ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 6. července 2010
ve věci státní podpory C 40/07 (ex N 48/07), kterou Rumunsko uplatnilo ve prospěch podniku ArcelorMittal Tubular Products Roman S.A. (dříve Petrotub Roman S.A.)
(oznámeno pod číslem K(2010) 4492)
(Pouze rumunské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2013/516/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
s ohledem na ustanovení přílohy VII a dodatku A přílohy VII protokolu o přechodných opatřeních smlouvy o přistoupení Rumunska,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s výše uvedenými ustanoveními (1) a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
(1)
Dopisem ze dne 2. února 2007 požádala Komise Rumunsko, aby poskytlo informace týkající se prominutí dluhů a úprav splátkového kalendáře u podniku Petrotub Roman S.A. (dále jen „Petrotub“) v souvislosti s jeho privatizací v roce 2003 (po zprivatizování se podnik přejmenoval na Mittal Steel Roman a poté na ArcelorMittal Tubular Products S.A. (2) (dále jen „AM Roman“)).
(2)
Dopisem ze dne 25. září 2007 oznámila Komise Rumunsku své rozhodnutí zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie (3) ve věci možné podpory v rámci privatizace podniku Petrotub. Rozhodnutí bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (4). Komise vyzvala zúčastněné strany, aby k tomuto opatření předložily své připomínky.
(3)
Rumunsko předložilo své připomínky dopisem ze dne 26. listopadu 2007, který byl zaevidován téhož dne. Podniky ArcelorMittal (mateřský podnik) a AM Roman (dotyčný dceřiný podnik) předložily své připomínky dopisy ze dne 28. ledna 2008, zaevidovanými dne 29. ledna 2008. Tyto připomínky byly dne 12. února 2008 sděleny Rumunsku. Rumunsko na ně odpovědělo dopisem ze dne 11. března 2008, který byl zaevidován téhož dne.
(4)
Dopisy ze dne 26. února 2009, 8. října 2009 a 29. ledna 2010 požádala Komise o dodatečné informace. Rumunsko odpovědělo dopisy ze dne 27. dubna 2009, 19. října 2009 a 3. února 2010, jež byly všechny zaevidovány ještě téhož dne.
II. POPIS SKUTEČNOSTÍ
1. Podnik
(5)
Podnik AM Roman je výrobce bezešvých ocelových trubek se sídlem ve městě Roman v oblasti Rumunska, která je příjemcem pomoci podle čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU (5). Před zprivatizováním v roce 2003 byl podnik, který se tehdy jmenoval Petrotub, výrobcem bezešvých ocelových trubek válcovaných za tepla i za studena s průměrem mezi 6 a 620 mm a tloušťkou stěny mezi 0,5 a 70 mm. Tyto výrobky nachází různé využití v odvětvích energetiky (ropy, plynu, chemických látek, jaderné a konvenční energie) a ve strojírenství a stavebnictví. Po privatizaci podnik dál pokračoval v působení na stejném výrobkovém trhu. V současnosti má podnik ArcelorMittal Tubular Products Holding B.V. Rotterdam NLD (ze skupiny ArcerlorMittal group) v tomto podniku 69,76% podíl (6).
2. Předmětné opatření
(6)
Dne 23. července 2003 zveřejnil rumunský Úřad pro privatizaci APAPS (dnes AVAS) (7) záměr prodat svůj 70% podíl v podniku Petrotub. Privatizace proběhla prostřednictvím veřejného nabídkového řízení. Dohoda o prodeji byla podepsána s podnikem LNM Holdings NV (dnes ArcelorMittal) dne 28. října 2003 za kupní cenu ve výši 6 milionů USD (5,1 milionu EUR (8)).
(7)
V souvislosti s privatizací souhlasil APAPS jménem rumunského státu s odepsáním dluhů v celkové výši 22,5 milionu EUR a u zbývající částky souhlasil se změnou splátkového kalendáře.
(8)
V roce 1998 uzavřel podnik Petrotub smlouvu na komerční úvěr ve výši [30-50] (9) milionů DEM [15-25 milionů EUR] s dobou trvání do roku 2011 od německé rozvojové banky Kreditanstalt für Wiederaufbau (dále jen „KfW“), jehož smyslem bylo zakoupení nové válcovny od podniku Mannesmann AG. Jednotlivé části finančního balíčku od KfW byly zajištěny státními zárukami poskytnutými Německem a Rakouskem, jakož i bankovní zárukou od rumunské banky Banca Comercială Română (dále jen „BCR“). Protizáruku u státní záruky Německa poskytl rumunský stát. Rumunská protizáruka se týkala 85 % z celkových 30-50 milionů DEM úvěru od KfW. Rumunsko si od podniku Petrotub vyúčtovalo jednorázový poplatek ve výši [3-7 %].
III. ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(9)
V rozhodnutí o zahájení řízení sdělila Komise Rumunsku, že základem pro zahájení formálního vyšetřovacího řízení je oddíl B přílohy VII protokolu smlouvy o přistoupení Rumunska (dále jen „příloha VII“), který pojednává o restrukturalizaci ocelářského průmyslu, a také že při neexistenci specifických ustanovení v příloze VII týkajících se právní situace rumunského výrobce trubek v době privatizace bude Komise existenci a slučitelnost státní podpory poskytnuté podniku AM Roman vyšetřovat na tomto právním základě.
(10)
Komise poznamenala, že pořizovací cena (5,1 milionu EUR) nepokryla ztrátu, která vznikla státu v důsledku prominutí dluhů ve výši 22,5 milionu EUR, s nímž v souvislosti s privatizací souhlasil rumunský Úřad pro privatizaci APAPS.
(11)
Před zahájením formálního vyšetřovacího řízení předložilo Rumunsko zprávu vypracovanou externím poradcem (10), aby dokázalo, že privatizace za daných podmínek byla pro stát tím nejvýhodnějším řešením.
(12)
Zpráva dokládala, že privatizace bude pro rumunský stát tím nejvýhodnějším řešením. V níže uvedené tabulce je obsaženo srovnání částek, které by každá ze státních věřitelských institucí získala buď při privatizaci, nebo při likvidaci (11).
Privatizace
Likvidace
Fond sociálního zabezpečení
[…] milionů EUR
[…] milionů EUR
Fond nezaměstnanosti
[…] milionů EUR
[…] milionů EUR
Zdravotní fond
[…] milionů EUR
[…] milionů EUR
APAPS
[…] milionů EUR
(včetně prodejní ceny ve výši 5,1 milionu EUR)
0
Stát celkem
[4-9] milionů EUR
[19-26] milionů EUR
(13)
Zpráva vycházela z předpokladu, že v případě likvidace by došlo k aktivaci záruky z roku 1998 a stát by (prostřednictvím ministerstva financí) ručil za zbývající částku z úvěru, který si v roce 1998 od KfW vzal podnik Petrotub, tj. za [15-25] milionů EUR. Jinými slovy by stát v případě likvidace nakonec obdržel pouze [2-9] milionů EUR, což je méně ve srovnání s celkovou částkou [4-9] milionů EUR v případě privatizace.
