ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 5. dubna 2011
o opatřeních C 11/09 (ex NN 53b/08, NN 2/10 a N 19/10), která provedl nizozemský stát ve prospěch skupiny ABN AMRO NV (vytvořené po spojení společností Fortis Bank Nederland a ABN AMRO N)
(oznámeno pod číslem K(2011) 2114)
(Pouze anglické znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2011/823/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek (1) v souladu s čl. 108 odst. 2 Smlouvy, a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
Dne 3. října 2008 získal nizozemský stát společnost Fortis Bank Nederland (dále jen „FBN“) (nizozemskou bankovní dceřinou společnost finanční holdingové společnosti Fortis SA/NV (2)), včetně aktiv ABN AMRO Holding ve vlastnictví společnosti FBN (dále jen „ABN AMRO N“) za částku ve výši 12,8 miliardy EUR. V rámci této transakce nizozemský stát rovněž nahradil Fortis Bank SA/NV, belgickou bankovní dceřinou společnost společnosti Fortis SA/NV, jakožto věřitele, pokud jde o půjčky poskytnuté společnosti FBN v nominální hodnotě 16,1 miliardy EUR (3). Nizozemský stát poskytl společnosti FBN rovněž krátkodobou likvidní facilitu ve výši 45 miliard EUR a souhlasil s odškodněním společnosti Fortis SA/NV za náklady a povinnosti vyplývající z dohody akcionářů konsorcia. Dohoda akcionářů konsorcia popisovala práva a povinnosti tří finančních institucí (Fortis SA/NV, Banco Santander a Royal Bank of Scotland (dále jen „RBS“) neboli tří „členů konsorcia“), které se společně ucházely o společnost ABN AMRO Holding prostřednictvím nově založeného právního subjektu „RFS Holdings“. Dne 7. října 2008 oznámil nizozemský stát Komisi svá opatření ze dne 3. října 2008 (konkrétně nabytí společnosti FBN za částku 12,8 miliardy EUR, novaci dlouhodobých půjček v nominální hodnotě 16,1 miliardy EUR a krátkodobou likvidní facilitu ve výši 45 miliard EUR, dále jen „integrované transakce ze dne 3. října 2008“) jako opatření, která nepředstavují státní podporu, s cílem získat ohledně těchto opatření právní jistotu. Jelikož opatření již byla provedena, zaevidovala Komise tento případ jako případ NN (tj. NN53b/08).
(2)
Během jednání vedoucích k nabytí společnosti FBN dne 3. října 2008 vycházel nizozemský stát z externí zprávy o ocenění vypracované […] (4), jejíž kopie byla Komisi zaslána dne 15. října 2008.
(3)
Dopisem ze dne 30. října 2008 sdělila Komise nizozemskému ministerstvu financí svůj předběžný názor, že se zdá, že opatření ze dne 3. října 2008 představují státní podporu pro společnost FBN. Dne 20. listopadu 2008 se uskutečnila schůzka útvarů Komise a nizozemského státu.
(4)
Dne 21. listopadu 2008 se nizozemský stát oficiálně rozhodl, že společnosti FBN a ABN AMRO N neponechá jako samostatné subjekty, nýbrž že v souladu s dřívějšími plány společnosti Fortis SA/NV obě společnosti sloučí (dále jen „spojení“).
(5)
Dne 3. prosince 2008 přijala Komise rozhodnutí (5) (dále jen „rozhodnutí ze dne 3. prosince 2008“), v němž prohlásila opatření nizozemského státu ze dne 3. října 2008 ve prospěch Fortis Bank SA/NV za státní podporu, která je slučitelná se společným trhem. Ve 4. bodě odůvodnění uvedeného rozhodnutí se však výslovně uvádělo, že Komise v samostatném řízení posoudí, zda opatření provedená dne 3. října 2008 obsahovala podporu rovněž pro společnost FBN.
(6)
Dne 17. prosince 2008 informoval nizozemský stát Komisi o svém záměru získat od společnosti FBN společnost ABN AMRO N za částku ve výši 6,5 miliardy EUR. K akvizici došlo dne 24. prosince 2008. Dne 2. února 2009 nizozemské orgány z důvodu právní jistoty oznámily tuto akvizici Komisi jako opatření, které nepředstavuje státní podporu.
(7)
Dne 24. prosince 2008 podepsaly společnosti RBS a Banco Santander a nizozemský stát dodatek k dohodě akcionářů konsorcia, na jehož základě nahradil nizozemský stát v této dohodě společnost Fortis SA/NV.
(8)
Dne 6. března 2009 zaslal nizozemský stát Komisi zprávu o hloubkové kontrole (6) nabytých podniků, která byla na žádost nizozemského státu vyhotovena […].
(9)
Rozhodnutím ze dne 8. dubna 2009 (dále jen „rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009“) zahájila Komise s ohledem na údajnou podporu poskytnutou společnostem FBN a ABN AMRO N řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy s číslem jednacím C11/09 (ex-NN53b/08).
(10)
Dne 6. května 2009 obdržela Komise stížnost od společnosti Van Lanschot Bank (dále jen „stěžovatel“), nizozemského konkurenta společností FBN a ABN AMRO N. Tento dopis předala Komise nizozemskému státu dne 22. července 2009 a požádala jej, aby se k němu vyjádřil. Nizozemský stát požádal dne 20. srpna 2009 o prodloužení lhůty a dne 22. září 2009 zaslal velmi podrobnou odpověď na stížnost. Stěžovatel poskytl další informace v dopisech ze dne 21. srpna 2009 a 28. srpna 2009. Tyto dopisy byly nizozemskému státu předány dne 23. září 2009 a nizozemský stát na ně odpověděl dne 29. října 2009.
(11)
Dne 15. května 2009 zaslal nizozemský stát Komisi dopis, v němž odpověděl na řadu otázek uvedených v rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009. Podrobná odpověď týkající se podstaty (s ohledem na niž si nizozemský stát vyžádal více času) byla Komisi zaslána dne 11. srpna 2009.
(12)
V pracovním dokumentu zaslaném dne 15. června 2009 a během následné schůzky s Komisí dne 16. června 2009 informoval nizozemský stát Komisi o svém záměru provést plán rekapitalizace v hodnotě 2,5 miliardy EUR, což společnosti ABN AMRO N umožní oddělit se od své mateřské společnosti ABN AMRO Bank (7). Během této schůzky nizozemský stát uvedl, že po prvním kapitálovém vkladu ve výši 2,5 miliardy EUR budou zapotřebí další opatření, jež však ještě nelze vyčíslit.
(13)
V rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 vyzvala Komise nizozemský orgán finančního dohledu (dále jen „DNB“), aby se vyjádřil k bonitě společností FBN resp. ABN AMRO N. Požadované informace o společnosti FBN obdržela Komise v dopise ze dne 18. června 2009 a aktuální informace dne 5. ledna 2010. Dne 20. ledna 2010 předal nizozemský stát dopis DNB týkající se společnosti ABN AMRO N.
(14)
Dne 6. července 2009 zaslala společnost ABN AMRO Bank (mateřská společnost společnosti ABN AMRO N) Komisi dopis s připomínkami k rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009. Tento dopis byl dne 22. července 2009 předán nizozemskému státu a nizozemský stát na něj odpověděl dne 22. září 2009.
(15)
Dne 9. července 2009 nizozemský stát Komisi informoval, že společnost FBN splatila veškeré krátkodobé financování ve výši 45 miliard EUR, které od nizozemského státu obdržela v rámci likvidní facility dne 3. října 2008.
(16)
Dne 15. července 2009 informoval nizozemský stát Komisi o plánech společnosti FBN na získání společnosti Fortis Clearing Americas (dále jen „FCA“) od společnosti Fortis Bank SA/NV.
(17)
Dne 17. července 2009 oznámil nizozemský stát oficiálně plán s rekapitalizačními opatřeními v hodnotě 2,5 miliardy EUR (8), který se skládal ze swapu úvěrového selhání s účinkem v podobě snížení kapitálových požadavků o 1,7 miliard EUR (dále jen „nástroj k snížení kapitálových požadavků“) a povinně převoditelných cenných papírů v hodnotě 800 milionů EUR. Tato opatření byla původně zaevidována pod číslem jednacím N429/09, jelikož však tato opatření byla provedena dříve, než o nich Komise rozhodla, byl případ převeden z rejstříku oznámených podpor do rejstříku neoznámených podpor (pod číslem NN2/10).
(18)
Dne 10. září 2009 zaslal nizozemský stát Komisi pracovní dokument s aktuálními informacemi o procesu rozdělování, v němž se rovněž uvádělo, že budou nevyhnutelná další (nevyčíslená) opatření státní podpory.
(19)
Během schůzky s Komisí dne 9. listopadu 2009 nizozemský stát uvedl, že společnosti FBN a ABN AMRO N budou potřebovat další opatření v hodnotě 4,39 miliardy EUR, což celkovou částku opatření (včetně opatření oznámených dne 17. července 2009) zvyšuje na celkem 6,89 miliardy EUR. Opatření byla blíže rozvedena v dodatku ze dne 10. listopadu 2009 k pracovnímu dokumentu ze dne 10. září 2009 a v dodatečné vysvětlivce ze dne 13. listopadu 2009.
(20)
Dne 26. listopadu 2009 poskytl nizozemský stát Komisi zprávu […] s připomínkami k transakci ze dne 24. prosince 2008. Podání obsahovalo rovněž některé podkladové materiály vysvětlující […].
(21)
Dne 4. prosince 2009 předal nizozemský stát Komisi první verzi (9) plánu restrukturalizace skupiny ABN AMRO, nového subjektu vzniklého spojením společností FBN a ABN AMRO N (dále jen „plán restrukturalizace z prosince 2009“). V tomto plánu byla popsána strategie nového subjektu a rovněž uvedeny finanční výhledy pro základní scénář.
(22)
Dne 14. ledna 2010 oznámil nizozemský stát oficiálně nová opatření státní podpory ve výši 4,39 miliardy EUR kromě opatření, která byla oznámena již v červenci 2009. Nová opatření zaevidovala Komise pod číslem N19/2010.
(23)
Rozhodnutím ze dne 5. února 2010 (dále jen „rozhodnutí ze dne 5. února 2010“) Komise rozhodla o rozšíření vyšetřovacího řízení C11/09 tak, aby zahrnovalo opatření zaevidovaná pod čísly NN2/10 a N19/10. V uvedeném rozhodnutí Komise tato opatření dočasně schválila jako podporu na záchranu do dne 31. července 2010. Nizozemský stát zaslal Komisi dopis se závazkem týkajícím se zákazu cenového vedení, který platil do konce roku 2010.
(24)
Dne 23. března 2010 obdržela Komise odpověď nizozemského státu (v níž požadoval prodloužení lhůty) na rozhodnutí ze dne 5. února 2010. Nizozemský stát poskytl rovněž další informace o plánu restrukturalizace nové skupiny ABN AMRO z prosince 2009, mimo jiné finanční výhledy pro pesimistický scénář.
(25)
Dne 8. dubna 2010 položila Komise další otázky, které byly zodpovězeny dne 7. května 2010. Dne 26. května 2010 poskytl nizozemský stát Komisi rovněž další informace o křížových závazcích vyplývajících z realizace nápravného opatření v souvislosti se spojením (10). Téhož dne odeslala Komise e-mail s dalšími dotazy, jež byly zodpovězeny dne 9. června 2010.
(26)
Dne 20. července 2010 požádal nizozemský stát Komisi o prodloužení dočasného schválení opatření podpory na záchranu, jež bylo zaevidováno pod čísly NN2/10 a N19/10. Nizozemský stát zaslal rovněž dopis, v němž byl závazek týkající se zákazu cenového vedení prodloužen do 30. června 2011 nebo do data přijetí konečného rozhodnutí Komise, podle toho co nastane dříve.
(27)
Dne 30. července 2010 rozhodla Komise o prodloužení dočasného schválení opatření podpory na záchranu, která byla zaevidována pod čísly jednacími NN2/10 a N19/10, dokud nedokončí své šetření C11/09.
(28)
Dne 20. srpna 2010 zaslal nizozemský stát Komisi dokument, v němž byla podrobně vysvětlena jeho strategie odchodu.
(29)
Dne 5. října 2010 poskytl nizozemský stát obchodní plán pro divizi soukromých kapitálových fondů v rámci skupiny ABN AMRO. Podobný plán pro divizi skupiny ABN AMRO „Energetika, komodity a doprava“ byl Komisi zaslán dne 10. ledna 2010.
(30)
Dne 15. října 2010 skupina ABN AMRO oznámila, že uplatní možnost vypovězení a ke dni 31. října 2010 nástroj k snížení kapitálových požadavků ukončí.
(31)
Dne 8. listopadu 2010 zaslal nizozemský stát aktualizovaný plán restrukturalizace skupiny ABN AMRO ze dne 4. prosince 2009 (dále jen „plán restrukturalizace z listopadu 2010“), jenž byl datován dne 29. října 2010. Dne 10. ledna 2011 zaslal nizozemský stát dokument, v němž byly objasněny aktualizované výhledy skupiny ABN AMRO ze dne 8. listopadu 2010 v porovnání s původními výhledy ze dne 4. prosince 2009.
(32)
Během řízení došlo mezi zástupci nizozemského státu, společností ABN AMRO N a FBN a Evropské komise k četným výměnám informací, telekonferencím a schůzkám.
2. PODROBNÝ POPIS PŘÍJEMCŮ A OPATŘENÍ
2.1 Založení skupiny ABN AMRO
(33)
Na jaře 2007 vytvořili členové konsorcia nový právní subjekt „RFS Holdings“ za účelem nabytí společnosti ABN AMRO Holding.
(34)
Členové konsorcia hodlali společnost ABN AMRO Holding rozdělit na tři části a opatření týkající se tohoto rozdělení byla uvedena v dohodě akcionářů konsorcia.
(35)
S cílem usnadnit rozdělení vytvořili členové konsorcia tzv. „trackingové akcie“ představující ekonomické vlastnictví podniků přidělené jednotlivým členům konsorcia. V důsledku toho se společnosti RBS, Banco Santander a Fortis SA/NV staly ekonomickými (11) vlastníky tzv. podílu R, podílu S a podílu N („ABN AMRO R“, „ABN AMRO S“ a „ABN AMRO N“).
(36)
Společnost ABN AMRO R zahrnovala mimo jiné obchodní jednotku (dále jen „OJ“) Světové podniky a trhy, OJ Asie, OJ Globální transakční služby a mezinárodní síť, zatímco ABN AMRO S zahrnovala mimo jiné OJ Latinská Amerika a OJ Antonveneta (Itálie).
(37)
Společnost ABN AMRO N zahrnovala obchodní jednotky Nizozemsko a Soukromé bankovnictví a rovněž mezinárodní skupinu Diamond and Jewelry.
(38)
Položky, které nebyly přiděleny jednotlivým členům konsorcia, byly spojeny v tzv. podílu ABN AMRO Z (dále jen „ABN AMRO Z“), přičemž tato společnost odpovídala například za funkce ústředí. Každý člen konsorcia měl ve společnosti ABN AMRO Z poměrnou kapitálovou účast (12).
