 2006 informovala Komise Itálii o svém rozhodnutí zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU v souvislosti se změnami a rozšířením zvláštního režimu sazeb zavedeného zákonem č. 80/2005.
(16)
Komise požádala Itálii o doplňující informace dopisem ze dne 22. srpna 2006, na který Itálie odpověděla dne 28. září 2006.
(17)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (4). Komise vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek k daným opatřením.
(18)
Komise obdržela připomínky zúčastněných stran, včetně příjemců, dvou konkurentů společností Portovesme a Syndial a jednoho výrobce energie z obnovitelných zdrojů. Dopisem ze dne 5. října 2006 předala Komise tyto připomínky Itálii, která měla možnost se k nim vyjádřit. Její připomínky Komise obdržela dopisem ze dne 1. prosince 2006.
(19)
Itálie poskytla doplňující informace dopisy ze dne 16. dubna 2007, ze dne 10. května 2007, ze dne 14. května 2007 a ze dne 22. června 2010.
1.3 Oblast působnosti tohoto rozhodnutí
(20)
Toto rozhodnutí se týká jak sazeb zavedených článkem 1 nařízení z roku 2004 ve prospěch jiných příjemců, než je společnost Alcoa (dále jen: „sazby z roku 2004“), tak sazeb zavedených čl. 11 odst. 12 zákona č. 80/2005 (dále jen: „sazby z roku 2005“) a blíže určených rozhodnutími vydanými Úřadem pro elektrickou energii a plyn (AEEG).
2. PODROBNÝ POPIS OPATŘENÍ
2.1 Sporné sazby z roku 2004
(21)
Článek 1 nařízení z roku 2004 rozšířil „režim [sazeb] uvedený v odstavci 2 nařízení Ministerstva průmyslu, obchodu a řemesel ze dne 19. prosince 1995 (dále jen: ‚nařízení Alcoa‘)na dodávky elektrické energie určené k výrobě a ke zpracování hliníku, olova, stříbra a zinku s omezením na zařízení, která ke dni vstupu tohoto nařízení v platnost existují na ostrovním území, jež se vyznačuje neexistencí či nedostatkem připojení k vnitrostátním sítím elektrické energie a plynu“.
(22)
Předpokládalo se, že tento režim sazeb bude přechodný a bude ukončen „zřízením nebo posílením připojení k vnitrostátním sítím elektrické energie a plynu“,avšak nejpozději dne 30. června 2007.
(23)
V praxi rozšířilo nařízení z roku 2004 zvýhodněné sazby, kterých využíval již výrobce hliníku společnost Alcoa, na tři společnosti s vysokou spotřebou energie usazené na Sardinii: Portovesme, výrobce zinku, stříbra a olova (5), ILA, výrobce opracovaných výrobků z hliníku, a Eurallumina, výrobce oxidu hlinitého (6).
(24)
Po právní stránce byly sazby zavedeny na základě rozhodnutí Úřadu pro elektrickou energii a plyn (dále jen „AEEG“).
(25)
Zpočátku rozhodnutí úřadu AEEG č. 110/04 podmiňovalo poskytnutí zvýhodněných sazeb řádným provedením oznamovacího postupu. Na základě pokynů vydaných úřadem předsedy vlády, které stanovily, že znění nařízení z roku 2004 nebylo formálně oznámeno podle předpisů o státních podporách, ale bylo Komisi pouze „předloženo“ v rámci „předběžného šetření“, provedl úřad AEEG nařízení z roku 2004 rozhodnutím č. 148/04 (7).
(26)
Tento režim příjemcům umožňoval přijímat vyrovnávací platby za stejných podmínek stanovených v nařízení Alcoa. Konkrétně pro dané výrobní místo, na které se vztahoval uvedený režim sazeb, se vyrovnávací platba vypočítala jako rozdíl mezi cenou uplatňovanou dodavatelem elektřiny do daného místa a zvýhodněnou cenou stanovenou státem, vynásobený množstvím elektrické energie spotřebované daným výrobním místem. Metoda použitá pro výpočet zvýhodněné ceny (neboli „zvýhodněné sazby“) byl stanoven nařízením Mezirezortního výboru pro ceny (CIP) č. 15/1993. Cena podléhala mechanismu indexace založenému na rozdílu v nákladech na výrobu elektrické energie v Itálii (tzv. „složka Ct“). V roce 2004 se zvýhodněná cena poskytovaná příjemcům na Sardinii pohybovala v rozmezí od 26 do 35 EUR/MWh.
(27)
Správou režimu byla pověřena Cassa Conguaglio per il Settore Elettrico (vyrovnávací pokladna pro odvětví elektrické energie) (8). V praxi fungoval systém sazeb takto: příjemci předávali vyrovnávací pokladně podrobné měsíční údaje o množství spotřebované elektřiny a o cenách, které platili svým dodavatelům elektrické energie. Poté dostávali z vyrovnávací pokladny platby v hotovosti vypočítané výše uvedeným způsobem (9).
(28)
Potřebné zdroje pro financování vyrovnávacích plateb byly vybírány prostřednictvím parafiskálního poplatku uplatňovaného na všechny odběratele elektrické energie (složka A4 sazby za elektrickou energii). (10)
(29)
Ačkoli se předpokládalo, že režim bude ukončen dne 30. června 2007, jeho uplatňování bylo přerušeno na pokyn úřadu AEEG krátce poté, co Komise zahájila formální vyšetřovací řízení, v listopadu 2004 (11).
(30)
Na základě údajů poskytnutých Itálií získaly společnosti Portovesme a Eurallumina dotace na elektřinu spotřebovanou od dubna do října 2004, zatímco společnost ILA získala dotaci na elektřinu spotřebovanou od dubna do září 2004. Celkové platby (v EUR) provedené vyrovnávací pokladnou těmto třem podnikům v rámci tohoto režimu jsou uvedeny níže.
Portovesme Srl
12 845 892,82
Eurallumina SpA
5 208 152,05
ILA SpA
291 120,27
2.2 Sporné sazby z roku 2005
(31)
Podle čl. 11 odst. 12 zákona č. 80/2005 rozšířily italské orgány „režim sazeb uvedený v nařízení Ministerstva průmyslu, obchodu a řemesel ze dne 19. prosince 1995 […] na dodávky energie určené k výrobě a ke zpracování hliníku, olova, stříbra a zinku, jakož i chlóru a alkalických hydroxidů s odvoláním na ceny uplatňované na obdobné dodávky na evropských trzích, s omezením na zařízení, která ke dni vstupu tohoto nařízení v platnost existují na Sardinii a jsou připojena k síti vysokého napětí. Podmínkou tohoto režimu sazeb bude uzavření dlouhodobých závazků mezi příjemci, místními orgány na Sardinii a příslušnými ministerstvy.“
(32)
Zákon č. 80/2005 tedy znovu zavedl v podstatě stejný režim sazeb zavedený v roce 2004, který rozšířil režim vyhrazený společnosti Alcoa na další příjemce s vysokou spotřebou energie sídlící na Sardinii. Konkrétně se tento zákon vztahoval pouze na společnosti Portovesme, ILA, Eurallumina a Syndial (výrobce chloru a alkalických hydroxidů, který zvýhodněných cen dříve nevyužíval).
(33)
Je třeba uvést, že od roku 2005 již zvýhodněná cena nevycházela z historických sazeb stanovených v nařízení Alcoa z roku 1995, ale musela být nezávisle určena úřadem AEEG tak, aby odpovídala průměrným cenám energie, které platili konkurenti příjemců na evropském trhu (12). Tato cena se každoročně aktualizovala: podle čl. 11 odst. 13 zákona č. 80/2005 „sazební podmínky podle odstavců 11 (13) a 12 se použijí s platností od 1. ledna 2005 a budou aktualizovány Úřadem pro elektrickou energii a plyn, který bude zvyšovat nominální hodnotu sazeb o čtyři procenta ročně, nebo o průměrné procento nárůstu velkoobchodních cen zaznamenaných na hlavních evropských energetických burzách, zejména v Amsterodamu a ve Frankfurtu, v případě, že by toto procento bylo vyšší.“ V rozhodnutí č. 217/05 si úřad AEEG tento systém aktualizace vyložil způsobem, který byl pro příjemce výhodnější, neboť stanovil, že meziroční zvýšení sazeb nemůže překročit 4 %.
(34)
V témže rozhodnutí stanovil úřad AEEG zvýhodněné ceny na rok 2005 použitelné pro různá odvětví takto:
Odvětví, která využívají zvýhodněných sazeb
Zvýhodněná cena
EUR/MWh
Zpracování hliníku
50
Olovo a zinek
23
Výroba hliníku
27
Výroba chloru
27
(35)
Sazby z roku 2005 stejně jako ty z roku 2004 musely být financovány prostřednictvím parafiskálního poplatku, který platili všichni koneční odběratelé elektrické energie (složka A4 standardní sazby za elektrickou energii). Řízením finančních toků režimu byla i v tomto případě pověřena vyrovnávací pokladna.
(36)
Podmínkou využívání zvýhodněných sazeb byl závazek ze strany příjemců uskutečnit výrobní investice na Sardinii na základě průmyslových plánů, které měly být předloženy regionální samosprávě. Například společnost Portovesme se zavázala investovat do nezávislé výroby elektřiny nebo se podílet na výstavbě nových elektráren.
(37)
Itálie oznámila čl. 11 odst. 12 zákona č. 80/2005 podle čl. 108 odst. 3 SFEU. Podmínkou vyplácení sazeb pro rok 2005 bylo schválení režimu Komisí. Uvedené sazby proto nebyly zavedeny.
2.3 Řízení před vnitrostátními soudy
(38)
Solvay Chimica Italia a Solvay Chimica Bussi Spa (podniky aktivní v oblasti výroby chloru a alkalických hydroxidů, které nejsou usazeny na Sardinii) podaly ke Krajskému správnímu soudu regionu Lombardie žalobu (14) proti rozhodnutím vydaným úřadem AEEG, jimiž se provádí čl. 11 odst. 12 zákona č. 80/2005, s tím, že tato opatření údajně vedla k protiprávnímu poskytnutí státních podpor a porušení dalších vnitrostátních předpisů (15). Dne 27. listopadu 2006 pozastavil Krajský správní soud regionu Lombardie vnitrostátní řízení v očekávání závěrů šetření týkajícího se státních podpor, které zahájila Komise věcí C 13/06.
2.4 Kumulace s předešlými neslučitelnými podporami - Deggendorf
(39)
Po zahájení řízení Itálie upřesnila, že společnost Eurallumina nevrátila neslučitelnou podporu, která byla předmětem věci C 80/01 (16) (podpora na výrobu oxidu hlinitého), ale že podle uvedené společnosti vydal autonomní region Sardinie dne 8. května 2006 příkaz k navrácení v souvislosti s tímto opatřením.
3. ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ PODLE ČL. 108 ODST. 2 SFEU
(40)
Komise rozhodla o zahájení formálního vyšetřovacího řízení z níže uvedených důvodů:
3.1 Věc C 38/B/04
(41)
Ve svém rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení (17) Komise posuzovala, zda je možné se domnívat, že sazby pro rok 2004 ve prospěch společností Portovesme, ILA a Eurallumina nepředstavují státní podporu na základě argumentace, že jsou obdobné jako historická zvýhodněná sazba poskytnutá společnosti Alcoa v roce 1996, kterou Komise ve svém rozhodnutí ze dne 4. prosince 1996 (18) nepovažovala za státní podporu (dále jen: „rozhodnutí Alumix“).
(42)
V této souvislosti Komise uvedla, že nová sazba se zdá být odlišná od sazby Alumix v tom smyslu, že tato sazba byla poskytnuta přímo podnikem ENEL, italským monopolním dodavatelem elektrické energie, zatímco nová sazba předpokládá selektivní zásah státu za účelem vyrovnání rozdílu mezi tržní cenou dohodnutou příjemci se svými dodavateli energie a zvýhodněnou cenou stanovenou v roce 1996. Komise dospěla k závěru, že nařízení z roku 2004 pouze nerozšiřuje oblast působnosti stávajícího opatření, které nepředstavuje státní podporu, na nové příjemce, ale spíše zavádí nový režim ve prospěch zúčastněných tří podniků za pomoci finančního mechanismu, který je velmi odlišný od sazby Alumix.
(43)
Rozhodnutí o zahájení řízení zařadilo sazby zavedené nařízením z roku 2004 mezi provozní podpory a posuzovalo, zda může být tato podpora schválena na základě pokynů k vnitrostátní regionální podpoře (19) (dále jen: „pokyny k regionální podpoře“), vzhledem k tomu, že Sardinie byla až do konce roku 2006 podporovaným regionem podle čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU. Komise vyjádřila pochybnosti, pokud jde o možnost schválit předmětnou podporu na tomto základě, neboť se nezdálo, že by tato podpora ad hoc poskytnutá omezenému počtu podniků napomáhala regionálnímu rozvoji.
(44)
Komise vyjádřila své rozpaky, pokud jde o skutečnost, že opatření může mít za následek snížení daňové sazby použitelné na elektrickou energii. Toto snížení mělo mít svůj právní základ ve směrnici Rady 2003/96/ES ze dne 27. října 2003, kterou se mění struktura rámcových předpisů Společenství o zdanění energetických produktů a elektřiny (20).
3.2 Věc C 13/06
(45)
Ve svém rozhodnutí ze dne 27. dubna 2006 týkajícím se zahájení formálního vyšetřovacího řízení Komise definovala režim sazeb z roku 2005 jako novou provozní podporu.
(46)
Komise posuzovala, zda může být zvýhodněná sazba schválena jako regionální provozní podpora na základě pokynů k regionální podpoře s ohledem na skutečnost, že Sardinie byla až do konce roku 2006 podporovaným regionem podle čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU.
(47)
Přes opakovaná tvrzení Itálie, že vysoké ceny elektřiny na Sardinii brání rozvoji ostrova, dospěla Komise k závěru, že Itálie nedoložila, že by ceny na Sardinii byly podstatně vyšší, a to ať v průměru, nebo zejména pro podniky s vysokou spotřebou energie (21). Komise zdůraznila, že existence nadměrné výrobní kapacity v oblasti elektrické energie na Sardinii může podněcovat výrobce, aby elektrickou energii prodávali za co nejnižší možnou cenu, pouze do okamžiku, kdy jim dokončení projektů propojení energetických sítí (předpokládané na rok 2010) umožní vyvážet elektrickou energii vyrobenou na Sardinii.
(48)
Itálie také nevysvětlila, z jakého důvodu představují vyšší ceny regionální znevýhodnění, ani jak by daná sazba přispěla k regionálnímu rozvoji. Komise proto vyjádřila pochybnosti o nezbytnosti podpory.
(49)
Komise rovněž vyjádřila pochybnosti o skutečnosti, že je tato podpora ad hoc přiměřená regionálním znevýhodněním, zejména vzhledem k metodě výpočtu zvýhodněné ceny, která nijak nesouvisí s cenami uplatňovanými ve zbytku Itálie, ale vychází z průměrných cen uplatňovaných v Evropě vůči odběratelům s vysokou spotřebou energie.
(50)
Komise uvedla, že doba trvání opatření překračuje pět let (obvykle maximální doba povolená pro regionální provozní podpory) a že podpora se v reálných hodnotách postupně nesnižuje, protože zvýšení sazeb je omezeno na 4 %.
(51)
Pokud jde o období, na něž se vztahují pokyny k vnitrostátní regionální podpoře na období 2007-2013 (22), Komise uvedla, že Sardinie již není způsobilá pro regionální podpory podle čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU, a zejména pro provozní podpory. Komise se domnívala, že ačkoli pokyny k regionální podpoře povolují přechodnou dobu dvou let na postupné zrušení stávajících provozních podpor, nezdá se vhodné umožnit zavedení nových provozních podpor na dobu několika měsíců a plánovat jejich postupné zrušení, zejména s ohledem na vyjádřené pochybnosti i na negativní vliv podpory na hospodářskou soutěž.
(52)
Závěrem vyjádřila Komise pochybnosti také o možnosti schválit zvýhodněnou sazbu pro společnosti Portovesme, ILA, Eurallumina a Syndial, ať už z titulu regionální podpory, či na jakémkoli jiném základě, který však Itálie neuvedla.
(53)
Konečně, pokud jde o společnost Eurallumina, Komise uvedla, že tato společnost dosud nevrátila protiprávní a neslučitelnou státní podporu (23), a že tedy na základě věci Deggendorf (24) není způsobilá pro žádné nové opatření podpory.
4. PŘIPOMÍNKY TŘETÍCH ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
4.1 Věc C 38/B/04
(54)
Výzva Komise k podání připomínek k rozhodnutí z roku 2004 o zahájení důkladného formálního vyšetřovacího řízení vyvolala reakce ze strany původního stěžovatele, některých příjemců (Portovesme, Eurallumina a Alcoa) a jiných zúčastněných stran. V předmětném případě jsou shrnuty pouze připomínky, které se týkají zvýhodněné sazby ve prospěch společností Portovesme, ILA a Eurallumina. Zejména nebyly zahrnuty připomínky formulované společností Alcoa, neboť ty byly vyčerpávajícím způsobem projednány v konečném rozhodnutí týkajícím se konkrétně uvedené společnosti (25).
4.1.1 Připomínky podané společností Portovesme
(55)
Podle společnosti Portovesme je účelem zvýhodněné sazby kompenzovat selhání trhu, a zejména neschopnost nedávno liberalizovaného trhu s elektřinou na Sardinii poskytnout konkurenceschopné ceny z důvodu velké tržní síly zavedených provozovatelů. Společnost Portovesme tvrdí, že společnosti ENEL e Endesa (jejichž zařízení na výrobu elektrické energie na Sardinii byla následně převedena na společnost E.ON) představují duopol a udržují ceny elektrické energie na Sardinii uměle na úrovni průměrných italských cen, ačkoli ceny na Sardinii by měly být ve skutečnosti značně nižší, zejména pro větší odběratele elektřiny, vzhledem k nadměrné kapacitě výroby elektřiny, která by měla výrobce nutit elektrickou energii prodávat za konkurenční ceny.
(56)
Společnost Portovesme tvrdí, že zvýhodněná cena, které využívá, odpovídá ceně, které by společnost dosáhla za běžných tržních podmínek, tj. kdyby trh s elektrickou energií fungoval správně.
(57)
Podle uvedené společnosti vyrovnávací platby získávané od vyrovnávací pokladny (ve výši 37 EUR/MWh) uvádějí do souladu cenu elektřiny, kterou platí společnost Portovesme, s cenami, které platí její hlavní konkurenti, a nenarušují hospodářskou soutěž, protože všichni výrobci zinku v EU platí stejné ceny a opatření pouze kompenzuje konkurenční znevýhodnění, které společnost pociťuje z důvodu strukturálních problémů Sardinie (včetně absence zemního plynu).
(58)
Podle vyjádření společnosti Portovesme jsou kovy jako zinek, hliník a olovo komoditami, jejichž světová referenční cena je stanovována na londýnské burze kovů. Místní rozdíly ve výrobních nákladech nevedou k rozdílným cenám na světové úrovni. Zejména výroba zinku společnosti Portovesme je tak nepatrná (méně než 1 % světové výroby), že nemůže ovlivňovat světové ceny.
(59)
Bez zvýhodněné sazby by byla společnost Portovesme nucena své vlastní zařízení uzavřít. Toto uzavření by však nebylo ve prospěch ostatních výrobců zinku v Unii, protože ti by nebyli schopni navýšit vlastní výrobu a přebytek poptávky by byl překlenut vývozem ze třetích zemí. Portovesme uzavírá tvrzením, že zvýhodněná sazba neovlivňuje hospodářskou soutěž a obchod v Unii.
(60)
Navíc podle společnosti Portovesme vyrovnávací platby poskytované vyrovnávací pokladnou nezahrnují žádný převod státních prostředků, protože vyrovnávací pokladna pouze přerozděluje soukromé fondy pocházející od konečných odběratelů.
(61)
Společnost Portovesme uvádí, že odběr elektřiny energeticky náročnými odvětvími je důležitý, aby byla zajištěna bezpečnost a plynulost dodávek na Sardinii a aby se zamezilo neefektivní výrobě elektrické energie, která by pro konečné odběratele znamenala vyšší náklady.
(62)
Konečně tato společnost zdůrazňuje, že kdyby byla nucena uzavřít své vlastní zařízení, mělo by to vážný dopad na regionální výrobní síť, neboť by došlo ke ztrátě 790 přímých a 500 nepřímých pracovních míst.
4.1.2 Připomínky podané společností Eurallumina
(63)
Společnost Eurallumina upřesnila, že náklady na výrobu oxidu hlinitého v Evropě jsou vyšší než v jiných regionech světa, zejména z důvodu vyšších cen elektřiny a paliv, a rovněž z důvodu nákladů na dopravu bauxitu (26). Tyto vyšší náklady nemohou být převedeny na vyšší ceny, protože cena oxidu hlinitého se určuje na londýnské burze kovů a nemohou ji určovat jednotliví výrobci. Podle uvedené společnosti pociťuje tedy evropská výroba oxidu hlinitého vůči zbytku světa konkurenční znevýhodnění.
(64)
Kromě obecných problémů, které postihují evropské rafinérie oxidu hlinitého, poukazuje společnost Eurallumina také na konkrétní problémy Sardinie, které místním podnikům brání využívat výhod liberalizace trhu s elektrickou energií, zejména tržní síla zavedených provozovatelů (viz také připomínky společnosti Portovesme v 55. bodě odůvodnění). Jako konkrétní znevýhodnění výroby oxidu hlinitého na Sardinii společnost Eurallumina dále uvádí absenci zemního plynu, neboť pro získání velkých množství páry nezbytných pro výrobu je nutné používat nákladnější těžký olej.
(65)
Podle společnosti Eurallumina po liberalizaci způsobila tržní síla výrobců elektřiny na Sardinii zvýšení cen elektrické energie: bez sazby by Eurallumina platila za své dodávky elektřiny 65,95 EUR/MWh oproti 44 EUR/MWh, což byla obvyklá cena před liberalizací. Sazba z roku 2004 cenu snížila na 35 EUR/MWh.
(66)
Stejně jako Portovesme také Eurallumina tvrdí, že kdyby byla nucena trh opustit, nemohla by být nahrazena jinými evropskými výrobci oxidu hlinitého, jejichž výrobní kapacity jsou již maximálně naplněny, a prázdné místo, které by Eurallumina zanechala, by zaplnil dovoz ze třetích zemí. Uzavření by vedlo ke ztrátě 400 přímých a 250 nepřímých pracovních míst (27). Jelikož je Eurallumina jediným dodavatelem oxidu hlinitého do hutě Alcoa, uzavření zařízení na výrobu oxidu hlinitého by podle ní mohlo ohrozit také životaschopnost společnosti Alcoa na Sardinii.
(67)
Eurallumina tedy tvrdí, že sazba zavedená nařízením z roku 2004 je nezbytná v očekávání rozvoje nových infrastruktur, které odstraní hlavní faktory konkurenčního znevýhodnění, které pociťuje průmysl na Sardinii.
4.1.3 Připomínky dalších třetích zúčastněných stran
(68)
Jeden z konkurentů společnosti Portovesme (tentýž, který věc oznámil Komisi) zasáhl i po zahájení formálního vyšetřovacího řízení. Předložil analýzu sazby, v níž dospěl k závěru, že zvýhodněná sazba z roku 2004 představuje protiprávní státní podporu. Stěžovatel zejména uvádí, že sporný režim sazeb se zásadně liší od historické sazby Alumix poskytnuté společnosti Alcoa a nelze jej považovat za podporu. Pokud jde o případnou slučitelnost opatření, stěžovatel tvrdí, že toto opatření nemůže být schváleno ani jako regionální provozní podpora, ani jako podpora na restrukturalizaci, a mělo by tedy být prohlášeno za neslučitelné.
(69)
Solvay Chimica Italia a Solvay Chimica Bussi (působící v odvětví výroby chloru a alkalických hydroxidů) podaly své připomínky k sazbám z roku 2004 v červenci 2005, po uplynutí měsíční lhůty pro podání připomínek k zahájení formálního vyšetřovacího řízení. Navzdory zpoždění tyto společnosti žádaly, aby byly považovány za zúčastněné strany. Ve svých připomínkách uvedené společnosti dospěly k závěru, že jak sazby z roku 2004, tak sazby z roku 2005 představují protiprávní a neslučitelné státní podpory.