(14)
V rozhodnutí o zahájení řízení Komise měla pochybnosti o tom, zda výsledky v případě privatizace a likvidace měly být odhadnuty pro stát jako celek, což byl návrh odborné zprávy, nebo odděleně pro každého ze státních věřitelů, což by bylo v souladu s rozhodnutím Tribunálu ve věci HAMSA (12).
(15)
Komise mimo jiné zpochybnila, že by při odhadování výsledku likvidace bylo možné zohlednit ztrátu [15-25] milionů EUR jako výsledek aktivace záruky z roku 1998. V souladu s rozhodnutími ve věcech HYTASA (13) a Gröditzer (14) by se mělo rozlišovat mezi závazky, které stát na sebe musí vzít coby akcionář daného podniku, a závazky státu coby orgánu veřejné moci. Z toho plyne, že náklady přijaté orgánem veřejné moci nelze započítávat pro účely odhadování nákladů, které by byl schopen a ochoten na sebe vzít soukromý akcionář. Komise považuje skutečnost, že rumunské ministerstvo financí vydalo podniku Petrotub v roce 1998 státní záruku, za známku toho, že soukromý akcionář by takovou záruku nebyl schopen dát. Ve stejném smyslu je zapotřebí chápat skutečnost, že záruka z roku 1998 byla poskytnuta za podmínek, které by soukromý hospodářský subjekt nemohl přijmout.
IV. PŘIPOMÍNKY RUMUNSKA A ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(16)
Ve svých připomínkách ze dne 27. listopadu 2007 Rumunsko především namítalo, že privatizace podniku Petrotub v říjnu 2003 neznamenala pro tento podnik či kupujícího žádnou výhodu, a proto tato operace nepředstavovala státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(17)
Rumunsko nejprve zdůraznilo, že podnik Petrotub byl prodán v rámci otevřeného, transparentního a bezpodmínečného nabídkového řízení, což podle rumunských orgánů dokazuje, že podnik Petrotub byl prodán za tržní cenu a že kupujícímu tímto nákupem nevznikla žádná výhoda. Zadruhé se Rumunsko domnívá, že postupovalo tak, jak by postupoval každý soukromý prodejce: při výběru mezi privatizací a likvidací si stát zvolil scénář, který byl z čistě finančního hlediska ten nejvýhodnější, aniž by přihlížel k nekomerčním či politickým aspektům, jimiž se jinak vyznačuje postup orgánu veřejné moci.
(18)
Ve spojitosti s tímto druhým tvrzením Rumunsko ukázalo, že podle vnitrostátního práva měl Úřad pro privatizaci AVAS povinnost i pravomoc provést odhad a srovnání výsledků privatizace a likvidace s odkazem na státní rozpočet jako celek. Jinými slovy, úřad pro privatizaci zvolil možnost, která byla pro státní rozpočet jako celek nejvýhodnější, stejně, jak by to učinila velká holdingová společnost zahrnující několik věřitelů. Proto a navzdory názoru Komise by stát nemohl, ba ani nesměl odhadovat výsledky privatizace a likvidace samostatně pro každý z dotčených veřejných subjektů zvlášť.
(19)
Při odhadování výsledků likvidace byl stát navíc oprávněn zohlednit ztrátu spojenou s aktivací záruky z roku 1998, neboť by takovou záruku za daných podmínek podniku Petrotub poskytl i soukromý investor. V době udělení záruky se podnik nenacházel v obtížích a riziková přirážka, která byla podniku Petrotub za záruku vyúčtována, byla odpovídající odměnou akcionáři za záruku ve prospěch podniku, který se v té době nacházel v dobrém stavu.
(20)
Nadto je zapotřebí posuzovat záruku z roku 1998 z hlediska příslušných pravidel státní podpory platných v té době. Sdělení Komise o krátkodobém pojištění vývozních úvěrů platné v té době vylučovalo dlouhodobé záruky vývozních úvěrů z rozsahu kontrol podle čl. 107 odst. 1 SFEU (tehdy čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES) (15). Rumunsko také zdůraznilo, že v roce 1998, kdy došlo k poskytnutí záruky, byl podnik Petrotub výrobcem trubek a jako takového se jej netýkala definice ESUO ocele, ani ustanovení protokolu č. 2 o oceli ESUO v evropské dohodě o přidružení.
(21)
Podnik AM Roman a jeho mateřský podnik ArcelorMittal argumentaci Rumunska plně podpořily. Podniky rovněž zdůraznily, že podle tehdy platných rumunských právních předpisů a podle pravidel státní podpory evropské dohody o přidružení státní záruka poskytnutá v roce 1998 podniku Petrotub státní podporu nepředstavovala. Záruka z roku 1998 nadto představovala jasně vymahatelný komerční závazek učiněný státem coby většinovým akcionářem dotčeného podniku, a z toho důvodu ji lze započítat do odhadu nákladů na likvidaci. Podnik ArcelorMittal také zdůraznil, že za koupi podniku Petrotub zaplatil tržní cenu, a proto by jakákoliv případná výhoda z privatizace (k níž nedošlo) v každém případě připadla státu coby prodejci.
V. POSOUZENÍ
1. Platné právo a pravomoc Komise
(22)
Toto řízení se zabývá skutečnostmi, k nimž došlo před přistoupením Rumunska k Evropské unii dne 1. ledna 2007. Podnik Petrotub byl zprivatizován v říjnu 2003. V roce 1998 mu nadto rumunský stát poskytl záruku týkající se úvěru ve výši [30-50] milionů DEM od KfW určeného na nákup nové válcovny. Záruka z roku 1998 je s privatizací z roku 2003 spojena, neboť Rumunsko tvrdí, že se v případě likvidace musí její náklady zahrnout do posouzení privatizace z roku 2003 podle kritérií jednání investora v tržním hospodářství.
(23)
Všeobecně se články 107 až 108 SFEU nevztahují na podpory poskytnuté před přistoupením, které se již po přistoupení neuplatní (16). Odchylně od tohoto obecného pravidla - a tedy výjimečně - je Komise na základě přílohy VII smlouvy o přistoupení Rumunska oprávněna k přezkoumání státní podpory poskytnuté Rumunskem před přistoupením k EU v souvislosti s restrukturalizací rumunského ocelářského průmyslu (17).
(24)
V příloze VII jsou obsažena ustanovení umožňující Rumunsku dokončit restrukturalizaci jeho ocelářského průmyslu zahájenou ještě před jeho přistoupením k EU. Tato restrukturalizace rumunského ocelářského odvětví byla prováděna na základě protokolu č. 2 o oceli ESUO přiloženému k evropské dohodě o přidružení (dále jen „protokol č. 2“) a rozšířenému Dodatkovým protokolem podepsaným dne 23. října 2002 (dále jen „Dodatkový protokol“).
(25)
Protokolem č. 2 byla Rumunsku přiznána pětiletá „doba odkladu“, od roku 1993 do roku 1998, aby vzhledem k přistoupení mohlo restrukturalizovat svůj ocelářský průmysl ESUO. Tato „doba odkladu“ byla prodloužena do konce roku 2004 Dodatkovým protokolem schváleným Komisí dne 29. července 2002 a podepsaným dne 23. října 2002. V rámci celé „doby odkladu“, tj. od roku 1993 do konce roku 2004, bylo Rumunsku umožněno poskytovat restrukturalizační podporu ocelářskému odvětví za podmínek stanovených v protokolu č. 2 (rozšířeným Dodatkovým protokolem) a na základě národního restrukturalizačního programu (dále jen NRP“) schváleného Společenstvím. Rumunský NRP byl Radou schválen dne 18. července 2005 (18).