(39)
Dne 3. října 2008 získal nizozemský stát od společnosti Fortis Bank SA/NV společnost FBN za částku ve výši 12,8 miliardy EUR. V důsledku této akvizice se nizozemský stát stal rovněž nepřímým vlastníkem společnosti ABN AMRO N, jelikož společnost FBN byla (v rámci Fortis Bank SA/NV) právoplatným vlastníkem společnosti ABN AMRO N. Dne 3. října 2008 se nizozemský stát rovněž zavázal, že společnost Fortis SA/NV odškodní za jakékoli poplatky, jež by musela tato společnost uhradit v důsledku své další účasti na dohodě akcionářů konsorcia. Dne 24. prosince 2008 podepsaly společnosti RBS a Banco Santander a nizozemský stát dodatek k dohodě akcionářů konsorcia, na jehož základě nizozemský stát nahradil v dohodě akcionářů konsorcia společnost Fortis SA/NV.
(40)
Dne 24. prosince 2008 získal nizozemský stát od společnosti FBN společnost ABN AMRO N za částku 6,5 miliardy EUR, čímž se stal přímým vlastníkem této společnosti. Před touto akvizicí ovládal nizozemský stát společnost ABN AMRO N nepřímo prostřednictvím společnosti FBN.
(41)
Schéma č. 1:
Oddělení společnosti ABN AMRO N
(42)
Dne 21. listopadu 2008 se nizozemský stát rozhodl, že společnosti ABN AMRO N a FBN spojí (což byl nerealizovaný záměr společnosti Fortis SA/NV). Spojení bylo možno provést až poté, co byla společnost ABN AMRO N oddělena od své mateřské společnosti ABN AMRO Bank. Jako první krok byly činnosti společnosti ABN AMRO N převedeny na nový právní subjekt v rámci společnosti ABN AMRO Bank, který byl nazván ABN AMRO II.
(43)
Dne 6. února 2010 byl subjekt ABN AMRO II oddělen (jak je popsáno v 41. bodě odůvodnění) a přejmenován na ABN AMRO Bank. Současně byl právní subjekt dříve nazývaný ABN AMRO Bank přejmenován na „Royal Bank of Scotland NV“ (dále jen „RBS NV“) (viz výše uvedené schéma).
(44)
Než se mohl nový subjekt, ABN AMRO Bank, spojit se společností FBN, bylo nutno provést nejprve nápravné opatření v souvislosti se spojením. Když společnost Fortis SA/NV získala v roce 2007 ABN AMRO N, dospěla Komise k závěru (13) (dále jen „rozhodnutí o spojení“), že by spojení společností ABN AMRO N a FBN vedlo k problémům způsobeným vysokou koncentrací na nizozemském bankovním trhu, zejména v segmentech komerčního bankovnictví a faktoringu.
(45)
K odstranění těchto problémů vyplývajících ze spojení se společnost Fortis SA/NV zavázala odprodat řadu činností (konkrétně divizi faktoringu IFN a činnosti „New HBU“ v oblasti komerčního bankovnictví) společnosti Deutsche Bank. Když nizozemský stát získal dne 3. října 2008 společnosti FBN a ABN AMRO N, společnost Fortis SA/NV dosud nedokončila zamýšlený prodej New HBU a IFN společnosti Deutsche Bank. Jakmile se nizozemský stát rozhodl přikročit ke spojení společností FBN a ABN AMRO N, obnovil jednání s Deutsche Bank (14). Prodej New HBU a IFN společnosti Deutsche Bank byl uzavřen dne 1. dubna 2010.
(46)
New HBU měla celková aktiva ve výši [10 - 20] miliard EUR a zaměstnávala přibližně [1 000 - 1 500] pracovníků v přepočtu na plné pracovní úvazky. Subjekt New HBU zahrnoval Hollandsche Bank Unie (dále jen „HBU“) (obchodní banka ve vlastnictví společnosti ABN AMRO N), některá prodejní místa ABN AMRO (13 z celkem 78) a některé útvary ABN AMRO pro korporátní klientelu (2 z celkem 5).
(47)
Společnosti ABN AMRO Bank a FBN se dne 1. července 2010 oficiálně spojily a vytvořily skupinu ABN AMRO, jak je popsáno ve schématu č. 2 v 49. bodě odůvodnění.
(48)
Nizozemský stát převedl správu svého podílu ve společnosti ABN AMRO Z na novou společnost ABN AMRO Bank, jelikož nechtěl vyhradit zdroje na každodenní řízení této účasti. Nizozemský stát však zůstal právoplatným vlastníkem společnosti ABN AMRO Z a má nárok na veškeré potenciální zisky a odpovídá za veškeré potenciální ztráty společnosti ABN AMRO Z (15).
(49)
Schéma č. 2:
Založení skupiny ABN AMRO
2.2 Příjemci
2.2.1 Ekonomické činnosti společností ABN AMRO N a ABN AMRO Z
(50)
Společnost ABN AMRO N - samostatně třetí největší banka v Nizozemsku za Rabobank a ING - sestávala z OJ Nizozemsko a OJ Soukromé bankovnictví.
(51)
První obchodní jednotka, OJ Nizozemsko, poskytovala služby retailového a komerčního bankovnictví prostřednictvím sítě 510 bankovních poboček a 78 poradenských center a rovněž prostřednictvím alternativních kanálů, jako je Internet, ATM (16) a střediska telefonických služeb. OJ Nizozemsko zaměstnávala přibližně 19 000 pracovníků v přepočtu na plné pracovní úvazky.
(52)
V oblasti retailového bankovnictví měla OJ Nizozemsko franšízu s mnoha zákazníky, která byla rozdělena na „hromadné retailové bankovnictví“ (více než [3,5 - 5] milionů zákazníků) a „prémiové bankovnictví“ (více než [250 000 - 420 000] zákazníků) (17) a která nabízela širokou škálu produktů (např. spoření, investice, hypotéky, pojištění, půjčky z kreditních karet a platební služby).
(53)
V oblasti komerčního bankovnictví obsluhovala společnost ABN AMRO N [300 000 - 400 000] zákazníků z řad MSP (18) a [9 000 - 21 000] větších korporátních zákazníků (ačkoliv podle podmínek dohody akcionářů konsorcia byli větší zákazníci společnosti ABN AMRO Bank přiděleni společnosti RBS) se širokou škálou produktů (např. úvěry, správa plateb a hotovosti, spoření, finanční správa, řízení rizik a správa pojištění, složitá finanční řešení a produkty, leasing a faktoring).
(54)
Druhá obchodní jednotka, OJ Soukromé bankovnictví, se zaměřovala na fyzické osoby s čistým investovatelným majetkem ve výši více než 1 milionu EUR, a to s různými produkty v oblasti správy majetku a realitního plánování. OJ Soukromé bankovnictví vytvořila prostřednictvím organického růstu dobře rozvinutou síť v Nizozemsku a ve Francii a prostřednictvím akvizic v Německu (Delbrück Bethmann Maffei) a v Belgii (Bank Corluy). OJ Soukromé bankovnictví zahrnovala rovněž francouzský společný podnik v oblasti pojišťovnictví Neuflize Vie.
(55)
Podniky, které nizozemský stát nabyl ke dni 3. října 2008, zahrnovaly rovněž mezinárodní skupinu Diamond and Jewelry, což je divize vyhrazená pro společnosti, které působí v oblasti výroby klenotů a obchodování s diamanty.
(56)
Společnost ABN AMRO Z neobsahovala žádná provozní aktiva, zahrnovala však mimo jiné daňová aktiva, řadu účastí (mimo jiné v Saudi Hollandi Bank) a zbývající portfolio soukromých kapitálových fondů. Pokud jde o závazky, existovala rezerva na vypořádání závazků vůči Ministerstvu spravedlnosti USA, další rezervy (související částečně se zaměstnanci) a mezipodnikové financování aktiv společnosti. Jak je uvedeno v poznámce pod čarou č. 11, podíl, který ve společnosti ABN AMRO Z vlastní nizozemský stát, činí 33,81 %.
(57)
V tabulce č. 1 je shrnuta řada formálních hlavních finančních údajů společnosti ABN AMRO N:
Tabulka č. 1
Hlavní finanční údaje společnosti ABN AMRO N (v milionech EUR)
2008
2009
Celkový provozní příjem (19)
5 189
4 899
Čistý zisk
471
(117)
Návratnost vlastního kapitálu
6,7 %
-2,7 %
Poměr nákladů a příjmů
73 %
77,5 %
Celková aktiva
183 539
202 084
Celkový vlastní kapitál
7 044
4 278 (20)
Rizikově vážená aktiva (RWA) (21)
91 700
74 973 (22)
Podíl kapitálu Tier 1
9,4 %
10,2 % (23)
Celkový kapitálový poměr neboli poměr rizikového kapitálu a rizikově vážených aktiv (ukazatel BIS)
12,6 %
14,8 %
Stálé financování/nelikvidní aktiva
107 %
110 %
Zdroj: ABN AMRO Bank NV, roční přehled za rok 2009, kromě ABN AMRO Z a konsolidace soukromých kapitálových fondů, avšak včetně New HBU.
(58)
Za finanční rok 2009 vykázala ABN AMRO N ztrátu ve výši 117 milionů EUR. Tato ztráta byla zapříčiněna vyšším znehodnocením úvěrů, tlakem na úrokové rozpětí, vyššími poplatky souvisejícími s nizozemským systémem pojištění vkladů a náklady na rozdělení a integraci (24). Po vyloučení nákladů na rozdělení a integraci by společnost ABN AMRO N vykázala za rok 2009 malý čistý zisk ve výši 52 milionů EUR.
2.2.2 Společnost Fortis Bank Nederland (FBN)
(59)
Samostatně byla společnost FBN čtvrtou největší bankou na nizozemském trhu (po Rabobank, ING a ABN AMRO N, avšak před SNS REAAL).
(60)
Nizozemský stát (a předtím Fortis SA/NV) držel přímo 92,6 % akcií společnosti FBN, přičemž zbývající podíl ve výši 7,4 % ve formě prioritních akcií vlastnil investiční prostředek Fortis FBN(H) Preferred Investments BV. Nizozemský stát vlastnil v tomto investičním prostředku 70 % akcií, zatímco zbývajících 30 % bylo v rukou řady soukromých investorů (25). Prioritní akcie v soukromém vlastnictví měly nominální hodnotu ve výši 210 milionů EUR a (nekumulativní) dividendu ve výši 5,85 % (26).
(61)
Činnosti společnosti FBN byly rozděleny do tří segmentů - retailové bankovnictví, soukromé bankovnictví a obchodní bankovnictví.
(62)
Činnosti v oblasti retailového bankovnictví zahrnovaly tradiční činnosti v této oblasti (se sítí 157 poboček, [2 - 3] miliony zákazníků z řad fyzických osob a [20 000 - 60 000] zákazníků z řad malých a středních podniků), avšak rovněž Directbank (která prostřednictvím zprostředkovatelů nabízela hypoteční řešení) a produkty v oblasti financování spotřebitelských úvěrů a platebních karet Alfam resp. ICS.
(63)
Soukromé bankovnictví se rozvíjelo především pod značkou Fortis Mees Pierson a na segmentovaném základě nabízelo služby v oblasti správy majetku (realitní plánování, investice, úvěry a pojištění) pro [15 000 - 40 000] zákazníků v celém Nizozemsku.
(64)
V oblasti obchodního bankovnictví rozlišovala společnost FBN sedm různých dílčích divizí. V divizi „Komerční bankovnictví“ (1) měla společnost FBN 23 obchodních středisek, která nabízela různé produkty společnostem s obratem do výše 250 milionů EUR. Společnosti s obratem vyšším než 250 milionů EUR a rovněž veřejný sektor byly obsluhovány jinou divizí, „Korporátní a veřejné bankovnictví“ (2). Existovaly rovněž dílčí divize „Investiční bankovnictví“ (3) (27), „Specializované finanční služby“ (4) (28), „Energetika, komodity a doprava“ (5), „Světové trhy a institucionální bankovnictví“ (6) (29) a „Clearingové fondy a úschova“ (7) (30).
(65)
V tabulce č. 2 je shrnuta řada hlavních finančních údajů společnosti FBN:
Tabulka č. 2
Hlavní finanční údaje společnosti FBN
(v milionech EUR)
2006
2007
2008 (31)
2009
Celkový provozní příjem
3 473
3 553
3 096
2 171
Čistý zisk
1 157
1 296
-18 486
406
Návratnost vlastního kapitálu (norm.) (32)
20,1 %
8,9 %
4,9 %
0,7 %
Poměr nákladů a příjmů
50,5 %
54,2 %
64,9 %
84,2 %
Celková aktiva
209 749
272 378
184 203
189 785
Celkový vlastní kapitál
5 910
21 763
2 944
4 716
Rizikově vážená aktiva
66 995
75 850
70 932
53 730 (33)
Podíl kapitálu Tier 1
8,6 %
11,2 %
7,4 %
12,5 %
Celkový kapitálový poměr
10,5 %
11,2 %
11,2 %
16,7 %
Poměr úvěrů k vkladům
167 %
237 %
208 %
Zdroj: výroční zprávy společnosti FBN za roky 2008/2009.
(66)
V roce 2008 vykázala společnost FBN ztrátu ve výši 18,5 miliardy EUR, tato ztráta však byla do značné míry spojena s mimořádnými položkami. Společnost musela vykázat čistou ztrátu ze své účasti ve společnosti RFS Holdings a jejího prodeje ve výši 16,8 miliard EUR a rovněž jí vznikla škoda ve výši 922 milionů EUR (po odečtení daní) v divizi Prime Fund Solutions kvůli Madoffově podvodu (34). Čistý základní zisk po vyloučení těchto prvků činil 604 milionů EUR a byl dosažen téměř výlučně v prvním pololetí roku 2008.
(67)
V roce 2009 docílila společnost FBN čistý zisk ve výši 406 milionů EUR, čemuž napomohly dva mimořádné výnosy (hotovostní vyrovnání se společností Fortis Capital ve výši 362,5 milionu EUR a snížení rezerv o 16 milionů EUR v souvislosti s Madoffovým podvodem). Čistý základní zisk se snížil na 27 milionů EUR (35) (z částky ve výši 604 milionů EUR v roce 2008).
2.2.3 Skupina ABN AMRO
(68)
Skupina ABN AMRO, která vznikla spojením společností FBN a ABN AMRO Bank (tj. činnosti společnosti ABN AMRO N) dne 1. července 2010, seskupuje veškeré činnosti společností FBN a ABN AMRO N ve dvou zvláštních obchodních jednotkách, „Retailové a soukromé bankovnictví“ a „Komerční a obchodní bankovnictví“. Skupina měla v roce 2008 formální provozní příjem ve výši 7,15 miliardy EUR a formální celková aktiva ve výši 360 miliard EUR. Podle nejnovějších údajů (36) má skupina ABN AMRO celkový vlastní kapitál podle IFRS (37) ve výši 11,7 miliard EUR.
(69)
Skupina ABN AMRO je náležitě diverzifikována s provozním příjmem ve výši 4,2 miliardy EUR v oblasti „retailového a soukromého bankovnictví“ a s provozním příjmem ve výši 2,8 miliardy EUR v oblasti „komerčního a obchodního bankovnictví“. Ze zeměpisného hlediska pochází převážná část příjmů skupiny ABN AMRO (konkrétně [65 - 95] % celkové výše) z Nizozemska.
(70)
V oblasti „retailového a soukromého bankovnictví“ má integrovaná skupina ABN AMRO podíly na trhu ve výši [15 - 20] %, pokud jde o „hromadné retailové bankovnictví“, a [15 - 20] % (38) v případě „prémiového bankovnictví“ (39), což z ní činí třetí největší subjekt na nizozemském bankovním trhu z hlediska podílu na trhu. V oblasti soukromého bankovnictví (se značkou ABN AMRO Mees Pierson) je skupina ABN AMRO zdaleka největším subjektem na nizozemském trhu s podílem na trhu ve výši přibližně [30 - 40] % (40). V oblasti „komerčního a obchodního bankovnictví“ činí podíl skupiny ABN AMRO na trhu přibližně [15 - 25] % (41).