4.1.4 Připomínky Itálie
(70)
Itálie zdůrazňuje, že na trhu s elektrickou energií v Unii ještě nebylo zcela dosaženo hospodářské soutěže, jak uznává sama Komise ve své čtvrté Výroční zprávě o zavádění vnitřního trhu s plynem a elektřinou (28). Podniky, a zejména ty, které mají velkou spotřebu elektrické energie, si nemohou svobodně vybrat své vlastní dodavatele a nakupovat elektřinu v různých členských státech za srovnatelných podmínek. Tyto obtíže nejsou spojeny s obchodní kapacitou těchto podniků, ale jsou výsledkem strukturálních nedostatků trhů s energií. Aktuální situace na trhu s energií v Unii má negativní dopad na volnou hospodářskou soutěž na trzích s výrobky odběratelů s vysokou spotřebou energie.
(71)
V Itálii navzdory liberalizaci daného odvětví existují konkrétní strukturální nedostatky, jako je například nedostatečné propojení jednotlivých částí vnitrostátních sítí a koncentrovaná struktura trhu. Za těchto okolností nepřinesla liberalizace lepší ceny pro odběratele s vysokou spotřebou energie. Problémy jsou zvláště naléhavé na Sardinii, kde je propojení omezené.
(72)
Itálie proto tvrdí, že zvláštní režim sazeb by s ohledem na profil poptávky měl být považován za odůvodněné regulační opatření, jež simuluje mechanismy, které by měly fungovat na plně konkurenčním trhu. Takovýto zásah by obnovil rovné podmínky mezi velkými průmyslovými odběrateli elektrické energie, kteří působí v různých členských státech, a odstranil zeměpisné znevýhodnění, které postihuje společnosti usazené na Sardinii. Režim by předjímal vliv očekávaný od procesu liberalizace. Podle Itálie byla obdobná opatření provedena i v dalších členských státech, v nichž odběratelé s velkou spotřebou energie využívají regulovaných sazeb za elektrickou energii.
(73)
Podle Itálie sleduje nařízení z roku 2004 další dva cíle: udržet zaměstnanost na Sardinii, koncentrovanou v hutnickém průmyslu, a zachovat dostatečnou úroveň poptávky pro odvětví výroby elektrické energie na Sardinii, které pociťuje nadměrnou kapacitu výroby.
(74)
Itálie tvrdí, že nový režim sazeb je ve skutečnosti stejný jako historická sazba Alumix, kterou Komise nepovažovala za státní podporu. Rozdíly mezi starým a novým režimem jsou způsobeny výlučně novou „strukturou sazeb“, kterou si vyžádalo vytvoření liberalizovaného trhu s elektrickou energií.
(75)
Itálie tvrdí, že režim sazeb nepředstavuje státní podporu. Pokud jde o použití státních prostředků, Itálie uvádí, že režim sazeb je srovnatelný s režimem, o kterém ve věci PreussenElektra (29) Soudní dvůr prohlásil, že nezahrnuje státní prostředky. Vyrovnávací pokladna nemůže jako „technický účetní orgán systému“ volně nakládat s prostředky, které spravuje. Skutečnost, že AEEG a ministerstvo financí mohou vykonávat určitou kontrolu nad její činností, neznamená, že stát může s předmětnými prostředky libovolně nakládat. Podle Itálie jsou tedy prostředky použité pro financování mechanismu sazeb zcela soukromé.
(76)
Itálie dále tvrdí, že sazba nemá žádný vliv na obchod uvnitř Unie a nemůže narušit hospodářskou soutěž z důvodů spojených s existencí světové ceny předmětných výrobků, které jsou komoditními výrobky (viz připomínky společnosti Portovesme v 55. bodě odůvodnění). Výroba těchto kovů v EU a v Itálii navíc nenarůstala stejným tempem jako poptávka. Například v roce 2005 pokrývala domácí výroba pouze 12 % italské poptávky po hliníku, 55 % po zinku a 80 % po olovu. Výroba těchto kovů v Unii i v Itálii tedy vykazuje rostoucí schodek, zatímco stále větší podíl poptávky je uspokojován vývozy ze třetích zemí. Pokud by italský hutnický průmysl zanikl, žádný nový subjekt v Unii by nemohl kapacity zaniklé v Itálii nahradit, protože výrobní zařízení jsou již provozována na plný výkon a žádný nový subjekt ani stávající výrobce by se nepokoušel zvyšovat své kapacity, neboť si vůbec nemůže být jist, zda bude moci dlouhodobě odebírat elektrickou energii za rozumné ceny. Udržení těchto výrobních kapacit v Itálii tedy nemůže poškozovat hospodářskou soutěž. Jelikož zvýhodněná sazba není nižší než ceny elektrické energie, které v průměru platí konkurenti příjemců, nepodporuje vývoz ze Sardinie do jiných členských států.
(77)
Itálie tvrdí, že i kdyby Komise dospěla k závěru, že opatření představuje státní podporu, mohla by být sazba považována za slučitelnou s vnitřním trhem z titulu regionální provozní podpory, pro kterou je Sardinie způsobilá na základě výjimek podle čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU.
(78)
Podle Itálie nedostatky trhu s elektřinou na Sardinii (koncentrace trhu, nedostatečné propojení, nadměrná kapacita výroby elektrické energie), jakož i nedostatečný přístup k infrastruktuře pro rozvod plynu představují regionální znevýhodnění, které má sazba kompenzovat.
(79)
Itálie připomíná, že ceny elektrické energie na jejím území jsou pro odběratele s vysokou spotřebou energie oproti evropskému průměru o 38 % vyšší. Způsobuje to problém z hlediska konkurenceschopnosti, který na Sardinii dále prohlubují nedostatky místního trhu s elektrickou energií a chybějící přístup k rozvodné síti zemního plynu.
(80)
Itálie tvrdí, že opatření přispívá k regionálnímu rozvoji, protože hutnictví významně přispívá k hospodářství a úrovni zaměstnanosti na Sardinii (v hutnictví pracuje 12 % zaměstnaných osob a toto odvětví tvoří 12,2 % regionálního HDP ve zpracovatelském průmyslu). Tato sazba má pozitivní dopad na zaměstnanost i na zachování společenských a hospodářských struktur ostrova.
(81)
Podle Itálie je sazba přiměřená znevýhodnění, jež příjemci pociťují, neboť pouze vyrovnává ceny elektrické energie, které platí výrobci na Sardinii, cenám, které v průměru platí jejich konkurenti v rámci Unie.
(82)
Sazba je navíc krátkodobá a přechodná, protože by zůstala v platnosti pouze do úplného dokončení infrastrukturních projektů, jejichž cílem je zlepšit propojení s elektrickými a plynárenskými sítěmi (nový propojovací kabel SAPEI a plynovod GALSI (30).
(83)
Podle Itálie je opatření navíc degresivní, protože zvýhodněná cena je indexována na základě rozdílů v cenách paliv a může se pouze zvyšovat nebo zůstávat neměnná.
4.2 Věc C 13/06
4.2.1 Připomínky podané společností Portovesme
(84)
Společnost Portovesme se domnívá, že sazby z roku 2005 nenarušují hospodářskou soutěž, jsou nezbytné k zajištění přežití zúčastněných podniků a mohou být považovány za slučitelné jako regionální podpory. Argumenty uvedené společností odpovídají argumentům předloženým Itálií (viz 87. až 104. bod odůvodnění), na které se odkazuje.
4.2.2 Připomínky společnosti Eurallumina
(85)
Také společnost Eurallumina se domnívá, že sazby z roku 2005 nenarušují hospodářskou soutěž, jsou nezbytné k zajištění přežití zúčastněných podniků a mohou být považovány za slučitelné jako regionální podpory. Argumenty uvedené společností odpovídají argumentům předloženým Itálií, na které se odkazuje.
4.2.3 Připomínky dalších zúčastněných stran
(86)
Titíž konkurenti společností Portovesme a Syndial, kteří podali připomínky ve věci C 38/b/04, zasáhli také v dotčeném řízení. Obě společnosti zdůrazňují skutečnost, že předmětné opatření představuje provozní podporu, která by měla být považována za neslučitelnou s vnitřním trhem.
4.2.4 Připomínky Itálie
(87)
Itálie tvrdí, že sazby z roku 2005 se velmi liší od sazeb uplatňovaných v roce 2004, neboť již splňují požadavky pokynů k regionální podpoře.
(88)
Ačkoli by podle Itálie mohly být dané sazby na základě povrchního posouzení považovány za provozní podporu, ve skutečnosti tvoří tyto sazby součást řady opatření, jejichž cílem je podpořit regionální rozvoj na Sardinii. Itálie zdůrazňuje zejména úzkou vazbu mezi sazbami a závazkem dlouhodobě investovat, který je požadován od příjemců. Navíc ustanovení, které vyžaduje, aby opatření před jeho provedením schválila Komise, podle Itálie dokládá, že se jedná o regionální podporu.
(89)
Klíčem této strategie je memorandum o porozumění podepsané regionem Sardinie a příjemci. Memorandum je tvořeno těmito prvky:
a)
výrobní investice popsané v průmyslových plánech předložených příjemci;
b)
rychlé schválení realizace infrastruktur k propojení energetických sítí, které příjemcům umožní přístup k dodávkám energie za konkurenční ceny (plynovod GALSI a propojovací kabel SAPEI);
c)
udělení integrované koncese pro těžbu uhlí v lokalitě Sulcis a pro výstavbu/řízení nové uhelné elektrárny pro dodávku elektřiny příjemcům a
d)
zvýhodněné sazby.
(90)
Itálie se domnívá, že sazby musí být považovány za nástroj hospodářské politiky, jejímž cílem je zachránit odvětví ohrožená vysokými cenami energie, která by se jinak přesunula mimo Itálii a mimo Evropu z důvodu agresivní hospodářské soutěže ze strany společností mimo EU, které mají nižší výrobní náklady. Sazby by byly uplatňovány až do okamžiku dokončení plánovaných infrastruktur a dosažení konkurenčního vnitřního trhu s energií. Opatření by bylo v souladu s duchem regionálních podpor, protože by podporovalo hospodářský růst a zaměstnanost na ostrově, kde energeticky náročné výroby pociťují konkurenční znevýhodnění způsobené nejen nedostatečnou úrovní liberalizace trhu s elektřinou, ale také mimořádně nedostatečnou infrastrukturou Sardinie, pokud jde o připojení k vnitrostátním sítím elektrické energie a plynu.
(91)
Na podporu tohoto integrovaného přístupu Itálie cituje První zprávu skupiny na vysoké úrovni pro konkurenceschopnost, energetiku a životní prostředí (31),v níž se uvádí, že proces liberalizace energetického odvětví nepřinesl uspokojivé výsledky a že je nezbytné zlepšit propojení, a očekává se uzavírání dlouhodobých dodavatelských smluv s předvídatelnými nebo partnerskými cenami mezi odběrateli a dodavateli elektrické energie. V této souvislosti Itálie zdůrazňuje, že zásahy plánované pro Sardinii jdou přesně tímto směrem, a dodává, že zároveň jsou zapotřebí krátkodobá opatření, jako jsou předmětné sazby, aby byla zaručena konkurenceschopnost průmyslu na Sardinii a jeho přežití až do okamžiku dokončení plánovaných investic, které vyřeší strukturální problémy.
(92)
Itálie tvrdí, že není možné porovnávat ceny elektrické energie, které platí příjemci na Sardinii, s cenami elektrické energie, které v průměru platí obdobné podniky na italském poloostrově, neboť podniky s vysokou spotřebou energie nakupují elektřinu na základě dvoustranných smluv, které nejsou veřejně dostupné. Podle Itálie Komise chybuje, pokud porovnání zakládá na cenách zaznamenaných na energetických burzách, neboť pouze minimální část dodávek elektrické energie těchto podniků je nakupována na uvedených burzách.
(93)
Podle Itálie mohou být ceny vyjednané na základě dvoustranných smluv pro odběratele výhodné pouze v případě, že si odběratelé mohou svobodně vybrat své vlastní dodavatele a nakupovat elektrickou energii vyrobenou konkurenčními technologiemi. Toto není možné na Sardinii, kde elektrárny nemohou vyrábět cenově dostupnou energii, neboť nemají přístup k zemnímu plynu. Od nových investic do moderních výrobních závodů odrazuje také omezené propojení energetických sítí, které znemožňuje vývoz elektřiny. Dalším faktorem je koncentrace trhu a úloha, kterou hrají zavedení provozovatelé.
(94)
Podle Itálie může být za těchto okolností uplatňování sazeb, které stabilizují ceny elektrické energie, až do dosažení účinnější hospodářské soutěže na trhu s elektřinou odůvodněné. Itálie znovu tvrdí, že zvýhodněné sazby podporují fungování plně konkurenčního trhu.
(95)
Pokud jde o existenci nadměrné výrobní kapacity v oblasti elektrické energie, která vzbudila u Komise pochybnosti, zda jsou ceny elektřiny na Sardinii oproti italskému poloostrovu vyšší (neboť nadměrná kapacita by měla výrobce podněcovat spíše k tomu, aby velkým odběratelům prodávali za konkurenční ceny - viz 47. bod odůvodnění), Itálie tvrdí toto: nadměrná výrobní kapacita Sardinie nemůže vést ke snížení cen pro odběratele, protože v tomto konkrétním případě je nadměrná kapacita způsobena omezeným propojením, které vyžaduje vytváření významné kapacitní rezervy (32) s cílem zaručit plynulost dodávek elektřiny na ostrově. Jelikož však náklady na tuto rezervu nesou všichni koneční odběratelé, nemají dodavatelé elektrické energie zájem prodávat elektřinu vyrobenou za pomoci této nevyužité kapacity za konkurenceschopnější ceny.
(96)
Podle Itálie je podpora přiměřená, protože cena stanovená úřadem AEEG na rok 2005 (viz 34. bod odůvodnění) odpovídá průměrné ceně, kterou v Unii platí konkurenti příjemců, objektivně vypočítané regulačním orgánem. Itálie dále připomíná, že v roce 2005 platily v dalších členských státech s regulovanými sazbami velké průmyslové subjekty za své dodávky elektřiny dokonce ceny ve výši pouhých 25 EUR/MWh.
(97)
Na základě výše uvedeného Itálie popírá údaje předložené stěžovateli, které podle jejího názoru nejsou metodologicky správné, neboť nadhodnocují průměrné ceny elektřiny, které platili konkurenti příjemců v Unii.
(98)
Podle Itálie je doba trvání režimu (šest let místo pěti) odůvodněná potřebou vyčkat na dokončení energetické infrastruktury.
(99)
Itálie dále tvrdí, že bylo dodrženo kritérium postupného snižování, neboť sazby se aktualizují na základě váženého průměru rozdílů zaznamenaných na burzách v Amsterodamu a ve Frankfurtu a mohou se pouze zvyšovat, nikoli snižovat.
(100)
Sazby jsou navázané na rozdíly v cenách na energetických burzách, protože podle Itálie tyto burzy představují objektivní referenci, která odráží celosvětový vývoj cen energie. Itálie však tvrdí, že skutečné zvýšení cen pro velké odběratele energie v Unii je obvykle výrazně nižší než navýšení zaznamenané na energetických burzách (neboť tito odběratelé platí sazby vyjednané dvoustrannými smlouvami nebo, v případě regulovaných sazeb, ceny stanovené státem, tzn. sazby, které méně podléhají výkyvům).
(101)
Itálie proto dospěla k závěru, že meziroční zvyšování sazeb na Sardinii o 4 % odpovídá navyšování cen energie uplatňovanému vůči jejich přímým konkurentům v Unii.
(102)
Itálie zdůrazňuje, že v Unii existují opatření, která mají rovnocenné účinky jako sporné znevýhodněné sazby, a domnívá se, že všechna by měla být posuzována stejně, bez ohledu na jejich formu, neboť společným cílem všech těchto opatření je zajistit přežití energeticky náročných odvětví v Unii a zabránit jejich přemisťování mimo vnitrostátní území.
(103)
Itálie se domnívá, že ačkoli Sardinie není od roku 2007 pro čerpání regionálních provozních podpor způsobilá, pokyny k vnitrostátní regionální podpoře umožňují postupné opuštění stávajících režimů v okamžiku, kdy některý region přestane být způsobilý pro výjimku podle čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU. Komise by proto mohla opatření schválit ještě podle pokynů k regionální podpoře z roku 2007. V každém případě Itálie tvrdí, že sporné opatření nelze považovat za běžnou provozní podporu.
(104)
Itálie znovu zdůrazňuje, že sazby nemají na obchod mezi členskými státy vliv, z důvodů již uvedených v 76. bodě odůvodnění pro hliník, zinek a olovo. Stejná úvaha by platila pro chemický průmysl. Itálie zdůrazňuje, že v roce 2003 překročil dovoz chemických výrobků do Itálie vývoz a že výroba v Unii i výroba v Itálii je od roku 2001 na ústupu. Pokud jde konkrétně o výrobu PVC, která představuje největší spotřebu chlóru, vykazuje výroba v Itálii schodek (v roce 2002 bylo vyrobeno pouze 470 000 tun PVC oproti spotřebě ve výši 970 000 tun).
5. POSOUZENÍ OPATŘENÍ
5.1 Existence státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU
(105)
Opatření představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, jsou-li kumulativně splněny tyto podmínky: opatření a) ekonomicky zvýhodňuje příjemce; b) je poskytováno státem ze státních prostředků; c) je selektivní; d) ovlivňuje obchod mezi členskými státy a může narušit hospodářskou soutěž v Unii.
5.1.1 Existence zvýhodnění
(106)
Na základě režimu sazeb z roku 2004 a z roku 2005 stát zasáhl s cílem dotovat cenu elektřiny vyjednanou příjemci a jejich dodavateli. Pokud by například v roce 2004 neexistovaly vyrovnávací platby, platily by společnosti Portovesme a Eurallumina na základě dvoustranných dodavatelských smluv v té době platných 63 EUR/MWh (33) resp. 65,95 EUR/MWh. Tyto údaje poskytla Itálie a samotní příjemci, a nejsou tedy napadány.
(107)
Podle údajů poskytnutých Itálií překračovala v roce 2005 cena elektřiny vyjednaná společností Syndial s jejím dodavatelem 60 EUR/MWh (zatímco zvýhodněná sazba by cenu snížila na 27 EUR/MWh). Základem obou opatření bylo, aby stát příjemcům kompenzoval dodatečné náklady vzniklé v souvislosti s nákupem elektřiny na Sardinii vzhledem k cenám, které v průměru platili jejich konkurenti v Unii.
(108)
Společnost Portovesme tvrdí, že zvýhodněná cena odpovídá ceně, která by převažovala na plně konkurenčním trhu, a proto nepřináší žádné zvýhodnění. Komise tuto argumentaci již zamítla ve věci Alcoa, v níž se jednalo o prakticky totožné sazby. Ani soudy Společenství, ani Komise nikdy při posuzování existence zvýhodnění nepřihlížely k podmínkám, které převažují na účinnějším hypotetickém trhu. Referenční rámec vždy odpovídá podmínkám převažujícím na daném reálném trhu (34).
(109)
Výše uvedená argumentace navíc předpokládá, že špatné fungování trhu je důvodem k tomu, aby členský stát stanovil ceny simulující podmínky účinné hospodářské soutěže (viz vyjádření Itálie v 72. bodě odůvodnění).
(110)
Tato logika není přijatelná, neboť je v rozporu se zásadou, která je pevně zakotvena v judikatuře Společenství, a sice že „okolnost, že se jeden členský stát snaží jednostrannými opatřeními přiblížit podmínky hospodářské soutěže v určitém hospodářském odvětví podmínkám, které převažují v jiných členských státech, nemůže tato opatření zbavit povahy státní podpory“ (35). Komise se domnívá, že výše uvedená zásada se obdobně vztahuje i na případy, kdy členský stát usiluje o přiblížení podmínek hospodářské soutěže k podmínkám, které převažují na plně konkurenčním trhu.
(111)
Navíc, pokud bychom takovýto návrh přijali, podpory poskytnuté členskými státy za účelem překlenutí rozdílu mezi cenou volně dohodnutou mezi dvěma hospodářskými subjekty a teoretickou cenou, na které by se mohly dohodnout v plně konkurenčních podmínkách, by nepředstavovaly státní podporu, což by popřelo hlavní cíl kontroly státních podpor.
(112)
Itálie tvrdí, že tyto sazby jsou totožné se sazbou Alumix, kterou Komise nepovažovala za podporu (viz (74). bod odůvodnění), a že by tedy rovněž neměly být považovány za podporu.
(113)
Komise připomíná, že situace, ke které se vyjadřovala ve věci Alumix, byla velmi odlišná. Ve věci Alumix byla sazba poskytnuta společností ENEL, která byla v té době veřejným dodavatelem elektrické energie v monopolním postavení na dosud neliberalizovaném trhu (36). V této situaci musela Komise zjistit, zda společnost ENEL uplatňovala uměle nízké ceny nebo zda se chovala jako racionální tržní subjekt. Vzhledem k monopolnímu postavení společnosti ENEL v oblasti výroby a rozvodu elektrické energie neměla Komise k dispozici žádné tržní ceny, se kterými by mohla srovnávat a posoudit, zda se jednalo o zvýhodnění. Proto Komise vyvinula metodu pro určení nejnižší teoretické tržní ceny, za kterou by byl racionální dodavatel ochoten prodat svému „nejlepšímu zákazníkovi“.
(114)
Tuto metodu však není možné uplatňovat v situaci, kdy jsou ceny vyjednávány konečnými odběrateli s dodavateli elektrické energie na liberalizovaném trhu a jsou dotovány ex-post vyrovnávacími platbami. Proto analýza uvedená v rozhodnutí Alumix a závěry Komise týkající se uvedené věci v tomto případě zcela postrádají jakýkoli význam. Vyplývá to také z rozsudku Soudu prvního stupně ze dne 25. března 2009, který potvrdil rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení ve věci Alcoa (37) (viz bod 132 rozsudku).
(115)
V tomto případě se zásada rozvážného hospodářského subjektu neuplatní. Tento případ by bylo nutné posuzovat na základě uvedené zásady, pokud by elektřinu zúčastněným společnostem prodával stát, přímo nebo prostřednictvím polostátního podniku jako ve věci Alumix. V tomto případě tomu však tak není, neboť elektřinu dodávají soukromé společnosti. Na rozdíl od věci Alumix proto není nutné zkoumat, zda se stát choval jako rozvážný hospodářský subjekt.
(116)
Závěrem je tedy nutné konstatovat, že režimy vyrovnávacích plateb z roku 2004 a z roku 2005 snižují náklady vyplývající z dodavatelských smluv uzavřených příjemci (náklady, které by měly za normálních okolností zatěžovat rozpočty společností). V souladu s ustálenou judikaturou (38) tak sporná opatření poskytují příjemcům hospodářské zvýhodnění.
5.1.2 Selektivní povaha
(117)
Zvýhodněné sazby za elektrickou energii v Itálii byly přiznány výhradně podnikům s již existujícími zařízeními, jež se nacházejí na Sardinii a jsou uvedena v uzavřeném seznamu odvětví stanovených právními a jinými předpisy, které představují právní základ takovýchto opatření, a proto je zvýhodnění, které poskytují, selektivní povahy.
5.1.3 Státní prostředky a přičitatelnost státu
(118)
Podle ustálené judikatury může být zvýhodnění definováno jako státní podpora ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES pouze tehdy, je-li přidělena přímo nebo nepřímo ze státních prostředků (39) a lze ji přičíst státu (40).
(119)
Jak je uvedeno v 28. bodě odůvodnění, jsou sporné vyrovnávací platby financovány z parafiskálního poplatku odpovídajícího složce A4 sazby za elektrickou energii, který dostává vyrovnávací pokladna. Tento poplatek je povinný, neboť je uložen rozhodnutími úřadu AEEG, kterými jsou prováděny vnitrostátní právní předpisy. Vyrovnávací pokladna je veřejný subjekt zřízený zákonem, který vykonává svou činnost podle přesných pokynů uvedených v rozhodnutích úřadu AEEG.
(120)
Z ustálené judikatury rovněž vyplývá, že příjmy z poplatku, který je podle vnitrostátního práva povinný a je odváděn zákonem zřízenému subjektu, představují státní prostředky ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES, jsou-li určeny k financování opatření, které splňuje ostatní kritéria stanovená v uvedeném článku (41).
(121)
Itálie se na podporu svého výkladu, podle nějž předmětné opatření není financováno ze státních prostředků, dovolává rozsudku Soudního dvora ve věci PreussenElektra (42). Podle něj jsou finanční prostředky potřebné k financování sazby převáděny od soukromých osob (odběratelů elektrické energie) na soukromé subjekty (příjemce), přičemž úloha státu se omezuje na přijetí zákona, který stanoví povinnost platby nezbytných částek, a stát nemá žádnou diskreční pravomoc s těmito finančními prostředky disponovat, s výjimkou provádění režimu stanoveného zákonem. Itálie a někteří příjemci zejména tvrdí, že vyrovnávací pokladna nevykonává žádnou kontrolu nad těmito finančními prostředky a plní pouze funkci účetního prostředníka.