(26)
Příloha VII je „ochranným mechanismem“ umožňujícím Komisi, aby po 1. lednu 2007 (den přistoupení) sledovala podpory, jež Rumunsko ocelářskému odvětví před přistoupením k EU poskytlo na základě protokolu č. 2 (rozšířeného Dodatkovým protokolem) a NRP. Příloha VII navíc dává Komisi pravomoc požadovat zpět podporu, která byla poskytnuta v rozporu s protokolem č. 2 evropské dohody o přidružení a NRP. Příloha VII je tak lex specialis, který výjimečně a odchylně od obecného režimu umožňuje se zpětnou působností kontrolu a přezkoumání státní podpory poskytnuté rumunskému ocelářskému průmyslu před přistoupením Rumunska k EU. V nedávném rozsudku o státní podpoře udělené před přistoupením k EU polským ocelářským podnikům (19) potvrdil Tribunál povahu lex specialis protokolu č. 8 smlouvy o přistoupení Polska k EU, který obsahuje obdobná ustanovení, jako jsou ustanovení v příloze VII.
(27)
V rámci tohoto řízení musí Komise posoudit, zda se oblast působnosti pravomoci týkající se kontroly se zpětnou působností, kterou zmiňuje 23. až 26. bod odůvodnění, vztahuje také na opatření, která Rumunsko poskytlo výrobcům trubek před přistoupením k EU. Za tím účelem musí být vyjasněny právní základy, které se v této věci uplatňují, tedy příloha VII ve spojení s protokolem č. 2 a Dodatkovým protokolem, aby bylo možné určit, zda se jejich ustanovení vztahují na opatření poskytnutá rumunským výrobcům trubek před přistoupením Rumunska k EU.
(28)
Obecnou právní zásadou při výkladu právní předpisů lex specialis, které představují výjimku od obecných právních předpisů, je, že se vykládají striktně. Ze striktního výkladu výše uvedených právních základů (viz níže 29.-43. bod odůvodnění) vyplývá, že pravomoc Komise týkající se výjimečné kontroly se zpětnou působností je omezena na (možná) opatření poskytnutá výrobcům ESUO před přistoupením, to znamená, že se pravomoc nevztahuje na (možná) opatření poskytnutá výrobcům trubek.
(29)
V bodech 12 a 17 přílohy VII jsou stanoveny pravomoci Komise týkající se sledování a kontroly se zpětnou působností v souvislosti s podporou poskytnutou rumunskému ocelářského průmyslu před přistoupením k EU. Bod 12 opravňuje Komisi a Radu až do roku 2009 dohlížet na provádění rumunského NRP v období před přistoupením a po něm. V bodě 17 se Komise opravňuje nařídit navrácení státní podpory poskytnuté v rozporu s body 1 až 3 přílohy VII (jak je uvedeno níže v 30.-32. bodě odůvodnění).
(30)
V bodě 1 přílohy VII se stanoví, že státní podpora poskytnutá Rumunskem na restrukturalizaci „vymezených částí rumunského ocelářského průmyslu“ v letech 1993 až 2004 se považuje za slučitelnou s vnitřním trhem, pokud: „[…] období stanovené v čl. 9 odst. 4 protokolu č. 2 o výrobcích ESUO k evropské dohodě o přidružení […] bylo prodlouženo do dne 31. prosince 2005“; byly splněny podmínky stanovené v NRP; po 1. lednu 2005 nebyly příjemcům NRP poskytnuty žádné další státní podpory a „[…] rumunskému ocelářskému odvětví nebyla po 31. prosinci 2004 vyplacena žádná státní podpora na restrukturalizaci“. Rovněž se zde stanoví, že: „Pro účely těchto ustanovení a dodatku A se státní podporou pro restrukturalizaci rozumí jakékoliv opatření týkající se ocelářských společností, které představuje státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES a které nelze považovat za slučitelné se společným trhem v souladu s obvyklými pravidly používanými ve Společenství“.
(31)
V bodě 2 přílohy VII se stanoví, že pouze podniky uvedené na seznamu příjemců NRP (také na seznamu v dodatku A přílohy VII) jsou způsobilé obdržet státní podporu v období 1993 až 2004.
(32)
V bodě 6 přílohy VII se stanoví, že podniky, které nejsou na seznamu příjemců NRP, „nejsou příjemci podpory na restrukturalizaci, ani žádné jiné podpory“, a nepožaduje se od nich, aby snížily svou kapacitu.
(33)
V bodu 1 prvním pododstavci přílohy VII se výslovně odkazuje na čl. 9 odst. 4 protokolu č. 2 rozšířeného Dodatkovým protokolem podepsaným 23. října 2002. Protokol č. 2 se vztahoval výhradně na ocel ESUO a dokonce uváděl ocelové výrobky ESUO na seznamu v jedné příloze. Tato příloha obsahovala tentýž seznam výrobků ESUO jako příloha I Smlouvy o ESUO, v níž byly z definice „oceli ESUO“ výslovně vyňaty ocelové trubky („trubky (bezešvé či svařované) […] lesklé tyče a odlitky ze železa (trubky, potrubí, armatury a další odlitky ze železa)“).
(34)
Platnost Smlouvy o ESUO skončila dne 23. července 2002. Od tohoto data spadají státní podpory ocelářskému průmyslu do působnosti obecných právních rámců ES. Při té příležitosti bylo rozhodnuto rozšířit definici evropského ocelářského odvětví tak, aby zahrnovala výrobce trubek. To bylo zakotveno v článku 27 a v příloze B víceodvětvového rámce pro regionální podporu velkým investičním projektům (20), které definovaly ocelářské odvětví EU tak, aby zahrnovalo bezešvé trubky a velké svařované trubky (s průměrem větším než 406,4 mm). Tato rozšířená definice ocelářského odvětví byla nato převzata do přílohy I Pokynů k vnitrostátní regionální podpoře na období 2007-2013 (21) a do čl. 2 bodu 29 obecného nařízení o blokových výjimkách (22).
(35)
Nicméně ani protokol č. 2, ani Dodatkový protokol nebyly výslovně změněny tak, aby obsahovaly tuto rozšířenou definici ocelářského odvětví EU zahrnujícího výrobce trubek. Platnost protokolu č. 2 skončila dne 31. prosince 1997. Dodatkovým protokolem byla platnost protokolu č. 2 prodloužena od 1. ledna 1998 na dalších osm let, příp. do dne přistoupení Rumunska k EU (podle toho, k čemu dojde dříve). Dodatkový protokol hovoří obecně o „ocelových výrobcích“, jeho oblast působnosti je však výslovně svázána s čl. 9 odst. 4 protokolu č. 2, který se týkal pouze výrobků ESUO. Zejména podle článku 2 Dodatkového protokolu bylo prodloužení platnosti protokolu č. 2 podmíněno tím, že Rumunsko Komisi předloží NRP a plány na restrukturalizaci podniků, které jsou příjemci NRP, přičemž jak NRP, tak tyto plány musely splnit „požadavky čl. 9 odst. 4 protokolu č. 2 evropské dohody o přidružení a musely být posouzeny a schváleny příslušným vnitrostátním orgánem odpovědným za státní podpory (Radou pro hospodářskou soutěž)“.