(71)
Skupina ABN AMRO již nezahrnuje New HBU a činnosti IFN v oblasti faktoringu, jež byly dne 1. dubna 2010 odprodány v rámci nápravného opatření v souvislosti se spojením.
(72)
Jako součást procesu restrukturalizace byly odprodány rovněž dvě malé divize společnosti FBN (konkrétně Intertrust a Prime Fund Solutions (dále jen „PFS“)) a tyto již nejsou součástí skupiny ABN AMRO.
(73)
V září 2009 prodala společnost FBN (a její partner Banque Générale du Luxembourg (dále jen „BGL“) (42)) divizi Intertrust specialistovi na soukromé kapitálové fondy, společnosti Waterland. Divize Intertrust je jedním z největších aktérů v oblasti celosvětové správy svěřeného majetku a řízení společností. Zaměstnává 1 000 odborníků v 19 zemích a má provozní příjem ve výši […] milionů EUR a rizikově vážená aktiva ve výši […] milionů EUR.
(74)
V květnu 2010 oznámila společnost FBN rovněž prodej divize PFS společnosti Credit Suisse. Divize PFS poskytuje služby fondů odvětví alternativní správy majetku, včetně administrativy, bankovnictví, úschovy a financování. Její zákazníci pocházejí z řad butikových správců aktiv i velkých globálních institucí, jako jsou penzijní fondy a státní investiční fondy. Divize PFS odpovídala za rezervu po zdanění ve výši 922 milionů EUR v souvislosti s Madoffovým podvodem, který společnost FBN zjistila v roce 2008. Divize PFS má příjmy ve výši […] milionů EUR a rizikově vážená aktiva ve výši […] milionů EUR.
(75)
Dne 4. března 2011 zveřejnila skupina ABN AMRO své výsledky za fiskální rok 2010 a vykázala čistou ztrátu ve výši 414 milionů EUR. Bez nákladů na rozdělení a integraci vykázala skupina ABN AMRO základní zisk ve výši 1 077 milionů EUR. Podíl základní kapitálové složky Tier 1 ke dni 31. prosince 2010 činil 10,4 %, podíl kapitálu Tier 1 byl 12,8 % a celkový kapitálový poměr pak 16,6 %. Po konzultaci s nizozemským státem vypracovala skupina ABN AMRO dividendovou politiku, jejímž cílem bylo vyplacení dividend ve výši 40 % vykázaného ročního zisku.
2.3 Popis plánu restrukturalizace z prosince 2009 a aktualizovaného plánu restrukturalizace z listopadu 2010
(76)
Dne 4. prosince 2009 poskytl nizozemský stát Komisi plán restrukturalizace z prosince 2009. Další informace byly poskytnuty v březnu 2010 (43). Základem obchodní koncepce vypracované v rámci plánu restrukturalizace z prosince 2009 je spojení společností FBN a ABN AMRO N. Skupina ABN AMRO, nová banka vzniklá na základě plánu restrukturalizace z prosince 2009, se zaměří na střední tržní segment v Nizozemsku (44) a bude působit v oblasti „retailového a soukromého bankovnictví“ a „komerčního a obchodního bankovnictví“.
(77)
Plán restrukturalizace z prosince 2009 vychází z poznatku, že kapitálové potřeby nesouvisely se základní výkonností společností FBN a ABN AMRO N, nýbrž spíše s nutností financovat jejich oddělení od mateřských společností a počáteční náklady na integraci v souvislosti se spojením.
(78)
Ve srovnávacím scénáři bez státní podpory se v plánu restrukturalizace z prosince 2009 uznává, že bez koordinovaného úsilí vlád zemí Beneluxu by společnost Fortis SA/NV vyhlásila úpadek, což by stáhlo dolů i společnosti FBN a ABN AMRO N.
(79)
Plán restrukturalizace z prosince 2009 obsahuje finanční výhledy pro období 2009-2012 s rozdělením divizí na retailové bankovnictví, soukromé bankovnictví v Nizozemsku, mezinárodní soukromé bankovnictví a komerční a obchodní bankovnictví. Pro rok 2012 vypočetla skupina ABN AMRO rovněž zisk z operací, který nezahrnuje náklady na přechod a předpokládá, že nákladové synergie již připadly na celý rok. Tyto výhledy byly poskytnuty pro základní scénář a pesimistický scénář.
(80)
Dne 8. listopadu 2010 aktualizoval nizozemský stát v plánu restrukturalizace z listopadu 2010 finanční výhledy uvedené v plánu restrukturalizace z prosince 2009 pro období do roku 2012, včetně dodatečných výhledů pro rok 2013.
(81)
V základním scénáři vychází nizozemský stát z předpokladu, že objemy obchodu porostou v souladu s inflací. Náklady na zaměstnance podle předpokladů porostou o [1 - 6] % ročně a ostatní náklady o něco mírněji, tj. o [1 - 5] % ročně. Nizozemský stát rovněž předpokládá, že se rezervy skupiny ABN AMRO na úvěrové ztráty začnou snižovat z vysoké úrovně, která byla vykázána v roce 2009.
(82)
Podle základního scénáře obsaženého v plánu restrukturalizace z listopadu 2010 dosáhne skupina ABN AMRO roce 2010 záporného čistého výsledku ve výši […] milionů EUR, než se od roku 2011 vrátí k zisku (tj. v roce 2011 zisk ve výši […] milionů EUR).
(83)
V roce 2012 a 2013 se očekává, že se čisté zisky skupiny ABN AMRO zvýší na […] milionů EUR resp. […] milionů EUR, což se projeví v návratnosti vlastního kapitálu (45) ve výši přibližně […] %. Zlepšení ziskovosti skupiny ABN AMRO je založeno na vyšším provozním příjmu (který by se měl po slabém údaji za rok 2009 zlepšit), programu snižování nákladů, podle něhož by se měly náklady snižovat rychlostí 1,1 miliardy EUR před zdaněním ročně, a normalizaci rezerv na úvěrové ztráty po dosažení nejvyšší hodnoty v roce 2009. V roce 2013 se poměr mezi náklady a příjmy skupiny ABN AMRO odhaduje na […] %.
(84)
Základní scénář
Tabulka č. 3
2009 (skuteč-nost)
2010 (O (46))
2011 (O)
2012 (O)
2012 z činností (O)
2013 (O)
Provozní příjem
7 039
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Čisté úrokové výnosy
4 528
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Čisté příjmy z poplatků a provizí
1 933
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Ostatní příjmy
849
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Provozní výdaje
-5 568
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Provozní výdaje - beze změn
-5 258
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Provozní výdaje - přechod
- 310
(…)
(…)
(…)
Provozní výsledek
1 471
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Znehodnocení úvěrů
-1 585
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Zisk před zdaněním
- 114
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Daně a menšinové podíly
45
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Čistý zisk
-68
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Základní čistý zisk
(bez nákladů na přechod)
163
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
(85)
V pesimistickém scénáři uvedeném v plánu restrukturalizace z listopadu 2010 vycházel nizozemský stát z opatrnějších předpokladů než v základním scénáři. Použil úroková rozpětí, která byla o 7,5 % nižší než v základním scénáři, obezřetnější odhady provizí a poplatků (růst o 4 % ročně na rozdíl od 7 % v základním scénáři), nižší synergie (dopad na zisk v roce 2013 ve výši -[…] milionů EUR) a o 15 % nižší míru snižování rezerv na úvěrové ztráty (dopad na zisk v roce 2013 ve výši -[…] milionů EUR).
(86)
Ačkoliv tyto opatrnější údaje vedly k nižším výsledkům, skupina ABN AMRO by byla přesto schopna docílit zisku. Pesimistický scénář předpokládá základní čistý zisk v roce 2012 ve výši […] milionů EUR a v roce 2013 […] milionů EUR (v porovnání s […] miliony EUR resp. […] miliony EUR v základním scénáři).
(87)
V plánu restrukturalizace z prosince 2009 se nizozemský stát zabýval rovněž strategií odchodu a zdůraznil, že nemá v úmyslu zůstat dlouhodobým investorem skupiny ABN AMRO.
(88)
V dopise ze dne 20. srpna 2010 poskytl nizozemský stát Komisi podrobnější údaje o své strategii odchodu. Nizozemský stát objasnil, že zvažuje převedení ve formě prvotní veřejné nabídky (47), nechává však otevřené i jiné možnosti, jako je soukromý prodej investorovi nebo účastníkovi trhu. V dopise ze dne 20. srpna 2010 nizozemský stát uvedl, že první podíl ve výši mezi [0 - 50] a [10 - 60] % by mohl být k dispozici pro prvotní veřejnou nabídku nejdříve v […], načež by v roce 2015 následovala druhá nabídka na podíl ve výši mezi [0-50] a [10-60] %. Nizozemský stát chce získat zpět svou původní investici navýšenou o náklady na financování ve výši [2 - 5] %. Nizozemský stát má v úmyslu snížit svůj podíl ve skupině ABN AMRO na nejvýše [25 - 65] %, pokud možno do konce roku [2014 - 2018]. Nizozemský stát je zcela odhodlán k úplnému odchodu. Konečné rozhodnutí o prvotní veřejné nabídce je na nizozemském ministrovi financí a bude záviset na situaci na trhu, „připravenosti“ skupiny ABN AMRO na prvotní veřejnou nabídku a očekávaných výnosech. Nizozemská vláda zveřejnila svou strategii odchodu dne 24. ledna 2011 (48).
(89)
Plán restrukturalizace z prosince 2009 (a rovněž aktualizovaný plán restrukturalizace z listopadu 2010) prokazuje, že po provedení všech opatření státní podpory bude skupina ABN AMRO dostatečně vybavena kapitálem. Během období restrukturalizace by měl být podíl kapitálu Tier 1 mezi rokem 2009 a 2012 výrazně nad […] % a v roce 2013 se dále zvýšit na […] %.
(90)
V plánu restrukturalizace z prosince 2009 nizozemský stát objasnil, že skupina ABN AMRO již odprodala řadu podniků. Kromě prodeje New HBU a IFN v rámci nápravného opatření v souvislosti se spojením odprodaly společnosti ABN AMRO N a FBN rovněž divize Intertrust a PFS.
(91)
V porovnání se skupinou ABN AMRO připadá na divize Intertrust a PFS společně [0 - 5] % odhadovaného celkového provozního příjmu, [0 - 5] % nákladů a [0 - 5] % rizikově vážených aktiv.
(92)
Během procesu restrukturalizace uskutečnila společnost FBN rovněž akvizici s cílem odstranit nesoulad vyplývající z rozdělení společnosti Fortis SA/NV. Společnost FBN byla právoplatným vlastníkem OJ Zprostředkovatelství, clearingové fondy a úschova a všech kanceláří souvisejících s tímto podnikáním vyjma kanceláře v Chicagu, která zůstala součástí společnosti Fortis Bank SA/NV. K odstranění nesouladu vyplývajícího z rozdělení získala společnost FBN dne 31. července 2009 od společnosti Fortis Bank SA/NV pobočku Fortis Clearing Americas v Chicagu za cenu ve výši přibližně […] milionů USD.
2.4 Popis opatření
(93)
K určení jednotlivých opatření státní podpory použije Komise v tomto rozhodnutí stejná písmena jako v rozhodnutí ze dne 5. února 2010.
2.4.1. Opatření, na něž se vztahovalo rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009
(94)
Dne 3. října 2008 získal nizozemský stát od společnosti Fortis SA/NV společnost FBN (včetně ABN AMRO N) za částku ve výši 12,8 miliardy EUR (dále jen „opatření X“). S ohledem na toto opatření Komise nezahájila řízení, jelikož toto opatření samo o sobě neposkytlo společnosti FBN státní podporu, ačkoli bylo součástí transakce poskytující státní podporu společnosti FBN (viz 32. bod odůvodnění rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009).
(95)
V době, kdy nizozemský stát získal společnost FBN, byla tato společnost velmi závislá na společnosti Fortis Bank SA/NV, pokud jde o financování. Za účelem zajištění úplného oddělení společnosti FBN od společnosti Fortis Bank SA/NV bylo nutné, aby nizozemský stát ukončil finanční vztah mezi společnostmi FBN a Fortis Bank SA/NV. V zájmu přerušení stávajících vazeb poskytl nizozemský stát společnosti FBN dne 3. října 2008 krátkodobou likvidní facilitu ve výši 45 miliard EUR (dále jen „opatření Y1“). Tato likvidní facilita umožnila společnosti FBN splatit společnosti Fortis Bank SA/NV krátkodobé úvěry ve výši 34 miliard EUR. Nizozemský stát v rámci tzv. „novace“ rovněž nahradil společnost Fortis Bank SA/NV jakožto poskytovatele dlouhodobých úvěrů společnosti FBN s nominální částkou ve výši 16,1 miliardy EUR (dále jen „opatření Y2“) (49).
(96)
Krátkodobá likvidní facilita, na niž se vztahovalo opatření Y1, existovala do konce června 2009. V době trvání tohoto opatření se protiplnění několikrát změnilo. V období mezi 6. říjnem 2008 a 23. říjnem 2008 poskytl nizozemský stát společnosti FBN krátkodobé financování se sazbou EONIA (50) (u výpůjček denních peněz s částkou nejvýše 5 miliard EUR) nebo EURIBOR (51) (u dlouhodobější likvidity s částkou nejvýše 40 miliard EUR) bez jakéhokoli dalšího rozpětí. Po dni 23. října 2008 existovalo krátké období (do 5. listopadu 2008), během něhož nizozemský stát uplatňoval sazbu EONIA + 50 bazických bodů a EURIBOR + 50 bazických bodů. Během tohoto druhého období se toto ujednání nadále týkalo částek v maximální výši 5 miliard EUR v případě denní likvidity a 40 miliard EUR u dlouhodobější likvidity. V období od 5. listopadu 2008 do 1. března 2009 změnil nizozemský stát protiplnění na sazbu EONIA + 25 bazických bodů u výpůjček denních peněz a EURIBOR + 25 bazických bodů u úvěrů se splatností (52) do 3 měsíců a EURIBOR + 50 bazických bodů u úvěrů se splatností delší než 3 měsíce (53). Po dni 1. března 2009 vyvinul nizozemský stát dvoustupňový systém vybízející společnost FBN k snižování závislosti na státu. První tranše finančních prostředků (bez ohledu na splatnost) byla poskytnuta se sazbou EURIBOR + 25 bazických bodů, jakmile však byla tato prahová hodnota překročena, mohla společnost FBN získat další likviditu pouze se sazbou EURIBOR + 50 bazických bodů (54). Výše celkové likvidní facility a výše první prahové hodnoty se postupně snižovaly. Dne 9. července 2009 nizozemský stát Komisi informoval, že společnost FBN splatila státu veškeré krátkodobé úvěry.
(97)
Dlouhodobé úvěry, které byly postoupeny nizozemskému státu (opatření Y2), činily 16,1 miliardy EUR, včetně kapitálu Tier 2 ve výši 8,15 miliardy EUR (z toho 3 miliardy EUR nad rámec Tier 2) a prioritních půjček ve výši 7,95 miliardy EUR.