(122)
Ve věci PreussenElektra Soudní dvůr rozhodl, že povinnost soukromých provozovatelů rozvodných sítí elektrické energie nakupovat elektřinu vyrobenou z obnovitelných zdrojů energie za minimální ceny, které jsou vyšší než skutečná hospodářská hodnota tohoto druhu elektrické energie, nepředstavuje státní podporu, neboť opatření nezahrnuje žádný přímý nebo nepřímý převod státních prostředků.
(123)
Komise poznamenává, že ve věci PreussenElektra byly prostředky potřebné k financování opatření poskytnuty výrobcům energie z obnovitelných zdrojů přímo provozovateli rozvodných sítí, aniž by jejich převod zprostředkovával veřejný subjekt. V rámci tohoto systému nemohly být převáděné částky orgánům členského státu skutečně nikdy k dispozici. V předmětném případě se však částky před vyplacením konečnému příjemci převáděly prostřednictvím vyrovnávací pokladny, která je veřejným subjektem. Judikatura ve věci PreussenElektra tedy spadá do jiného skutkového rámce a nemá význam ve vztahu k předmětnému případu.
(124)
Judikatura ve věci Pearle (43) nemůže Itálii ani příjemcům pomoci. Ve věci Pearle dospěl Soudní dvůr k závěru, že za určitých podmínek nejsou příjmy z poplatků, které jsou převáděny prostřednictvím veřejného subjektu, státními prostředky. V věci Pearle byla opatření plně financována hospodářským odvětvím pouze z jeho podnětu. Finanční prostředky pocházely z parafiskálních poplatků, které byly převáděny prostřednictvím veřejného subjektu, který s nimi nemohl v žádném okamžiku nakládat. Strany, které poplatky odváděly, byly navíc příjemci daného opatření.
(125)
Itálie tvrdí, že vyrovnávací pokladna nemá žádnou diskreční pravomoc, pokud jde o přidělování finančních prostředků, které jsou určeny k financování sazeb a nemohou v žádném okamžiku spadat „do oblasti veřejných financí“. Stát by tedy nemohl s těmito finančními prostředky volně nakládat, a proto nepředstavují státní prostředky.
(126)
Předem je třeba poznamenat, že i když lze určitým kritériím ve věci Pearle objektivně přisoudit větší význam než jiným, žádné z nich nelze považovat za „zásadní kritérium“. Podmínky uvedené v rozsudku jsou kumulativní. To je také výklad Soudu prvního stupně uvedený v rozsudku ve věci Earl Salvat (44), kdy tento soud posuzoval daňový poplatek napadený v rámci této věci z hlediska jednotlivých kritérií Pearle.
(127)
Dříve než Komise přezkoumala úlohu vyrovnávací pokladny, ověřila, zda byla splněna ostatní kritéria uvedená ve věci Pearle. Je zřejmé, že na rozdíl od toho, co bylo zjištěno ve věci Pearle, byly sporné sazby zavedeny z podnětu státu, a nikoli z podnětu hospodářského odvětví. Navíc ve věci Pearle přispívali na financování opatření pouze jeho příjemci, a cílem zásahu veřejného subjektu tedy nebylo poskytnout zvýhodnění, které by mohlo představovat dodatečnou zátěž pro stát. V předmětném případě nenesou příjemci žádnou finanční zátěž spojenou s poplatkem; tu nesou pouze odběratelé elektrické energie. Proto se judikatury ve věci Pearle nelze platně dovolávat, a to bez ohledu na případnou opodstatněnost uvedených argumentů, pokud jde o úlohu pouhého účetního zprostředkovatele, kterou měla vyrovnávací pokladna.
(128)
Pokud jde o vyrovnávací pokladnu, Komise uvádí, že podle ustálené judikatury „nelze rozlišovat mezi případy, kdy je podpora poskytnuta přímo státem a kdy je poskytnuta prostřednictvím veřejného nebo soukromého subjektu určeného nebo zřízeného státem“ (45). V důsledku toho není pro uplatňování pravidel pro státní podpory rozhodující, zda má vyrovnávací pokladna postavení veřejného nebo soukromého subjektu. Skutečnost, že je vyrovnávací pokladna veřejným subjektem, nevede automaticky k uplatnění článku 107 SFEU (46); stejně tak zásah soukromého subjektu sám o sobě uplatnění tohoto článku nevylučuje.
(129)
Analýza se nicméně nemůže omezit pouze na pravomoci, které jsou svěřeny vyrovnávací pokladně z titulu jejího postavení veřejného subjektu. Je třeba stanovit, zda obecněji stát, ať přímo nebo prostřednictvím jiného subjektu, který určí, může vykonávat kontrolu nad finančními prostředky použitými k financování sazby. Stejné ověření by bylo nutné, pokud by vyrovnávací pokladna byla soukromým subjektem.
(130)
V rozsudku, který byl nedávno vynesen ve věci Essent, (47) Soudní dvůr rozhodl v této otázce s konečnou platností. Ve věci Essent Nizozemsko zákonem zavedlo příplatek k sazbám za elektrickou energii. Tento příplatek platili odběratelé elektřiny provozovatelům elektrické sítě, kteří pak odpovídající částky poukazovali určené společnosti SEP, jež neměla žádnou diskreční pravomoc pro správu finančních prostředků a prováděla svou činnost pod přísným dohledem orgánů. Soud dospěl k závěru, že výnosy z tohoto příplatku představovaly státní prostředky, neboť příplatek k ceně elektřiny byl uložen vnitrostátním zákonem, a proto představoval zátěž; společnost SEP neměla právo používat výnos z tohoto příplatku na jiné účely, než stanovil zákon, takže prostředky zůstávaly pod veřejnou kontrolou a vnitrostátní orgány s nimi mohly nakládat. Soud rozhodl, že tyto skutečnosti jsou dostačující k tomu, aby dotčené prostředky prohlásil za státní prostředky.
(131)
Podobnosti s předmětným případem jsou zřejmé. Příplatek k sazbě sloužící k financování sporných sazeb je uložen zákonem, stejně jako ve věci Essent. Vyrovnávací pokladna má stejnou funkci jako společnost SEP v tom smyslu, že soustřeďuje a spravuje výnos z parafiskálního poplatku a podléhá stejným omezením, neboť obdržené finanční prostředky nemůže použít pro jiné než zákonem stanovené účely (financování režimů zvýhodněných sazeb). Stát je schopen kontrolovat a řídit využívání prostředků: vyrovnávací pokladna vykonává svou účetní činnost podle přesných pokynů úřadu AEEG, který jedná v rámci svých statutárních pravomocí a/nebo při provádění vnitrostátních právních předpisů. Prostředky spravované vyrovnávací pokladnou jsou tedy neustále pod veřejnou kontrolou.
(132)
Tato analýza se řídí stejnou logikou, jakou Komise rozvinula ve svém rozhodnutí ohledně italského případu (48)„uvízlých nákladů v odvětví elektroenergetiky“, ve kterém označila finanční prostředky spravované vyrovnávací pokladnou v rámci účtu A6 za veřejné prostředky.
(133)
Skutečnost, že prostředky spravované vyrovnávací pokladnou představují veřejné prostředky, byla potvrzena judikaturou Soudu prvního stupně ve věci Iride. (49)
(134)
Nejvyšší kasační soud již ve svém rozsudku č. 11632/03 ze dne 3. dubna 2003 dospěl k závěru, že vyrovnávací pokladna nemá právní subjektivitu, kterou by se odlišovala od italského státu, a že za vlastníka částek poukázaných vyrovnávací pokladně, i když pocházejí od soukromých osob a jsou určeny soukromým podnikům, musí být považován právě italský stát. Ve věci Iride podaly žalobkyně Iride Spa a Iride Energia Spa k Soudu prvního stupně žalobu proti rozhodnutí Komise, které označilo prostředky spravované vyrovnávací pokladnou v rámci účtu A6 za veřejné prostředky. Argumenty, které žalobkyně uváděly, byly velmi podobné. Obě společnosti napadly podstatu rozsudku Nejvyššího kasačního soudu, přičemž tvrdily, že vyrovnávací pokladna plní funkci pouhého účetního prostředníka mezi soukromými osobami, které mají povinnost k peněžitému plnění, a příjemci vybraných částek, což jí ani na krátkou dobu neumožňuje nakládat s vloženými částkami. Žalobkyně se rovněž dovolávaly použitelnosti judikatury ve věci PreussenElektra.
(135)
Soud zdůraznil, že mu nepřísluší zpochybňovat výklad italských právních předpisů, který podal Nejvyšší kasační soud, a následně potvrdil, že částky uložené na účtu A6 vyrovnávací pokladny musí být kvalifikovány jako státní prostředky nejen proto, že jsou ve vlastnictví státu, ale také proto, že jsou neustále pod jeho kontrolou. (50)
(136)
Tento závěr se týká účtu A6 vyrovnávací pokladny, ze kterého jsou financovány uvízlé náklady v odvětví elektroenergetiky. Může však být logicky uplatněn i na složku A4, ze které je financována sporná sazba. Rozsudek Kasačního soudu vycházel z analýzy právní subjektivity vyrovnávací pokladny, a proto se závěr, podle nějž jsou předmětné částky ve vlastnictví státu, vztahuje na všechny částky uložené u vyrovnávací pokladny. Totéž platí pro závěr Soudu prvního stupně, podle nějž může stát kontrolovat zdroje spravované vyrovnávací pokladnou. Mezi účtem A6 a složkou A4 není žádný rozdíl, s výjimkou určení prostředků (platba uvízlých nákladů z účtu A6 a zvýhodněné sazby ze složky A4). Proto musí být částky poukázané příjemcům ze Sardinie ze složky A4 rovněž kvalifikovány jako veřejné prostředky.
(137)
Kromě toho, že jsou sporné sazby financovány z veřejných prostředků, jsou také přičitatelné státu (51), neboť právním základem tohoto opatření jsou vnitrostátní právní předpisy, nařízení a rozhodnutí úřadu AEEG jakožto veřejného subjektu v rámci výkonu jeho funkce orgánu veřejné moci.
5.1.4 Vliv na obchod a narušení hospodářské soutěže
(138)
Pokud jde o vliv opatření na obchod v Unii a z něj vyplývající narušení hospodářské soutěže, není pochyb o tom, že dotčené trhy (olovo, zinek, stříbro, hliník a výroba chloru a alkalických hydroxidů) jsou plně otevřeny hospodářské soutěži. Tato úvaha by již sama o sobě byla dostačující k tomu, abychom se domnívali, že sazby mají na obchod v Unii vliv.
(139)
Komise přesto přihlédla k argumentům příjemců a Itálie, že sazby v odvětví kovů (argumentace výslovně neuváděly odvětví výroby chloru) nemají žádný vliv na obchod a nenarušují hospodářskou soutěž, protože neexistují žádné skutečné obchodní toky mezi členskými státy; je nepravděpodobné, že takovéto obchodní toky vzniknou, a vzhledem k vlastnostem předmětného odvětví sazby nepoškozují konkurenty příjemců v Unii.
(140)
Je třeba připomenout, že v rozhodovací praxi Komise a judikatuře Soudního dvora nebyla neexistence skutečných obchodních toků nikdy přijata jako důkaz toho, že opatření podpory nemá na obchody uvnitř Unie žádný vliv. Soudní dvůr vždy prohlašoval, že podpora určitému podniku může ovlivňovat obchod mezi členskými státy a narušovat hospodářskou soutěž, i když se daný podnik obchodu uvnitř Unie sám neúčastní. Pokud totiž členský stát poskytne podniku podporu, může se tím vnitrostátní výroba udržet na stejné nebo vyšší úrovni s tím, že se o to sníží možnosti podniků usazených v jiných členských státech vyvážet své výrobky na trh onoho členského státu (52).
(141)
Kromě toho situace, která se vyznačuje poklesem výroby v Unii a zvýšením dovozů ze třetích zemí, s omezenými nebo neexistujícími obchodními toky mezi členskými státy, není neobvyklá: je dokonce typická pro odvětví, která trpí strukturálními problémy a/nebo jsou vystavena silnému konkurenčnímu tlaku. Tato odvětví jsou zvláště citlivá na opatření přijatá členskými státy za účelem zlepšení konkurenceschopnosti jejich domácího průmyslu.
(142)
Skutečnost, že nízký objem italské výroby hliníku, olova a stříbra není schopen ovlivnit referenční cenu, je nepodstatná. Existence referenční ceny těchto kovů, kterou snadno neovlivní podmínky výroby v jediném členském státě, nevylučuje hospodářskou soutěž mezi podniky, které jsou usazeny v EHP a obchodují se svými výrobky na světovém trhu s kovy. Je možné, že podpora poskytnutá příjemcům na Sardinii jim neumožní snížit světovou cenu jejich výrobků a vyřadit konkurenty z trhu a že ostatní výrobci v Unii budou moci pokračovat v činnosti tak dlouho, jak dlouho budou schopni se ziskem prodávat za světovou cenu. Zisky, které lze v Itálii díky zvýhodněné sazbě za elektrickou energii vytvářet, však celkově posilují konkurenceschopnost společností. Nahromaděné kapitálové rezervy mohou být například použity k převzetí konkurenčních společností a ke zvýšení podílu na trhu. Toto odůvodnění má ještě větší význam, pokud uvážíme, že někteří příjemci jsou součástí nadnárodních společností (53).
(143)
Na rozdíl od tvrzení příjemců nelze skutečnost, že cena, která se platí v Itálii v referenčních odvětvích, je obdobná jako cena, kterou v průměru platí za elektrickou energii konkurenční výrobci v Unii, považovat za důkaz toho, že italská sazba neohrožuje zájmy ostatních výrobců v Unii. Judikatura ve věci C-372/97 Itálie v. Komise jasně stanoví, že jednostranná opatření, jejichž cílem je přiblížit podmínky hospodářské soutěže v určitém členském státě podmínkám, které převažují v jiných členských státech, ovlivňují obchod mezi členskými státy (a nemohou tedy být zbaveny povahy státní podpory). Kromě toho mohou některé dohody o dodávkách elektrické energie, které jsou v platnosti v jiných členských státech, obsahovat státní podpory a Komise zahájila důkladná šetření ohledně různých opatření tohoto typu (54). Přestože tento obranný argument výslovně neuvedla ani Itálie, ani Alcoa, považuje Komise za vhodné připomenout zásadu, která je pevně zakotvená v judikatuře, a sice, že existence protiprávních podpor v některých členských státech neopodstatňuje přijetí obdobných opatření v jiných členských státech.
(144)
V každém případě oznámení obdržená od konkurentů příjemců ukazují, že sporné sazby skutečně vyvolávají problém z hlediska hospodářské soutěže a mají na obchod v Unii vliv.
(145)
Itálie navíc neoznámila sazby z roku 2004. Podle ustálené judikatury (55) není Komise v případě neoznámené podpory povinna prokazovat skutečný dopad opatření na hospodářskou soutěž nebo na obchod mezi členskými státy: pokud by totiž Komise musela ve svém rozhodnutí prokazovat skutečný dopad již poskytnutých podpor, vedlo by to ke zvýhodňování členských států, které vyplácejí podpory v rozporu s oznamovací povinností podle čl. 93 odst. 3 Smlouvy [o ES], na úkor těch, které zamýšlené podpory oznamují.
(146)
Je tedy třeba dospět k závěru, že předmětné zvýhodněné sazby za elektrickou energii přispívají ke zvýšení konkurenceschopnosti příjemců vůči jejich konkurentům v Unii. Podle ustálené judikatury (56) je za takovýchto okolností třeba předpokládat, že podpora má vliv na obchod mezi členskými státy a narušuje hospodářskou soutěž.
5.1.5 Závěry o existenci podpory
(147)
Vzhledem k výše uvedenému dospěla Komise k závěru, že sporné sazby z roku 2004 a z roku 2005 představují státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 SFEU a mohou být povoleny, pouze pokud jsou způsobilé pro některou z výjimek stanovených v uvedené smlouvě. Tento závěr odpovídá závěru vyvozenému ve věci Alcoa, která se týkala prakticky totožných sazeb.
5.2 Nová podpora nebo existující podpora
(148)
Situace, kdy opatření představuje existující podporu, jsou v plném rozsahu uvedeny v článku 1 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (57).
(149)
Je nesporné, že předmětná opatření nebyla zavedena před přístupem Itálie k EU (bod i) výše uvedeného článku), nemohou být považována za schválená z důvodu nesplnění povinnosti Komise rozhodnout ve stanovené procesní lhůtě (bod iii)) a nemohou být považována za existující podpory z důvodu uplynutí promlčecí lhůty (bod iv)). Tato opatření se nestala podporou následkem vývoje společného trhu bez toho, že by byla členským státem pozměněna (písm. b) bod v) první věta).
(150)
Vzhledem k výše uvedenému dospěla Komise k závěru, že předmětné sazby představují novou podporu.
5.3 Oprávněnost podpory
(151)
Podle čl. 108 odst. 3 SFEU členské státy informují Komisi o záměrech poskytnout nebo upravit podpory a zamýšlená opatření neprovedou, dokud Komise nepřijme konečné rozhodnutí.
(152)
Jelikož Itálie neoznámila článek 1 nařízení z roku 2004, představují sazby z roku 2004 protiprávní podporu.
(153)
Naproti tomu Itálie oznámila čl. 11 odst. 12 zákona č. 80/2005 a opatření neuplatnila. Splnila tedy povinnosti vyplývající z čl. 108 odst. 3 SFEU.
6. SLUČITELNOST PODPORY
(154)
Odchylně od obecného zákazu poskytovat státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU lze podporu považovat za slučitelnou tehdy, pokud se na ni vztahuje některá z výjimek uvedených ve Smlouvě.
(155)
Sazby z roku 2004 a z roku 2005 představují provozní podpory. Tvrzení Itálie, podle kterého by sazby z roku 2005 neměly být považovány za provozní podpory, neboť jsou součástí strategie regionální podpory a podmínkou výrobních investic, musí být odmítnuto. Ačkoli memorandum o porozumění předpokládá, že příjemci uskuteční určité investice, prvek podpory obsažený ve zvýhodněných sazbách z roku 2005 není vypočten poměrně ke způsobilým výdajům a není stanovena maximální míra podpory. Neexistují důkazy, že by opatření splňovalo kritéria stanovená pro investiční podpory nebo že by podpora byla přiměřená. Opatření je naopak jasně navázáno na spotřebu elektřiny a jeho cílem je snížit náklady na dodávky elektřiny, které jsou provozními náklady vznikajícími zúčastněným společnostem. Nemůže být tedy považováno za investiční podporu.
(156)
Provozní podpora je v zásadě neslučitelná s vnitřním trhem. Ve věci 86/89 Itálie v. Komise Soudní dvůr uvedl, že „předmětná podpora, která je poskytnuta bez jakýchkoli zvláštních podmínek a pouze v závislosti na použitých množstvích, musí být považována za provozní podporu zúčastněných podniků a že jako taková narušuje podmínky obchodu v míře, která je v rozporu se společným zájmem“ (58).
(157)
Ve věci Siemens v. Komise Soud prvního stupně potvrdil zásadu, podle níž „provozní podpory, a sice podpory, které směřují k osvobození podniku od nákladů, které by obvykle musel vynaložit v rámci běžného řízení svých běžných činností, v zásadě nespadají do působnosti čl. 92 odst. 3 Smlouvy o ES [nyní čl. 107 odst. 3 SFEU] (…). Podle judikatury takové podpory v zásadě narušují podmínky hospodářské soutěže v odvětvích, ve kterých jsou poskytnuty, aniž by však mohly svou povahou dosáhnout některého z cílů stanovených výše uvedenými ustanoveními o výjimkách“.
(158)
Existují však jasně vymezené situace, ve kterých je možné provozní podpory poskytnout. Zejména provozní podpory, jejichž cílem je ochrana životního prostředí, lze poskytnout na základě pokynů Společenství ke státní podpoře na ochranu životního prostředí. (59) Stejně tak provozní podpory v podporovaných regionech lze výjimečně schválit jako podpory regionální. Komise posuzovala, zda mohou být sporné sazby zařazeny do jedné z těchto kategorií.
(159)
Komise uvádí, že sazby nelze schválit jako podpory na ochranu životního prostředí, protože ochrana životního prostředí není jejich cílem.
6.1 Slučitelnost s pokyny k vnitrostátní regionální podpoře z roku 1998
(160)
Ve výjimečných případech lze provozní podpory poskytovat v podporovaných oblastech způsobilých pro podporu z titulu výjimky uvedené v čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU. Region Sardinie byl způsobilý až do konce roku 2006. Komise proto přezkoumala, zda během tohoto období mohly být sazby z roku 2004 a z roku 2005 schváleny podle pokynů k regionální podpoře z roku 1998.
(161)
Podle bodu 4.15 pokynů k regionální podpoře lze ve výjimečných případech podporu na provoz poskytnout za předpokladu, že i) je odůvodněná ve smyslu svého přispění k regionálnímu rozvoji a svou povahou a ii) její úroveň proporcionálně odpovídá znevýhodněním, která mají být zmírněna. Je na členských státech, aby prokázaly znevýhodnění a posoudily jejich důležitost. Podle bodu 4.17 pokynů k regionální podpoře se musí provozní podpora časově omezit a postupně snížit.
(162)
Podle článku 2 pokynů „jednotlivá platba podpory ad hoc jednotlivému podniku nebo podpora omezená na jednu oblast činnosti může mít velký vliv na soutěž na daném trhu a její vliv na regionální rozvoj bude pravděpodobně příliš omezený (…) Proto budou uvedené výjimky [z obecného zákazu poskytovat podporu] běžně udělovány pouze pro víceodvětvové režimy podpory otevřené pro všechny podniky dotyčných odvětví v daném regionu“. Sazba za elektrickou energii přiznaná selektivně jednotlivým podnikům v takovýchto odvětvích zjevně není v souladu s duchem regionálních podpor, které musí být víceodvětvové. Nicméně vzhledem k tomu, že na regionální podpory ad hoc se nevztahuje absolutní zákaz, Komise přezkoumala, zda poskytnutí sazby může být odůvodněno výjimečnými okolnostmi.
(163)
Na základě dokumentace předložené Itálií a příjemci Komise přezkoumala zejména nedostatky v odvětví elektrické energie na Sardinii s cílem posoudit, zda by mohly představovat znevýhodnění na regionální úrovni.
6.1.1 Trh s elektrickou energií na Sardinii v italském kontextu
(164)
Obecně platí, že italský trh s elektrickou energií je vysoce koncentrovaný, i když na severu země méně. Dominantním provozovatelem ve všech regionech země je bývalý držitel monopolu společnost ENEL, s výjimkou Sardinie, kde má duopol se společností E.ON. Společnost ENEL má významnou tržní sílu, které podle zjištění orgánu pro ochranu hospodářské soutěže a trhu několikrát zneužila. Ceny elektrické energie jsou v Itálii obecně vyšší v důsledku kombinované výroby, která je z velké části založena na fosilních palivech (především plynu), neexistence jaderné kapacity a přetížených propojení se zbytkem Evropy.
(165)
Na Sardinii, která představuje 4,1 % instalovaného výkonu v Itálii (60), vyrábí elektřinu především tepelné elektrárny na fosilní paliva (uhlí, topný olej, mazut). Ostrov nemá infrastrukturu pro rozvod zemního plynu.
(166)
Sardinie trpí nadměrnou kapacitou výroby, a to zejména v tržním segmentu s nejvyššími náklady (elektrárny na topný olej) v důsledku neuskutečněného záměru vlády soustředit italský těžký průmysl na tento ostrov, který vedl společnost ENEL k investicím do elektráren. Tyto elektrárny, které mají vyšší strukturální náklady, také mnohem rychleji technicky zastarávají. Během daného období byl vývoz elektrické energie ze Sardinie na poloostrov omezen malou kapacitou propojovacího vedení (61), které bylo přetíženo.
(167)
Dvě energetické společnosti ENEL a E.ON společně drží tržní podíl, který odpovídá 95 % dodávek elektrické energie na Sardinii (přibližně 58 % E.ON a 42 % ENEL). Podle šetření stavu hospodářské soutěže v odvětví elektrické energie (62) lze Sardinii z hlediska hospodářské soutěže považovat za duopol ve společném dominantním postavení. Trh je zde velmi koncentrovaný, i když míra koncentrace není nejvyšší v Itálii. (63) Vzhledem k tomu, že E.ON e ENEL ovládají téměř všechny elektrárny pro výrobu energie v době střední zátěže a v době špičky, určují cenu pro téměř všechny časové intervaly. Situace se však zdá být méně kritická na Sardinii než na jihu Itálie (64), kde ENEL určuje ceny pro všechny časové intervaly.