(36)
Závěrem by proto mělo být, že bod 17 přílohy VII ve výkladu podle bodů 1-2 a 6 přílohy VII, spolu s protokolem č. 2 a Dodatkovým protokolem, Komisi neopravňuje ke kontrole podpor, které Rumunsko před přistoupením k EU -zejména v letech 1993 až 2004 - poskytlo výrobcům trubek.
(37)
Kromě toho, že Komise právně vyložila oblast působnosti příslušných právních základů (tj. přílohy VII, protokolu č. 2 a Dodatkového protokolu - viz výše uvedený 29. až 36. bod odůvodnění), přezkoumala také otázku, zda prováděcí pravidla pro uplatňování ustanovení o státní podpoře obsažená v evropské dohodě o přidružení a protokolu č. 2, tak jak je přijaly Společenství a Rumunsko v roce 2001 (dále jen „prováděcí pravidla“ (23)), jsou relevantní pro určení oblasti působnosti kompetence týkající se kontroly se zpětnou působností, pokud jde o (možná) opatření, která byla poskytnuta rumunským výrobcům trubek před přistoupením k EU.
(38)
Obecnou zásadou je, že prováděcí předpisy obsahují jednací řád, který se nesmí zaměňovat s hmotnými pravidly v oblasti státních podpor obsaženými v evropské dohodě o přidružení a protokolu č. 2 k evropské dohodě o přidružení. Je však třeba poznamenat, že prováděcí pravidla také obsahují podrobná ustanovení o kritériích posouzení slučitelnosti podpory s evropskou dohodou o přidružení a s protokolem č. 2 k evropské dohodě o přidružení.
(39)
Ustanovení čl. 2 odst. 1 první věty prováděcích pravidel stanoví: „Posouzení slučitelnosti poskytnutí jednotlivé podpory a programů podpory s evropskou dohodou o přidružení podle článku 1 probíhá na základě kritérií, která vyplývají z uplatnění pravidel článku 87 Smlouvy o založení Evropského společenství včetně současných a budoucích sekundárních právních předpisů, rámců, pokynů a dalších příslušných administrativních aktů platných ve Společenství, jakož i judikatury Soudu prvního stupně a Soudního dvora Evropských společenství a všech rozhodnutí přijatých Radou přidružení podle čl. 4 odst. 3“. Citovaný právní předpis stanoví obecnou zásadu, že hmotná kritéria pro obecné posouzení slučitelnosti státní podpory s evropskou dohodou o přidružení jsou „evoluční“ povahy v tom smyslu, že zohledňují jakékoliv aktuální změny právních předpisů EU a judikatury.
(40)
Ustanovení čl. 2 odst. 1 druhé věty odkazuje výslovně na kritéria slučitelnosti podle protokolu č. 2: „Pokud jsou poskytnutá podpora či programy podpory určeny pro výrobky, na které se vztahuje protokol č. 2 evropské dohody o přidružení, uplatňuje se první věta tohoto odstavce, za předpokladu, že posouzení nebylo učiněno na základě kritérií vyplývajících z uplatňování pravidel podle článku 87 Smlouvy o založení Evropského společenství, nýbrž na základě kritérií vyplývajících z uplatňování pravidel pro státní podpory podle Smlouvy o založení Evropského společenství uhlí a oceli“. Je třeba poznamenat, že ze znění této věty zřetelně vyplývá, že na rozdíl od případu obecné podpory, na který se vztahuje čl. 2 odst. 1 první věta (viz níže uvedený 41. bod odůvodnění), se pro účely podpory, na kterou se vztahuje protokol č. 2, vyvíjí kritéria slučitelnosti podpory na základě Smlouvy o ESUO. Pokud jde o vývoj těchto kritérií po uplynutí platnosti Smlouvy o ESUO v roce 2002, nejsou uvedeny žádné zvláštní informace.
(41)
Ustanovení čl. 2 odst. 2 a 3 prováděcích pravidel stanoví mechanismus, jak má Rumunsko zohlednit změny kritérií slučitelnosti. Konkrétně má být Rumunsko informováno o všech změnách kritérií slučitelnosti Společenství, které nebyly zveřejněny, a „pokud Rumunsko během tří měsíců po obdržení oficiální informace nevznese připomínky týkající se změn, stanou se tato kritéria kritérii slučitelnosti v souladu s odstavcem 1 tohoto článku. Pokud Rumunsko takové připomínky vznese, pak se s ohledem na sbližování právních předpisů, jak ho stanoví evropská dohoda o přidružení, konají konzultace v souladu s články 7 a 8 těchto předpisů“.
(42)
I když Rumunsko během lhůty tří měsíců nevzneslo připomínky ke změně definice Společenství týkající se ocelářského průmyslu, která v roce 2002 zahrnula také výrobce trubek, takové změny právních předpisů Společenství nebylo možné uplatnit na opatření, na která se nevztahuje oblast působnosti evropské dohody o přidružení, tj. opatření, na která se nevztahuje Smlouva o ESUO. Mimoto je příloha VII lex specialis, a Komise se proto při určování jeho oblasti působnosti nemůže dovolávat rozšíření definice ocelářského odvětví EU poté, co uplynula doba platnosti Smlouvy o ESUO. Komise tedy musela dojít k závěru, že na jedné straně je nezbytné přesně rozlišovat mezi „evoluční“ povahou platného právního předpisu týkajícího se státní podpory poskytnuté před přistoupením ve prospěch ocelářského průmyslu v Rumunsku a nutně striktním výkladem oblasti působnosti pravomoci Komise týkající se kontroly se zpětnou působností na straně druhé, jak vyplývá z přílohy VII, protokolu č. 2 a Dodatkového protokolu.
VI. ZÁVĚR
(43)
Na základě výše uvedených skutečností (viz výše především 36. a 42. bod odůvodnění) došla Komise k závěru, že na základě přílohy VII není oprávněna přezkoumat opatření, která byla ve prospěch rumunských výrobců trubek učiněna před přistoupením Rumunska k EU, především v letech 1993 až 2004. Toto řízení se s ohledem na skutečnost, že Komise není oprávněna posoudit předmětná opatření, zastavuje,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
S ohledem na skutečnost, že Komise není podle ustanovení části B přílohy VII smlouvy o přistoupení Rumunska k EU oprávněna přezkoumat opatření učiněná Rumunskem v roce 2003 v souvislosti s privatizací podniku Petrotub Roman S.A., se formální vyšetřovací řízení stanovené v čl. 108 odst. 2 SFEU, které bylo zahájeno dopisem adresovaným Rumunsku ze dne 25. září 2007, zastavuje.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno Rumunsku.
V Bruselu dne 6. července 2010.
SKLEP KOMISIJE
z dne 6. julija 2010
glede ukrepa C 40/07 (ex NN 48/07) Romunije za ArcelorMittal Tubular Products Roman S.A. (prej Petrotub Roman S.A.)