(98)
Dne 24. prosince 2008 získal nizozemský stát od společnosti FBN společnost ABN AMRO N za částku ve výši 6,5 miliard EUR (dále jen „opatření Z“). Nizozemský stát nezaplatil hotově, nýbrž zrušením dlouhodobých pohledávek ve výši 6,5 miliard EUR, které získal v rámci integrovaných transakcí ze dne 3. října 2008 jako součást opatření Y2. Jinými slovy, nizozemský stát upustil od vymáhání pohledávek vůči společnosti FBN ve výši 6,5 miliardy EUR, aby tímto způsobem zaplatil za společnost ABN AMRO N (55).
2.4.2. Opatření, na něž se vztahovalo rozhodnutí ze dne 5. února 2010
(99)
Některá opatření, na něž se vztahovalo rozhodnutí ze dne 5. února 2010 (56), byla Komisi oznámena v červenci 2009 a zbytek v lednu 2010. V červenci 2009 oznámil nizozemský stát nástroj k snížení kapitálových požadavků (dále jen „opatření A“ s účinkem v podobě snížení kapitálových požadavků o 1,7 miliardy EUR), povinně převoditelný cenný papír v hodnotě 500 milionů EUR (dále jen „opatření B1“) a druhou tranši povinně převoditelných cenných papírů v hodnotě 300 milionů EUR („opatření B2“).
(100)
V lednu 2010 oznámil nizozemský stát další kapitálová opatření v hodnotě 4,39 miliardy EUR. Nizozemský stát upsal další povinně převoditelné cenné papíry v hodnotě 2,28 miliardy EUR k pokrytí dodatečných nákladů na rozdělení (780 milionů EUR, dále jen „opatření B3“), nedostatku kapitálu v důsledku prodeje New HBU (300 milionů EUR, dále jen „opatření B4“) a nákladů na integraci (1,2 miliardy EUR, dále jen „opatření B5“). S cílem zajistit ve společnosti FBN soulad kapitálu Tier 1 s požadavky stanovenými v právních předpisech přeměnil nizozemský stát kapitál Tier 2 společnosti FBN ve výši 1,35 miliardy EUR, který již vlastnil, na kapitál Tier 1 (dále jen „opatření C“). Nizozemský stát vyplatil rovněž ostatním členům konsorcia v hotovosti částku ve výši 740 milionů EUR (dále jen „opatření D“), jak se předpokládalo v dohodě akcionářů konsorcia, k vypořádání závazků, které se objevily teprve v průběhu rozdělování. Nizozemský stát poskytl rovněž záruku za křížové závazky vyplývající z prodeje New HBU (dále jen „opatření E“).
(101)
Nizozemský stát prostřednictvím swapu úvěrového selhání prodal zajištění úvěrových rizik nizozemského hypotečního portfolia společnosti ABN AMRO N představující přibližně [30 - 80] % celkového hypotečního portfolia společnosti ABN AMRO N. Toto opatření vedlo k snížení rizikově vážených aktiv společnosti ABN AMRO N.
(102)
Jako protiplnění za zajištění úvěrových rizik obdržel nizozemský stát roční poplatek ve výši 51,5 bazického bodu (vypočteno jako procento hodnoty portfolia na začátku každého referenčního období).
(103)
Poplatek byl vypočítán pomocí ekvivalenční metody. Nizozemský stát určil, kolik kapitálu by mohla společnost ABN AMRO N uvolnit v důsledku nástroje k snížení kapitálových požadavků (konkrétně 1,7 miliardy EUR na základě požadavků rámce Basilej I, které platily v době provedení nástroje k snížení kapitálových požadavků), a poté byla vypočtena návratnost tohoto uvolněného kapitálu ve výši 10 % (tj. 10 % z částky 1,7 miliardy EUR), což odpovídalo 51,5 bazického bodu z počáteční hodnoty portfolia ve výši 34,5 miliardy EUR.
(104)
Společnost ABN AMRO N udržovala každoročně tranši první ztráty ve výši 20 bazických bodů (vypočteno jako procento počáteční hodnoty portfolia).
(105)
Společnosti ABN AMRO N zůstal vertikální podíl ve výši 5 % zbývajících rizik.
(106)
Cena nástroje týkajícího se zajištění úvěrových rizik by se neupravila ani tehdy, až společnost ABN AMRO N plně přijme kapitálové požadavky rámce Basilej II, třebaže účinek nástroje k snížení kapitálových požadavků by pak byl podstatně nižší.
(107)
Smlouva o swapu úvěrového selhání měla v zásadě sedmiletou dobu platnosti, společnost ABN AMRO N však měla možnost smlouvu vypovědět, což jí umožňovalo smlouvu ukončit k několika předem stanoveným referenčním datům (například říjen 2010, leden 2011 a leden 2012) (57).
(108)
Podle dohody akcionářů konsorcia měli tři partneři konsorcia zajistit, aby společnost ABN AMRO Z měla i nadále dostatek kapitálu. V této souvislosti měl nizozemský stát přispět částkou ve výši 2,2 miliard EUR k pokrytí nedostatku kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z. Cílem nástroje k snížení kapitálových požadavků bylo umožnit společnosti ABN AMRO N, aby se podílela na tomto příspěvku ve výši 2,2 miliardy EUR určeném pro společnost ABN AMRO Z.
(109)
Nizozemský stát upřednostnil neobvyklé řešení v podobě nástroje k snížení kapitálových požadavků oproti tradičnímu navýšení kapitálu, jelikož před rozdělením nemohl ve společnosti ABN AMRO Bank odlišit účelově vázané kapitálové příspěvky (ring-fencing). Jinými slovy, jelikož společnost ABN AMRO N nebyla samostatným právním subjektem, mohli by vklad kapitálu do společnosti ABN AMRO Bank využít rovněž další dva členové konsorcia. Toto jednání by mohlo mít vážné důsledky zejména v případě více zátěžových scénářů.
(110)
Když došlo k rozdělení, stala se společnost ABN AMRO N samostatným právním subjektem (nová ABN AMRO Bank). Nizozemský stát nesl podle dohody akcionářů konsorcia i nadále odpovědnost za pokrytí nedostatku kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z ve výši 2,2 miliardy EUR. Nizozemský stát se rozhodl, že by společnost ABN AMRO N měla využít hotovost z nástrojů v podobě povinně převoditelných cenných papírů (opatření B3, nakolik souviselo s obezřetnostním rozpětím ve výši 500 milionů EUR, a částka ve výši 1,2 miliardy EUR z opatření B5) s cílem vložit do společnosti ABN AMRO Z částku ve výši 1,7 miliardy EUR, a současně v nové ABN AMRO Bank zachoval nástroj k snížení kapitálových požadavků k pokrytí obezřetnostního rozpětí ve výši 500 milionů EUR a nákladů na integraci ve výši 1,2 miliardy EUR.
(111)
Dne 15. října 2010 ABN AMRO Bank a nizozemský stát oznámily, že nástroj k snížení kapitálových požadavků bude ke dni 30. října 2010 ukončen. Jelikož společnost ABN AMRO Bank již mezitím zavedla požadavky rámce Basilej II, byl nástroj k snížení kapitálových požadavků méně zajímavý a méně nutný (58).
(112)
Jelikož nástroj k snížení kapitálových požadavků nepostačoval k úplnému pokrytí nedostatku kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z ve výši 2,2 miliardy EUR, poskytl nizozemský stát společnosti ABN AMRO Bank další kapitál prostřednictvím povinně převoditelného cenného papíru.
(113)
Tento povinně převoditelný cenný papír byl hodnocen jako hybridní kapitál Tier 1 s kupónem 10 % a v době oddělení společnosti ABN AMRO N od ABN AMRO Bank se automaticky přeměnil na akcie společnosti ABN AMRO II. Od tohoto okamžiku se považoval za základní kapitál Tier 1. K přeměně došlo v nominální hodnotě (59). Toto opatření společnosti ABN AMRO II (přejmenované na ABN AMRO Bank) umožnilo poskytnout společnosti ABN AMRO Z částku ve výši 500 milionů EUR.
(114)
K uhrazení nákladů souvisejících s oddělením společnosti ABN AMRO N od ABN AMRO Bank upsal nizozemský stát další povinně převoditelné cenné papíry. První tranše ve výši přibližně 300 milionů EUR (opatření B2) byla oznámena v červenci 2009 a zbytek (konkrétně 780 milionů EUR) byl oznámen v lednu 2010 (opatření B3).
(115)
Celková částka ve výši 1,08 miliardy EUR (tj. opatření B2 a B3 společně) byla zapotřebí k uhrazení těchto nákladů:
-
náležitě vymezené náklady na rozdělení ve výši 480 milionů EUR;
-
náklady na vytvoření oddělení peněžního trhu ve výši 90 milionů EUR a
-
částka ve výši 500 milionů EUR k zajištění obezřetnostního rozpětí.
(116)
Nizozemský stát poskytl další rozpis nákladů na rozdělení ve výši 480 milionů EUR. Tyto náklady souvisely s křížovými závazky ([0 - 200] milionů EUR), přidělením rizik ([0 - 200] milionů EUR), odkupem směnek souvisejících se sekuritizací ([0 - 200] milionů EUR), převodem tržních rizik zákazníků společnosti ABN AMRO N spojených s obchodováním ze společnosti ABN AMRO R ([0 - 200] milionů EUR), ukončením nástroje k snížení kapitálových požadavků ([0 - 200] milion EUR) a ostatními náklady spojenými s rozdělením a likvidací ([0 - 300] milionů EUR).
(117)
Po oddělení od mateřské společnosti ABN AMRO Bank potřebovala společnost ABN AMRO II zřídit vlastní oddělení peněžního trhu, což stálo 90 milionů EUR.
(118)
Nizozemský stát mimoto vložil další kapitál ve výši 500 milionů EUR s cílem zajistit, aby společnost ABN AMRO N mohla působit v určitém rozpětí nad minimálními kapitálovými požadavky.
(119)
Společnosti FBN a ABN AMRO N se mohly spojit teprve po odstranění problémů vyplývajících ze spojení, jež byly uvedeny v rozhodnutí o spojení. Nizozemský stát proto rozhodl o prodeji New HBU a IFN společnosti Deutsche Bank. Tato transakce však vedla k dodatečné potřebě kapitálu ve výši 470 milionů EUR, kterou nemohla v plné výši pokrýt společnost ABN AMRO N sama. Nizozemský stát se rozhodl pomoci a vložil částku ve výši 300 milionů EUR v podobě povinně převoditelného cenného papíru (60).
(120)
Aby bylo možno provést spojení, musely společnosti ABN AMRO N a FBN (a po spojení skupina ABN AMRO) uhradit počáteční náklady na integraci ve výši 1,2 miliardy EUR (po zdanění) související s náklady na propuštění zaměstnanců pro nadbytečnost, integraci platforem IKT a restrukturalizaci sítě poboček. Jelikož společnosti ABN AMRO N a FBN nebyly schopny financovat tyto náklady samy, rozhodl se nizozemský stát vložit kapitál v podobě povinně převoditelného cenného papíru (61).
(121)
Společnost FBN musela zvýšit svůj kapitál Tier 1 poté, co DNB (62) oznámil nedostatek kapitálu Tier 1 ve výši přibližně 1,26 miliardy EUR. Po oddělení od své mateřské společnosti Fortis SA/NV musela společnost FBN vynaložit rovněž částku ve výši 90 milionů EUR na uhrazení nákladů souvisejících se zřízením oddělení finanční správy, modely založenými na požadavcích rámce Basilej, licencemi a poradenskými službami.
(122)
Nizozemský stát poskytl tento dodatečný kapitál přeměnou dluhu Tier 2 s nominální hodnotou ve výši 1,35 miliardy EUR na kapitál Tier 1. Transakce proto nezahrnovala žádnou novou peněžní hotovost (63).
(123)
Když členové konsorcia v roce 2007 sjednávali akvizici společnosti ABN AMRO Holding, uvědomovali si, že v té době nejsou ještě známy všechny skutečnosti. Dohoda akcionářů konsorcia proto obsahovala řadu obecných zásad týkajících se splnění určitých platebních povinností, které vzniknou teprve během procesu rozdělování. Přesné částky vyplynuly z jednání, jichž se účastnil nizozemský stát (a před ním společnost Fortis SA/NV).
(124)
Celková částka ve výši 740 milionů EUR souvisí s:
(…)
Tento odliv hotovosti je částečně vyrovnán skutečností, že nizozemský stát obdržel od ostatních členů konsorcia […] v souvislosti s uvízlými náklady.
(125)
Tyto platby pro ostatní členy konsorcia (konkrétně 740 milionů EUR) byly vyplaceny v hotovosti, částečně přímo ostatním členům konsorcia a částečně společnosti ABN AMRO Bank (nyní RBS NV).
(126)
I po odprodeji New HBU budou společnosti ABN AMRO Bank (nyní RBS NV) a ABN AMRO II (nebo její právní nástupci) nadále odpovědné vůči věřitelům New HBU, pokud New HBU nebude moci plnit své povinnosti vůči vlastním věřitelům. Obdobně bude New HBU čelit křížovým závazkům vůči věřitelům společností ABN AMRO Bank a ABN AMRO II. Jelikož křížové závazky měly původ v prodeji New HBU vyplývajícím z rozhodnutí společnosti ABN AMRO II a jejích akcionářů, bylo rovněž jejich odpovědností nalézt řešení. Navrhované řešení znamenalo, že se nizozemský stát a Deutsche Bank (tj. kupec New HBU) dohodly na tom, že se New HBU a ABN AMRO II vzájemně odškodní za tyto křížové závazky tím, že si vzájemně poskytnou zajištění s cílem snížit kapitálové požadavky stanovené v právních předpisech na požadovaných 20 %. V důsledku této dohody musela společnost ABN AMRO II poskytnout zajištění New HBU ve výši 950 milionů EUR (postupně se snižující s tím, jak podkladové závazky nabudou splatnosti) za závazky New HBU vůči společnostem ABN AMRO II a ABN AMRO Bank (nyní RBS NV). Jelikož společnost ABN AMRO II neměla prostředky na poskytnutí potřebného zajištění za závazky vůči společnosti ABN AMRO Bank (nyní RBS NV), poskytl stát protizávazek odškodnění v podobě záruky za dluh společnosti ABN AMRO Bank (nyní RBS NV).
(127)
Nizozemský stát toto riziko ocenil tak, jako kdyby se jednalo o státní záruku za podřízený dluh společnosti ABN AMRO Bank (nyní RBS NV). Cena (založená na doporučení Evropské centrální banky (dále jen „ECB“) o stanovení cen za rekapitalizaci (64)) byla stanovena ve výši 200 bazických bodů s připočtením průměrného rozpětí swapu úvěrového selhání (65).
(128)
V tabulce č. 4 jsou shrnuta opatření, která jsou posouzena v tomto rozhodnutí. Sloupec „Důvod“ je stejný jako v tabulce č. 1 v 57. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 5. února 2010. Jak je uvedeno v 110. bodě odůvodnění, po oddělení společnosti ABN AMRO N od ABN AMRO Bank dne 6. února 2010 došlo ke změně opatření a jejich cílů. Opatření A bylo konkrétně od tohoto dne používáno k dosažení cílů opatření B3 (pokud jde o obezřetnostní rozpětí) a opatření B5 a naopak.