(168)
Italské velkoobchodní ceny elektřiny patří k nejvyšším v Evropě (65) a ceny na Sardinii mezi nejvyšší v Itálii. V roce 2007 činila průměrná vnitrostátní cena (PUN) 70,99 EUR/MWh, zatímco průměrná cena na Sardinii činila 75 EUR/MWh oproti 80 EUR/MWh v roce 2006 (66). Rostoucí trend průměrné regionální ceny na Sardinii pokračoval v letech 2008 a 2009. Během první poloviny roku 2009 se ceny na Sardinii držely nepřetržitě nad celostátním průměrem (při průměrné ceně 106,60 EUR/MWh oproti průměrné vnitrostátní ceně, která činila 60,50 EUR/MWh).
(169)
Ceny, které na Sardinii platili příjemci sazeb v letech 2004 a 2005 (na základě dvoustranných smluv), se pohybovaly v rozmezí od 60 do 65 EUR/MWh. Tyto ceny není možné srovnávat s cenami platnými na italském poloostrově, neboť Komise nemá k dispozici příslušné údaje (které Itálie dle svého tvrzení nemohla poskytnout - viz 92. bod odůvodnění). Na základě analýzy obecných cenových trendů, které mohou celkově reprezentovat trendy cen sjednaných dvoustrannými smlouvami, se však lze domnívat, že v předmětném období platily podniky s vysokou spotřebou energie vyšší cenu na Sardinii než na italském poloostrově.
(170)
Závěrem lze říct, že trh s elektřinou na Sardinii vykazuje řadu problémů, včetně vysokých cen, vysoké koncentrace trhu, tržní síly dominantních provozovatelů, nadbytečných výrobních kapacit v segmentu s vysokými náklady, relativní neefektivnosti zastarávajících elektráren, chybějícího přístupu k infrastruktuře zemního plynu a nedostatečného propojení. Tyto problémy by mohly vyústit ve vyšší ceny elektřiny pro konečné odběratele, včetně odběratelů s vysokou spotřebou.
6.1.2 Existence regionálního znevýhodnění
(171)
Především je třeba určit, zda tyto problémy představují regionální znevýhodnění, tj. zda mají vážný dopad na hospodářský vývoj Sardinie. Ve věci C 34/02 (67) Komise nepřijala hypotézu, že nedostatečné propojení s energetickými zdroji představuje znevýhodnění. I když je pravda, že malé a střední podniky jsou vysokými cenami elektrické energie postiženy méně než velká energeticky náročná průmyslová odvětví, zájmy jediného odvětví nelze automaticky ztotožňovat se zájmy celého regionu. Komise má za to, že Itálie dostatečně neprokázala, že stav energetického trhu na Sardinii představuje regionální znevýhodnění.
(172)
I když tedy regionální znevýhodnění existuje, kritéria uvedená v pokynech k regionální podpoře musí být v každém případě splněna. Komise proto posuzovala, zda jsou tato kritéria splněna.
6.1.3 Příspěvek k regionálnímu rozvoji
(173)
Podpora musí trvale přispívat k regionálnímu rozvoji a musí být přiměřená znevýhodněním, která se snaží zmírnit. Provozní podpory určené podporovaným oblastem nemohou být schváleny z důvodu obtíží, se kterými se setkává jediné odvětví, ale je zapotřebí prokázat, že trvale přispívají k regionálnímu rozvoji. V daném případě je to nepravděpodobné. Takovéto účinky by nebyly trvalé ani za předpokladu, že zachování některých průmyslových zařízení na ostrově přispěje k zaměstnanosti a zachování průmyslové základny na ostrově. Pokud vysoké náklady na elektřinu představují strukturální problém Sardinie, jak tvrdí Itálie, obtíže, se kterými se setkávají energeticky náročná odvětví, by se znovu objevily ihned po skončení režimu sazeb.
(174)
Italské orgány prezentují sazby jako dočasné opatření, které má být ukončeno v roce 2010 po dokončení projektů v oblasti infrastruktury spojených s výrobou energie a propojením (plynovod GALSI a podmořský kabel SAPEI), které jsou v současné době ve výstavbě (68). Itálie předpokládá, že lepší propojení sníží ceny pro tyto společnosti. Komise se domnívá, že ačkoli nové infrastruktury mohou snížit nebo vyrovnat rozdíly v sazbách mezi Sardinií a italským poloostrovem, je velmi nepravděpodobné, že by tyto projekty mohly snížit ceny elektrické energie o polovinu až na úroveň považovanou za nezbytnou k zajištění dlouhodobé ziskovosti těchto průmyslových činností.
(175)
Komise dále uvádí, že existence státního příspěvku ke snížení nákladů na elektřinu u velkých odběratelů nepodněcuje dodavatele elektřiny k tomu, aby snížili své ceny, a předešli tak ztrátě velkých zákazníků, ani nebrání zhoršení nákladové struktury. Dotace spíše více motivuje dodavatele elektrické energie, aby využívali své tržní síly. I kdyby tedy byla pravda, že vzhledem ke stávající nadbytečné kapacitě by společnosti s vysokou spotřebou energie za normálních okolností měly možnost dosáhnout konkurenční ceny, kdyby nebylo tržní síly dodavatelů elektrické energie (kteří podle Itálie a příjemců mají zájem na udržení vysokých cen), Komise se domnívá, že zvýhodněná sazba by nebyla vhodným nástrojem ke snížení tržní síly.
6.1.4 Přiměřenost
(176)
Podpora poskytnutá příjemcům režimu sazeb není vypočtena tak, aby vyrovnávala regionální rozdíly (tj. rozdíly mezi cenami elektrické energie na italském poloostrově a cenami uplatňovanými na Sardinii pro stejnou kategorii odběratelů), ale jejím cílem je spíše vyrovnat ceny na Sardinii cenám, které platí konkurenti příjemců v Unii. Ceny stanovené pro příjemce na Sardinii jsou zvláště nízké a určitě nižší než ceny uplatňované na italském poloostrově, které patří mezi nejvyšší v Unii. Sazby proto nejsou přiměřené regionálnímu znevýhodnění, které by se snažily zmírnit.
(177)
Samotný způsob zvolený pro výpočet výše dotace ukazuje, že opatření sleduje spíše cíl průmyslové politiky než cíl regionální. Rozsah průmyslové politiky sazeb byl ve skutečnosti Itálií v jejích připomínkách opakovaně zdůrazňován.
6.1.5 Postupné snižování
(178)
Regionální podpora provozu se musí postupně snížit (viz bod 4.17 pokynů k regionální podpoře). Jelikož používaný mechanismus aktualizace sazeb se pro rok 2004 a rok 2005 liší, bylo provedeno samostatné hodnocení.
(179)
Sazby z roku 2004 se indexují na základě rozdílů v cenách paliv a mohou se pouze zvyšovat nebo zůstávat neměnné. Podle Itálie to zajišťuje postupné snižování podpory. Komise se domnívá, že požadavek postupného snižování může být považován za splněný, pouze je-li zaručeno, že vyrovnávací platby - které odpovídají skutečné výši podpory - se budou časem snižovat. Nestačí, že se sazba časem zvýší, neboť i vyšší sazba může odpovídat vyšší výši podpory, pokud se mezitím ceny pro konečné odběratele na referenčním trhu zvýšily rychleji než předmětná sazba. Italský způsob neposkytuje v tomto ohledu žádnou záruku. (69)
(180)
Pokud jde o sazby z roku 2005, posuzovala Komise mechanismus indexace zavedený čl. 11 odst. 13 zákona č. 80/2005, jak jej vykládá AEEG v rozhodnutí č. 217/05 (viz 33. bod odůvodnění). Podle prováděcích předpisů stanovených úřadem AEEG se sazba každoročně zvyšuje o procentní podíl, který odráží vývoj cen elektrické energie v Unii, avšak tento nárůst nesmí překročit 4 %. Podle Itálie tento mechanismus zajišťuje postupné snižování podpory.
(181)
Podle Komise však skutečnost, že se nominální sazba ročně zvyšuje spíše omezeně, nevede k postupnému snižování čisté výše podpory, měřeno ukazatelem vyrovnávacích plateb.
(182)
Vzhledem k tomu, že cenové trendy na energetických burzách lze považovat za trendy, které obecně odpovídají změnám v cenách vyjednaných dvoustrannými smlouvami - jak tvrdila Itálie - sazby z roku 2005 by se snižovaly pouze v případě poklesu průměrných cen v Unii (neboť sazby se nemohou snižovat, ale pouze zvyšovat). Ve všech ostatních případech by sazby představovaly stále větší zvýhodnění (70). Jelikož od roku 2004 nejméně do roku 2007 vykazovaly průměrné ceny elektřiny v Unii silný rostoucí trend (narůstaly o více než 4 % ročně), prvek podpory obsažený v sazbách z roku 2005 by se časem zvyšoval.
(183)
Itálie dále tvrdí, že dvoustranné smlouvy ve skutečnosti méně podléhají zvyšování cen v porovnání s cenami stanovenými na energetických burzách, a že se tedy sazby z roku 2005 de facto snižují. Komise upozorňuje, že způsob indexace, který jí byl pro účely posouzení poskytnut, vychází z rozdílů v cenách na energetických burzách a že Itálie nepředložila údaje týkající se vývoje cen stanovených dvoustrannými smlouvami. Tvrzení Itálie tedy není podloženo dostatečnými důkazy.
(184)
Omezené informace, které má Komise k dispozici, však naznačují opak, tj. že ceny stanové dvoustrannými smlouvami se na Sardinii značně zvýšily (viz například prohlášení společnosti Eurallumina, podle kterého platila tato společnost na volném trhu v letech 2005 a 2006 cenu, která vzrostla na 80 EUR/MWh v porovnání s 65 EUR/MWh v roce 2004). Za těchto okolností, pokud by byly sazby uplatněny, vyrovnávací platby by se postupně zvyšovaly.
(185)
Ani sazby z roku 2004, ani sazby z roku 2005 tedy nesplňují požadavek postupného snižování.
6.1.6 Závěry o slučitelnosti opatření z titulu regionální podpory
(186)
Na základě výše uvedeného se Komise domnívá, že předmětné sazby nemohou být považovány za regionální podporu slučitelnou podle pokynů z roku 1998. Vzhledem k tomu, že Sardinie již od prosince 2006 nepatří mezi podporované regiony ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. a), není nutné zkoumat slučitelnost podpory na základě pokynů k vnitrostátní regionální podpoře na období 2007-2013.
(187)
Komise zaujala totéž záporné stanovisko v roce 2005 v souvislosti s dalším opatřením, jehož cílem bylo snížit náklady na energii společnosti Eurallumina na Sardinii. Při této příležitosti se Komise domnívala, že předmětné opatření, tj. osvobození minerálních olejů od spotřební daně (71), nemůže být na základě pokynů k vnitrostátní regionální podpoře schváleno.
6.2 Další úvahy o slučitelnosti podpory
(188)
Itálie a zúčastněné podniky tvrdily, že účelem sazeb je kompenzovat nedostatky trhů s elektrickou energií, v jejichž důsledku nejsou ceny zatím konkurenceschopné. Podle jejich názoru ohrožují vysoké ceny elektrické energie konkurenceschopnost energeticky náročných odvětví. Podpora má údajně motivační účinek v tom smyslu, že bez ní by uvedené společnosti musely uzavřít.
(189)
Podle Komise není možné přijmout hypotézu, že provozní podpora vyhrazená některému průmyslovému podniku je vhodnou reakcí na neexistenci hospodářské soutěže na místním trhu s elektrickou energií, která má vliv na všechny odběratele elektřiny.
(190)
Sporná je také vhodnost a přiměřenost podpory s ohledem na cíl zabránit přemístění zařízení mimo Unii. Ani v dřívější rozhodovací praxi Komise, ani v judikatuře soudů Unie neexistuje žádný precedens, kdy by takovýto argument byl uznán jako důvod pro poskytnutí státní podpory. Rozhodnutí týkající se přemístění výroby, zcela nebo zčásti, jsou součástí podnikové strategie jednotlivých společností a Komise nikdy netvrdila, že by to představovalo selhání trhu. Již v minulosti ve věcech Terni (72) a Alcoa (73) vyjádřila Komise pochybnosti o obdobných argumentech, které spojovaly určitá opatření podpory s cílem zabránit přemístění výroby mimo Unii.
(191)
Je třeba také poznamenat, že citovaná stanoviska odborných orgánů, jako je skupina na vysoké úrovni pro hospodářskou soutěž, energetiku a životní prostředí (74), nenavrhují poskytovat zvláštní státní podpory k řešení problémů konkurenceschopnosti, které jsou důsledkem vysokých cen elektrické energie, ale obhajují nutnost dodržovat v plném rozsahu předpisy týkající se státních podpor (75).
(192)
S ohledem na uvedené skutečnosti se Komise domnívá, že na sporné sazby z roku 2004 a z roku 2005 se nevztahuje žádná z výjimek podle článku 107 SFEU. Výjimky podle čl. 107 odst. 2 SFEU se nepoužijí, neboť podpora není sociální povahy, není určena k náhradě škod způsobených přírodními pohromami nebo jinými mimořádnými událostmi a není poskytnuta k vyrovnání hospodářských znevýhodnění způsobených rozdělením Německa. Výjimky podle čl. 107 odst. 3 písm. b) a d) SFEU se rovněž nepoužijí, neboť toto opatření nemá napomoci uskutečnění některého významného projektu společného evropského zájmu, napravit vážnou poruchu v hospodářství některého členského státu, ani pomoci kultuře a zachování kulturního dědictví. Pokud jde o výjimku podle čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU, analýza uvedená ve (160). až (187). bodě odůvodnění výše prokazuje, že sazba nemůže být schválena jako podpora, která má napomáhat hospodářskému rozvoji oblastí s mimořádně nízkou životní úrovní nebo s vysokou nezaměstnaností. Pokud jde o čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU, jak je uvedeno ve 155. až 158. bodě odůvodnění, na provozní podpory se takováto výjimka v zásadě nevztahuje a Komise nezjistila žádnou zvláštní okolnost, která by mohla poskytnutí takovéto podpory v předmětném případě odůvodnit.
(193)
Komise se tedy domnívá, že jak sazba z roku 2004, tak sazba z roku 2005 je neslučitelná s vnitřním trhem.
(194)
Na základě tohoto závěru Komise nemusí zkoumat případný kumulovaný dopad nové podpory a starých neslučitelných podpor podle 31. bodu odůvodnění, a to na základě judikatury ve věci Deggendorf.
7. NAVRÁCENÍ PODPORY
(195)
V souladu s čl. 14 odst. 1 nařízení č. 659/1999, je-li v případech protiprávní podpory neslučitelné se společným trhem přijato záporné rozhodnutí, je třeba obnovit účinnou hospodářskou soutěž, ledaže je toto navrácení podpory v rozporu s obecnými zásadami práva Společenství.
(196)
V daném případě podléhají navrácení pouze sazby týkající se roku 2004 (věc C 38b/04), neboť sazby z roku 2005 (věc C 13/06) nebyly zavedeny.
7.1 Oprávněná očekávání a další obecné zásady práva Unie, které mohou bránit navrácení podpory
(197)
Podle ustálené judikatury nemůže v případě, že byla podpora poskytnuta bez předchozího oznámení Komisi podle čl. 108 odst. 3 SFEU, příjemce podpory oprávněně očekávat, že jeho podpora je v souladu s právem (76). Subjekt postupující s řádnou péčí je obvykle schopen zjistit, zda byl dodržen oznamovací postup a zda je podpora oprávněná.
(198)
Příjemce neprávem udělené podpory se však může odvolávat na výjimečné okolnosti, na jejichž základě by mohl oprávněně očekávat, že podpora je v souladu s právem, a proto odmítnout tuto podporu vrátit (77).
(199)
Příjemci sazeb z roku 2004 neuvedli žádné úvahy v tomto ohledu, a ani Komise nezjistila žádnou výjimečnou okolnost, která by mohla v příjemcích vyvolat oprávněné očekávání. Zejména existence rozhodnutí Alumix z roku 1996 nemohla vyvolat žádné očekávání, že by sazby nepředstavovaly státní podporu. Jak je uvedeno v rozhodnutí o zahájení řízení z roku 2004 (viz 37. bod odůvodnění), sazba, která sloužila jako vzor pro předmětné sazby z roku 2004, nebyla původní dohodou Alumix, která podle vyjádření Komise z roku 1996 nepředstavovala státní podporu, ale zcela novým opatřením, které bylo podstatně změněno (zejména pokud jde o jeho mechanismus financování (78) a italskými orgány prodlouženo. V této situaci by si příjemce postupující s řádnou péčí zjistil, zda je podpora oprávněná.
(200)
Komise se dále domnívá, že navrácení podpory neporušuje žádnou jinou obecnou zásadu práva Unie.
7.2 Vyčíslení částek k navrácení
(201)
Všechny částky neslučitelné podpory, které obdržely společnosti Portovesme, ILA a Eurallumina ve smyslu článku 1 nařízení z roku 2004, musí být navráceny společně s úroky podle kapitoly V nařízení Komise (ES) č. 794/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 659/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES. (79)
(202)
Cílem navrácení podpory je obnovit konkurenční postavení příjemců, které zaujímali před poskytnutím neslučitelné podpory, a odstranit nedovolené zvýhodnění, které tato podpora poskytla. V předmětném případě toto zvýhodnění odpovídá rozdílu mezi zvýhodněnou sazbou a cenou elektrické energie, kterou by příjemci na trhu zaplatili, kdyby neexistovaly dané sazby.
(203)
V okamžiku, kdy byly sazby zavedeny, nakupovaly všechny zúčastněné společnosti elektřinu na základě dvoustranných smluv. Stát zasáhl zavedením vyrovnávacích plateb, aby dotoval smluvně sjednanou cenu. Částky, které mají být navráceny, tedy odpovídají vyrovnávacím platbám, které příjemci obdrželi v uvedeném období (viz 30. bod odůvodnění).
8. ZÁVĚR
Komise se domnívá, že sazby z roku 2004 i sazby z roku 2005 představují provozní podporu, která není způsobilá pro žádnou výjimku z obecného zákazu státních podpor stanovených Smlouvou o ES, a jsou tedy neslučitelné s vnitřním trhem.
Pokud jde o sazby z roku 2004, které byly protiprávně zavedeny v rozporu s čl. 108 odst. 3 SFEU, všechny budoucí platby budou muset být zrušeny a již vyplacená podpora bude muset být navrácena. Částka, která má být navrácena, odpovídá součtu všech vyrovnávacích složek poukázaných společnostem Portovesme, ILA a Eurallumina vyrovnávací pokladnou.
Sazby z roku 2005 řádně oznámené Itálií podle čl. 108 odst. 3 SFEU nebudou zavedeny,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Státní podpora, kterou hodlá Itálie poskytnout na základě čl. 11 odst. 12 legislativního nařízení č. 35 ze dne 14. března 2005, změněného na zákon č. 80/2005 ze dne 14. května 2005, ve prospěch společností Portovesme Srl, Eurallumina Spa, ILA Spa a Syndial SpA, je neslučitelná s vnitřním trhem.
2. Z tohoto důvodu nemůže být podpora poskytnuta.
Článek 2
Státní podpora protiprávně poskytnutá Itálií v rozporu s čl. 108 odst. 3 SFEU na základě článku 1 nařízení předsedy vlády ze dne 6. února 2004 ve výši 12 845 892,82 EUR ve prospěch společnosti Portovesme Srl, ve výši 5 208 152,05 EUR ve prospěch společnosti Eurallumina SpA a ve výši 291 120,27 EUR ve prospěch společnosti ILA Spa je neslučitelná s vnitřním trhem.
Článek 3
1. Itálie zajistí, aby příjemci navrátili podporu uvedenou v článku 2, která jim byla vyplacena.
2. Částky, které mají být navráceny, zahrnují úroky za období ode dne, kdy byly dány příjemci k dispozici, do dne skutečného navrácení.
3. Úroky se vypočtou jako složený úrok v souladu s kapitolou V nařízení (ES) č. 794/2004.
4. Itálie s účinkem ode dne přijetí tohoto rozhodnutí zruší všechny budoucí platby podpory uvedené v článku 2.
Článek 4
1. Navrácení podpory uvedené v článku 2 se provede s okamžitým účinkem.
2. Itálie provede toto rozhodnutí ve lhůtě čtyř měsíců ode dne jeho oznámení.
Článek 5
1. Do dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí poskytne Itálie Komisi tyto informace:
a)
celkovou částku (jistina a úroky z vymáhané částky), kterou má příjemce navrátit;
b)
podrobný popis již přijatých a plánovaných opatření pro splnění tohoto rozhodnutí;
c)
doklady prokazující, že příjemci již bylo nařízeno podporu vrátit.
2. Itálie bude Komisi informovat o vývoji vnitrostátních opatření přijatých s cílem vykonat toto rozhodnutí až do úplného navrácení podpory uvedené v článku 2. Na žádost Komise Itálie neprodleně předloží informace o již přijatých a plánovaných opatřeních pro splnění tohoto rozhodnutí. Rovněž poskytne podrobné informace o částkách podpory a úroků, které již příjemce navrátil.
Článek 6
Toto rozhodnutí je určeno Italské republice.
V Bruselu dne 23. února 2011.
SKLEP KOMISIJE
z dne 23. februarja 2011
o državni pomoči, ki jo je Italija dodelila družbam Portovesme Srl, ILA SpA, Eurallumina SpA in Syndial SpA (ukrepi državne pomoči C 38/B/04 (ex NN 58/04) in C 13/06 (ex N 587/05))
(notificirano pod dokumentarno številko C(2011) 956)
(Besedilo v italijanskem jeziku je edino verodostojno)
(Besedilo velja za EGP)
(2011/746/EU)
EVROPSKA KOMISIJA JE -
ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti prvega pododstavka člena 108(2) Pogodbe,
ob upoštevanju Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru in zlasti člena 62(1)(a) Sporazuma,
po pozivu vsem zainteresiranim stranem, naj predložijo svoje pripombe v skladu z navedenima določbama (1), in ob upoštevanju teh pripomb,
ob upoštevanju naslednjega:
1. POSTOPEK
1.1 Zadeva C 38/B/04
(1)
Z dopisom z dne 4. decembra 2003 je odvetniška pisarna, ki zastopa pritožnika, Komisijo obvestila, da je bilo v italijanskih medijih objavljenih več člankov, v katerih je bilo navedeno, da namerava italijanska vlada uvesti ugodnejše cene električne energije za nekatere družbe na Sardiniji.
(2)
Cene so bile uvedene s členom 1 odloka predsednika vlade z dne 6. februarja 2004 (v nadaljnjem besedilu: odlok iz leta 2004). Odlok je imel dva različna vpliva: a) uvedel je ugodnejše cene električne energije za družbe Portovesme Srl, ILA SpA in Eurallumina SpA; ter b) podaljšal veljavno ugodnejšo ceno za družbo Alcoa Transformazioni, proizvajalca primarnega aluminija (v nadaljnjem besedilu: družba Alcoa)
(3)
Z dopisoma z dne 22. januarja 2004 in 19. marca 2004 je Komisija pozvala Italijo, naj predloži dodatne informacije o zadevnih ukrepih. Italijanski organi so odgovorili z dopisoma z dne 9. februarja 2004 in 9. junija 2004. Z dopisom z dne 20. septembra 2004 je Italija predložila dodatna pojasnila.
(4)
Z dopisom z dne 16. novembra 2004 je Komisija sporočila Italiji, da bo glede ukrepa začela postopek v skladu s členom 108(2) PDEU.
(5)
Odločitev Komisije, da sproži postopek, je bila objavljena v Uradnem listu Evropske unije (2). Komisija je pozvala zainteresirane strani, naj predložijo svoje pripombe v zvezi z ukrepi.
(6)
Italija je predložila svoje pripombe z dopisoma z dne 4. februarja 2005 in 11. februarja 2005.
(7)
Komisija je prejela tudi pripombe drugih zainteresiranih strani, vključno s tremi družbami, ki so prejele pomoč, in konkurenčnega ponudnika družbe Portovesme. Komisija je z dopisom z dne 22. marca 2005 o zadevnih pripombah obvestila Italijo, ki je imela možnost, da nanje odgovori. Pripombe Italije je prejela z dopisom z dne 20. septembra 2005.
(8)
29. oktobra 2008 se je zadeva C 38/04 razdelila na del A, ki obravnava družbo Alcoa, in del B, ki obravnava družbe Portovesme, ILA in Eurallumina.
(9)
19. novembra 2009 je Komisija sprejela končni negativni sklep v zvezi z družbo Alcoa, s katerim je odredila vračilo pomoči (3).