(notificirano pod dokumentarno številko C(2010) 4492)
(Besedilo v romunskem jeziku je edino verodostojno)
(Besedilo velja za EGP)
(2013/516/EU)
EVROPSKA KOMISIJA JE -
ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti prvega pododstavka člena 108(2) Pogodbe,
ob upoštevanju Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru in zlasti člena 62(1)(a) Sporazuma,
ob upoštevanju določb iz Priloge VII in Dodatka A k Prilogi VII k Protokolu o prehodnih ukrepih k Pristopni pogodbi Romunije,
po pozivu vsem zainteresiranim stranem, naj predložijo svoje pripombe v skladu z navedenimi določbami (1), in ob upoštevanju teh pripomb,
ob upoštevanju naslednjega:
I. POSTOPEK
(1)
Z dopisom z dne 2. Februarja 2007 je Komisija zaprosila Romunijo, naj posreduje informacije o odstopu terjatev in reprogramiranju javnih dolgov za podjetje Petrotub Roman S.A. (v nadaljnjem besedilu: Petrotub) v okviru njegove privatizacije leta 2003 (po privatizaciji se je podjetje preimenovalo v Mittal Steel Roman in nato v ArcelorMittal Tubular Products S.A. (2) (v nadaljnjem besedilu: AM Roman)).
(2)
Z dopisom z dne 25. septembra 2007 je Komisija sporočila Romuniji, da bo začela postopek v skladu s členom 108(2) Pogodbe o delovanju Evropske unije (3) glede morebitne pomoči pri privatizaciji podjetja Petrotub. Sklep je bil objavljen v Uradnem listu Evropske unije (4). Komisija je pozvala zainteresirane strani, naj predložijo svoje pripombe glede ukrepa.
(3)
Romunija je svoje pripombe poslala z dopisom z dne 26. novembra 2007, evidentiranim istega dne. Z dopisoma z dne 28. januarja 2008, evidentiranima 29. januarja 2008, sta ArcelorMittal (matična družba) in AM Roman (hčerinska družba) poslali svoje pripombe, ki so bile Romuniji posredovane 12. februarja 2008. Romunija je odgovorila z dopisom z dne 11. marca 2008, evidentiranim istega dne.
(4)
Komisija je v dopisih z dne 26. februarja 2009, 8. oktobra 2009 in 29. januarja 2010 zaprosila za dodatne informacije. Romunija je odgovorila v dopisih z dne 27. aprila 2009, 19. oktobra 2009 in 3. februarja 2010, evidentiranimi istega dne.
II. OPIS DEJSTEV
1. Podjetje
(5)
Podjetje AM Roman je proizvajalec brezšivnih jeklenih cevi s sedežem v Romunski regiji Roman, ki prejema pomoč v skladu s členom 107(3)(a) PDEU (5). Pred privatizacijo leta 2003 je podjetje, ki se je takrat imenovalo Petrotub, proizvajalo brezšivne jeklene cevi, njegova proizvodnja pa je zajemala vroče in hladno valjane jeklene cevi s premeri med 6 in 620 mm ter debelino sten med 0,5 in 70 mm. Ti proizvodi so namenjeni različnim uporabam v energetski industriji (nafta, plin, kemikalije ter jedrska in konvencionalna energija) ter v strojni in gradbeni industriji. Po privatizaciji je podjetje ostalo dejavno na istem proizvodnem trgu. Podjetje ArcelorMittal Tubular Products Holding B.V. Rotterdam NLD (iz skupine ArcerlorMittal) ima zdaj 69,76-odstotni delež v podjetju (6).
2. Zadevni ukrep
(6)
23. julija 2003 je romunska agencija za privatizacijo APAPS (zdaj AVAS) (7) objavila, da bo prodala svoj 70-odstotni delež v podjetju Petrotub. Privatizacija je potekala prek javnega razpisa. 28. oktobra 2003 je bila s podjetjem LNM Holding NV (zdaj ArcelorMittal) podpisana pogodba o prodaji, in sicer po nakupni ceni 6 milijonov USD (5,1 milijona EUR (8)).
(7)
V okviru privatizacije se je agencija APAPS v imenu Romunije dogovorila o odstopu terjatev v vrednosti 22,5 milijona EUR javnega dolga in o reprogramiranju preostalih javnih dolgov.
(8)
Leta 1998 je podjetje Petrotub pri nemški razvojni banki Kreditanstalt für Wiederaufbau (v nadaljnjem besedilu: KfW) najelo komercialno posojilo v znesku [30-50] (9) milijonov DEM [15-25 milijonov EUR] s trajanjem do leta 2011, da bi pri podjetju Mannesmann AG kupilo novo proizvodno linijo. Paket financiranja banke KfW je bil za različne segmente zavarovan z državnimi jamstvi, ki sta jih odobrili Nemčija in Avstrija, in z bančnim jamstvom romunske banke Banca Comercială Română (BCR). Nemško državno jamstvo je bilo zavarovano s posrednim osebnim jamstvom romunske države. Romunsko posredno osebno jamstvo je pokrivalo 85 % skupnega posojila banke KfW v znesku 30-50 milijonov DEM. Romunija je podjetju Petrotub zaračunala enkratno pristojbino v višini [3-7 %].
III. SKLEP O ZAČETKU POSTOPKA
(9)
V sklepu o začetku postopka je Komisija sporočila Romuniji, da je podlaga za začetek formalnega postopka preiskave oddelek B o prestrukturiranju jeklarstva Priloge VII k Protokolu k Pristopni pogodbi Romunije (v nadaljnjem besedilu: Priloga VII) in da bo Komisija ob upoštevanju neobstoja posebnih določb v Prilogi VII glede pravnega položaja romunskih proizvajalcev cevi med privatizacijo na tej podlagi proučila obstoj in združljivost državne pomoči podjetju AM Roman.
(10)
Komisija je ugotovila, da nabavna cena (5,1 milijona EUR) ni pokrila izgube države v obliki odstopa terjatev v znesku 22,5 milijona EUR javnega dolga, o katerem se je v okviru privatizacije dogovorila romunska agencija za privatizacijo APAPS.
(11)
Pred začetkom formalnega postopka preiskave je Romunija predložila poročilo zunanjega svetovalca (10), da bi pokazala, da je bila privatizacija v navedenih pogojih najugodnejša rešitev za državo.
(12)
V poročilu je bilo ugotovljeno, da bi imela privatizacija najugodnejši izid za Romunijo. V spodnji preglednici je primerjava zneskov, ki bi jih po ocenah dobil posamezni javni upnik v privatizaciji in scenarijih likvidacije (11).
Privatizacija
likvidacija
Sklad socialne varnosti
[…] milijonov EUR
[…] milijonov EUR
Sklad za zaposlovanje
[…] milijonov EUR
[…] milijonov EUR
Zdravstveni sklad
[…] milijonov EUR
[…] milijonov EUR
APAPS
[…] milijonov EUR
(vključno s prodajno ceno v znesku 5,1 milijona EUR)
0
Država skupaj
[4-9] milijonov EUR
[19-26] milijonov EUR
(13)
Poročilo je temeljilo na predpostavki, da bi se pri likvidaciji uveljavilo jamstvo iz leta 1998, s čimer bi država (prek ministrstva za finance) postala odgovorna za poravnavo neplačanega posojila iz leta 1998, ki ga je podjetje Petrotub najelo pri banki KfW, tj. [15-25] milijonov EUR. Drugače rečeno, pri scenariju likvidacije bi država končno prejela samo [2-9] milijonov EUR, kar je manj v primerjavi s skupno [4-9] milijonov EUR pri privatizaciji.