Tabulka č. 4
Opatření státní podpory
Popis
Výše
(v miliardách EUR)
Důvod
Právní subjekt, jemuž je opatření určeno
Opatření, na něž se vztahovalo rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009
Y1
Krátkodobé financování
45
FBN
Y2
Dlouhodobé financování
16,1
FBN (za účelem splátky pro společnost Fortis Bank SA/NV)
Z
Nabytí ABN AMRO N
6,5
FBN (kupní cena uhrazena tak, že bylo upuštěno od vymáhání pohledávky)
Kapitálová opatření, která byla oznámena v červenci 2009 a provedena v období červenec/srpen 2009
Opatření A
Nástroj k snížení kapitálových požadavků
Swap úvěrového selhání - zajištění úvěrových rizik portfolia ve výši 34,5 miliardy EUR (s účinkem v podobě snížení kapitálových požadavků o 1,7 miliardy EUR)
Pokrytí nedostatku kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z
ABN AMRO Bank (nyní RBS NV) a ke dni rozdělení převod na ABN AMRO II (nyní ABN AMRO Bank)
Opatření B1
Povinně převoditelný cenný papír
0,5
Opatření B2
Povinně převoditelný cenný papír
0,3
První tranše nákladů na rozdělení
ABN AMRO Bank NV (nyní RBS NV) a ke dni rozdělení převod na ABN AMRO II (nyní ABN AMRO Bank)
Další kapitálová opatření, která byla oznámena v lednu 2010
Opatření B3
Povinně převoditelný cenný papír
0,78
Druhá tranše nákladů na rozdělení a obezřetnostní rozpětí ve výši 0,5 miliardy EUR
967 milionů EUR uhrazených společnosti ABN AMRO Bank (nyní RBS NV) a poté ke dni rozdělení převedených na ABN AMRO II (nyní ABN AMRO Bank), zbytek zaplacen přímo společnosti ABN AMRO II
Opatření B4
Povinně převoditelný cenný papír
0,3
Dopad prodeje New HBU na kapitál
Opatření B5
Povinně převoditelný cenný papír
1,2
Náklady na integraci
Opatření C
Přeměna kapitálu Tier 2 na vlastní kapitál
1,35
Nedostatek kapitálu Tier 1 na úrovni společnosti FBN
FBN
Opatření D
Platba v hotovosti partnerům v konsorciu
0,74
Platební povinnosti vyplývající z dohody akcionářů konsorcia
Ostatní partneři v konsorciu/ABN AMRO Bank (nyní RBS NV)
Opatření E
Záruka za závazky ve výši 950 milionů EUR
0,95
Křížové závazky vyplývající z prodeje New HBU
ABN AMRO II (nyní ABN AMRO Bank)
3. DŮVODY ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
3.1 Důvody zahájení řízení v rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009
(129)
V rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 zahájila Komise řízení, jelikož měla důvod se domnívat, že opatření Y1, Y2 a Z (66) představovala státní podporu pro společnosti FBN a ABN AMRO N. Komise měla za to, že tato opatření společnostem FBN a ABN AMRO N umožnila setrvat na trhu a pokračovat v činnosti. Měla důvod se domnívat, že tato opatření poskytla společnostem FBN a ABN AMRO N selektivní výhodu.
(130)
V 29. a 30. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 Komise uvedla, že opatření X, Y1 a Y2 jsou součástí téže kupní smlouvy, jejímž cílem bylo oddělit společnost FBN od zbytku společnosti Fortis SA/NV. Rozhodnutí ze dne 3. prosince 2008 již obsahovalo závěr, že uzavřením této smlouvy dne 3. října 2008 nejednal nizozemský stát jako běžný investor v tržním hospodářství.
(131)
V 33. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 Komise uvedla, že opatření Y1 je pro společnost FBN zjevně výhodné, poněvadž ta obdržela částku financování, jež by nemohla získat na trzích, jelikož na trzích panoval v té době naprostý chaos. Vzhledem k této mimořádné situaci na trhu měla Komise rovněž pochybnosti, zda by úrokové sazby, které požadoval nizozemský stát, byly přijatelné pro soukromého investora. Komise rovněž uvedla, že výhodu pro společnost FBN představovala i solidnost nového poskytovatele finančních prostředků. Společnost FBN již nebyla závislá na společnosti v problémech s omezenou likviditou, jako byla společnost Fortis SA/NV, nýbrž obdržela financování od nizozemského státu.
(132)
Komise měla pochybnosti, zda je opatření Y1 slučitelné se sdělením Komise - Použití pravidel pro poskytování státní podpory na opatření přijatá ve vztahu k finančním institucím v souvislosti se současnou globální finanční krizí (dále jen „sdělení o bankovnictví“) (67), jelikož nebylo přiměřené ani omezené na nezbytné minimum. V 52. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 byly uvedeny zejména obavy ohledně slučitelnosti těchto prvků: 1. protiplnění, které poskytla společnost FBN, 2. maximální doba, během níž mohla společnost FBN využívat financování, 3. maximální doba splatnosti dotyčných nástrojů a 4. objem likvidní facility.
(133)
Komise rovněž uvedla, že by opatření Y2 mohlo obsahovat prvky státní podpory, pokud by se společnost Fortis Bank SA/NV v době akvizice nacházela v situaci, kdy se požadovalo okamžité splacení dlouhodobých půjček, dojde-li ke změně vlastnictví společnosti FBN. Pokud by skutečně existovalo ustanovení o splacení v případě změny vlastnictví, umožnilo by opatření Y2 společnosti FBN využívat dlouhodobé půjčky s úrokovými sazbami, které platily v době před vypuknutím krize. Opatření Y2 znamenalo, že společnost FBN nemusela hledat alternativní financování za podmínek, které na trhu převládaly v té době. Jelikož společnost Fortis Bank SA/NV byla oprávněna požádat o splacení, rozhodl se nizozemský stát poskytnout dlouhodobé půjčky, aby nevznikly problémy s krátkodobými půjčkami. V rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 proto Komise vyslovila obavy, že opatření Y2 obsahovalo státní podporu po delší období, než bylo nezbytně nutné. Aby mohla Komise posoudit důsledky opatření Y2 z hlediska státní podpory, požádala nizozemský stát, aby jí poskytl více informací o podmínkách předčasného splacení, které byly obsaženy v dlouhodobých úvěrových smlouvách.
(134)
V 54. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 uvedla Komise rovněž pochybnosti, zda nizozemský stát přijal v souladu s bodem 27 oznámení o bankovnictví dostatečná opatření, aby omezil neoprávněné narušení hospodářské soutěže.
(135)
Komise se rovněž obávala, že společnost ABN AMRO N měla (případně nepřímo) prospěch z opatření týkajících se likvidity, která byla provedena ve prospěch společnosti FBN. Požádala proto nizozemský stát, aby jí poskytl více informací o finanční situaci společnosti ABN AMRO N a její strategii financování.
(136)
Co se týká opatření Z, Komise měla pochybnosti, zda nizozemský stát zaplatil společnosti FBN za nabytí společnosti ABN AMRO N tržní cenu. Komise podotkla, že nizozemský stát zaplatil více, než bylo uvedeno ve zprávě o ocenění „na základě stávajících tržních podmínek“ ze dne 3. října 2008, kterou vyhotovil odborník nizozemského státu pro oblast oceňování […] a která byla zmíněna v 2. bodě odůvodnění. Komise mimoto poznamenala, že nizozemský stát nepoužil opravný koeficient s cílem zohlednit pokles na trhu cenných papírů, k němuž došlo mezi říjnem a prosincem 2008 a který byl obzvláště výrazný u cenných papírů bank. Pokud nizozemský stát zaplatil při koupi společnosti ABN AMRO N vyšší cenu, než byla tržní cena, rovnalo se opatření Z státní podpoře, která pomohla rekapitalizovat společnost FBN.
(137)
Komise v rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 rovněž uvedla, že nizozemský stát dosud nepředložil hodnocení společností FBN a ABN AMRO N ze strany DNB. Nizozemský stát neposkytl rovněž plán obnovení životaschopnosti ani plán restrukturalizace s podrobnými finančními výhledy. Jelikož nebyl k dispozici plán obnovení životaschopnosti ani plán restrukturalizace, nemohla Komise určit, zda měly společnosti ABN AMRO N a FBN v důsledku opatření X, Y1, Y2 a Z dostatek kapitálu a byly schopny dosáhnout přijatelné úrovně ziskovosti.
3.2 Důvody rozšíření řízení v rozhodnutí ze dne 5. února 2010
(138)
Když nizozemský stát oznámil dne 17. července 2009 a 15. ledna 2010 další opatření ve prospěch společností FBN a ABN AMRO N jako opatření, která nepředstavují státní podporu, měla Komise obavy, zda některá z těchto dodatečných opatření nepředstavují další státní podporu pro společnosti FBN a ABN AMRO N.
(139)
V rozhodnutí ze dne 5. února 2010 Komise uvedla, že podle dohody akcionářů konsorcia měl nizozemský stát řadu povinností, jež nebyly povinnostmi společnosti ABN AMRO N. Opatření, která nizozemský stát přijal, aby dodržel své závazky podle dohody akcionářů konsorcia (zejména povinnost hradit náklady společnosti ABN AMRO Z a povinnost oddělit společnost ABN AMRO N od ABN AMRO Bank), nevypadala na první pohled jako státní podpora pro společnost ABN AMRO N.
(140)
Komise uvedla, že se zdá, že opatření A a B1 byla určena v prvé řadě na pokrytí nedostatku kapitálu společnosti ABN AMRO Z, současně však Komisi nebylo jasné, zda neexistovala rovněž nepřímá výhoda pro hospodářské činnosti společnosti ABN AMRO N. V tomto ohledu chtěla Komise vědět, zda byly společnosti ABN AMRO N a ABN AMRO Z (bez postavení samostatného právního subjektu) dostatečně vzájemně odlišeny. Komise chtěla obdržet rovněž více informací o důvodech nedostatečného kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z a například o převodu akcií společnosti Unicredito ze společnosti ABN AMRO Z na ABN AMRO N. Komise měla rovněž otázky týkající se odměny, kterou společnost ABN AMRO N platila společnosti ABN AMRO Z za plnění funkcí ústředí. Komise měla podezření, že přinejmenším částečně byla nedostatečná kapitalizace společnosti ABN AMRO Z spojena se skutečností, že společnost ABN AMRO N neplatila za služby ústředí poskytované společností ABN AMRO Z tržní cenu.
(141)
Ačkoliv oddělení společnosti ABN AMRO N od ABN AMRO Bank je podle dohody akcionářů konsorcia povinností nizozemského státu, nemohla Komise vyloučit, že by státní rekapitalizace financující náklady na rozdělení mohla být státní podporou. Komise rovněž podotkla, že ne všechny náklady zařazené jako náklady na rozdělení byly v přísném slova smyslu spojeny s povinnostmi týkajícími se rozdělení, které byly popsány v dohodě akcionářů konsorcia. Komise podotkla, že kategorie „náklady na rozdělení“ zahrnovala částku ve výši 500 milionů EUR, která byla zapotřebí k tomu, aby bylo ve skupině ABN AMRO zajištěno obezřetnostní rozpětí nad minimálními obezřetnostními kapitálovými požadavky.
(142)
Komise podotkla, že nizozemský stát pomohl společnostem FBN a ABN AMRO N uhradit náklady související se spojením. K odstranění problémů, jež vznikly v důsledku spojení, se společnost ABN AMRO N rozhodla prodat IFN a New HBU, což vedlo k novému nedostatku kapitálu. Komise uvedla, že společnosti FBN a ABN AMRO N mohly využívat výhody plynoucí ze spojení (například synergie vzniklé spojením, výhody vyplývající ze skutečnosti, že byly po spojení společností s vyššími podíly na nizozemském trhu, …), zatímco nizozemský stát financoval počáteční náklady. Komise v této souvislosti uvedla, že nizozemský stát neměl žádnou právní povinnost uhradit tyto náklady, jelikož ty vyplývaly z rozhodnutí nizozemského státu ze dne 21. listopadu 2008 o spojení společností FBN a ABN AMRO N, a nikoli z dohody akcionářů konsorcia.
(143)
Komise vzala na vědomí skutečnost, že spojení a zvláštní podmínky spojené s rozdělením vedly ke křížovým závazkům (opatření E). Podle nizozemského práva obchodních společností byly společnosti ABN AMRO Bank (nyní RBS NV) a ABN AMRO II i nadále odpovědné vůči věřitelům New HBU, pokud by New HBU (nebo její nový vlastník Deutsche Bank) neplnila své platební povinnosti. New HBU měla obdobné povinnosti vůči věřitelům společností ABN AMRO Bank (nyní RBS NV) a ABN AMRO II. Komise nemohla vyloučit, že řešení týkající se odškodnění, které znamenalo, že nizozemský stát poskytl věřitelům společnosti ABN Amro Bank (nyní RBS NV) záruku s prémií ve výši 200 bazických bodů s připočtením průměrného rozpětí u swapu úvěrového selhání, představovalo státní podporu.
(144)
Komise měla rovněž obavy ohledně podoby nástroje k snížení kapitálových požadavků (opatření A). Komise uznala, že se opatření A zásadně liší od ostatních opatření týkajících se znehodnocených aktiv, jelikož nebylo zavedeno s cílem chránit společnost ABN AMRO N před dalšími poklesy tzv. toxických aktiv s vysoce nejistým oceněním. Komise se však domnívala, že aby bylo opatření A slučitelné s vnitřním trhem, mělo by splňovat obecné zásady sdělení Komise o nakládání se znehodnocenými aktivy v bankovním sektoru Společenství (68) (dále jen „sdělení o znehodnocených aktivech“). Konkrétně by měly existovat dostatečné důkazy o náležitém ocenění, což znamená, že by banka neměla převést očekávané ztráty na stát. V této souvislosti chtěla Komise zjistit, jaký dopad měla řada zvláštních smluvních ujednání (např. mechanismus zpětného získání a vertikální podíl na rizicích) na skutečný peněžní tok a cenu. Komise měla rovněž pochybnosti, zda existovaly dostatečné pobídky, které by zajistily, aby společnost ABN AMRO N nástroj ukončila, jakmile již nebude nezbytně nutný.
(145)
Komise měla pochybnosti, zda plán restrukturalizace z prosince 2009 splňuje kritéria stanovená ve sdělení Komise o návratu k životaschopnosti a hodnocení restrukturalizačních opatření ve finančním sektoru v současné krizi podle pravidel pro státní podporu (69) (dále jen „sdělení o restrukturalizaci“), pokud jde o životaschopnost, sdílení zátěže a neoprávněné narušení hospodářské soutěže.
(146)
Komise uznala, že se na první pohled zdálo, že skupina ABN AMRO dosáhla dostatečných příjmů k pokrytí všech svých provozních nákladů (včetně znehodnocení) a docílila přijatelné návratnosti vlastního kapitálu. Komise však rovněž podotkla, že návratnost vlastního kapitálu závisela u skupiny ABN AMRO do značné míry na splnění řady klíčových předpokladů. Za prvé, pokud se skupina ABN AMRO chce stát nákladově efektivní s přijatelným poměrem nákladů a příjmů, je zásadní, aby dosáhla plánovaných synergií (konkrétně 1,1 miliardy EUR před zdaněním v porovnání s čistým ziskem v roce 2013 ve výši […] miliard EUR). Jak je uvedeno v 118. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 5. února 2010, mělo pro životaschopnost skupiny ABN AMRO za druhé zásadní význam rovněž to, zda bude schopna zvýšit své čisté úrokové rozpětí z nízkých úrovní, které u společností FBN a ABN AMRO N existovaly v druhém pololetí roku 2008 a prvním pololetí roku 2009. Ve svém rozhodnutí ze dne 5. února 2010 Komise uvedla, že potřebuje o těchto záležitostech více informací, aby mohla posoudit, zda byla skutečně obnovena dlouhodobá životaschopnost.