1.2 Zadeva C 13/06
(10)
S členom 11(12) zakonskega odloka št. 35 z dne 14. marca 2005, spremenjenim v zakon št. 80/2005 z dne 14. maja 2005, ki vsebuje nujne določbe v skladu z akcijskim načrtom za gospodarski, socialni in ozemeljski razvoj (v nadaljnjem besedilu: zakon št. 80/2005), so italijanski organi podaljšali veljavnost ugodnejše cene električne energije do leta 2010 za družbe Portovesme, ILA in Eurallumina ter podaljšali ugodnost cene za družbo Syndial SpA, proizvajalca klora, ki se prav tako nahaja na Sardiniji.
(11)
Komisija je z dopisom z dne 22. julija 2005 prejela pritožbo družbe, konkurenčnega ponudnika družbe Syndial, sledili pa sta ji nadaljnji predložitvi iste družbe z dne 7. oktobra 2005 in 7. decembra 2005.
(12)
Italija je Komisijo o ukrepu obvestila z dopisom z dne 23. novembra 2005. Z dopisom z dne 28. novembra 2005 je Italija predložila dodatna pojasnila.
(13)
Z dopisom z dne 22. decembra 2005 je Komisija pozvala Italijo, naj predloži nadaljnja pojasnila, ki jih je Italija predložila z dopisom z dne 3. marca 2006.
(14)
Medtem se je z dopisom z dne 20. januarja 2006 isti konkurenčni ponudnik družbe Portovesme, ki je predložil pripombe v zadevi C 38/B/04, pritožil glede novega ukrepa.
(15)
Z dopisom z dne 26. aprila 2006 je Komisija obvestila Italijo, da bo glede sprememb in podaljšanja posebne sheme cen, ki so bile uvedene z zakonom št. 80/2005, sprožila postopek v skladu s členom 108(2) PDEU.
(16)
Komisija je Italijo z dopisom z dne 22. avgusta 2006 pozvala, naj predloži dodatna pojasnila; Italija je odgovorila z dopisom z dne 28. septembra 2006.
(17)
Odločitev Komisije, da sproži postopek, je bila objavljena v Uradnem listu Evropske unije (4). Komisija je pozvala zainteresirane strani, naj predložijo svoje pripombe v zvezi z ukrepi.
(18)
Komisija je prejela pripombe zainteresiranih strani, vključno z upravičenci, dvema konkurenčnima ponudnikoma družb Portovesme in Syndial, ter proizvajalcem električne energije iz obnovljivih virov. Komisija je z dopisom z dne 5. oktobra 2006 o zadevnih pripombah obvestila Italijo, ki je imela možnost, da nanje odgovori. Italija je odgovorila z dopisom z dne 1. decembra 2006.
(19)
Italija je z dopisi z dne 16. aprila 2007, 10. maja 2007, 14. maja 2007 in 22. junija 2010 predložila dodatna pojasnila.
1.3 Področje uporabe tega sklepa
(20)
Ta sklep zajema cene, ki so bile s členom 1 odloka iz leta 2004 uvedene za upravičence, razen za družbo Alcoa, (v nadaljnjem besedilu: cene iz leta 2004), in cene, ki so bile uvedene s členom 11(12) zakona št. 80/2005 in podrobneje obrazložene v odločbah, ki jih je sprejel organ za električno energijo in plin (Autorità per l’Energia Elettrica e il Gas - v nadaljnjem besedilu: AEEG) (v nadaljnjem besedilu: cene iz leta 2005).
2. PODROBEN OPIS UKREPA
2.1 Sporne cene iz leta 2004
(21)
Člen 1 odloka iz leta 2004 je razširil „[cenovno] obravnavo iz člena 2 odloka ministrstva za industrijo, trgovino in obrt z dne 19. decembra 1995 [v nadaljnjem besedilu: odlok za družbo Alcoa] na dobavo energije za proizvodnjo in predelavo aluminija, svinca, srebra in cinka, vendar le za obrate, ki so bili ob datumu veljavnosti tega odloka že ustanovljeni in se nahajajo na otoških območjih ter nimajo dovolj povezav z nacionalnimi elektroenergetskimi in plinovodnimi omrežji ali teh povezav sploh nimajo“.
(22)
Ta cenovna obravnava naj bi bila prehodna: končala naj bi se „z dokončanjem del ali izboljšanjem povezav z nacionalnimi elektroenergetskimi in plinovodnimi omrežji“ in najkasneje 30. junija 2007.
(23)
V praksi je odlok iz leta 2004 ugodnejšo ceno, do katere je že bil upravičen proizvajalec aluminija Alcoa, razširil na tri energetsko intenzivne družbe na Sardiniji: družbo Portovesme, proizvajalca svinca, srebra in cinka (5); družbo ILA, proizvajalca proizvodov iz predelanega aluminija; in družbo Eurallumina, proizvajalca aluminijevega oksida (6).
(24)
Na regulativni ravni se je cena izvajala z odločbami (delibere) AEEG.
(25)
Odločba AEEG št. 110/04 določa, da bodo ugodnejše cene veljale le, če bo rezultat postopka priglasitve pozitiven. Vendar je v skladu z navodili Urada predsednika vlade, ki navajajo, da odlok iz leta 2004 ni bil uradno priglašen v skladu s pravili o državni pomoči, ampak samo „predstavljen“ Komisiji v okviru „predhodnega poizvedovanja“(indagine conoscitiva preliminare), AEEG odlok iz leta 2004 izvedel s sklepom št. 148/04 (7).
(26)
Sistem je upravičencem omogočal, da so pod pogoji iz odloka za družbo Alcoa prejemali kompenzacijska plačila. Za obrat, zajet v shemi, je bilo kompenzacijsko plačilo enako razliki med ceno, plačano družbi, ki je obrat oskrbovala z električno energijo, in ugodnejšo ceno, ki jo je določila država, pomnoženo s porabo električne energije obrata. Metoda za izračun ugodnejše cene je bila določena z odločbo CIP št. 15/1993. Na ceno je vplival mehanizem za indeksacijo, ki je temeljil na odstopanju italijanskih stroškov proizvodnje energije („komponenta Ct“). V letu 2004 je ugodnejša cena za upravičence s Sardinije znašala med 26 EUR in 35 EUR/MWh.
(27)
Za upravno poslovodenje sheme je bil zadolžen izravnalni sklad za sektor električne energije (Cassa Conguaglio per il Settore Elettrico) (8). V praksi je sistem cen deloval na naslednji način: upravičenci so izravnalnemu skladu poslali podrobne mesečne podatke o količini električne energije, ki so jo porabili, in cenah, ki so jih plačali svojim dobaviteljem električne energije. Nato so od izravnalnega sklada prejeli gotovinska plačila, izračunana, kot je navedeno zgoraj (9).
(28)
Sredstva, potrebna za financiranje kompenzacijskih plačil, so bila zbrana z drugimi dajatvami, ki so jih morali plačati vsi italijanski odjemalci električne energije na podlagi sestavnega dela A4 standardne cene za električno energijo (10).
(29)
Shema bi se morala zaključiti 30. junija 2007. Vendar je bilo njeno izvajanje po navodilih AEEG prekinjeno kmalu po tem, ko je Komisija sprožila formalni postopek preiskave novembra 2004 (11).
(30)
Podatki, ki jih je predložila Italija, kažejo, da sta družbi Portovesme in Eurallumina prejemali subvencije za električno energijo, porabljeno med aprilom in oktobrom 2004, družba ILA pa subvencije za električno energijo, porabljeno med aprilom in septembrom 2004. Skupna izplačila izravnalnega sklada tem trem družbam v okviru sheme so navedena spodaj (v EUR).
Portovesme Srl
12 845 892,82
Eurallumina SpA
5 208 152,05
ILA SpA
291 120,27
2.2 Sporne cene iz leta 2005
(31)
S členom 11(12) zakona št. 80/2005 so italijanski organi razširili „cenovno obravnavo iz odloka ministrstva za industrijo, trgovino in obrt z dne 19. decembra 1995 na dobavo energije za proizvodnjo in predelavo aluminija, svinca, srebra in cinka ter klorovih preparatov glede na cene, ki se za podobno preskrbo uporabljajo na evropskih trgih, vendar le za obrate, ki so bili ob datumu veljavnosti tega odloka že ustanovljeni in se nahajajo na Sardiniji ter so priključeni na visokonapetostno omrežje. Za to cenovno obravnavo veljajo dolgoročne obveznosti, za katere se dogovorijo upravičenci, lokalni organi Sardinije in odgovorna ministrstva.“
(32)
Tako je zakon št. 80/2005 pravzaprav ponovno uvedel shemo cen, uvedeno leta 2004, ki je obravnavo družbe Alcoa razširila na druge energetsko intenzivne upravičence na Sardiniji. V praksi je zakon veljal samo za družbe Portovesme, ILA in Eurallumina ter Syndial, proizvajalca klorovih preparatov, ki pred tem ni koristil ugodnejših cen.
(33)
Opozoriti je treba, da od leta 2005 naprej ugodnejša cena ni bila več vezana na zgodovinsko ceno, ki je bila prvotno uvedena z odlokom za družbo Alcoa, ampak jo je od takrat neodvisno določal AEEG tako, da je ustrezala povprečnim cenam električne energije, ki so jo konkurenčni ponudniki upravičencev plačevali na evropskem trgu (12). Na ceno so vplivale letne posodobitve: v skladu s členom 11(13) zakona, „pogoji glede cen iz člena 11 (13) in 12 veljajo od 1. januarja 2005 in jih posodablja AEEG, ki nominalne zneske cen vsako leto zviša za 4 %, ali, če je ta slednja vrednost višja, za odstotek povečanja povprečne veleprodajne cene, zabeležene na glavnih evropskih borzah električne energije, predvsem v Frankfurtu in Amsterdamu.“ V odločbi št. 217/05 je AEEG navedel razlago tega mehanizma posodabljanja, ki je ugodnejši za upravičence, saj je določil, da letno zvišanje cen ne sme preseči 4 %.
(34)
V isti odločbi je AEEG določil ugodnejše cene, ki veljajo za različne sektorje za leto 2005, kot sledi:
Sektorji, upravičeni do ugodnejših cen
Ugodnejša cena
EUR/MWh
Predelava aluminija
50
Svinec in cink
23
Proizvodnja aluminija
27
Klorov cikel
27
(35)
Tako kot cene iz leta 2004 so se tudi cene iz leta 2005 financirale z drugimi dajatvami, zaračunanimi vsem končnim uporabnikom na podlagi sestavnega dela A4 standardne cene za električno energijo. Za upravljanje finančnih tokov sistema je bil ponovno zadolžen izravnalni sklad.
(36)
Upravičenost do cene je bila pogojena z obveznostjo, s katero so se upravičenci zavezali, da bodo na Sardiniji izvajali produktivne naložbe na podlagi industrijskih načrtov, ki jih bodo predložili regionalnim organom. Na primer, družba Portovesme se je obvezala, da bo vlagala v lastno proizvodnjo električne energije ali sodelovala pri izgradnji novih elektrarn.
(37)
Italija je člen 11(12) zakona št. 80/2005 priglasila v skladu s členom 108(3) PDEU. Plačilo cen iz leta 2005 je bilo pogojeno z odobritvijo sheme s strani Komisije. Zato shema cen iz leta 2005 ni bila izvedena.
2.3 Postopki pred nacionalnimi sodišči
(38)
Družbi Solvay Chimica Italia in Solvay Chimica Bussi SpA, ki izdelujeta klorove preparate in se ne nahajata na Sardiniji, sta pri regionalnem upravnem sodišču v Lombardiji (14) vložili tožbo zoper odločbe, ki jih je v zvezi z izvajanjem člena 11(12) zakona 80/2005 sprejel AEEG, z utemeljitvijo, da te odločbe dodeljujejo nezakonito državno pomoč in da so kršile druge določbe italijanske zakonodaje (15). 27. novembra 2006 je sodišče postopek, o katerem je odločalo, prekinilo do zaključka preiskave državne pomoči, ki jo je Komisija sprožila v zadevi C 13/06.
2.4 Kombinacija s prejšnjo nezdružljivo pomočjo - zadeva Deggendorf
(39)
Po sprožitvi postopka je Italija navedla, da družba Eurallumina ni povrnila nezdružljive pomoči, ki je bila predmet postopka v zadevi C 80/01 (pomoč za proizvodnjo aluminijevega oksida) (16), vendar so, po navedbah družbe, 8. maja 2006 glede tega ukrepa regionalni organi Sardinije izdali odredbo za vračilo.
3. ODLOČITEV O SPROŽITVI POSTOPKA NA PODLAGI ČLENA 108(2) PDEU
(40)
Komisija se je odločila, da formalno preiskavo sproži na podlagi naslednjih utemeljitev:
3.1 Zadeva C 38/B/04
(41)
Komisija je v odločitvi o sprožitvi formalne preiskave (17) preučila, ali obstaja možnost, da cene iz leta 2004 za družbe Portovesme, ILA in Eurallumina ne pomenijo državne pomoči, ker so podobne ugodnejši ceni, ki je bila družbi Alcoa dodeljena leta 1996, za katero je Komisija v svoji odločbi z dne 4. decembra 1996 odločila, da ne pomeni državne pomoči (v nadaljnjem besedilu: odločba Alumix) (18).
(42)
Komisija je trdila, da se zdi, da se je nova cena razlikovala od cene Alumix, ker je ceno Alumix odobrila družba ENEL, tj. monopolni dobavitelj električne energije v Italiji, medtem ko je nova cena vključevala posamično posredovanje države, da bi se nadomestila razlika med tržno ceno, dogovorjeno s proizvajalcem električne energije, in ugodnejšo ceno, določeno leta 1996. Komisija je sklenila, da odlok iz leta 2004 ne širi področja uporabe obstoječega ukrepa, ki ne pomeni državne pomoči, na nove upravičence, ampak s finančnim mehanizmom, ki se precej razlikuje od cene Alumix, uvaja novo shemo v korist zadevnih treh družb.
(43)
Odločitev o sprožitvi postopka je cene, uvedene z odlokom iz leta 2004, opredelila kot pomoč za tekoče poslovanje in ocenila, ali bi se lahko taka pomoč odobrila na podlagi smernic o državni regionalni pomoči (v nadaljnjem besedilu: smernice o regionalni pomoči) (19), glede na to, da je bila do konca leta 2006 Sardinija območje, ki je prejemalo pomoč in ki spada na področje uporabe člena 107(3)(a). Komisija je imela pomisleke glede tega, ali se lahko pomoč odobri na tej podlagi, ker se zdi, da taka ad hoc pomoč, odobrena omejenemu številu družb, ne spodbuja regionalnega razvoja.
(44)
Komisija je izrazila tudi zaskrbljenost glede tega, da bi se lahko zaradi ukrepa znižala raven obdavčitve za električno energijo. Pravna podlaga za tako morebitno znižanje bi morala temeljiti na Direktivi Sveta 2003/96/ES z dne 27. oktobra 2003 o prestrukturiranju okvira Skupnosti za obdavčitev energentov in električne energije (20).
3.2 Zadeva C 13/06
(45)
Komisija je v svoji odločitvi z dne 27. aprila 2006, s katero je sprožila uradno preiskavo, shemo cen iz leta 2005 opredelila kot novo pomoč za tekoče poslovanje.
(46)
Komisija je preučila, ali bi bila ugodnejša cena na podlagi smernic o regionalni pomoči lahko odobrena kot regionalna pomoč za tekoče poslovanje, glede na to, da je bila do konca leta 2006 Sardinija območje, ki je prejemalo pomoč in ki spada na področje uporabe člena 107(3)(a) PDEU.
(47)
Komisija je kljub vztrajanju Italije pri tem, da so visoke cene električne energije na Sardiniji pomenile oviro za razvoj otoka, ugotovila, da Italija ni dokazala obstoja znatno višjih cen na Sardiniji na povprečni ravni ali zlasti za energetsko intenzivne uporabnike (21). Komisija je pojasnila, da bi lahko presežna zmogljivost proizvodnje električne energije na Sardiniji samo spodbudila proizvajalce električne energije, da električno energijo prodajajo po najnižji možni ceni do takrat, ko bi jim dokončanje projektov za povečanje medsebojnih elektroenergetskih povezav, načrtovano za leto 2010, omogočilo, da električno energijo izvažajo s Sardinije.
(48)
Sicer pa Italija ni pojasnila, zakaj bi bilo treba višje cene obravnavati kot regionalno oviro ali kako naj bi cena prispevala k regionalnemu razvoju. Komisija je v skladu s tem dvomila, ali je bila pomoč potrebna.
(49)
Poleg tega je Komisija dvomila, da je taka ad hoc pomoč sorazmerna z regionalnimi ovirami, zlasti ob upoštevanju metode za izračun ugodnejše cene, ki ni bila povezana s cenami drugod po Italiji, ampak je temeljila na povprečnih cenah, ki so jih v Evropi plačevali energetsko intenzivni uporabniki.
(50)
Komisija je ugotovila, da je ukrep veljal več kot pet let, kar je običajno najdaljše obdobje, za katero je odobrena regionalna pomoč za tekoče poslovanje, in da se pomoč dejansko ni postopno zmanjševala, glede na to, da naj bi se cene povečale za največ 4 %.
(51)
Kar zadeva obdobje, zajeto v smernice o državni regionalni pomoči za 2007-2013 (22), je Komisija ugotovila, da Sardinija ne bi bila več upravičena do regionalne pomoči v skladu s členom 107(3)(a) PDEU in zlasti do pomoči za tekoče poslovanje. V skladu s smernicami bi se lahko odobrilo dveletno prehodno obdobje za linearno postopno opuščanje obstoječih shem pomoči za tekoče poslovanje, vendar se ni zdelo primerno dovoliti uvedbe nove pomoči za tekoče poslovanje za nekaj mesecev, ki bi se jo nato opustilo, zlasti glede na izražene pomisleke in izkrivljajočo naravo pomoči.
(52)
Na koncu je Komisija izrazila pomisleke glede odobritve ugodnejše cene za družbe Portovesme, ILA, Eurallumina in Syndial v obliki regionalne pomoči ali na podlagi katerih koli drugih razlogov, ki jih Italija v nobenem primeru ni opredelila.
(53)
Glede družbe Eurallumina je Komisija ugotovila, da družba še ni povrnila nezakonite in nezdružljive pomoči, ki jo je prejela (23), in da na podlagi sodbe v zadevi Deggendorf (24) zato ne more prejeti pomoči na podlagi katerega koli novega ukrepa.
4. PRIPOMBE ZAINTERESIRANIH STRANI
4.1 Zadeva C 38/B/04
(54)
Na poziv Komisije v zvezi s predložitvijo pripomb glede odločitve iz leta 2004 o sprožitvi podrobne preiskave so bile prejete pripombe prvotnega pritožnika, več upravičencev (Portovesme, Eurallumina in Alcoa) in drugih zainteresiranih strani. V nadaljevanju so povzete le pripombe v zvezi z ugodnejšo ceno za družbe Portovesme, ILA in Eurallumina. Pripombe, ki jih je predložila družba Alcoa, niso vključene, saj so v celoti obravnavane v dokončnem sklepu, ki se nanaša samo na to družbo (25).
4.1.1 Pripombe družbe Portovesme
(55)
Družba Portovesme je trdila, da je ugodnejša cena namenjena odpravi nedelovanje trga, in sicer nezmožnosti nedavno liberaliziranega trga z električno energijo na Sardiniji, da zagotovi konkurenčne cene zaradi velike tržne moči prvotnih nosilcev dejavnosti. Družba Portovesme je trdila, da sta družbi ENEL in Endesa (njuna sredstva za proizvodnjo električne energije so bila pozneje prodana družbi E.ON) oblikovali duopol in umetno vzdrževali cene električne energije na Sardiniji v skladu s povprečnimi italijanskimi cenami, dejansko pa bi morale biti glede na presežno zmogljivost proizvodnje električne energije, ki bi morala proizvajalce spodbujati k prodaji po konkurenčnih cenah, cene na Sardiniji zlasti za velike odjemalce električne energije precej nižje.
(56)
Družba Portovesme je trdila, da je bila ugodnejša cena, do katere je bila upravičena, enaka ceni, ki bi jo družba plačevala v normalnih tržnih pogojih, tj. če bi trg z električno energijo deloval pravilno.
(57)
Po mnenju družbe Portovesme so kompenzacijska plačila, ki jih je družba prejela od izravnalnega sklada (znašala so 37 EUR/MWh), uskladila cene, ki jih je plačevala družba Portovesme, s cenami električne energije, ki so jih plačevali konkurenčni ponudniki družbe, in niso izkrivljala konkurence, saj so vsi proizvajalci cinka v EU plačevali enake cene, ukrep pa je samo izravnal neugoden konkurenčni položaj, v katerem se je znašla družba zaradi strukturnih težav Sardinije (vključno s pomanjkanjem zemeljskega plina).
(58)
Kovine, kot so cink, aluminij in svinec, so blago, za katero obstaja samo ena svetovna cena, ki jo določa Londonska borza kovin. Nihanja lokalnih proizvodnih stroškov ne pomenijo različnih svetovnih cen. Zlasti proizvodnja cinka družbe Portovesme je bila tako majhna (manj kot 1 % svetovne proizvodnje), da ni mogla vplivati na svetovno ceno.
(59)
Brez ugodnejše cene bi morala družba Portovesme zapreti obrat, vendar pa zaprtje ne bi koristilo drugim proizvajalcem cinka v EU, ki ne bi mogli povečati proizvodnje, tako da bi vrzel zapolnili z uvozom iz tretjih držav. Družba Portovesme je ugotovila, da ugodnejša cena ni vplivala na konkurenco ali trgovino v EU.
(60)
Poleg tega, po mnenju družbe Portovesme, kompenzacijska plačila iz izravnalnega sklada niso vključevala državnih sredstev, saj je izravnalni sklad samo prerazporedil zasebna sredstva, prejeta od končnih uporabnikov električne energije.
(61)
Družba Portovesme je pojasnila, da je odjem električne energije s strani energetsko intenzivnih sektorjev pomemben za zagotavljanje varnosti in neprekinjene dobave na Sardiniji ter preprečevanje neučinkovitosti pri proizvajanju električne energije, ki bi povzročila višje stroške električne energije za končne uporabnike.
(62)
Nazadnje je družba poudarila, da bi bile v primeru, če bi morala zapreti obrat, posledice za proizvodno osnovo Sardinije zelo resne, saj bi bilo izgubljenih 790 neposrednih in 500 posrednih delovnih mest.
4.1.2 Pripombe družbe Eurallumina
(63)
Družba Eurallumina je trdila, da so stroški proizvodnje aluminijevega oksida v Evropi višji od proizvodnih stroškov v drugih regijah sveta, predvsem zaradi višjih cen električne energije in goriva ter stroškov za prevoz boksita (26). Višjih stroškov ne bi mogli prenesti naprej v obliki višjih cen, saj ceno aluminijevega oksida določa Londonska borza kovin in posamezni proizvajalci nanjo nimajo vpliva. Evropska proizvodnja aluminijevega oksida je zato v primerjavi s preostalim svetom v neugodnem konkurenčnem položaju.
(64)
Poleg splošnih težav, ki vplivajo na rafinerije aluminijevega oksida, je družba Eurallumina poudarila tudi težave, ki so značilne za Sardinijo in so lokalnim industrijam preprečile izkoriščanje prednosti liberalizacije trga z električno energijo, predvsem veliko tržno moč prvotnih nosilcev dejavnosti (glej pripombe družbe Portovesme v uvodni izjavi 55). Družba Eurallumina je tudi trdila, da je pomanjkanje zemeljskega plina posebna ovira za proizvodnjo aluminijevega oksida na Sardiniji, saj je bilo treba velike količine pare, potrebne za postopek, ustvariti z dražjim težkim oljem.
(65)
Po mnenju družbe Eurallumina je po liberalizaciji tržna moč proizvajalcev električne energije na Sardiniji povzročila zvišanje cen električne energije: brez ugodnejše cene bi morala družba Eurallumina za dobavo električne energije plačevati 65,95 EUR/MWh, v primerjavi s 44 EUR/MWh, ki jih je plačevala pred liberalizacijo. Cene iz leta 2004 so to ceno znižale na 35 EUR/MWh.
(66)
Tako kot družba Portovesme je tudi družba Eurallumina trdila, da v primeru, če bi morala prenehati z delovanjem, drugi proizvajalci aluminijevega oksida ne bi mogli nadomestiti njene proizvodnje, saj so že delovali s polno zmogljivostjo, tako da bi vrzel zapolnili z uvozom iz tretjih držav. Zaprtje bi povzročilo izgubo 400 neposrednih in 250 posrednih delovnih mest (27). Glede na to, da je bila družba Eurallumina edini dobavitelj aluminijevega oksida za talilnico družbe Alcoa, je menila, da bi zaprtje njene tovarne aluminijevega oksida lahko ogrozilo tudi sposobnost preživetja družbe Alcoa na Sardiniji.