(14)
V sklepu o začetku je Komisija izrazila pomisleke glede tega, ali naj se izid privatizacije in scenarijev likvidacije oceni za državo kot celoto, kot je predlagano v strokovnem poročilu, ali za vsakega javnega upnika posebej, in sicer v skladu s sodno prakso v zadevi HAMSA (12).
(15)
Med drugim je Komisija imela pomisleke tudi glede tega, da se lahko pri oceni izida likvidacije upošteva izguba v znesku [15-25] milijonov EUR kot posledica uveljavitve jamstva iz leta 1998. V skladu z zadevama HYTAS (13) in Gröditzer (14) je treba razlikovati med obveznostmi, ki jih mora država prevzeti kot delničarka podjetja, in obveznostmi, ki jih mora prevzeti kot javni organ. Stroškov, prevzetih v povezavi z ukrepom javnega organa, torej ni mogoče upoštevati pri oceni stroškov, ki bi jih lahko prevzel in tudi želel prevzeti zasebni delničar. Komisija meni, da dejstvo, da je romunsko ministrstvo za finance leta 1998 izdalo državno jamstvo za podjetje Petrotub, nakazuje na to, da zasebni delničar ne bi mogel izdati takega jamstva. V tem smislu na to nakazuje tudi dejstvo, da je bilo jamstvo leta 1998 odobreno po pogojih, ki jih zasebni delničar morda ne bi sprejel.
IV. PRIPOMBE ROMUNIJE IN ZAINTERESIRANIH STRANI
(16)
V dopisu z dne 27. novembra 2007 je Romunija v glavnem trdila, da privatizacija podjetja Petrotub oktobra 2003 ni pomenila prednosti za podjetje Petrotub ali kupca in zato ni vključevala državne pomoči v smislu člena 107(1) PDEU.
(17)
Romunija je najprej poudarila, da je bilo podjetje Petrotub prodano po odprtem, preglednem in brezpogojnem razpisnem postopku, kar po mnenju romunskih organov kaže na to, da je bilo podjetje Petrotub prodano po tržni ceni in da kupec od nakupa ni imel nobene ugodnosti. Kot drugo je Romunija menila, da je ravnala enako, kot bi ravnal kateri koli zasebni prodajalec, saj se je država pri izbiri med privatizacijo in scenariji likvidacije odločila za možnost, ki je bila najugodnejša izključno zaradi finančnih pogojev ter brez upoštevanja netržnih in političnih pomislekov, ki so po svoji naravi značilni za delovanje javnega organa.
(18)
V zvezi s to drugo trditvijo je Romunija navedla, da je morala agencija za privatizacijo AVAS v skladu z nacionalnim pravom oceniti in primerjati splošne izide privatizacije in likvidacije ob upoštevanju državnega proračuna kot celote, za kar je bila tudi pooblaščena. Drugače rečeno, agencija za privatizacijo izbere scenarij, ki je najugodnejši za državni proračun kot celoto, enako kot bi to naredila večja matična družba, ki zajema več upnikov. S tega vidika in v nasprotju z mnenji Komisije država torej ni mogla in ji tudi ni bilo treba oceniti izidov privatizacije in likvidacije za vsak zadevni javni organ posebej.
(19)
Poleg tega je država pri ocenjevanju izidov likvidacije upravičeno upoštevala izgubo v povezavi z uveljavitvijo jamstva iz leta 1998, saj bi v danih pogojih podjetju Petrotub takšno jamstvo odobril tudi zasebni vlagatelj. Podjetje v času odobritve jamstva ni bilo v težavah in premija za tveganje, ki ga je za jamstvo plačalo podjetje Petrotub, je bila primerno nadomestilo za jamstvo delničarja, izdano za podjetje, ki je takrat bilo v dobrem stanju.
(20)
Poleg tega je jamstvo iz leta 1998 treba oceniti ob upoštevanju ustreznih pravil o državni pomoči, ki so se takrat uporabljala. V Sporočilu Komisije o kratkoročnem zavarovanju izvoznih kreditov, ki se je takrat uporabljalo, so bila iz obsega izključena dolgoročna zavarovanja izvoznih kreditov pregleda v skladu s členom 107(1) PDEU (takrat člen 87(1) PES) (15). Romunija je poudarila tudi, da je podjetje Petrotub leta 1998, ko je bilo odobreno posojilo, proizvajalo cevi in zato zanj ni veljala opredelitev za jeklo iz Pogodbe ESPJ ali določbe Protokola 2 o jeklenih izdelkih, ki jih zajema Pogodba ESPJ, k Evropskemu sporazumu.
(21)
Podjetje AM Roman in njegova matična družba ArcelorMittal sta v celoti podprla utemeljitev Romunije. Podjetji sta poudarili tudi, da državno jamstvo, izdano leta 1998 za podjetje Petrotub, na podlagi takrat veljavne romunske zakonodaje in pravil o državni pomoči iz Evropskega sporazuma ni vključevalo državne pomoči. Poleg tega je jamstvo iz leta 1998 pomenilo jasno izvršljivo komercialno obveznost, ki jo je prevzela država kot večinska lastnica zadevnega podjetja, zato ga je mogoče vključiti v oceno stroškov likvidacije. Podjetje ArcelorMittal je tudi poudarilo, da je za nakup podjetja Petrotub plačalo tržno ceno in bi zato morebitne ugodnosti, izhajajoče iz privatizacije (kar pa ne drži), v vsakem primeru imela država kot prodajalka.
V. OCENA
1. Veljavna zakonodaja in pristojnosti Komisije
(22)
Ta postopek se nanaša na dogodke pred pristopom Romunije k Evropski uniji (1. januarja 2007). Podjetje Petrotub je bilo privatizirano oktobra 2003, leta 1998 pa je Romunija zanj izdala jamstvo v povezavi s posojilom pri banki KfW v znesku [30-50] milijonov EUR za nakup nove proizvodne linije. Posojilo iz leta 1998 je povezano s privatizacijo leta 2003 zaradi trditve Romunije, da je treba pri oceni privatizacije leta 2003 v okviru preskusa nosilcev dejavnosti v tržnem gospodarstvu upoštevati stroške posojila, ki bi nastali pri likvidaciji.
(23)
Člena 107 in 108 PDEU se praviloma ne uporabljata za ukrepe, odobrene pred pristopom, ki jih po pristopu ni mogoče več uporabiti (16). Z odstopanjem od tega splošnega pravila je Komisija tako izjemoma pristojna za revizijo državne pomoči, ki jo je podelila Romunija v okviru prestrukturiranja jeklarske industrije pred pristopom, in sicer na podlagi Priloge VII k Pogodbi o pristopu Romunije (17).