(147)
Komise rovněž podotkla, že plán restrukturalizace z prosince 2009 neobsahoval finanční výhledy pro pesimistický scénář, jak se požaduje v bodě 13 sdělení o restrukturalizaci. Komise si proto vyžádala takovéto pesimistické finanční výhledy, aby mohla ověřit, jak bude skupina ABN AMRO fungovat v složitějších tržních podmínkách.
(148)
Komise rovněž uvedla, že plán restrukturalizace z prosince 2009 obsahoval málo informací o menších dílčích divizích, takže Komise nemohla posoudit, zda jsou otázky životaschopnosti dostatečně vyřešeny i na této úrovni. Komise měla konkrétně pochybnosti, zda je dostatečně zaručena životaschopnost divize PFS ve společnosti FBN, která v roce 2008 vykázala v souvislosti s Madoffovým podvodem významné ztráty.
(149)
Komise měla pochybnosti, zda byla státní podpora omezena na minimum nezbytné k obnovení životaschopnosti skupiny ABN AMRO. V této souvislosti podotkla, že skupina ABN AMRO uvedla, že chce provést malé dodatečné akvizice, které považovala za nezbytné k opětovnému získání kompetencí s ohledem na některé produkty, o něž přišla při oddělení od společností Fortis SA/NV a ABN AMRO Holding. V rozhodnutí ze dne 5. února 2010 Komise uvedla, že by státní podpora neměla být použita na financování akvizic či nových investic, pokud to není nezbytné k obnovení životaschopnosti podniku. Komise nizozemský stát požádala o objasnění politiky skupiny ABN AMRO v oblasti akvizic a o poskytnutí mimo jiné podrobného seznamu činností skupiny ABN AMRO, které skupina potřebuje na obnovu z důvodu životaschopnosti.
(150)
Komise měla rovněž pochybnosti, zda všichni poskytovatelé hybridního kapitálu společností FBN a ABN AMRO N zaplatili svůj podíl na restrukturalizaci. Komise se obávala, že například držitelé prioritních akcií společnosti FBN (70) nepřispěli dostatečně k tomu, aby bylo zajištěno, že zásah nizozemského státu byl omezen na nezbytné minimum.
(151)
Státní podpora by měla být omezena na nezbytné minimum, i pokud jde o dobu trvání. V tomto ohledu Komise podotkla, že k vyřešení dočasných problémů byla zapotřebí řada opatření, Komise však měla pochybnosti, zda nizozemský stát podnikl dostatečné kroky k zajištění toho, že opatření budou ukončena, jakmile již nebudou nutná.
(152)
Pokud jde o opatření A, Komise podotkla, že nástroj k snížení kapitálových požadavků nebude přitažlivý, jakmile bude společnost ABN AMRO N smět zavést požadavky rámce Basilej II. Ačkoliv tento nástroj obsahoval možnost vypovězení, která umožňovala předčasné ukončení smlouvy, Komise poznamenala, že neexistoval jednoznačný harmonogram pro odchod nizozemského státu.
(153)
S ohledem na obezřetnostní rozpětí ve výši 500 milionů EUR Komise podotkla, že záměrem bylo, aby skupina ABN AMRO nahradila tuto částku kapitálem, který bude sama financovat. Komise opět poznamenala, že nebyl uveden žádný údaj o načasování.
(154)
Co se týká nákladů na integraci ve výši 1,2 miliardy EUR (tj. opatření B5), Komise uvedla, že nizozemský stát tvrdil, že to povede k významným synergiím ve výši 1,1 miliardy EUR (před zdaněním) ročně, přičemž tato částka by se mohla v zásadě použít k splacení státní podpory. Komise však poznamenala, že nizozemský stát nezavedl mechanismus, který by zajistil toto splacení. Pokud jde o kapitálové potřeby v souvislosti s prodejem New HBU, Komise dospěla k závěru, že kapitálové potřeby související s ochranou před úvěrovými riziky se budou rychle snižovat s tím, jak budou úvěry postupně nabývat splatnosti. Komise opět zdůraznila, že by státní podpora měla být splacena, jakmile již není zapotřebí.
(155)
Pokud jde o narušení hospodářské soutěže, Komise uvedla, že kapitálové potřeby společností FBN a ABN AMRO N vyplývaly do jisté míry z jejich oddělení od bývalých mateřských společností a počátečních nákladů na integraci, a nikoli z rozsáhlého přejímání rizik či nesprávného řízení v rámci samotných společností FBN a ABN AMRO N. Komise v tomto kontextu dospěla k závěru, že další odprodeje nejsou pravděpodobně nutné.
(156)
Komise však současně vyslovila pochybnosti, zda plán restrukturalizace z prosince 2009 obsahoval dostatečná opatření týkající se změn v jednání, aby bylo zajištěno, že společnosti FBN a ABN AMRO N nepoužijí státní podporu k růstu na úkor svých konkurentů, například zavedením neudržitelné cenové politiky nebo nabytím dalších finančních institucí, což by mohlo oslabit pobídky ostatních subjektů, jež nejsou příjemci podpory, k soutěži, investicím a inovacím a odrazovat od vstupu na nizozemský bankovní trh.
(157)
Pokud jde o odchod, Komise uvedla, že by bylo užitečné, kdyby nizozemský stát vypracoval a jednoznačně oznámil strategii odchodu. Opakované a masivní zásahy nizozemského státu by mohly být vkladateli vnímány jako známka trvalé podpory.
4. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
4.1 První soubor připomínek společnosti Van Lanschot (dopis ze dne 6. května 2009)
(158)
Stěžovatel tvrdil, že díky státní podpoře a státnímu vlastnictví nabízely společnosti FBN a ABN AMRO N (včetně svých dceřiných společností, jako jsou MoneYou a Mees Pierson) u úspor fyzických osob a vkladových účtů neudržitelně vysoké úrokové sazby, čímž destabilizovaly nizozemský bankovní trh.
(159)
Stěžovatel se domníval, že úrokové sazby, které nabízely společnosti FBN a ABN AMRO N, byly ztrátové. V tomto ohledu poukázal na skutečnost, že se sazby EURIBOR snížily z 5 % v září 2008 na méně než 2 % v lednu/únoru 2009, zatímco se úrokové sazby společností FBN a ABN AMRO N u spořicích účtů ve skutečnosti zvyšovaly.
(160)
Stěžovatel poukázal rovněž na zvláštnosti nizozemského trhu soukromého bankovnictví v porovnání s trhem retailového bankovnictví, jež měly tendenci zvyšovat rušivý účinek přijatých opatření. Částky úspor v soukromém bankovnictví jsou v průměru vyšší než v retailovém bankovnictví. U nižších částek úspor se zákazníci starají méně o rizikový profil banky, jelikož jsou chráněni nizozemským systém pojištění vkladů (až do výše 100 000 EUR). O rizika se však začínají více zajímat, jakmile je tato prahová hodnota překročena, což je v soukromém bankovnictví poměrně časté.
(161)
Stěžovatel rovněž tvrdil, že společnosti FBN a ABN AMRO N mají prospěch z implicitní státní záruky. Tvrdil, že zákazníci společností FBN a ABN AMRO N jsou přesvědčeni, že nizozemský stát nedopustí, aby banky ve státním vlastnictví vyhlásily úpadek.
(162)
Stěžovatel, který krizi přestál bez státní podpory, zdůraznil, že ho jednání společností FBN a ABN AMRO N narušující hospodářskou soutěž velmi poškodilo, jelikož je při financování svých aktiv tradičně ve značné míře závislý na nizozemském trhu spoření (71). V absolutním vyjádření má stěžovatel úspory a vklady ve výši 15 miliard EUR, což znamená, že by zvýšení úrokových sazeb o 1 % mohlo společnost stát přibližně 150 milionů EUR ročně (72). Kromě tohoto zvýšení nákladů existoval i dopad na objem, jelikož společnost Van Lanschot přišla o zákazníky.
4.2 Následné připomínky společnosti Van Lanschot (dopisy ze dne 21. a 28. srpna 2009)
(163)
Podle stěžovatele přetrvávalo neobvyklé jednání společností FBN a ABN AMRO N i v letních měsících roku 2009.
(164)
Jako další argument uvedl stěžovatel neobvykle velké změny v objemu a podílu na trhu na tradičně stabilním nizozemském trhu spoření. V tomto ohledu stěžovatel odkázal na tiskové zprávy společností FBN a ABN AMRO N, v nichž se uváděl příliv vkladů ve výši 9 miliard EUR, resp. 21 miliard EUR v prvním pololetí roku 2009 (73). Stěžovatel pokládal tyto údaje za vysoké vzhledem ke skutečnosti, že celkový nizozemský trh spoření má hodnotu přibližně 287 miliard EUR.
(165)
Jako na další příklad neobvyklého stanovování cen poukázal stěžovatel na skutečnost, že úrokové sazby u spoření vykazovaly v sousedních zemích, jako je Belgie, Francie a Německo, pokles sazeb EURIBOR, zatímco nizozemské úrokové sazby zůstávaly u spoření neochvějně na vysoké úrovni.
4.3 Připomínky společnosti ABN AMRO Bank (dopis ze dne 6. července 2009)
(166)
Ve svých připomínkách k rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 o zahájení formálního vyšetřovacího řízení poskytla společnost ABN AMRO Bank (tj. mateřská společnost ABN AMRO N) více informací o své finanční situaci a strategii financování. Společnost ABN AMRO Bank popřela, že by měla jakýkoli prospěch (přímo či nepřímo) z podpory financování poskytnuté společnosti FBN (opatření Y1 a Y2). Společnost ABN AMRO Bank podotkla, že v době krize nepotřebovala pomoc, aby se mohla financovat, a to díky diverzifikované strategii financování. Rovněž zdůraznila, že statistické údaje o její likviditě byly v mezích stanovených předpisy a rovněž v jejích vlastních interních mezích.
5. PŘIPOMÍNKY NIZOZEMSKÉHO STÁTU
5.1 Připomínky nizozemského státu k rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009
(167)
Nizozemský stát připustil, že společnost FBN mohla vykonávat své činnosti díky tomu, že ji získal stát (74), tvrdil však, že akvizice byla v souladu s tzv. „zásadou investora v tržním hospodářství“. V důsledku toho neexistovala podle nizozemského státu žádná selektivní výhoda, a tudíž žádná státní podpora. Nizozemský stát tvrdil, že ačkoliv integrované transakce ze dne 3. října 2008 měly v prvé řadě zabránit destabilizaci společností FBN a ABN AMRO N a nizozemského bankovního systému obecně, nákupem účastí ve společnostech FBN a ABN AMRO N usiloval o kladnou dlouhodobou návratnost. Nizozemský stát zdůraznil, že cena za společnost FBN (včetně ABN AMRO N) byla v rámci rozpětí ocenění jeho externího odborníka pro oblast oceňování.
(168)
Nizozemský stát uvedl, že za společnost FBN zaplatil spravedlivou tržní cenu, podotkl však, že i kdyby zaplatil příliš vysokou cenu, představovala by tato platba státní podporu pro společnost Fortis SA/NV (což byla prodávající společnost), a nikoli pro společnost FBN.
(169)
Co se týká opatření Y1, nizozemský stát tvrdil, že společnosti FBN poskytl krátkodobé financování za tržních podmínek. Uvedl, že před krizí dostávala společnost FBN finanční prostředky od své mateřské společnosti za sazby EONIA nebo EURIBOR bez dodatečného rozpětí. Nizozemský stát tvrdil, že použitá cena (jak je popsána v 96. bodě odůvodnění) byla v souladu s tržní praxí. Konkrétně rovněž uvedl, že jeho systém stanovování cen, který se používal v době po 5. listopadu 2008 (s rozpětím ve výši 50 bazických bodů u úvěrů s delší než tříměsíční splatnosti), byl v souladu s nizozemským systémem záruk (75).
(170)
Pokud jde o období, během něhož byla společnosti FBN poskytnuta likvidní facilita, nizozemský stát objasnil, že v lednu 2009 zahájil jednání o ukončení likvidní facility s cílem ukončit ji co nejdříve. S ohledem na tento cíl zavedl nizozemský stát v březnu 2009 nový dvoustupňový systém stanovování cen, který zajišťoval, že po překročení předem stanovené prahové hodnoty bylo financování dražší. Nizozemský stát předpokládal, že by společnost FBN mohla splácet likvidní facilitu ve výši 4 až 5 miliard EUR měsíčně, a zamýšlel likvidní facilitu ukončit do konce roku 2009. Ve skutečnosti splatila společnost FBN likvidní facilitu rychleji, než se očekávalo. Likvidní facilita byla ukončena již dne 1. července 2009.
(171)
Nizozemský stát tvrdil, že maximální doba splatnosti likvidity stanovená v rámci likvidní facility byla přiměřená. V tomto ohledu nizozemský stát objasnil, že v prvním období (tj. od 6. do 23. října 2008) poskytl facilitu se splatností nejvýše několika týdnů. Když byla poté likvidní facitlita upravena, byla maximální splatnost prodloužena na devět měsíců, aby se zamezilo vysokým hodnotám při splácení.
(172)
Nizozemský stát objasnil, že celkový objem likvidní facility (tj. 5 miliard EUR v podobě výpůjček denních peněz a 40 miliard EUR ve formě dlouhodobějšího financování) vycházel ze skutečných potřeb společnosti FBN v oblasti financování, a představoval proto nezbytné minimum. Krátkodobá likvidní facilita ve výši 45 miliard EUR zohledňovala běžnou volatilitu objemu hotovosti ve společnosti FBN a umožnila této společnosti rovněž ihned splatit společnosti Fortis SA/NV částku ve výši přibližně 34 miliard EUR.
(173)
Pokud jde o dlouhodobé půjčky (tj. opatření Y2), nizozemský stát potvrdil, že společnost Fortis Bank SA/NV mohla požádat o splacení půjček s pevnou úrokovou sazbou (nikoli však úvěrů s variabilním úročením) (76). Nizozemský stát však uvedl, že pouze nahradil společnost Fortis Bank SA/NV, přičemž se ostatní podmínky stávajících smluv nezměnily. Podle nizozemského státu představovala smlouva mezi společnostmi Fortis Bank SA/NV a FBN běžnou tržní smlouvu mezi soukromými účastníky trhu. Nizozemský stát tvrdil, že vzhledem k tomu, že nahradil investora v tržním hospodářství, bylo jeho jednání automaticky v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství. Nizozemský stát se domníval, že nemusel odůvodnit, proč mohly být sazby vyšší nebo proč měl nahradit tyto dlouhodobé půjčky krátkodobějšími úvěry (77).
(174)
Nizozemský stát rovněž tvrdil, že je zcela běžné, že společnosti při provádění akvizic současně poskytnou nově nabytým dceřiným společnostem likviditu.
(175)
Pokud jde o to, zda byla společnosti ABN AMRO N poskytnuta přímá či nepřímá státní podpora, nizozemský stát popřel, že by společnost ABN AMRO N obdržela od nizozemského státu nebo od společnosti FBN finanční prostředky. Nizozemský stát objasnil, že společnost ABN AMRO N (s velkou franšízou v oblasti retailového a soukromého bankovnictví) měla dostatek vlastních finančních prostředků.