(67)
Družba Eurallumina je ugotovila, da je bila cena, uvedena z odlokom iz leta 2004, potrebna zaradi razvoja nove infrastrukture, ki bi odstranila glavne dejavnike neugodnega konkurenčnega položaja, ki vpliva na industrijo Sardinije.
4.1.3 Pripombe drugih zainteresiranih strani
(68)
Konkurenčni ponudnik družbe Portovesme - ista družba, ki je Komisijo prvotno obvestila o zadevi - je ponovno pisal Komisiji po sprožitvi uradne preiskave. Predložil je analizo ugodnejše cene iz leta 2004, s katero je ugotovil, da cena pomeni nezakonito državno pomoč. Sporna shema cen se je bistveno razlikovala od cene Alumix, ki je bila odobrena družbi Alcoa: ni bilo mogoče zavzeti stališča, da ne pomeni državne pomoči. Pomoč mora biti razglašena za nezdružljivo s skupnim trgom, saj je ni bilo mogoče odobriti kot regionalno pomoč za tekoče poslovanje ali kot pomoč za prestrukturiranje.
(69)
Družbi Solvay Chimica Italia in Solvay Chimica Bussi, ki proizvajata klorove preparate, sta pripombe glede cen iz leta 2004 poslali julija 2005, po izteku enomesečnega roka za predložitev pripomb na odločitev o sprožitvi uradne preiskave. Kljub zamudi sta ti družbi prosili, da se obravnavata kot zainteresirani strani. V svojih pripombah sta navedli, da cene iz leta 2004 in cene iz leta 2005 pomenijo nezakonito in nezdružljivo državno pomoč.
4.1.4 Pripombe Italije
(70)
Italija je trdila, da trg z električno energijo v EU še ni popolnoma konkurenčen, kar je priznala tudi Komisija v svojem četrtem letnem poročilu o uresničevanju notranjega trga s plinom in električno energijo (28). Podjetja, zlasti energetsko intenzivna podjetja, niso mogla prosto izbirati svojih dobaviteljev in dobiti električne energije pod primerljivimi pogoji v različnih državah članicah. Te težave niso bile povezane s podjetništvom družb, ampak so bile rezultat strukturnih pomanjkljivosti trgov z električno energijo. Sedanji položaj na trgu EU z električno energijo je imel negativne učinke na svobodno konkurenco na proizvodnih trgih energetsko intenzivnih uporabnikov.
(71)
Italija je imela kljub liberalizaciji sektorja določene strukturne pomanjkljivosti, kot sta nezadostno medsebojno povezovanje med različnimi deli nacionalnih omrežij in koncentrirana tržna struktura. V teh okoliščinah liberalizacija ni povzročila ugodnejših cen za energetsko intenzivne uporabnike. Težave so bile zlasti velike na Sardiniji, kjer je povezovanje omejeno.
(72)
Zato je Italija trdila, da je treba sistem posebnih cen, pri katerem se upoštevajo značilnosti povpraševanja, obravnavati kot upravičen regulativni ukrep, ki spodbuja mehanizme, ki bi bili na voljo na popolnoma konkurenčnem trgu. Ukrep je ponovno vzpostavil enake konkurenčne pogoje za energetsko intenzivna podjetja, ki delujejo v različnih državah članicah, saj je odpravil geografske pomanjkljivosti, ki so vplivale na družbe na Sardiniji. Shema je predvidela pričakovane učinke procesa liberalizacije. Po mnenju Italije so bili podobni ukrepi uvedeni v drugih državah članicah, kjer so imeli energetsko intenzivni uporabniki korist zaradi reguliranih cen električne energije.
(73)
Po mnenju Italije je odlok iz leta 2004 sledil še dvema ciljema: podpori zaposlovanja na Sardiniji, ki je bilo koncentrirano v sektorju kovin, in ohranjanju dovolj visoke ravni povpraševanja po proizvodnji električne energije na Sardiniji, ki je imela težave s presežno zmogljivostjo.
(74)
Italija je trdila, da je nova shema cen dejansko enaka ceni Alumix, za katero je Komisija ugotovila, da ne pomeni državne pomoči. Razlike med staro in novo shemo so bile posledica nove „strukture cen“, ki jo je zahtevala vzpostavitev liberaliziranega trga z električno energijo.
(75)
Italija je trdila, da shema cen ne pomeni državne pomoči. Kar zadeva uporabo državnih sredstev, je bil sistem cen primerljiv z ureditvijo v zadevi PreussenElektra, za katero je Sodišče menilo, da ne vključuje državnih sredstev (29). Izravnalni sklad je bil tehnično telo, ki je vodilo račune sistema, in ni mogel prosto razpolagati s finančnimi sredstvi, s katerimi je upravljal. Dejstvo, da sta AEEG in ministrstvo za finance izvajala ukrep nadzora nad dejavnostmi izravnalnega sklada, ni pomenilo, da lahko država prosto razpolaga s temi sredstvi. Po mnenju Italije so bila zato sredstva, uporabljena za financiranje mehanizma cen, v celoti zasebna.
(76)
Italija je nadalje trdila, da cena ni imela učinka na trgovino znotraj Unije in ni mogla izkrivljati konkurence zaradi razlogov, povezanih z obstojem svetovne cene za proizvode, ki so bili blago (glej pripombe družbe Portovesme, uvodna izjava 55). Poleg tega proizvodnja EU in Italije ni mogla slediti naraščajočemu povpraševanju po zadevnih kovinah. Leta 2005 je domača proizvodnja pokrivala samo 12 % povpraševanja po aluminiju, 55 % povpraševanja po cinku in 80 % povpraševanja po svincu v Italiji. Primanjkljaj v proizvodnji teh kovin v EU in Italiji je bil vedno večji, pri čemer so povpraševanju vedno pogosteje zadostili uvozniki iz tretjih držav. Če industrije aluminija v Italiji ne bi bilo, noben nov udeleženec iz EU na trgu ne bi mogel nadomestiti zmanjšanja zmogljivosti v Italiji, ker obrati EU že zdaj delujejo s polno zmogljivostjo in noben obstoječi proizvajalec ali nov udeleženec na trgu ne bi bil pripravljen povečati zmogljivosti, saj so dolgoročne napovedi glede razpoložljivosti dostopnih cen energije v prihodnosti negotove. Ohranitev teh proizvodnih zmogljivosti v Italiji zato ne bi oškodovalo konkurenčnih ponudnikov. Ker ugodnejša cena ni bila nižja od cen električne energije, ki so jih v povprečju plačevali konkurenčni ponudniki družb, ni spodbujala izvoza iz Sardinije v druge države članice.
(77)
Italija je trdila, da se cena, četudi bi Komisija sklenila, da ukrep dejansko pomeni državno pomoč, lahko šteje za združljivo z notranjim trgom, ker je to regionalna pomoč za tekoče poslovanje in je na Sardiniji dopustna na podlagi oprostitve iz člena 107(3)(a) PDEU.
(78)
Po mnenju Italije nepopolnost trga z električno energijo na Sardiniji (koncentracija trga, slabo povezovanje in presežna zmogljivost proizvodnje električne energije) in pomanjkanje dostopa do infrastrukture za zemeljski plin pomenita regionalno oviro, ki naj bi se ublažila z zadevno ceno.
(79)
Cene električne energije v Italiji za energetsko intenzivne uporabnike so bile za 38 % višje od povprečnih cen v EU. To je ustvarilo težavo na področju konkurenčnosti, ki je na Sardiniji nastala zaradi pomanjkljivosti lokalnega trga z električno energijo in pomanjkanja dostopa do omrežja z zemeljskim plinom.
(80)
Italija je trdila, da je ukrep prispeval k regionalnemu razvoju, ker je sektor kovin veliko prispeval h gospodarstvu in zaposlovanju na Sardiniji: sektor kovin je predstavljal 12 % zaposlene delovne sile in 12,2 % regionalnega BNP v proizvodnji. Cena je pozitivno vplivala na zaposlovanje ter ohranjanje družbene in gospodarske strukture na otoku.
(81)
Po mnenju Italije je bila cena sorazmerna s pomanjkljivostmi, s katerimi so se soočali upravičenci, saj je samo prilagodila cene električne energije, ki so jih plačevali proizvajalci na Sardiniji, povprečnim cenam, ki so jih plačevali konkurenčni ponudniki upravičencev v EU.
(82)
Cena je bila tudi kratkoročna in prehodna, saj naj bi se končala z dokončanjem infrastrukturnih projektov, namenjenih izboljšanju povezav z elektroenergetskimi in plinovodnimi omrežji (novim povezovalnim kablom SAPEI in plinovodom GALSI) (30).
(83)
Po mnenju Italije se je ukrep tudi postopno zmanjševal, saj je bila ugodnejša cena valorizirana na podlagi nihanj cene goriva in bi se lahko samo zvišala ali ostala nespremenjena.
4.2 Zadeva C 13/06
4.2.1 Pripombe družbe Portovesme
(84)
Družba Portovesme je menila, da cene iz leta 2005 niso izkrivljale konkurence, da so bile nujne za zagotavljanje preživetja zadevnih industrij in da se jih kot regionalno pomoč lahko šteje za združljive. Trditve družbe so podobne tistim, ki jih je navedla Italija in na katere se je mogoče sklicevati (glej uvodne izjave 87 do 104)).
4.2.2 Pripombe družbe Eurallumina
(85)
Družba Eurallumina je prav tako menila, da cene iz leta 2005 niso izkrivljale konkurence, da so bile nujne za zagotavljanje preživetja zadevnih industrij in da se jih kot regionalno pomoč lahko šteje za združljive. Trditve družbe so podobne tistim, ki jih je navedla Italija in na katere se je mogoče sklicevati.
4.2.3 Pripombe drugih zainteresiranih strani
(86)
Konkurenčna ponudnika družb Portovesme in Syndial, ki sta predložila pripombe v zadevi C 38/B/04, sta predložila pripombe tudi v tej zadevi. Oba sta trdila, da sporni ukrepi pomenijo pomoč za tekoče poslovanje, ki jo je treba šteti za nezdružljivo z notranjim trgom.
4.2.4 Pripombe Italije
(87)
Italija je trdila, da so se cene iz leta 2005 zelo razlikovale od cen, uvedenih leta 2004, saj so bile sedaj v skladu z zahtevami smernic o regionalni pomoči.
(88)
Po mnenju Italije se cene na podlagi površne ocene lahko opredelijo kot pomoč za tekoče poslovanje, vendar so dejansko del svežnja ukrepov, naklonjenih regionalnemu razvoju na Sardiniji. Italija je opozorila zlasti na tesno povezavo med cenami in obveznostjo glede izvajanja dolgoročnih naložb, ki so jo morali prevzeti upravičenci. Klavzula o odložitvi, zaradi katere je izvajanje ukrepa pogojeno z odobritvijo s strani Komisije, je po mnenju Italije dokaz, da je ukrep regionalna pomoč.
(89)
Memorandum o soglasju (protocollo d’intesa), ki sta ga podpisali regija in upravičenci, je nosilni steber te strategije. Obsegal je naslednje:
(a)
produktivne naložbe, opisane v industrijskih načrtih, ki so jih predložili upravičenci;
(b)
hitro odobritev infrastrukture energetskih povezav, ki bo upravičencem omogočala oskrbo z električno energijo po konkurenčnih cenah (plinovod GALSI in povezovalni kabel SAPEI);
(c)
dodelitev integrirane koncesije za izkoriščanje premogovnika v regiji Sulcis in izgradnjo/delovanje nove elektrarne na premog, namenjene za dobavo električne energije upravičencem; in
(d)
ugodnejše cene.
(90)
Italija je menila, da bi bilo treba cene obravnavati kot instrument politike, namenjen zaščiti sektorjev, ki jih ogrožajo visoke cene električne energije in bi se v nasprotnem primeru zaradi agresivne konkurence podjetij, ki niso iz EU in imajo nižje proizvodne stroške, preselili iz Italije in Evrope. Cene naj bi se uporabljale do dokončanja načrtovane infrastrukture in do vzpostavitve konkurenčnega notranjega trga za električno energijo. Ukrep je bil v skladu z duhom regionalne pomoči, saj je spodbujal gospodarsko rast in zaposlovanje na otoku, na katerem je energetsko intenzivna proizvodnja trpela zaradi neugodnega konkurenčnega položaja, nastalega zaradi nepopolnega stanja liberalizacije trga z električno energijo in izrednih infrastrukturnih pomanjkljivosti na Sardiniji v zvezi s povezavo z nacionalnimi elektroenergetskimi in plinovodnimi omrežji.
(91)
V podporo temu integriranemu pristopu je Italija navedla prvo poročilo skupine na visoki ravni za konkurenčnost, energijo in okolje (31), ki je ugotovila, da proces liberalizacije v sektorju električne energije ni prinesel zadovoljivih rezultatov, da je potrebna boljša povezanost in da so zaželene dolgoročne dobavne pogodbe s predvidljivimi cenami ali partnerstva med strankami in dobavitelji električne energije. Italija je trdila, da so ukrepi, načrtovani za Sardinijo, delovali v tej smeri, vendar so bili za zaščito konkurenčnosti industrije na Sardiniji in njeno preživetje do izvedbe načrtovanih naložb in rešitve strukturnih težav potrebni tudi kratkoročni ukrepi, kot so bile ugodnejše cene.
(92)
Italija je trdila, da ni mogoče primerjati cen električne energije, ki jih plačujejo upravičenci s Sardinije, s povprečnimi cenami, ki jih plačujejo primerljiva podjetja v celinski Italiji, saj so energetsko intenzivna podjetja električno energijo kupovala preko dvostranskih pogodb, ki niso javno dostopne. Po mnenju Italije je Komisija naredila napako pri izvedbi primerjave na podlagi cen, zabeleženih na borzah električne energije, saj je bil samo manjši del dobave energije teh podjetij pridobljen na borzah.
(93)
Po mnenju Italije bi bile cene, dogovorjene preko dvostranskih pogodb, za odjemalce ugodne samo, če bi odjemalci lahko prosto izbirali svoje dobavitelje in dobivali električno energijo, ki je bila proizvedena s konkurenčnimi tehnologijami. To na Sardiniji, kjer elektrarne niso mogle proizvajati poceni električne energije, saj niso imele dostopa do zemeljskega plina, ni bilo mogoče. Poleg tega je od novih naložb v moderno proizvodnjo električne energije odvračala omejena elektroenergetska povezava, zaradi katere električne energije ni bilo mogoče izvažati. Drug dejavnik sta bili koncentracija trga in vloga, ki so jo imeli prvotni nosilci dejavnosti.
(94)
V teh okoliščinah je bila, po mnenju Italije, uvedba cen, ki so ohranile cene električne energije, dokler na trgu z električno energijo ni bila dosežena učinkovitejša konkurenca, upravičena. Italija je ponovno trdila, da so ugodnejše cene spodbujale mehanizem popolnoma konkurenčnega trga.
(95)
Glede presežnih zmogljivosti proizvodnje električne energije, zaradi katere je Komisija dvomila, da so bile cene električne energije na Sardiniji višje od cen na celinski Italiji (ker bi presežna zmogljivost morala proizvajalce spodbujati k prodaji velikim odjemalcem po konkurenčnih cenah - glej uvodno izjavo 47), je Italija navedla naslednje trditve. Presežna zmogljivost proizvodnje električne energije na Sardiniji ni mogla voditi do nižjih cen za odjemalce, ker je v tem določenem primeru presežna zmogljivost nastala zaradi omejenega povezovanja, zaradi česar je bilo treba ustvariti zelo veliko zalogo električne energije za zaščito neprekinjenosti dobave električne energije na otoku (32). Ker je bila ta zaloga v vsakem primeru poplačana preko dajatev, ki jih morajo plačevati vsi končni uporabniki električne energije, dobavitelji električne energije niso imeli interesa za prodajo električne energije, saj so to neizkoriščeno zmogljivost uporabili po konkurenčnejših cenah.
(96)
Po mnenju Italije je ukrep sorazmeren, ker je bila cena, ki jo je AEEG določil za leto 2005 (glej uvodno izjavo 34), enaka povprečni ceni, ki so jo konkurenčni ponudniki upravičencev plačevali v EU in jo je upravni organ objektivno izračunal. Italija je tudi poudarila, da so veliki industrijski odjemalci v državah članicah z reguliranimi cenami za dobavo električne energije leta 2005 plačevali tudi samo 25 EUR/MWh.
(97)
Zato je Italija izpodbijala podatke, ki so jih predložili pritožniki in so bili po njenem mnenju zbrani na podlagi napačne metodologije, saj so precenili povprečne cene električne energije, ki so jih v EU plačevali konkurenčni ponudniki upravičencev.
(98)
Po mnenju Italije je bilo trajanje sheme, in sicer šest namesto petih let, upravičeno zaradi potrebe po čakanju na dokončanje energetske infrastrukture.
(99)
Italija je trdila tudi, da je bila zahteva glede postopnega zmanjševanja izpolnjena: cene so se postopno nižale, saj so bile prilagojene na podlagi tehtanega povprečja nihanj na borzah električne energije v Amsterdamu in Frankfurtu in bi se lahko samo zvišale ali ostale nespremenjene.
(100)
Cene so bile vezane na nihanje cen na borzah električne energije, ker je bilo to, po mnenju Italije, objektivno merilo, ki je na splošno reprezentativno za gibanje cen energije. Vendar je Italija trdila, da so bila dejanska zvišanja cen za energetsko intenzivne uporabnike v EU na splošno znatno nižja od zvišanj, zabeleženih na borzah, saj so ti uporabniki plačevali cene, dogovorjene z dvostranskimi pogodbami, ali cene, ki jih je določila država in so bile regulirane, te cene pa so bile manj podvržene nihanju.
(101)
Italija je ugotovila, da je bilo letno zvišanje za 4 %, uporabljeno za cene na Sardiniji, v skladu z zvišanji cen energije, ki so veljale za njihove neposredne konkurenčne ponudnike v EU.
(102)
Italija je opozorila na obstoj ukrepov v EU, ki so imeli učinke, enake spornim ugodnejšim cenam, in trdila, da bi bilo treba vse te ukrepe ne glede na njihovo obliko oceniti na enak način, saj je njihov skupni cilj zagotoviti preživetje energetsko intenzivnih industrij v EU in preprečiti njihovo preseljevanje na območja zunaj državnega ozemlja.
(103)
Čeprav Sardinija od leta 2007 ni mogla več koristiti regionalne pomoči za tekoče poslovanje, je Italija trdila, da smernice o regionalni pomoči vsebujejo določbo za postopno opuščanje shem, ki so se še izvajale v času, ko regija ni bila več upravičena do oprostitve iz člena 107(3)(a) PDEU. Tako bi lahko Komisija še vedno odobrila ukrep iz smernic o regionalni pomoči iz leta 2007. V vsakem primeru je Italija trdila, da se spornega ukrepa ne sme obravnavati kot običajno pomoč za tekoče poslovanje.
(104)
Italija je na podlagi trditev glede aluminija, cinka in svinca, že navedenih v uvodni izjavi 76, ponovno navedla, da cene niso vplivale na trgovino med državami članicami. Isti razlogi so, po trditvah Italije, veljali za kemično industrijo. Italija je poudarila, da je uvoz kemičnih proizvodov v Italijo leta 2003 presegel izvoz, in da se je proizvodnja v EU in Italiji od leta 2001 močno zmanjšala. S posebnim sklicevanjem na proizvodnjo PVC, kjer je uporaba klora največja, je Italija opozorila na nezadostno proizvodnjo v državi: leta 2002 je bilo v Italiji proizvedenih samo 470 000 ton PVC, medtem ko je poraba znašala 970 000 ton.
5. OCENA UKREPA
5.1 Obstoj državne pomoči v skladu s členom 107(1) PDEU
(105)
Ukrep pomeni državno pomoč v smislu člena 107(1) PDEU, če so izpolnjeni vsi naslednji pogoji: ukrep (a) pomeni gospodarsko prednost za upravičenca; (b) odobri ga država ali je odobren iz državnih sredstev; (c) je selektiven ter (d) vpliva na trgovino med državami članicami in lahko izkrivlja konkurenco znotraj EU.
5.1.1 Obstoj prednosti
(106)
Na podlagi dogovorov o cenah iz leta 2004 in 2005 je država sodelovala pri subvencioniranju cene električne energije, za katero so se upravičenci dogovorili s svojimi dobavitelji. V letu 2004, na primer, bi na podlagi veljavnih dvostranskih dobavnih pogodb in ob odsotnosti kompenzacijskih plačil družba Portovesme plačevala 63 EUR (33) in družba Eurallumina 65,95 EUR/MWh. Te številke so predložili Italija in sami upravičenci, zato niso sporne.
(107)
V letu 2005 je po podatkih, ki jih je predložila Italija, cena električne energije, za katero se je družba Syndial dogovorila s svojim dobaviteljem, presegla 60 EUR/MWh, ugodnejša cena pa bi to ceno znižala na 27 EUR/MWh. Utemeljitev za ta dva ukrepa je bila, da bo država upravičencem povrnila dodatne stroške, ki so jih imeli z nakupom električne energije na Sardiniji v primerjavi s povprečnimi cenami, ki so jih plačevali njihovi konkurenčni ponudniki v EU.
(108)
Družba Portovesme je trdila, da je bila ugodnejša cena enaka ceni, ki bi se zaračunavala na popolnoma konkurenčnem trgu, in zato ne zagotavlja prednosti. Komisija je tako trditev že zavrnila v zadevi Alcoa, v kateri so bile obravnavane skoraj enake cene. Sodišča Unije ali Komisija pri ocenjevanju obstoja prednosti niso nikoli upoštevali pogojev, ki bi prevladovali na hipotetičnem, bolje delujočem trgu. Referenčni okvir so bili vedno pogoji, ki prevladujejo na dejanskih zadevnih trgih (34).
(109)
Ta trditev tudi pomeni, da bi lahko država članica v primeru neustreznega delovanja trga upravičeno določila cene, ki spodbujajo pogoje učinkovite konkurence (glej pripombo Italije v uvodni izjavi 72).
(110)
Takšno sklepanje ni sprejemljivo, saj je v nasprotju z ustaljenim načelom sodne prakse EU, v skladu s katero „dejstvo, da si država članica z enostranskimi ukrepi prizadeva približati pogoje konkurence v nekem gospodarskem sektorju pogojem konkurence, ki veljajo v drugih državah članicah, zadevnim ukrepom ne more odvzeti značaja državne pomoči“ (35). Komisija meni, da se isto načelo uporablja za okoliščine, v katerih si država članica prizadeva približati pogoje konkurence pogojem, ki bi prevladovali na popolnoma konkurenčnem trgu.
(111)
Poleg tega, če bi bila ta navedba sprejeta, ne bi bilo državne pomoči, pri kateri država članica dodeli subvencijo za zapolnitev vrzeli med ceno, prosto dogovorjeno med dvema udeležencema na trgu, in teoretično ceno, za katero bi se lahko sklenil dogovor pod pogoji popolne konkurence. S tem bi bil izničen temeljni namen nadzora državne pomoči.
(112)
Italija trdi, da so te cene enake cenam Alumix, za katere je Komisija menila, da ne pomenijo državne pomoči (glej uvodno izjavo 74), in bi jih bilo prav tako treba obravnavati kot brez elementa pomoči.
(113)
Komisija opozarja, da je bil položaj, glede katerega je Komisija podala stališče v zadevi Alumix, zelo drugačen. V zadevi Alumix je ceno odobrila družba ENEL, ki je bila takrat javni organ in je energijo dobavljala na podlagi monopola na trgu z električno energijo, ki še ni bil liberaliziran (36). V takih okoliščinah je Komisija morala preveriti, ali je družba ENEL prodajala po umetno nizki ceni ali pa je ravnala kot razumna nosilka dejavnosti v tržnem gospodarstvu. Ob upoštevanju monopola družbe ENEL nad proizvodnjo električne energije in oskrbo z električno energijo ni bilo nobene konkurenčne tržne cene, na katero bi se lahko Komisija sklicevala pri oceni obstoja prednosti. Zato je Komisija pripravila metodo za opredelitev najnižje teoretične tržne cene, po kateri bi bil razumen dobavitelj pripravljen prodajati svojemu „najboljšemu odjemalcu“.
(114)
Vendar te metode ni mogoče uporabiti, kadar se o cenah dogovarjajo končni uporabniki z dobavitelji na liberaliziranem trgu in so s kompenzacijskimi plačili naknadno subvencionirane. Zato analiza v odločbi Alumix in ugotovitve Komisije v tej zadevi v tem primeru očitno nimajo nikakršnega pomena. To je bilo potrjeno v sodbi Sodišča prve stopnje, ki je potrdila odločitev o sprožitvi uradne preiskave v zadevi Alcoa (37) (točka 132 sodbe).