(24)
Priloga VII vsebuje določbe, ki Romuniji omogočajo dokončanje prestrukturiranja jeklarske industrije, ki se je začelo še pred pristopom. Predpristopno prestrukturiranje romunskega jeklarskega sektorja se je izvajalo na podlagi Protokola 2 o jeklenih izdelkih, ki jih zajema pogodba ESPJ, priloženemu Evropskemu sporazumu (v nadaljnjem besedilu: Protokol 2) in kakor je bil razširjen z Dodatnim protokolom, podpisanim 23. oktobra 2002 (v nadaljnjem besedilu: Dodatni protokol).
(25)
S Protokolom 2 je bilo Romuniji odobreno „obdobje odloga“ petih let, in sicer od leta 1993 do konca leta 1998, da lahko pred pristopom prestrukturira industrijo jeklenih izdelkov ESPJ. „Obdobje odloga“ je bilo podaljšano do leta 2004 z Dodatnim protokolom, odobrenim s Sklepom Sveta z dne 29. julija 2002 in podpisanim 23. oktobra 2002. V skupnem „obdobju odloga“, tj. od leta 1993 do konca leta 2004, je Romunija lahko dodelila pomoč za prestrukturiranje jeklarskega sektorja pod pogoji iz Protokola 2 (kakor je bil razširjen z Dodatnim protokolom) in na podlagi nacionalnega programa prestrukturiranja (v nadaljnjem besedilu: NPP), kakor je določila Skupnost. Romunski NPP je Svet odobril 18. julija 2005 (18).
(26)
Priloga VII je „zaščitni mehanizem“, ki Komisiji omogoča, da po 1. januarju 2007 (datum pristopa) spremlja državno pomoč, ki jo je Romunija dodelila jeklarskemu sektorju pred pristopom na podlagi Protokola 2 (kakor je bil razširjen z Dodatnim protokolom) in NPP. Poleg tega daje Priloga VII Komisiji pooblastila za izterjavo pomoči, dodeljene v nasprotju s Protokolom 2 in NPP. Priloga VII je lex specialis, ki omogoča, izjemoma in z odstopanjem od splošne ureditve, retroaktivno spremljanje in preverjanje državne pomoči, ki jo je Romunija dodelila svoji jeklarski industriji pred pristopom. V nedavnih sodbah v zvezi s predpristopno državno pomočjo, dodeljeno poljskim jeklarskim podjetjem (19), je Splošno sodišče potrdilo lex specialis Protokola 8 k Pristopni pogodbi Poljske, ki vsebuje določbe, enakovredne tistim iz Priloge VII.
(27)
V okviru tega postopka mora Komisija oceniti, ali izredna pristojnost za retroaktivni nadzor iz uvodnih izjav (23) do (26) zajema tudi ukrepe, ki jih je Romunija dodelila proizvajalcem cevi pred pristopom. V ta namen je treba pravne podlage, ki veljajo za ta primer, tj. Priloga VII skupaj s Protokolom 2 in Dodatnim protokolom, razlagati z namenom določitve, ali njihove določbe zajemajo ukrepe, dodeljene romunskim proizvajalcem cevi pred pristopom.
(28)
Splošno priznano načelo zakona je, da je treba določbe lex specialis, ki odstopajo od splošne ureditve, razlagati v ožjem pomenu. Ozka razlaga navedenih pravnih podlag (glej uvodne izjave (29) do (43)) vodi do zaključka, da je izredna pristojnost Komisije za retroaktivni nadzor omejena na (morebitno) predpristopno pomoč proizvajalcem ESPJ, s čimer je izključena (morebitna) pomoč proizvajalcem cevi.
(29)
Odstavka (12) in (17) Priloge VII določata pristojnost Komisije za spremljanje in retroaktivni nadzor v zvezi s predpristopno pomočjo za romunsko jeklarsko industrijo. Odstavek (12) daje Komisiji in Svetu pristojnost za spremljanje izvajanja romunskega NPP pred pristopom in po njem, do leta 2009. Odstavek (17) daje Komisiji pooblastilo za izterjavo državne pomoči, dodeljene v nasprotju z odstavki (1) do (3) Priloge VII (kot je navedeno v uvodnih izjavah (30) do (32)).
(30)
Odstavek (1) Priloge VII določa, da se državna pomoč, ki jo je podelila Romunija v namene prestrukturiranja „določenim delom romunske jeklarske industrije“ od 1993 do 2004, šteje za združljivo s skupnim trgom pod pogojem, da: „[…] se obdobje iz člena 9(4) Protokola 2 o proizvodih ESPJ k Evropskemu sporazumu […] podaljša do 31. decembra 2005“; se upoštevajo pogoji iz NPP; se po 1. januarju 2005 upravičencem iz NPP ne dodeli ali izplača nadaljnja državna pomoč; in „[…] se po 31. decembru 2004 romunskemu jeklarskemu sektorju ne […] izplača nobena državna pomoč za prestrukturiranje“. Določa tudi: „Za namene teh določb in Dodatka A državna pomoč za prestrukturiranje pomeni ukrep za jeklarska podjetja, ki spada v državno pomoč v smislu člena 87(1) Pogodbe ES in se ne more šteti za združljivega s skupnim trgom v skladu z običajnimi pravili, ki se uporabljajo v Skupnosti“.
(31)
Odstavek (2) Priloge VII določa, da lahko samo podjetja, ki so našteta kot upravičenci NPP (našteta tudi v Dodatku A k Prilogi VII), upravičena do državne pomoči po obdobju od 1993 do 2004.
(32)
Odstavek (6) Priloge VII določa, da podjetja, ki niso navedena kot upravičenci NPP, „niso upravičena do državne pomoči za prestrukturiranje ali katerekoli druge pomoči“ in jim tudi ni treba zmanjšati zmogljivosti.
(33)
Prvi pododstavek odstavka (1) Priloge VII se nanaša izrecno na člen 9(4) Protokola 2, kakor je bil razširjen z Dodatnim protokolom, podpisanim 23. oktobra 2002. Protokol 2 je zajemal samo jeklene izdelke ESPJ in je celo navajal jeklene izdelke ESPJ v prilogi. Slednji je vseboval enak seznam jeklenih izdelkov ESPJ kot v Prilogi I k Pogodbi ESPJ, kjer opredelitev „jeklenih izdelkov ESPJ“ izrecno izključuje jeklene cevi („cevi (brezšivne ali varjene) […] svetle palice in železne odlitke (različne cevi in pribor ter drugi železni odlitki)“).
(34)
Pogodba ESPJ je prenehala veljati 23. julija 2002. Od tega datuma naprej je za državno pomoč za jeklarsko industrijo veljala splošna ureditev ES. Ob tej priložnosti je bila razširjena opredelitev evropskega jeklarskega sektorja z namenom vključitve proizvajalcev cevi. To je bilo kodificirano v členu 27 in Prilogi B k Večsektorskemu okviru za regionalno pomoč, namenjeno večjim naložbenim projektom (20), v katerem je evropski jeklarski sektor opredeljen kot sektor, ki vključuje brezšivne cevi in široke varjene cevi (s premerom več kot 406,4 mm). Razširjena opredelitev jeklarskega sektorja je bila pozneje povzeta v Prilogi I k Smernicam o državni regionalni pomoči za 2007-2013 (21) in v točki 29 člena 2 Uredbe o splošnih skupinskih izjemah (22).