(176)
Co se týká opatření Z, nizozemský stát uvedl, že cena transakce ve výši 6,5 miliardy EUR představovala spravedlivou tržní cenu. Zdůraznil, že cena byla v rozmezí mezi oceněním na základě „stávajících tržních podmínek“ ve výši [4 - 6,5] miliardy EUR a oceněním „v průběhu hospodářského cyklu“ ve výši [6,5 - 9] miliard EUR, jak ji vypočetl jeho externí odborník pro oblast oceňování počátkem října 2008 (před uskutečněním transakce dne 3. října 2008). Pokud jde o skutečnost, že k akvizici (opatření Z) došlo dva a půl měsíce po ocenění, nizozemský stát se domníval, že nebyly zapotřebí žádné opravy, jelikož nejistoty se již odrazily v ocenění z počátku října 2008 (78). Nizozemský stát rovněž tvrdil, že základem problémů ostatních bank, které souvisely s důvěrou, bylo obvykle investiční bankovnictví a toxická aktiva, což se promítlo do velkých poklesů cen akcií těchto bank. Společnost ABN AMRO N se stabilním profilem v oblasti retailového a komerčního bankovnictví se naopak od těchto bank zásadně lišila. Vzhledem k této situaci nizozemský stát uvedl, že úprava ceny analogicky s ostatními bankami neměla žádný smysl.
(177)
Nizozemský stát rovněž zdůraznil, že ostatní členové konsorcia, a zejména RBS, museli transakci schválit a že […]. Nizozemský stát odkázal rovněž na body 166 a 177 předběžné zprávy odborníků pro valnou hromadu akcionářů společnosti Fortis SA/NV, která se konala dne 11. února 2009 v Bruselu (79), a tvrdil, že tyto body podporují tvrzení nizozemského státu, že za společnosti FBN, ABN AMRO N, Fortis Insurance a Fortis Corporate Insurance zaplatil dne 3. října 2008 spravedlivou cenu, která proto představuje platnou referenční cenu pro prodej v prosinci 2008.
(178)
Nizozemský stát provedl opatření Z tak, že se vzdal vymáhání svých pohledávek vůči společnosti FBN. Nizozemský stát mimoto tvrdil, že by opravu měla uplatnit Komise (pokud by dospěla k závěru, že opatření Z představuje státní podporu). Jelikož se s podobnými nástroji ostatních bank obchodovalo se značnou slevou oproti jmenovité hodnotě (80), je logické, že tržní hodnota dluhových nástrojů, od jejichž vymáhání nizozemský stát upustil, byla rovněž nižší než jmenovitá hodnota. Jinými slovy, převládající tržní podmínky naznačovaly, že nizozemský stát neměl nárok na jmenovitou hodnotu, nýbrž na nižší tržní hodnotu. Nizozemský stát uvedl, že s přihlédnutím k tržním podmínkám převládajícím v té době měl nárok pouze na tržní hodnotu ve výši [4,55 - 5,85] miliardy EUR (tj. jmenovitá hodnota úvěrů ve výši 6,5 miliardy EUR upravena o tržní slevu ve výši [0,65 - 1,95] miliardy EUR).
(179)
Dne 18. června 2009 předalo nizozemské ministerstvo financí Komisi hodnocení společnosti FBN, které provedl DNB, jak se požadovalo v rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 […] (81), (82), (83).
(180)
Dopisem ze dne 20. ledna 2010 DNB Komisi informoval rovněž o […] ABN AMRO N. […]
5.2 Připomínky nizozemského státu k rozhodnutí ze dne 5. února 2010
(181)
Nizozemský stát obecně tvrdil, že přijatá opatření nepředstavují státní podporu, jelikož tato opatření:
i)
neposkytla prospěch společnosti ABN AMRO N ani společnosti FBN,
ii)
byla nezbytná k oddělení společností ABN AMRO N a FBN od jejich příslušných dřívějších mateřských společností a vyplývala ze smluvních povinností nizozemského státu jakožto nástupce společnosti Fortis SA/NV v dohodě akcionářů konsorcia nebo
iii)
byla z hlediska soukromého investora ekonomicky racionální.
(182)
Nizozemský stát uvedl, že by Komise měla zásadu investora v tržním hospodářství uplatnit na každé jednotlivé opatření, které nizozemský stát přijal. Zejména co se týká opatření souvisejících se spojením (tj. opatření B4 a B5), nizozemský stát zdůraznil, že spojení představovalo investici s kladnou čistou současnou hodnotou, a bylo proto v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství.
(183)
Jinými slovy, nizozemský stát nesouhlasil s předběžným názorem Komise, který byl uveden v 96. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 5. února 2010, že se na opatření následující po integrovaných transakcích ze dne 3. října 2008 zásada investora v tržním hospodářství nevztahuje, jelikož tato opatření byla součástí větší operace na záchranu a restrukturalizaci.
(184)
Nizozemský stát připustil, že pravidla státní podpory znamenají, že se zásada investora v tržním hospodářství nepoužije, pokud se v krátkém čase uskuteční několik vzájemně souvisejících kapitálových vkladů. Tvrdil však, že tato analýza v případě společností FBN a ABN AMRO N neplatí, jelikož integrované transakce ze dne 3. října 2008 podle jeho názoru neobsahovaly opatření státní podpory a s původní transakcí nebyla mimoto spojena žádná následná opatření.
(185)
Nizozemský stát uvedl, že by Komise měla zohlednit velmi zvláštní podmínky, za nichž byl nizozemský stát povinen koupit společnost FBN. Nizozemský stát poukázal rovněž na skutečnost, že prodej New HBU byl pro stát a pro společnost ABN AMRO N velmi obtížný se záporným dopadem na kapitál ve výši 470 milionů EUR.
(186)
Nizozemský stát tvrdil, že svá opatření založil na zásadách uvedených ve sdělení o bankovnictví (84) a ve sdělení Komise - Rekapitalizace finančních institucí během současné finanční krize: omezení podpory na nezbytné minimum a záruky proti neoprávněnému narušení hospodářské soutěže (85) (dále jen „sdělení o rekapitalizaci“). Obecně nizozemský stát tvrdil, že jeho opatření byla dobře cílená, úměrná daným problémům a navržena tak, aby minimalizovala negativní dopady na ostatní konkurenty.
(187)
Nizozemský stát tvrdil, že opatření A a opatření B1 nepředstavují státní podporu, jelikož stát měl smluvní povinnost vyřešit problémy s kapitálem, s nimiž se potýkala společnost ABN AMRO Z. Nizozemský stát měl podle dohody akcionářů konsorcia povinnost provést rozdělení společnosti ABN AMRO Holding. DNB povolil zahájení procesu oddělování společnosti ABN AMRO II až poté, co všichni členové zaplatili svůj podíl na nedostatku kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z. Nizozemský stát připustil, že společnosti ABN AMRO Z poskytl prostřednictvím společnosti ABN AMRO N kapitál, zdůraznil však, že společnost ABN AMRO N fungovala pouze jako zprostředkovatel. Společnost ABN AMRO N pouze předala kapitál společnosti ABN AMRO Z a opatření A neposkytlo společnosti ABN AMRO N žádnou selektivní výhodu.
(188)
Pokud jde o to, zda byl nedostatek kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z výsledkem selektivních výhod poskytnutých společnosti ABN AMRO N, nizozemský stát uvedl, že členové konsorcia již v době získání společnosti ABN AMRO Holdings konsorciem (viz 33. bod odůvodnění) zajistili, aby byly aktivity s různými trackingovými akciemi (jak byly definovány v 35. bodě odůvodnění) dostatečně vzájemně odlišeny. Toto opatření znamenalo, že se jednoznačně rozlišovalo rovněž mezi činnostmi společnosti ABN AMRO N a ABN AMRO Z. To například znamenalo, že společnost ABN AMRO N měla vlastní strukturu řízení podniku a vlastní výkaznictví. Nizozemský stát upozornil Komisi rovněž na skutečnost, že společnost ABN AMRO N byla od 6. února 2010 (86) samostatným právním subjektem.
(189)
Nizozemský stát předložil rovněž důkazy, že nedostatek kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z existoval již v době nabytí dne 3. října 2008. Počáteční rozvaha společnosti ABN AMRO Z ke dni 3. října 2008 již vykazovala zápornou částku ve výši 7,4 miliard EUR a podíl společnosti Fortis SA/NV činil přibližně 2,5 miliardy EUR. Co se týká příčin nedostatečného kapitálu, nizozemský stát připustil, že došlo k převodu akcií společnosti Unicredito v hodnotě 1 miliardy EUR ze společnosti ABN AMRO Z na provozní trackingové akcie (včetně částky ve výši přibližně 300 milionů EUR pro společnost ABN AMRO N), poskytl však informace prokazující, že k převodu akcií Unicredito došlo v únoru 2008, tj. dlouho před zásahem nizozemského státu. Převod akcií společnosti Unicredito proto nelze považovat za státní podporu.
(190)
Co se týká nákladů hrazených společností ABN AMRO Z, které souvisely s funkcemi ústředí, nizozemský stát zdůraznil, že se tyto náklady po nabytí společnosti ABN AMRO Holding členy konsorcia výrazně snížily, jak bylo popsáno v 33. bodě odůvodnění. Jelikož členové konsorcia neměli zájem na udržování velkého integrovaného ústředí, bylo logické udržovat tyto náklady na co nejnižší úrovni. Údaje, které poskytl nizozemský stát, prokazují, že náklady na fungování skupiny, které hradila společnost ABN AMRO Z, v roce 2008 činily [0 - 0,5] miliardy EUR a v roce 2009 pak [0 - 0,2] miliardy EUR, což nizozemský stát pokládal za zanedbatelné. Nizozemský stát rovněž zdůraznil, že mu povinnost absorbovat tyto náklady vznikla, když po nabytí společnosti FBN (včetně ABN AMRO N) dne 3. října 2008 nahradil jako strana dohody akcionářů konsorcia společnost Fortis SA/NV.
(191)
Pokud by se Komise domnívala, že opatření A představuje státní podporu, nizozemský stát tvrdil, že by se nemělo použít sdělení o znehodnocených aktivech (87). Podle nizozemského státu neexistovala žádná nejistota ohledně ocenění zajištěných aktiv, jež proto nebylo možno považovat za „znehodnocená“ ve smyslu použitém ve sdělení. I kdyby Komise s tímto názorem nesouhlasila, nizozemská vláda tvrdila, že swap úvěrového selhání společnosti ABN AMRO N je i tak v souladu s obecnými zásadami uvedeného sdělení. Nizozemský stát mimoto tvrdil, že nástroj k zajištění úvěrových rizik byl nezbytný a přiměřený, přičemž narušení hospodářské soutěže bylo minimální.
(192)
Nizozemský stát uvedl, že v případě nástroje k snížení kapitálových požadavků bylo protiplnění (výnosnost uvolněného kapitálu ve výši 10 %) dostatečně vysoké. Předložil rovněž důkazy, že tranše první ztráty ve výši 20 bazických bodů byla podstatně vyšší než očekávaná ztráta. Nizozemský stát tvrdil, že náležitý základ pro odhad rozpětí očekávaných ztrát v budoucnu poskytly minulé ztráty (konkrétně [0 - 15] bazických bodů) a ztráty odhadované pro rok 2010 ([0 - 30] bazických bodů) u hypotečního portfolia společnosti ABN AMRO N. Rovněž informace o trhu obsažené ve zprávách o ratingu (88) potvrzovaly, že tranše první ztráty překračovala očekávané ztráty. Nizozemský stát odkázal rovněž na dokument investiční banky […], který simuloval, jak by se mohly vyvíjet peněžní toky nizozemského státu podle jednotlivých zátěžových scénářů.
(193)
Nizozemský stát se rovněž domníval, že nástroj k snížení kapitálových požadavků obsahoval dostatečné pobídky k odchodu. Nizozemský stát upozornil Komisi na možnosti vypovězení obsažené v nástroji k snížení kapitálových požadavků a na skutečnost, že tento nástroj bude poměrně neatraktivní, jakmile bude skupina ABN AMRO moci působit podle požadavků rámce Basilej II. V tomto kontextu se nizozemský stát domníval, že společnost ABN AMRO N pravděpodobně nástroj k snížení kapitálových požadavků ukončí v lednu 2011, kdy se očekávalo, že přechod na požadavky rámce Basilej II povede k snížení uvolněného kapitálu.
(194)
Nizozemský stát objasnil, že náklady na rozdělení (tj. opatření B2 a B3) byly důsledkem dohody akcionářů konsorcia, jejíž stranou byl nizozemský stát ode dne 3. října 2008. Podle podmínek této dohody měl stát povinnost (na rozdíl od společnosti ABN AMRO N) rozdělit společnost ABN AMRO Holding na tři části. Nizozemský stát popřel, že tyto náklady poskytly společnosti ABN AMRO N výhodu, a rovněž objasnil, že náklady na rozdělení uhradil, jelikož provedení rozdělení představovalo smluvní povinnost státu.
(195)
Co se týká obezřetnostního rozpětí ve výši 500 milionů EUR (rovněž zařazeného do nákladů na rozdělení), nizozemský stát tvrdil, že se jednalo o běžnou bankovní praxi. Banky nemohou fungovat pouze s minimálním požadovaným kapitálem, nýbrž potřebují dodatečné pohodlné rozpětí. Pokud by tomu tak nebylo, dostaly by se banky okamžitě do finančních potíží již při malém zhoršení situace. Nizozemský stát však uvedl, že by jeho příspěvek k obezřetnostnímu rozpětí měl být dočasný a že v dlouhodobějším horizontu by společnost ABN AMRO N měla vytvořit obezřetnostní rozpětí sama bez pomoci nizozemského státu.
(196)
Co se týká opatření B4, nizozemský stát tvrdil, že toto opatření nepředstavuje státní podporu. Nizozemský stát uvedl, že rozhodnutí o spojení obou bank již bylo v době, kdy získal společnost FBN, přijato a částečně provedeno. Nizozemský stát toto tvrzení doložil odkazem na skutečnost, že v době uskutečnění integrovaných transakcí dne 3. října 2008 již byla správa majetku společnosti ABN AMRO oddělena a začleněna do společnosti Fortis SA/NV. Nizozemský stát rovněž zdůraznil, že mu Komise uložila povinnost provést nápravné opatření v souvislosti se spojením v zájmu vyřešení zbývajících problémů vyplývajících ze spojení a že nápravné opatření v souvislosti se spojením týkající se New HBU zdědil od společnosti Fortis SA/NV. Nizozemský stát rovněž uvedl, že se finanční prostředky společnosti ABN AMRO N nezvýšily, a proto hájil názor, že opatření B4 nepředstavuje státní podporu.
(197)
Nizozemský stát uvedl, že by se státní prostředky poskytnuté na financování nákladů na integraci (opatření B5) měly považovat za rozumnou investici, která vedla k náležité návratnosti ve formě synergií. Nizozemská vláda tyto synergie odhadla na částku ve výši 1,1 miliardy EUR ročně (před zdaněním), přičemž počáteční náklady na integraci činily 1,2 miliardy EUR (po zdanění). Podle nizozemského státu by celková čistá současná hodnota spojení (s přihlédnutím k synergiím, nákladům na integraci a nákladům na nápravné opatření v souvislosti se spojením) měla představovat kladnou částku ve výši 2,88 miliardy EUR (89).
(198)
Podle nizozemského státu neposkytla přeměna kapitálu Tier 2 na kapitál Tier 1 (opatření C) společnosti FBN selektivní výhodu. Nizozemský stát uvedl, že přeměna byla v zájmu nizozemského státu, jelikož ten mohl přeměnit úvěry s průměrným kupónem ve výši 2,976 % na vlastní kapitál, u něhož podle jeho názoru existovalo přitažlivé protiplnění. V tomto ohledu odkázal nizozemský stát na odhadovanou normalizovanou návratnost vlastního kapitálu skupiny ABN AMRO v roce 2012 ve výši přibližně […] %, jak se uvádělo v plánu restrukturalizace z prosince 2009.