(115)
V tej zadevi načelo udeleženca na trgu ne velja. Položaj bi moral biti ocenjen z upoštevanjem preskusa nosilcev dejavnosti na trgu, če bi država prodajala električno energijo zadevnim podjetjem, in sicer neposredno ali preko podjetja v državni lasti, kot je to storila v zadevi Alumix. Vendar v tem primeru električno energijo dobavljajo zasebna podjetja. Zato ni treba tako kot v zadevi Alumix preučiti, ali je ravnanje države primerljivo z ravnanjem razumnega udeleženca na trgu.
(116)
Treba je skleniti, da je sistem kompenzacijskih plačil iz leta 2004 in 2005 ublažil dajatve, plačljive po dobavnih pogodbah, ki so jih sklenili upravičenci in bi bile običajno vključene v proračun podjetij. Zato ukrep v skladu z ustaljeno sodno prakso pomeni gospodarsko prednost za prejemnike (38).
5.1.2 Selektivnost
(117)
Ker so ugodnejše cene električne energije v Italiji odobrene izključno družbam z obstoječimi delujočimi obrati na Sardiniji, ki sodijo v zaključen seznam industrij, opredeljenih v zakonodajnih in regulativnih instrumentih, ki tvorijo pravno podlago ukrepov, je zagotovljena prednost selektivna.
5.1.3 Državna sredstva in odgovornost države
(118)
V skladu z ustaljeno sodno prakso prednost pomeni državno pomoč, ki spada na področje uporabe člena 87(1) PDEU samo, če je odobrena neposredno ali posredno iz državnih sredstev (39) in je zanjo odgovorna država (40).
(119)
Kot je navedeno v uvodni izjavi 28, so tukaj obravnavana kompenzacijska plačila financirana iz drugih dajatev, ki jih izravnalni sklad pobere na podlagi sestavnega dela A4 cene za električno energijo. Ta dajatev je obvezna, saj je določena z odločbami organa AEEG, s katerimi se izvaja nacionalna zakonodaja. Izravnalni sklad je z zakonom določen javni organ, ki svoje funkcije izvaja na podlagi natančnih navodil, ki so določena v odločbah organa AEEG.
(120)
Prav tako v skladu z ustaljeno sodno prakso pomeni donos dajatve, ki je obvezna v skladu z nacionalno zakonodajo in se plačuje z zakonom določenemu javnemu organu, državno sredstvo v smislu člena 87(1) Pogodbe, kadar je namenjen financiranju ukrepa, ki izpolnjuje druga merila tega člena (41).
(121)
Italija se pri utemeljitvi trditve, da se zadevni ukrep ne financira iz državnih sredstev, sklicuje na sodbo v zadevi PreussenElektra (42). Italija trdi, da so potrebna sredstva za financiranje cene zasebne stranke (odjemalci električne energije) prenesli na zasebne stranke (upravičence); vloga države je omejena na sprejetje zakona, ki zahteva plačilo zahtevanih zneskov, pri čemer je mogoče s sredstvi razpolagati le z izvajanjem predpisane sheme. Zlasti, po mnenju Italije in več upravičencev, izravnalni sklad ne more nadzirati sredstev in je le računovodski posrednik.
(122)
V zadevi Preussen-Elektra je Sodišče menilo, da obveznost nakupa električne energije iz obnovljivih virov po minimalnih cenah, višjih od dejanske tržne vrednosti te vrste električne energije, ki velja za zasebna podjetja za oskrbo z električno energijo, ni bila državna pomoč, saj ukrep ni vseboval neposrednega ali posrednega prenosa državnih sredstev.
(123)
Komisija opozarja, da so v zadevi PreussenElektra potrebna sredstva za financiranje ukrepa proizvajalcem električne energije iz obnovljivih virov energije neposredno zagotovili dobavitelji električne energije, pri čemer ni sodeloval noben javni organ. V tem sistemu organi držav članic ne morejo nikoli razpolagati z zneski, ki jih je treba prenesti. V zadevnem primeru se denarna sredstva kljub temu prenesejo prek javnega organa, tj. izravnalnega sklada, preden se izplačajo končnemu upravičencu. Zato zadeva PreussenElektra obravnava drugačne dejanske okoliščine in za to zadevo ni pomembna.
(124)
Sodba v zadevi Pearle (43) prav tako ne more pomagati Italiji ali upravičencem. V zadevi Pearle je Sodišče ugotovilo, da se v nekaterih določenih pogojih donos dajatve, ki se prenese preko javnega organa, ne šteje za državna sredstva. V zadevi Pearle so se ukrepi v celoti in na lastno pobudo financirali iz določene dejavnosti. Denarna sredstva so se zbrala z drugimi dajatvami prek javnega organa, ki nikoli ne more prosto razpolagati s sredstvi. Poleg tega je obstajala korespondenca med subjekti, ki so plačali dajatev, in subjekti, ki so bili upravičeni do ugodnosti na podlagi ukrepa.
(125)
Italija nasprotuje trditvi, da izravnalni sklad nima diskrecijske pravice pri črpanju sredstev, ki so namenjena financiranju cen in niso nikoli del „obsega javnih financ“. Tako država ne more prosto razpolagati s sredstvi in zato sredstva niso državna sredstva.
(126)
Najprej je treba poudariti, da v zadevi Pearle„ključno merilo“ ne obstaja, medtem ko je mogoče nekatera merila v tej zadevi subjektivno obravnavati kot bolj osrednja od drugih. Preskusi, navedeni v sodbi, so kumulativni. Sodišče prve stopnje je enako razlago navedlo v zadevi Earl Salvat, v kateri je preučilo izpodbijane druge dajatve v tej zadevi glede na vsako posamezno merilo iz zadeve Pearle (44).
(127)
Komisija je pred preučitvijo vloge izravnalnega sklada ugotavljala, ali je primeren kateri od drugih preskusov iz zadeve Pearle. Jasno je, da so bile sporne cene za razliko od zadeve Pearle določene na pobudo države in ne na pobudo gospodarskega sektorja. Poleg tega so upravičenci ukrepa v zadevi Pearle tudi edini prispevali sredstva, ki so bila uporabljena, zato poseganje javnega organa ni pomenilo prednosti, ki bi dodatno obremenila državo. V zadevnem primeru upravičenci ne nosijo finančnega bremena dajatve, ki ga nosijo izključno odjemalci električne energije. Zato se ni mogoče veljavno zanašati na sodno prakso Pearle ne glede na to, ali je trditev o vlogi izravnalnega sklada le kot računovodskega posrednika ustrezna.
(128)
V zvezi s samim izravnalnim skladom Komisija opozarja, da se v skladu z ustaljeno sodno prakso „ne sme razlikovati med zadevami, v katerih pomoč neposredno dodeli država, in zadevami, v katerih pomoč dodeli javni ali zasebni organ, ki ga imenuje ali ustanovi država“ (45). Zato javni ali zasebni status izravnalnega sklada ni odločilen dejavnik za namene uporabe pravil o državni pomoči. Dejstvo, da je izravnalni sklad javni organ, samodejno ne pomeni veljavnosti člena 107 PDEU (46); podobno tudi poseganje zasebnega organa samo po sebi ne bi izključevalo uporabe navedenega člena.
(129)
Analiza se kljub temu ne more omejiti na pristojnosti izravnalnega sklada kot javnega organa. Namesto tega je treba ugotoviti, ali lahko država na splošno neposredno ali posredno prek drugega organa, ki ga imenuje, nadzoruje sredstva, ki so namenjena financiranju cene. Enak preskus bi se moral uporabiti, če bi bil izravnalni sklad zasebni organ.
(130)
Nedavna sodba Sodišča v zadevi Essent (47) s tem v zvezi navaja dokončne smernice. V zadevi Essent je Nizozemska z zakonom uvedla dodatno dajatev za cene električne energije. Dodatno dajatev so odjemalci električne energije plačevali upravljavcem omrežij, ki so v zameno denarna sredstva prenesli na imenovano družbo SEP. Ta ni imela diskrecijske pravice pri upravljanju sredstev in je delovala pod natančnim nadzorom organov. Sodišče je ugotovilo, da so prihodki zaradi dodatne dajatve državna sredstva, ker je bila dodatna dajatev za ceno električne energije uvedena z nacionalnim zakonom in je zato pomenila dajatev, družba SEP pa je bila upravičena do uporabe prihodkov iz dajatev le za namene, ki jih določa zakon, tako da so denarna sredstva ostala pod javnim nadzorom in so bila tako na voljo nacionalnim organom. Sodišče je menilo, da to zadostuje za opredelitev takih denarnih sredstev kot državna sredstva.
(131)
Podobnosti z zadevnim primerom so jasne. Dodatna dajatev za ceno električne energije, namenjena financiranju tukaj obravnavanih cen, je zakonsko določena, tako kot v zadevi Essent. Izravnalni sklad ima enako vlogo kot družba SEP, saj centralizira in upravlja prihodke od drugih dajatev, zanjo pa veljajo enake omejitve, ker lahko prihodke od dajatev uporablja le za namene, ki jih določa zakon (financiranje ugodnejših cen). Država lahko nadzoruje in usmerja uporabo sredstev: izravnalni sklad opravlja računovodske funkcije po natančnih navodilih organa AEEG, ki deluje v okviru svojih regulativnih pooblastil in/ali v skladu z izvajanjem nacionalne zakonodaje. Tako so sredstva, za katera skrbi izravnalni sklad, vedno pod javnim nadzorom.
(132)
Ta analiza je v skladu z odločbo Komisije v zadevi Italije o nasedlih naložbah, v kateri so denarna sredstva, ki jih upravlja izravnalni sklad na računu A6, opredeljena kot državna sredstva (48).
(133)
Opredelitev, da so denarna sredstva, ki jih upravlja izravnalni sklad, državna sredstva, je bila potrjena v sodbi Sodišča prve stopnje v zadevi Iride (49).
(134)
Italijansko vrhovno kasacijsko sodišče je že razsodilo, da pravni osebi izravnalnega sklada in italijanske države nista ločeni ter da je treba denarna sredstva, prenesena v izravnalni sklad, obravnavati kot državno lastnino, tudi če izhajajo od zasebnih subjektov in so namenjena zasebnim podjetjem (sodba št. 11632/03 z dne 3. aprila 2003). V zadevi Iride sta družbi Iride SpA in Iride Energia SpA vložili tožbo pri Sodišču prve stopnje, s katero sta izpodbijali odločbo, s katero je Komisija med državna sredstva uvrstila zneske, ki jih upravlja izravnalni sklad na računu A6. Trditve, ki sta jih predložili vložnici, so bile zelo podobne. Izpodbijali sta odločitev kasacijskega sodišča s trditvijo, da ima izravnalni sklad le vlogo računovodskega posrednika med zasebniki s finančnimi obveznostmi in upravičenci zadevnih zneskov, tj. vlogo, v skladu s katero izravnalni sklad ne more niti za kratek čas uporabiti položenih denarnih sredstev. Vložnici sta tudi trdili, da velja sodna praksa v zadevi PreussenElektra.
(135)
Sodišče prve stopnje je poudarilo, da ni pristojno za izpodbijanje razlage italijanske zakonodaje kasacijskega sodišča, in nato potrdilo, da bi se morala denarna sredstva iz računa A6 izravnalnega sklada opredeliti kot državna sredstva, ker so poleg tega, da so državna lastnina, pod stalnim nadzorom države (50).
(136)
Ta ugotovitev zadeva račun A6 izravnalnega sklada, ki se uporablja za financiranje nasedlih naložb sektorja električne energije Italije. Logično se lahko razširi na sestavni del A4, s katerim se financira sporne cene. Sodba kasacijskega sodišča temelji na analizi pravne osebe izravnalnega sklada, njegova ugotovitev v zvezi z državnim lastništvom pa zato velja za vsa denarna sredstva izravnalnega sklada. Enako velja za ugotovitev Sodišča prve stopnje, da lahko država nadzoruje sredstva, s katerimi upravlja izravnalni sklad. Razen namena zbranih sredstev (ki zajema nasedle naložbe v primeru računa A6 in financiranje ugodnejših cen v primeru sestavnega dela A4) ni nobene razlike med računom A6 in sestavnim delom A4. Zneski, preneseni upravičencem s Sardinije iz sestavnega dela A4, se morajo zato opredeliti kot državna sredstva.
(137)
Poleg financiranja iz državnih sredstev je za sporne cene odgovorna država, saj je pravna podlaga za ukrep določena v nacionalni zakonodaji ter odlokih in odločbah, ki jih je AEEG, javni organ, sprejel pri izvajanju svojih nalog javnega organa (51).
5.1.4 Vpliv na trgovino in izkrivljanje konkurence
(138)
V zvezi z vplivom ukrepa na trgovino med državami članicami in nastalim izkrivljanjem konkurence je nesporno, da so zadevni trgi (svinca, cinka, srebra, aluminija in klorovih preparatov) v celoti odprti za konkurenco. Že to je dovolj za ugotovitev, da cene vplivajo na trgovino znotraj Unije.
(139)
Kljub temu je Komisija obravnavala trditev upravičencev in Italije, da v sektorju kovine (trditev ni bila izrecno predložena v zvezi s klorom) cene ne vplivajo na trgovino in ne izkrivljajo konkurence, ker med državami članicami ni dejanskih trgovinskih tokov; malo je verjetno, da se bodo takšni tokovi razvili in zaradi posebnih značilnosti sektorja cene ne škodijo konkurenčnim ponudnikom upravičencev v Uniji.
(140)
V odločitvah Komisije in sodbah Sodišča nikoli ni bilo sprejeto, da odsotnost dejanskih trgovinskih tokov kaže, da ukrep pomoči ne vpliva na trgovino znotraj Unije. Sodišče je dejansko dosledno odločalo, da lahko pomoč podjetju vpliva na trgovino med državami članicami in izkrivlja konkurenco, tudi če podjetje, ki pomoč prejme, ne sodeluje v trgovini znotraj Unije. Če država članica dodeli pomoč podjetju, se lahko zato domača proizvodnja ohrani ali poveča, zaradi česar imajo podjetja, ustanovljena v drugih državah članicah, manj možnosti za izvoz svojih izdelkov na trg v tej državi članici (52).
(141)
Poleg tega vzorec zmanjševanja proizvodnje EU in povečevanja uvoza iz tretjih držav z omejenimi trgovinskimi tokovi med državami članicami ali brez njih ni neobičajen: to je dejansko značilno za industrije, ki se srečujejo s strukturnimi težavami ali pa so pod velikim pritiskom konkurence. Takšne industrije so zlasti občutljive glede ukrepov, ki jih sprejemajo države članice, da bi izboljšale konkurenčni položaj svojih domačih industrij.
(142)
Dejstvo, da je proizvodnja cinka, svinca in srebra v Italiji preskromna, da bi vplivala na referenčno ceno, ni pomembno. Dejstvo, da obstaja referenčna cena za te kovine, na katero pogoji proizvodnje v eni državi članici ne morejo enostavno vplivati, ne izključuje obstoja konkurence med podjetji s sedežem v EGP in prodaje na svetovnih trgih kovin. Možno je, da pomoč upravičencem s Sardinije le-tem ne omogoča znižanja svetovne cene za njihove proizvode in izključitve konkurenčnih ponudnikov s trga ter da lahko drugi evropski proizvajalci še naprej poslujejo, dokler lahko z dobičkom prodajajo po svetovni ceni. Vendar dobički v Italiji zaradi subvencioniranih cen električne energije na splošno krepijo konkurenčni položaj družb. Nakopičene kapitalske rezerve se lahko na primer uporabijo za prevzem konkurenčnih ponudnikov in povečanje tržnega deleža. Ta razlog je še toliko pomembnejši glede na to, da so nekateri upravičenci del večnacionalnih družb (53).
(143)
V nasprotju s trditvami upravičencev dejstva, da je cena, ki so jo v zadevnih sektorjih plačali v Italiji, primerljiva s povprečno ceno električne energije, ki jo konkurenčni proizvajalci plačajo v Evropi, ni mogoče šteti za dokaz, da italijanska cena ne ogroža interesov drugih evropskih proizvajalcev. V zadevi C-372/97 Italija proti Komisiji je bilo jasno ugotovljeno, da enostranski ukrepi, namenjeni približanju pogojev konkurence v državi članici pogojem, ki prevladujejo v drugih državah članicah, vplivajo na trgovino (in jih je zato treba opredeliti kot pomoč). Poleg tega lahko nekateri sporazumi o oskrbi z električno energijo, sklenjeni v drugih državah članicah EU, vključujejo državno pomoč, zato je Komisija sprožila temeljne preiskave v zvezi z več ukrepi te vrste (54). Čeprav Italija ali družba Alcoa tega razloga nista izrecno navedli, Komisija meni, da je uporaben, saj opozarja na dobro uveljavljeno načelo, da obstoj nezakonite pomoči v nekaterih državah članicah ne more utemeljiti sprejetja podobnih ukrepov v drugi državi članici.
(144)
V vsakem primeru pritožbe, prejete od konkurenčnih ponudnikov upravičencev, kažejo, da sporne cene lahko povzročijo težave glede konkurence in vplivajo na trgovino znotraj Unije.
(145)
Poleg tega Italija ni priglasila cen iz leta 2004. Glede na ustaljeno sodno prakso v primeru, ko pomoč ni priglašena, Komisija ni dolžna dokazati dejanskih posledic ukrepa na konkurenco in trgovino med državami članicami: „če bi Komisija morala v odločbi prikazati dejanski vpliv že dodeljene pomoči, bi to povzročilo prednost držav članic, ki pomoči dodelijo s tem, da kršijo obveznost priglasitve iz člena 93(3) Pogodbe [ES], v škodo tistih, ki jo o pomočeh obvestijo že na stopnji načrta“ (55).
(146)
Treba je skleniti, da lahko sporne ugodnejše cene električne energije izboljšajo konkurenčni položaj upravičencev v primerjavi s konkurenčnimi podjetji v EU. Glede na ustaljeno sodno prakso mora v takšnih okoliščinah veljati, da je pomoč vplivala na trgovino med državami članicami in izkrivila konkurenco (56).
5.1.5 Sklepna ugotovitev v zvezi z obstojem pomoči
(147)
Komisija je sklenila, da sporne cene iz leta 2004 in 2005 pomenijo državno pomoč v smislu člena 87(1) PDEU in jih je mogoče odobriti le, če izpolnjujejo pogoje za eno od oprostitev iz Pogodbe. Ta sklep je v skladu s sklepom iz zadeve Alcoa, v kateri so bile obravnavane skoraj enake cene.
5.2 Nova ali obstoječa pomoč
(148)
Primeri, v katerih ukrep pomeni obstoječo pomoč, so izčrpno navedeni v členu 1 Uredbe Sveta (ES) št. 659/1999 z dne 22. marca 1999 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena 93 Pogodbe ES (57).
(149)
Nesporno je, da zadevni ukrepi niso začeli veljati pred pristopom Italije k Uniji (člen 1(b)(i) Uredbe), se ne štejejo za odobrene, ker Komisija ni sprejela sklepa v predpisanih postopkovnih rokih (člen 1(b)(iii)), in se ne morejo šteti za obstoječo pomoč zaradi izteka zastaralnega roka (člen 1(b)(iv)). Pomoč niso postali zaradi razvoja skupnega trga ali ne da bi jih država članica spremenila (prvi stavek člena 1(b)(v)).
(150)
Komisija ob upoštevanju navedenega meni, da sporne cene pomenijo novo pomoč.
5.3 Zakonitost pomoči
(151)
Država članica mora v skladu s členom 108(3) PDEU priglasiti vse načrte za dodelitev ali spremembo pomoči, pri čemer predlaganih ukrepov ne sme izvajati, dokler v postopku priglasitve ni sprejet dokončen sklep.
(152)
Ker Italija ni priglasila člena 1 odloka iz leta 2004, cene iz leta 2004 pomenijo nezakonito pomoč.
(153)
Vendar je Italija priglasila člen 11(12) zakona št. 80/2005 in se vzdržala izvajanja tega ukrepa. Zato je spoštovala obveznosti iz člena 108(3) PDEU.
6. ZDRUŽLJIVOST POMOČI
(154)
Z odstopanjem od splošne prepovedi državne pomoči iz člena 107(1) PDEU se lahko pomoč razglasi za združljivo, če izpolnjuje pogoje za uporabo ene od izjem iz Pogodbe.
(155)
Cene iz leta 2004 in 2005 pomenijo pomoč za tekoče poslovanje. Trditev Italije, da se cen iz leta 2005 ne sme šteti za pomoč za tekoče poslovanje, ker so del strategije za regionalno pomoč in pogojene s produktivno naložbo, je treba zavrniti. Čeprav memorandum o soglasju določa, da morajo upravičenci izvesti določene naložbe, komponenta pomoči v ugodnejših cenah iz leta 2005 ni del upravičenih izdatkov in zanjo ne velja največja intenzivnost pomoči. Nobenih dokazov ni, da je ukrep skladen z merili za pomoč za naložbe ali da je pomoč sorazmerna. Namesto tega je ukrep jasno vezan na porabo električne energije in namenjen blažitvi stroškov naročil, torej operativnih stroškov, ki jih imajo zadevne družbe. Zato ukrepa ni mogoče obravnavati kot pomoč za naložbe.
(156)
Pomoč za tekoče poslovanje načeloma ni združljiva z notranjim trgom. Sodišče je v zadevi C-86/89 Italija proti Komisiji ugotovilo, da je treba zadevno pomoč, ki je bila dodeljena brez posebnih pogojev in le v zvezi z uporabljenimi količinami, obravnavati kot pomoč za tekoče poslovanje za zadevne družbe, ter da je kot taka vplivala na pogoje trgovanja v obsegu, ki je v nasprotju s skupnim interesom (58).
(157)
Sodišče prve stopnje je tudi v zadevi T-459/93 Siemens proti Komisiji opozorilo na načelo, da „pomoč za tekoče poslovanje, tj. pomoč, ki je namenjena zmanjšanju stroškov podjetja, ki bi jih to običajno moralo nositi v okviru tekočega poslovanja oziroma običajnih dejavnosti, načeloma ne spada v področje uporabe člena 92(3) [zdaj člen 107(3) PDEU] … Glede na ustrezno sodno prakso takšna pomoč načeloma izkrivlja konkurenco v sektorjih, v katerih je dodeljena, pri čemer zaradi svoje narave ne more izpolniti nobenega cilja, določenega z zgoraj navedenimi določbami o odstopanjih“.
(158)
Kljub temu obstajajo jasno opredeljene okoliščine, v katerih se lahko dodeli pomoč za tekoče poslovanje. Zlasti pomoč za tekoče poslovanje za okoljske namene se lahko dodeli na podlagi smernic Komisije o državni pomoči za varstvo okolja (59). Za območja, ki prejemajo pomoč, se lahko pomoč za tekoče poslovanje izjemoma odobri tudi kot regionalna pomoč. Komisija je ocenila, ali sporne cene morda ustrezajo kateri od navedenih kategorij.
(159)
Komisija je ugotovila, da namen cen ni okoljski in jih zato ni mogoče odobriti kot okoljsko pomoč.
6.1 Združljivost s smernicami o regionalni pomoči iz leta 1998
(160)
Pomoč za tekoče poslovanje se lahko izjemoma dodeli za območja, ki prejemajo pomoč in so upravičena do pomoči na podlagi oprostitve iz člena 107(3)(a) PDEU. Dežela Sardinija je bila do takšne pomoči upravičena do konca leta 2006. Komisija je zato preučila, ali se lahko cene iz leta 2004 in 2005 odobrijo v skladu s smernicami o regionalni pomoči iz leta 1998.
(161)
V skladu s točko 4.15 smernic se lahko pomoč za tekoče poslovanje izjemoma dodeli, če (i) je upravičena zaradi svojega prispevka k regionalnemu razvoju in zaradi svoje narave ter (ii) je njena višina sorazmerna z ovirami, ki naj bi jih ublažila. Država članica mora dokazati obstoj morebitnih ovir in oceniti njihovo pomembnost. V skladu s točko 4.17 smernic mora biti pomoč za tekoče poslovanje časovno omejena in se mora postopno zmanjševati.
(162)
V skladu s točko 2 smernic lahko „posamično ad hoc plačilo enemu samemu podjetju, ali pomoč, omejena na eno področje dejavnosti, zelo vpliva na konkurenco na zadevnem trgu, pri čemer bodo njeni vplivi na regionalni razvoj verjetno preveč omejeni … Zato se bodo zadevna odstopanja [od splošne prepovedi pomoči] običajno odobrila le za večsektorske sheme pomoči, ki so v neki regiji odprte za vsa podjetja v zadevnih sektorjih“. Cena električne energije, ki se selektivno odobri nekaj posameznim podjetjem v določenih sektorjih, nedvomno ni v skladu z duhom regionalne pomoči, ki bi morala biti večsektorska. Ker pa ni popolne prepovedi ad hoc regionalne pomoči, je Komisija obravnavala, ali morda obstajajo izjemne okoliščine, ki bi utemeljile odobritev cene.