(35)
Vendar pa niti Protokol 2 niti Dodatni protokol nista bila izrecno spremenjena z namenom vključitve te razširjene opredelitve jeklarskega sektorja EU, ki vključuje proizvajalce cevi. Protokol 2 je prenehal veljati 31. decembra 1997. Dodatni protokol je podaljšal veljavnost Protokola 2 od 1. januarja 1998 za dodatnih osem let ali do datuma pristopa Romunije k EU (kar je bilo prej). Dodatni protokol se nanaša na „jeklene izdelke“ na splošno, vendar pa je njegovo področje uporabe posebej povezano tudi s členom 9(4) Protokola 2, ki je zajemal samo izdelke ESPJ. Zlasti je bilo podaljšanje Protokola 2 v skladu s členom 2 Dodatnega protokola pogojeno s tem, da Romunija Komisiji predloži NPP in načrte prestrukturiranja podjetij za upravičence NPP, ki izpolnjujejo „zahteve iz člena 9(4) Protokola 2 k Evropskemu sporazumu in ki jih je ocenil ter potrdil Nacionalni organ za državne pomoči (Svet za konkurenco)“.
(36)
Zato je treba zaključiti, da odstavek 17 Priloge VII, ki se razlaga glede na točke odstavka (1) in (2) ter (6) Priloge VI skupaj s Protokolom 2 in Dodatnim protokolom, Komisiji ne daje pooblastil za nadzor pomoči, dodeljene romunskim proizvajalcem cevi pred pristopom, zlasti v obdobju 1993 do 2004.
(37)
Poleg pravne razlage obsega zadevnih pravnih podlag (tj. Priloge VI, Protokola 2 in Dodatnega protokola - glej uvodne izjave (29) do (36)) je Komisija proučila tudi vprašanje, ali so izvedbena pravila za uporabo določb o državni pomoči v Evropskem sporazumu in Protokolu 2, kot sta jih leta 2001 sprejeli Skupnost in Romunija (v nadaljnjem besedilu: izvedbena pravila (23)), pomembna za določitev obsega pristojnosti Komisije za retroaktivni nadzor v zvezi z (morebitnimi) predpristopnimi ukrepi, dodeljenimi romunskim proizvajalcem cevi.
(38)
Na splošno izvedbena pravila vsebujejo poslovnik, ki ga je treba razlikovati od vsebinskih določb o državni pomoči v Evropskem sporazumu in Protokolu 2. Vendar pa je treba upoštevati, da izvedbena pravila vsebujejo tudi posebne določbe o merilih za oceno združljivosti pomoči z Evropskim sporazumom oziroma s Protokolom 2.
(39)
Prvi stavek člena 2(1) izvedbenih pravil določa: „Ocena združljivosti posameznih dodeljenih pomoči in programov z Evropskim sporazumom, kot je določeno v členu 1 teh pravil, se izvede na podlagi meril, ki izhajajo iz uporabe pravil člena 87 Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti, vključno s sedanjo in prihodnjo sekundarno zakonodajo, okviri, smernicami in drugimi zadevnimi upravnimi akti, ki veljajo v Skupnosti, kot tudi iz sodne prakse Sodišča prve stopnje in Sodišča Evropskih skupnosti ter sklepov, ki jih Pridružitveni svet sprejme v skladu s členom 4(3).“ Ta stavek vzpostavlja splošno načelo, da so vsebinska merila za oceno združljivosti državne pomoči na splošno z Evropskim sporazumom „razvojna“ v smislu vključitve vseh sprememb/razvojnih dogodkov v pravu in sodni praksi EU.
(40)
Drugi stavek člena 2(1) se zlasti nanaša na merila združljivosti v skladu s Protokolom 2: „Če so dodeljene pomoči ali programi pomoči namenjeni izdelkom iz Protokola 2 k Evropskemu sporazumu, prvi stavek v tem odstavku v celoti velja, s to izjemo, da se ocena ne izvede na podlagi meril, ki izhajajo iz uporabe pravil člena 87 Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti, temveč na podlagi meril, ki izhajajo iz uporabe pravil glede državnih pomoči Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti za premog in jeklo.“ Treba je opozoriti, da besedilo tega stavka jasno navaja, da se, v nasprotju s splošno pomočjo, zajeto v prvem stavku člena 2(1) (glej uvodno izjavo (41)), za namene pomoči, ki jo zajema Protokol 2, merila združljivosti razvijajo glede na Pogodbo ESPJ. V zvezi z razvojem meril združljivosti po izteku veljavnosti Pogodbe ESPJ leta 2002 ni nobenih posebnih navedb.
(41)
Člena 2(2) in 2(3) izvedbenih pravil določata mehanizem, s katerim mora Romunija vključiti spremembe evropskih meril združljivosti. Zlasti se Romunija obvešča o vseh spremembah meril združljivosti Skupnosti, ki niso bile objavljene, in „če Romunija tem spremembam ne ugovarja v roku treh mesecev po prejemu uradnih informacij o spremembah, spremembe postanejo merila združljivosti, kot je določeno v odstavku 1 tega člena. Če Romunija tem spremembam ugovarja, se izvedejo posvetovanja v skladu s členoma 7 in 8 teh pravil, ob upoštevanju približevanja zakonodaje, kot je določeno v Evropskem sporazumu.“
(42)
Četudi Romunija v roku treh mesecev ni ugovarjala spremembi iz leta 2002 v zvezi z opredelitvijo jeklarske industrije s strani Skupnosti za vključitev proizvajalcev cevi, te spremembe v pravu Skupnosti ne bi mogle začeti veljati za ukrepe, ki ne spadajo v področje uporabe Evropskega sporazuma, tj. tiste ukrepe, ki jih Pogodba ESPJ ni zajemala. Poleg tega je Priloga VII lex specialis, zato se Komisija za določitev njenega področja uporabe ne more opirati na razširitev opredelitve jeklarskega sektorja EU po izteku veljavnosti Pogodbe ESPJ. Zato je treba zaključiti, da je treba jasno razlikovati med „razvojno“ naravo zakonodaje, ki velja za državno pomoč za jeklarski sektor v Romuniji pred pristopom po Evropskem sporazumu, na eni strani, in na drugi strani nujno ozko razlago obsega pristojnosti Komisije za retroaktivni nadzor, kot izhaja iz Priloge VII, Protokola 2 in Dodatnega protokola.
VI. SKLEPNA UGOTOVITEV
(43)
Na podlagi navedenih pomislekov (glej zlasti uvodni izjavi (36) in (42)) Komisija zaključi, da ni pristojna za preverjanje ukrepov v korist romunskih proizvajalcev cevi pred pristopom, zlasti v obdobju med letoma 1993 in 2004, na podlagi Priloge VII. Ta postopek je zaključen, ker Komisija ni pristojna za oceno dejanj, ki jih zajema ta postopek -
SKLENILA:
Člen 1
Formalni postopek preiskave iz člena 108(2) PDEU, ki je bil začet z dopisom Romuniji dne 25. septembra 2007, se zaključi, ker Komisija na podlagi določb oddelka B Priloge VII k Pristopni pogodbi Romunije ni pristojna za preverjanje ukrepov, ki jih je Romunija dodelila podjetju Petrotub Roman S.A. v okviru privatizacije leta 2003.
Člen 2
Ta sklep ja naslovljen na Romunijo.
V Bruslju, 6. julija 2010