(163)
Komisija je obravnavala zlasti pomanjkljivosti trga z električno energijo na Sardiniji, kot so jih navedli Italija in upravičenci, da bi ocenila, ali je to regionalna ovira.
6.1.1 Trg z električno energijo na Sardiniji glede na razmere v Italiji
(164)
Italijanski trg z električno energijo je na splošno zelo koncentriran, čeprav nekoliko manj na severu države. Prevladujoč nosilec dejavnosti na vseh delih Italije je nekdanji monopolist ENEL, razen na Sardiniji, kjer ima družba ENEL duopol z družbo E.ON. ENEL ima znatno tržno moč, pri čemer je italijanski organ za konkurenco ugotovil, da je ENEL v več primerih zlorabil svojo moč. Cene električne energije v Italiji so na splošno visoke zaradi proizvodne mešanice, ki temelji zlasti na fosilnih gorivih (zlasti plinu), neobstoja jedrske zmogljivosti in prezasedenosti povezovalnih daljnovodov z ostalo Evropo.
(165)
Na Sardiniji, ki obsega 4,1 % neto vgrajene moči v Italiji (60), se električna energija proizvaja večinoma v termoelektrarnah na fosilna goriva (premog, kurilno olje in rafinerijski katran). Na otoku ni infrastrukture za distribucijo zemeljskega plina.
(166)
Sardinija ima zaradi načrtov vlade o koncentraciji težke industrije na otoku, ki se niso nikdar uresničili, težave s presežno proizvodno zmogljivostjo, zlasti v segmentu z visokimi stroški (naftne elektrarne), ker je zaradi teh načrtov ENEL preveč vlagal v proizvodne obrate. Ti obrati hitro postanejo tehnično zastareli, poleg tega pa so strukturno dražji. V obravnavanem obdobju je bil izvoz električne energije s Sardinije v celinsko Italijo omejen zaradi majhne zmogljivosti povezovalnega daljnovoda, ki je bil preobremenjen (61).
(167)
Dve podjetji za proizvodnjo in distribucijo električne energije ENEL in E.ON imata skupaj 95-odstotni tržni delež oskrbe z električno energijo na Sardiniji (družba E.ON približno 58 % in družba ENEL 42 %). Preiskava energetskega sektorja (62), je pokazala, da se lahko Sardinija v smislu konkurence opredeli kot duopol s skupnim prevladujočim položajem. Koncentracija na trgu je velika, čeprav ni največja v Italiji (63). E.ON in ENEL zaradi nadzora nad praktično vsemi srednje velikimi in največjimi obrati določata ceno za večino delov dneva. Vendar se zdi, da so razmere na Sardiniji manj kritične kot na jugu Italije, kjer ENEL vedno sam določa ceno za vse dele dneva (64).
(168)
Veleprodajne cene električne energije v Italiji so med najvišjimi v Evropi (65), cene na Sardiniji pa so med najvišjimi v Italiji. Leta 2007 je bila nacionalna povprečna cena 70,99 EUR/MWh, medtem ko se je povprečna območna cena na Sardiniji znižala z 80,00 EUR/MWh iz leta 2006 na 75,00 EUR/MWh (66). Povprečne regionalne cene na Sardiniji so se leta 2008 in 2009 še naprej zviševale. Cene na Sardiniji so bile v prvi polovici leta 2009 stalno nad nacionalnim povprečjem (pri čemer je bila povprečna cena 106,60 EUR/MWh v primerjavi z nacionalno povprečno ceno 60,50 EUR/MWh).
(169)
Cene, ki so jih na Sardiniji plačevali upravičenci cen iz leta 2004/2005 na podlagi dvostranskih pogodb, so bile med 60 in 65 EUR/MWh. Teh cen ni bilo mogoče primerjati s cenami, zabeleženimi na celinski Italiji, ker Komisija nima zadevnih podatkov (za katere je Italija trdila, da jih ne more predložiti - glej uvodno izjavo 92). Vendar se na podlagi izvedene analize splošnih gibanj cen, ki so lahko na splošno reprezentativna za gibanje cen v dvostranskih pogodbah, lahko predvideva, da so v obravnavanem obdobju energetsko intenzivne družbe na Sardiniji plačevale višjo ceno kot tiste v celinski Italiji.
(170)
Trg z električno energijo na Sardiniji je povezan z več težavami, vključno z visokimi cenami, visoko stopnjo koncentracije trga, tržno močjo prevladujočih nosilcev dejavnosti, presežno proizvodno zmogljivostjo v segmentu z visokimi stroški, sorazmerno neučinkovitostjo zastarelih proizvodnih obratov, pomanjkanjem dostopa do infrastrukture za zemeljski plin in nezadostnim medsebojnim povezovanjem. Te težave se bodo verjetno odražale v višjih cenah električne energije za končne uporabnike, vključno z najbolj energetsko intenzivnimi uporabniki.
6.1.2 Obstoj regionalne ovire
(171)
Najprej je treba obravnavati vprašanje, ali take težave pomenijo regionalno oviro, tj. ali resno vplivajo na gospodarski razvoj na Sardiniji. Komisija v zadevi C 34/02 ni priznala, da pomanjkanje energetskih povezav pomeni oviro (67). Čeprav imajo mala in srednje velika podjetja resnično manj težav zaradi visokih cen električne energije kot velike, energetsko intenzivne industrije, blaginja posamezne industrije ne pomeni samodejno blaginje regije. Komisija meni, da Italija ni dovolj utemeljila domnevne regionalne ovire, ki je nastala zaradi razmer na trgu z električno energijo na Sardiniji.
(172)
Tudi če bi se predvidevalo, da regionalna ovira dejansko obstaja, bi še vedno morala biti izpolnjena merila iz smernic o regionalni pomoči. Komisija je temu ustrezno ocenila, ali so ti preskusi primerni.
6.1.3 Prispevek k regionalnemu razvoju
(173)
Pomoč mora znatno prispevati k regionalnemu razvoju in mora biti sorazmerna z ovirami, ki naj bi jih ublažila. Pomoči za tekoče poslovanje v regiji, ki prejema pomoč, ni mogoče odobriti zaradi težav ene industrije, ampak je treba dokazati, da bo pomoč trajno prispevala k regionalnemu razvoju. V zadevnem primeru to ni verjetno. Tudi če bi bila sprejeta trditev, da bi ohranjanje nekaterih obratov industrijske proizvodnje na otoku prispevalo k zaposlovanju in ohranitvi proizvodne baze na otoku, ti vplivi ne bi bili trajni. Če so visoke cene električne energije na Sardiniji strukturna težava, kot trdi Italija, se bodo težave, ki jih imajo energetsko intenzivne industrije, ponovno pojavile takoj po prenehanju ugodnejših cen.
(174)
Italijanski organi so cene predstavili kot začasen ukrep, ki naj bi se ohranil le do dokončanja sedanjih infrastrukturnih projektov v zvezi s proizvodnjo energije in medsebojnim povezovanjem leta 2010 (plinovod GALSI in morski kabel SAPEI) (68). Italija trdi, da bo boljša povezava znižala cene, ki se zaračunavajo tem podjetjem. Komisija meni, da bi nova infrastruktura sicer lahko znižala ali izravnala razlike med cenami na Sardiniji in na celini, vendar je malo verjetno, da bi se lahko s temi projekti prepolovile cene električne energije, ki bi se tako znižale na raven, domnevno potrebno za dolgoročno donosnost teh industrijskih dejavnosti.
(175)
Komisija prav tako opozarja, da državna subvencija, katere cilj je znižanje stroškov električne energije za velike odjemalce, ne spodbuja dobaviteljev električne energije, da bi znižali cene, s čimer bi preprečili odhajanje največjih odjemalcev, in ne preprečuje poslabšanja njihove strukture stroškov. Namesto tega se zdi, da subvencija še bolj spodbuja dobavitelje, da izkoriščajo svojo tržno moč. Zato tudi če bi lahko energetsko intenzivna podjetja ob upoštevanju presežne zmogljivosti resnično običajno pridobila konkurenčno ceno, če dobavitelji električne energije (ki imajo po mnenju Italije in upravičencev interes za ohranitev visokih cen) ne bi imeli tržne moči, Komisija meni, da ugodnejša cena ni primerno sredstvo za omejitev take tržne moči.
6.1.4 Sorazmernost
(176)
Subvencija, ki je bila dodeljena upravičencem do ugodnejših cen, ni izračunana tako, da bi izravnala regionalno razliko (tj. razliko v cenah električne energije med celinsko Italijo in Sardiniji za isto kategorijo odjemalcev), ampak je namenjena prilagoditvi cen na Sardiniji tistim, ki jih plačujejo konkurenčni ponudniki upravičencev v EU. Cene, določene za upravičence na Sardiniji, so izjemno nizke in zagotovo nižje od cen na celinski Italiji, ki so med najvišjimi v EU. Zato cene niso sorazmerne z regionalno oviro, ki naj bi jo ublažile.
(177)
Metoda, izbrana za izračun subvencije, kaže, da je ukrep namenjen cilju industrijske politike in ne regionalnemu cilju. Dejansko je Italija v svojih navedbah pri teh cenah večkrat poudarila vidik industrijske politike.
6.1.5 Postopno zmanjševanje
(178)
Regionalna pomoč za tekoče poslovanje se mora postopno zmanjševati (točka 4.17 smernic o regionalni pomoči). Ker se mehanizma za posodabljanje cen iz leta 2004 in cen iz leta 2005 med seboj razlikujeta, jih je treba oceniti ločeno.
(179)
Cene iz leta 2004 so valorizirane na podlagi nihanj cene goriva in se lahko samo zvišajo ali ostanejo enake. Po mnenju Italije to zagotavlja postopno zmanjševanje pomoči. Komisija meni, da se lahko zahteva o postopnem zmanjševanju šteje za izpolnjeno samo, če je za kompenzacijska plačila - ki so enaka učinkovitemu znesku pomoči - zagotovljeno, da se bodo postopno zmanjšala. Ni dovolj, da se ugodnejša cena sčasoma zviša, saj lahko višja cena kljub temu predstavlja večji obseg pomoči, če se med tem časom cene, zaračunane končnim uporabnikom na zadevnem trgu, zvišajo hitreje kot ugodnejša cena. Italijanska metoda glede tega ne zagotavlja nobenega jamstva (69).
(180)
Glede cen iz leta 2005 je Komisija ocenila mehanizem za indeksacijo, ki je bil uveden s členom 11(13) zakona št. 80/2005, kot ga razlaga AEEG v odločbi 217/05 (glej uvodno izjavo 33). V skladu z izvedbenimi pravili, ki jih je določil AEEG, se ugodnejša cena letno zvišuje za odstotek, ki odraža gibanje cen električne energije v EU, vendar zvišanje ne sme preseči 4 %. Po mnenju Italije ta mehanizem zagotavlja postopno zmanjševanje.
(181)
Vendar je Komisija menila, da dejstvo, da na nominalno ceno vpliva precej omejeno letno zvišanje, ne pomeni, da se bo neto znesek pomoči - kot je izračunan s kompenzacijskimi plačili - sčasoma znižal.
(182)
Če bi bila sprejeta trditev, da so gibanja cen na borzah električne energije na splošno reprezentativna za spremembe cen v dvostranskih pogodbah, kot je navedla Italija, bi se cene iz leta 2005 postopno zmanjševale samo v primeru padca povprečnih cen EU (ker se cene ne morejo znižati, lahko se samo zvišajo). V vseh drugih primerih bi cene predstavljale vedno večjo ugodnost (70). Ker so povprečne cene električne energije v EU od leta 2004 do vsaj leta 2007 strmo naraščale (za več kot 4 % na leto), bi se element pomoči v cenah iz leta 2005 sčasoma povečal.
(183)
Italija je nadalje trdila, da na dvostranske pogodbe zvišanje cen ne vpliva v tolikšni meri kot cene na borzah električne energije in da se cene iz leta 2005 dejansko postopno znižujejo. Komisija poudarja, da metoda za indeksacijo, predložena za oceno, temelji na nihanjih cen na borzah električne energije in da Italija ni predložila podatkov o razvoju cen iz dvostranskih pogodb. Zato trditev Italije ni dovolj utemeljena.
(184)
Omejene informacije, ki jih ima Komisija na voljo, dejansko kažejo nasprotno, tj. da so cene v dvostranskih pogodbah na Sardiniji strmo narasle (glej, na primer izjavo družbe Eurallumina, da je v letih 2005/2006 na prostem trgu plačala ceno 80 EUR/MWh, leta 2004 pa je cena znašala 65 EUR/MWh). V teh okoliščinah bi se v primeru uvedbe cen kompenzacijska plačila sčasoma povečala.
(185)
Tako niti cene iz leta 2004 niti cene iz leta 2005 ne izpolnjujejo zahteve glede postopnega zmanjševanja.
6.1.6 Sklepne ugotovitve v zvezi z združljivostjo ukrepa kot regionalne pomoči
(186)
Komisija je sklenila, da se zadevne cene ne morejo šteti za združljive kot regionalna pomoč v skladu s smernicami o nacionalni regionalni pomoči iz leta 1998. Ker Sardinija po decembru 2006 ni več prejemala pomoči v skladu s členom 107(3)(a), ni treba preveriti združljivosti pomoči ob upoštevanju smernic o regionalni pomoči za obdobje 2007-2013.
(187)
Komisija je leta 2005 zavzela podobno negativno stališče glede ukrepa, namenjenega znižanju stroškov energije družbe Eurallumina na Sardiniji. Komisija je menila, da spornega ukrepa, ki je bil v obliki oprostitve plačila trošarine za težka olja, ni mogoče odobriti na podlagi smernic o regionalni pomoči (71).
6.2 Druge pripombe v zvezi z združljivostjo
(188)
Italija in zadevne družbe so trdile, da so sheme namenjene odpravi pomanjkljivosti trgov z električno energijo, ki še niso zagotovili konkurenčnih cen. Trdile so, da visoke cene energije ogrožajo konkurenčnost energetsko intenzivnih industrij. Po njihovih trditvah ima pomoč spodbujevalni učinek, saj bi brez tega podjetja prenehala z delovanjem.
(189)
Komisija meni, da ni mogoče sprejeti trditve, da je pomoč za tekoče poslovanje nekaj industrijskim podjetjem ustrezen odziv na pomanjkanje konkurence na lokalnem trgu električne energije, ki vpliva na vse odjemalce električne energije.
(190)
Vprašljivo je tudi, ali je pomoč ustrezno in sorazmerno sredstvo za preprečevanje preseljevanja iz EU. Med odločitvami Komisije ali sodbami sodišč Unije ni precedensa glede sprejetja te trditve kot utemeljitve za odobritev državne pomoči. Odločitve glede preseljevanja proizvodnje, delno ali v celoti, so del poslovne strategije podjetja in Komisija nikoli ni menila, da pomenijo nedelovanje trga. V zadevah Terni (72) in Alcoa (73) je Komisija izrazila pomisleke v zvezi s podobnimi trditvami, ki povezujejo ukrepe pomoči s ciljem preprečevanja preselitve industrije zunaj EU.
(191)
Prav tako je treba poudariti, da ugotovitve strokovnih organov, kot je Skupina na visoki ravni za konkurenčnost, energijo in okolje (74), ki so bile citirane med postopkom, ne predlagajo, da je treba odobriti posebno državno pomoč za odpravo težav v zvezi s konkurenčnostjo, ki so nastale zaradi visokih cen energije, ampak da je treba zagovarjati potrebo po popolnem izpolnjevanju veljavnih pravil o državni pomoči (75).
(192)
Komisija ob upoštevanju navedenega meni, da sporne cene iz leta 2004 in 2005 ne izpolnjujejo pogojev za nobeno od oprostitev iz člena 107 PDEU. Oprostitve iz člena 107(2) PDEU se ne uporabljajo, ker pomoč ni socialnega značaja, ni namenjena povrnitvi škode zaradi naravnih nesreč ali izjemnih dogodkov in ni bila dodeljena za nadomestilo gospodarske škode zaradi delitve Nemčije. Oprostitve iz člena 107(3)(b) in (d) PDEU se prav tako ne uporabljajo, ker ukrep ni namenjen pospeševanju izvedbe pomembnega projekta skupnega evropskega interesa ali odpravljanju resne motnje v gospodarstvu države članice ali pospeševanju kulture in ohranjanju kulturne dediščine. Kar zadeva oprostitev iz člena 107(3)(a) PDEU, analiza, izvedena zgoraj v uvodnih izjavah 160 do 187, kaže, da cene ni mogoče odobriti kot pomoč za pospeševanje gospodarskega razvoja območij, kjer je življenjska raven izjemno nizka ali kjer obstaja velika brezposelnost. Kar zadeva člen 107(3)(c) PDEU, pomoč za tekoče poslovanje ne izpolnjuje pogojev za načelno oprostitev, kot je navedeno v uvodnih izjavah 155 do 158, in Komisija ni mogla opredeliti morebitnih posebnih okoliščin, ki bi lahko upravičile dodelitev pomoči v tem primeru.
(193)
Zato Komisija meni, da cene iz leta 2004 in iz leta 2005 niso združljive z notranjim trgom.
(194)
V skladu s sodbo v zadevi Deggendorf Komisiji pri oblikovanju tega sklepa ni treba preučiti morebitnega kumulativnega učinka nove pomoči in stare nezdružljive pomoči iz uvodne izjave 31.
7. VRAČILO
(195)
Člen 14(1) Uredbe št. 659/1999 določa, da je treba v primerih nezakonite pomoči, ki ni združljiva s skupnim trgom, ponovno vzpostaviti učinkovito konkurenco, razen če bi bilo vračilo v nasprotju s splošnim načelom prava Skupnosti.
(196)
V obravnavanem primeru vračilo velja samo za cene iz lete 2004 (zadeva C 38/A/04), saj cene iz leta 2005 (zadeva C 13/06) niso bile uvedene.
7.1 Upravičena pričakovanja in druga splošna načela prava Skupnosti, ki lahko preprečijo vračilo
(197)
V skladu z ustaljeno sodno prakso prejemnik pomoči ne more upravičeno pričakovati, da je pomoč zakonita, če je bila pomoč dodeljena brez predhodne priglasitve v skladu s členom 108(3) PDEU (76). Skrbno podjetje mora biti sposobno ugotoviti, ali se je upošteval postopek priglasitve in ali je pomoč zakonita.
(198)
Vendar pa se prejemniku nezakonito odobrene pomoči ne prepreči sklicevanje na izjemne okoliščine, na podlagi katerih je upravičeno domneval, da je pomoč zakonita, in je zato zavrnil vračilo te pomoči (77).
(199)
Upravičenci do cen iz leta 2004 niso predložili nobenih pripomb s tem v zvezi in Komisija ni opredelila nobenih izjemnih okoliščin, zaradi katerih bi upravičenci lahko imeli upravičena pričakovanja. Zlasti ni bilo mogoče pričakovati, da cene ne bi pomenile državne pomoči, na podlagi odločbe Alumix iz leta 1996. Kot je navedeno v odločitvi o sprožitvi postopka iz leta 2004 (glej uvodno izjavo 37), cena, ki je služila kot osnova za sporne cene iz leta 2004, ni bila del prvotnega dogovora Alumix, za katerega je Komisija leta 1996 ugotovila, da ne pomeni pomoči, ampak popolnoma nov ukrep, ki je bil znatno spremenjen (zlasti njegov mehanizem financiranja) (78) in so ga italijanski organi časovno podaljšali. V tem primeru bi moral premišljen prejemnik preveriti, ali je nov ukrep zakonit.
(200)
Komisija nadalje meni, da vračilo ne bi kršilo nobenega drugega splošnega načela prava Skupnosti.
7.2 Količinska opredelitev zneskov, ki jih je treba vrniti
(201)
Vse zneske nezdružljive pomoči, ki so jih prejele družbe Portovesme, ILA in Eurallumina v skladu s členom 1 odloka iz leta 2004, je treba vrniti z obrestmi v skladu s poglavjem V Uredbe Komisije (ES) št. 794/2004 z dne 21. aprila 2004 o izvajanju Uredbe Sveta (ES) št. 659/1999 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena 93 Pogodbe ES (79).
(202)
Namen vračila je ponovna vzpostavitev konkurenčnega položaja prejemnikov, ki so ga imeli pred dodelitvijo nezdružljive pomoči, z ukinitvijo neupravičene ugodnosti, ki so jo s tem pridobili. V zadevnem primeru je pridobljena ugodnost enaka razliki med ugodnejšo ceno in ceno električne energije, ki bi jo upravičenci plačali na trgu, če ne bi bilo spornih cen.
(203)
Vse zadevne družbe so v času uvedbe cen kupovale električno energijo na podlagi dvostranskih dogovorov. Država je posredovala in pogodbeno dogovorjeno ceno subvencionirala s kompenzacijskimi plačili. Zneski, ki jih je treba vrniti, so zato enaki kompenzacijskim plačilom, ki so jih prejemniki prejeli v obravnavanem obdobju (glej uvodno izjavo 30).
8. SKLEPNE UGOTOVITVE
Komisija meni, da cene iz leta 2004 in cene iz leta 2005 pomenijo pomoč za tekoče poslovanje, ki ni upravičena do nobene izjeme od splošne prepovedi državne pomoči v skladu s Pogodbo ES in zato ni združljiva z notranjim trgom.
V primeru cen iz leta 2004, ki so bile nezakonito uvedene v nasprotju s členom 108(3) PDEU, je treba preklicati vsa plačila neplačane pomoči, že izplačano pomoč pa je treba vrniti. Znesek, ki ga je treba vrniti, ustreza seštevku vseh kompenzacijskih plačil iz izravnalnega sklada za družbe Portovesme, ILA in Eurallumina.
Cene iz leta 2005, ki jih je Italija ustrezno priglasila, kot to zahteva člen 108(3) PDEU, ne smejo biti uvedene -
SPREJELA NASLEDNJI SKLEP:
Člen 1
1. Državna pomoč, ki jo Italija namerava dodeliti družbam Portovesme Srl, Eurallumina SpA, ILA SpA in Syndial SpA na podlagi člena 11(12) zakonskega odloka št. 35 z dne 14. marca 2005, spremenjenim v zakon št. 80/2005 z dne 14. maja 2005, je nezdružljiva z notranjim trgom.
2. Iz tega razloga se pomoč ne sme dodeliti.
Člen 2
Državna pomoč, ki jo je Italija nezakonito dodelila v nasprotju s členom 108(3) PDEU na podlagi člena 1 odloka predsednika vlade z dne 6. februarja 2004, ki znaša 12 845 892,82 EUR za družbo Portovesme Srl, 5 208 152,05 EUR za družbo Eurallumina SpA in 291 120,27 EUR za družbo ILA SpA, je nezdružljiva z notranjim trgom.
Člen 3
1. Upravičenci Italiji povrnejo pomoč iz člena 2.
2. Zneskom, ki jih je treba vrniti, se prištejejo obresti od datuma, ko so bili dani na voljo upravičencu, do datuma njihovega dejanskega vračila.
3. Obresti se izračunajo na podlagi obrestnoobrestnega računa v skladu s poglavjem V Uredbe (ES) št. 794/2004.
4. Italija prekliče vsa prihodnja plačila pomoči iz člena 2 z začetkom od datuma sprejetja tega sklepa.
Člen 4
1. Povračilo pomoči iz člena 2 se izvede takoj in učinkovito.
2. Italija zagotovi, da se ta sklep izvede v štirih mesecih od datuma njegove priglasitve.
Člen 5
1. V dveh mesecih od priglasitve tega sklepa predloži Italija Komisiji naslednje informacije:
(a)
skupni znesek (glavnica in obresti), ki ga mora vrniti upravičenec;
(b)
podroben opis že sprejetih in načrtovanih ukrepov za uskladitev s tem sklepom;
(c)
dokumente, ki dokazujejo, da se je od upravičenca zahtevalo vračilo pomoči.
2. Italija obvešča Komisijo o napredku glede sprejetih nacionalnih ukrepov za izvajanje tega sklepa, dokler se vračanje pomoči iz člena 2 ne konča. Na zahtevo Komisije takoj predloži vse informacije o že sprejetih in načrtovanih ukrepih za uskladitev s tem sklepom. Zagotovi tudi podrobne informacije o zneskih pomoči in obrestih za povračilo pomoči, ki jih je upravičenec že povrnil.
Člen 6
Ta sklep je naslovljen na Italijansko republiko.
V Bruslju, 23. februarja 2011