(199)
Pokud by Komise považovala opatření C za státní podporu, nizozemský stát tvrdil, že by Komise neměla považovat za státní podporu všechny půjčky, od jejichž vymáhání již upustil. Nizozemský stát objasnil, že přeměnu lze rozdělit na splacení kapitálu Tier 2 v nominální hodnotě a vklad základního kapitálu Tier 1 (bez čistých dopadů na hotovost). Podle nizozemského státu nebylo možno v té době přiměřeně předpokládat splacení kapitálu Tier 2 v nominální hodnotě, jelikož se se srovnatelnými nástroji ostatních bank obchodovalo s významnou slevou oproti jmenovité hodnotě, což bylo odrazem nejisté situace na trhu. Nizozemský stát uvedl, že na základě srovnatelných údajů byla sleva ve výši [135 - 405] milionů EUR odůvodněná.
(200)
Nizozemský stát uvedl, že platba ve výši 740 milionů EUR (opatření D) představovala jednu z jeho povinností vyplývajících z dohody akcionářů konsorcia. Nizozemský stát mimoto zdůraznil, že se jednalo pouze o platby ostatním členům konsorcia, a nikoli společnosti ABN AMRO N, takže této společnosti nebyla poskytnuta žádná státní podpora.
(201)
Pokud jde o opatření E, nizozemský stát tvrdil, že společnost ABN AMRO II neměla prospěch z protizávazku odškodnění (který byl popsán v 126. bodě odůvodnění), nýbrž že opatření E pouze znamenalo, že společnost ABN AMRO II poskytla protizávazek odškodnění společnosti Deutsche Bank. Nizozemský stát uvedl, že tento protizávazek odškodnění nemohla banka využít k rozvoji nových oblasti podnikání, a že tudíž nevedl k narušení hospodářské soutěže.
(202)
Nizozemský stát měl za to, že protizávazek odškodnění je v souladu se sdělením Komise o rekapitalizaci. Nizozemský stát zdůraznil, že při stanovení ceny vycházel z doporučení ECB o stanovení cen za rekapitalizaci.
(203)
Nizozemský stát se vyjádřil rovněž k podezření Komise, že držitelé prioritních akcií společnosti FBN (90) neposkytli dostatečný příspěvek, pokud jde o sdílení zátěže. Nizozemský stát objasnil, že investoři do prioritních akcií neobdrželi v roce 2008 dividendy (v hotovosti ani jako příjmy příštích období) a že se s prioritními akciemi obchodovalo za cenu nižší, než byla jejich nominální hodnota. Nizozemský stát dodal, že schopnost společnosti FBN vyplatit nebo rezervovat v budoucnu pevně stanovené dividendy závisela na tom, zda bude mít společnost dostatečný zisk podle IFRS. Nizozemský stát podotkl, že ustanovení o dividendách, jimiž se řídí prioritní akcie společnosti FBN, zahrnovalo tzv. systém pozastavení výplaty dividend/povinné výplaty dividend (91) a že nejistota ohledně dividendové politiky skupiny ABN AMRO snížila jistotu, kterou investorům do prioritních akcií poskytoval systém pozastavení výplaty dividend/povinné výplaty dividend.
(204)
Pokud jde o to, zda bude kapitál splacen, jakmile zaniknou (dočasné) kapitálové potřeby, nizozemský stát tvrdil, že zamýšlí využívat dividendovou politiku skupiny ABN AMRO tak, aby skupina ABN AMRO neměla nadbytečný kapitál, který by mohl vést k narušení hospodářské soutěže (92).
(205)
Pokud jde o narušení hospodářské soutěže, nizozemský stát uvedl, že nesouhlasí s názorem Komise, že společnosti ABN AMRO N a FBN byly v důsledku spojení v Nizozemsku posíleny, ani s tím, že tento vývoj mohl vést k neoprávněnému narušení hospodářské soutěže. Nizozemský stát se domníval, že opak je pravdou, a v této souvislosti poukázal na skutečnost, že oddělení společností FBN a ABN AMRO N od jejich mateřských společností a následné spojení bylo velmi pracné a znamenalo, že vedení společností FBN a ABN AMRO N mohlo věnovat méně času každodenní obchodní činnosti, a proto tvrdil, že oddělení a následné spojení mělo negativní dopad na soutěžní postavení společností FBN a ABN AMRO N (nebo skupiny ABN AMRO po spojení).
5.3 Připomínky nizozemského státu k podáním zúčastněných stran
5.3.1 Připomínky nizozemského státu k dopisu stěžovatele ze dne 6. května 2009
(206)
Nizozemský stát obecně zdůraznil, že podle jeho názoru nesplňovala opatření ve prospěch společností FBN a ABN AMRO N definici Unie týkající se státní podpory, a neměla proto účinky narušující hospodářskou soutěž. Nizozemský stát se domníval, že tržní chování společností FBN a ABN AMRO N na trhu spoření a trhu vkladů bylo v souladu s chováním rozumně uvažujícího účastníka trhu, který chrání své obchodní zájmy. Nizozemský stát se domníval, že úrokové sazby, které nabízely společnosti FBN a ABN AMRO N, nenarušovaly hospodářskou soutěž. Tvrdil proto, že nedošlo k porušení práva Unie v oblasti hospodářské soutěže.
(207)
Nizozemský stát předložil řadu srovnávacích tabulek s úrokovými sazbami nabízenými u konkrétních vkladových a spořicích produktů. Nizozemský stát popřel, že by společnosti FBN a ABN AMRO N trvale nabízely nejvyšší úrokové sazby, zejména ve srovnání s menšími nizozemskými bankami, jako jsou SNS, NIBC a DSB. Nizozemský stát rovněž uvedl, že úrokové sazby u spořicích účtů byly v Nizozemsku vysoké již před finanční krizí, a to částečně kvůli chování menších bank s agresivní cenovou politikou. Nizozemský stát se domníval, že se banky během finanční krize snažily chránit své franšízy v oblasti spoření tím, že u spořicích produktů nabízely zákazníkům poměrně vysoké úrokové sazby.
(208)
Nizozemský stát se vyjádřil rovněž k cenové strategii MoneYou, internetové značky společnosti ABN AMRO N, která byla na trh zavedena v září 2008. Nizozemský stát tvrdil, že MoneYou je specializovaný internetový produkt, který se značně liší od tradičnějších produktů, pokud jde o nákladovou základnu a úroveň služeb. Nizozemský stát uvedl, že MoneYou musela v prvních šesti měsících své existence zajistit uznání své značky, a musela proto nabízet úrokové sazby, které byly většinou mírně nižší nebo stejné jako sazby nabízené podobnými účastníky trhu poskytujícími internetové bankovnictví (93). Od druhého čtvrtletí 2009 se úrokové sazby nabízené MoneYou snížily a MoneYou se usadila v tzv. středním tržním segmentu (Mid-Tier-Segment) (94). Co se týká MoneYou, nizozemský stát dodal, že dosud získala pouze omezené objemy finančních prostředků (konkrétně [0 - 5] miliard EUR), což představuje přibližně [0 - 5] % celkového objemu na nizozemském trhu spoření. Nizozemský stát dodal, že bývalí zákazníci společnosti Van Lanschot představovali pouze malou část podnikání MoneYou ([0 - 5 000] účtů, tj. [0 - 5] % účtů MoneYou).
(209)
Nizozemský stát rovněž popřel, že by se společnosti ABN AMRO N a FBN při samofinancování spoléhaly výhradně na nizozemský trh spoření. Nizozemský stát poskytl nové informace prokazující, že společnost ABN AMRO N vydala 6. července 2009 kryté dluhopisy v hodnotě 2 miliardy EUR a že společnost FBN vydala dluhové nástroje se státní zárukou v hodnotě 15,5 miliardy EUR. Podle nizozemského státu byla tvrzení stěžovatele nesprávná a unáhlená. Nizozemský stát uvedl, že společnost FBN potřebovala pouze určitý čas na vytvoření pokladních operací a vydání dluhových nástrojů se státní zárukou. Nizozemský stát taktéž uvedl, že vkladové a spořicí produkty jsou důležité rovněž k navázání vztahů se zákazníky a mají jiný a širší účel než v případě jiných finančních nástrojů. V tomto ohledu nizozemský stát podotkl, že úbytek podílu na trhu spoření a vkladů mohl vést k úbytku podílu na trhu jiných bankovních produktů.
(210)
Nizozemský stát rovněž popřel, že by spotřebitelé a účastníci trhu vnímali společnosti ABN AMRO N a FBN jako bezpečnější banky, než jsou jejich konkurenti. Poukázal na rating společností FBN a ABN AMRO N u ratingových agentur, jenž byl nižší než například rating AAA v případě Rabobank. Obdobně to platí pro relativní rozpětí swapu úvěrového selhání. Nizozemský stát se rovněž domníval, že státní vlastnictví nezajistilo, že společnosti ABN AMRO N nebo FBN byly v očích zákazníků a účastníků trhu považovány za bezpečnější. V této souvislosti uvedl, že mnoho státních zásahů ad hoc ukázalo, že by nizozemský stát zasáhl u jakékoli banky v soukromém vlastnictví, pokud by to bylo možné. Nizozemský stát proto usuzoval, že fakticky neexistoval žádný vnímaný rozdíl mezi bezpečností, kterou poskytovaly nizozemské banky v soukromém vlastnictví v porovnání s bankami ve vlastnictví nizozemského státu.
(211)
Pokud jde o výpočet, zda byly úrokové sazby nabízené u spořicích produktů ztrátové, nizozemský stát tvrdil, že by se neměly srovnávat se sazbami EURIBOR, nýbrž se sazbami vyplývajícími z tzv. „metody reprodukce portfolia“(replicating portfolio methodology) (95). S použitím této metody nizozemský stát uznal, že u některých produktů existovalo dočasné záporné rozpětí. Tvrdil však, že se jednalo o racionální tržní chování, jež bylo v souladu s tržním chováním konkurentů (v soukromém vlastnictví) v tomto konkrétním časovém okamžiku.
5.3.2 Připomínky nizozemského státu k tvrzením stěžovatele ze dne 21. a 28. srpna 2009
(212)
Nizozemský stát uvedl, že platí jeho dřívější připomínky týkající se stěžovatele, jež jsou shrnuty v 206. až 211. bodě odůvodnění.
(213)
Nizozemský stát mimoto poznamenal, že tvrzení stěžovatele, že se podíl společností ABN AMRO N a FBN na trhu zvýšil, bylo založeno na chybných statistických údajích. Pokud jde o údajný nárůst vkladů získaných společností ABN AMRO N ve výši 21 miliard EUR, nizozemský stát tvrdil, že na nizozemské retailové vklady připadalo pouze 5,1 miliardy EUR, zatímco zbytek připadal na úspory korporátních zákazníků a zahraniční vklady. Nizozemský stát poskytl rovněž údaje prokazující, že velká část zvýšeného objemu vkladů a úspor společnosti FBN plynula z korporátního bankovnictví, a nikoli z retailového a soukromého bankovnictví.
(214)
Nizozemský stát podotkl, že nizozemští zákazníci investovali více do úspor kvůli nejistému makroekonomickému prostředí. Nizozemský stát poukázal na údaje Ústředního statistického úřadu, které udávaly, že v prvním pololetí roku 2009 vzrostly úspory meziročně o 7,7 %. Úspory zákazníků společnosti ABN AMRO N vzrostly meziročně o 7,5 %, což naznačuje, že se podíl společnosti ABN AMRO N na trhu spíše snížil. Společnost FBN rovněž předložila důkazy prokazující, že se úspory jejích zákazníků vyvíjely v souladu s trhem.
5.3.3 Připomínky nizozemského státu k připomínkám společnosti ABN AMRO Bank
(215)
Nizozemský stát potvrdil, že společnosti ABN AMRO N neposkytl likvidní facilitu, čímž obecně potvrdil tvrzení společnosti ABN AMRO Bank.
6. POSOUZENÍ
6.1 Existence podpory
(216)
V čl. 107 odst. 1 Smlouvy se uvádí, že podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem. Z toho vyplývá, že se státní opatření považuje za státní podporu, pokud splňuje tato čtyři (kumulativní) kritéria:
-
státní prostředky,
-
selektivní výhoda,
-
narušení hospodářské soutěže a
-
ovlivnění obchodu mezi členskými státy.
(217)
První kritérium je splněno u opatření Y1 až E uvedených v tabulce č. 4 v 128. bodě odůvodnění, jelikož všechna tato opatření jsou přímo financována z prostředků nizozemského státu.
(218)
Skutečnost, zda opatření představuje selektivní výhodu pro společnosti FBN a ABN AMRO N nebo skupinu ABN AMRO po spojení (druhé kritérium), je analyzována v 220. až 278. bodě odůvodnění, přičemž každé opatření je posouzeno zvlášť.
(219)
Existuje-li v tomto případě selektivní výhoda, bylo by splněno i třetí a čtvrté kritérium. Všechna opatření narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž, jelikož společnostem FBN a ABN AMRO N nebo skupině ABN AMRO po spojení zajišťují výhodnější postavení v porovnání s ostatními konkurenčními bankami (třetí kritérium). Opatření mimoto ovlivňují rovněž obchod mezi členskými státy. Společnosti FBN, ABN AMRO N a skupina ABN AMRO po spojení jsou banky zaměřené na mezinárodní klientelu s činnostmi mimo Nizozemsko, přičemž na domácím trhu rovněž soutěží s dceřinými společnostmi zahraničních bank (čtvrté kritérium).
6.1.1 Opatření Y1 a Y2 ze dne 3. října 2008
(220)
Je vhodné připomenout, že toto rozhodnutí posuzuje pouze potenciální podporu pro společnosti FBN a ABN AMRO N nebo skupinu ABN AMRO po spojení. Potenciální podpora společnosti Fortis Bank SA/NV vyplývající z opatření Y1 a Y2 byla posouzena v rozhodnutí ze dne 3. prosince 2008.
(221)
Jak je uvedeno v 52. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 3. prosince 2008 (96) a v prvotním posouzení těchto opatření z hlediska státní podpory v rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009, opatření přijatá dne 3. října 2008 (tj. opatření X, Y1 a Y2) jsou neoddělitelně spojená. Nizozemský stát oddělil společnosti FBN a ABN AMRO N od jejich mateřské společnosti s omezenou likviditou nabytím společnosti FBN. Aby však společnost FBN plně izoloval od problémů její mateřské společnosti souvisejících s likviditou, musel nizozemský stát převzít rovněž úlohu poskytovatele finančních prostředků pro společnost FBN. Stalo se tak formou opatření Y1 a Y2. Dne 3. října 2008 převzal mimoto nizozemský stát povinnosti společnosti Fortis SA/NV vyplývající z dohody akcionářů konsorcia.
(222)
Jak je uvedeno v 50. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 3. prosince 2008, Komise nemůže uznat, že u integrovaných transakcí ze dne 3. října 2008, jimiž nizozemský stát získal společnost FBN (včetně ABN AMRO N) za částku ve výši 12,8 miliardy EUR a rovněž poskytl společnosti FBN velmi vysokou částku finančních prostředků, je splněna zásada investora v tržním hospodářství. Vzhledem k tehdejším převládajícím tržním podmínkám by žádný kupec nebyl schopen a ochoten nabídnout za záchranu společnosti FBN tak vysokou částku (97). Doplňkové informace, které poskytl nizozemský stát, mimoto potvrdily, že se dne 3. října 2008 nizozemský stát dohodl rovněž na odškodnění společnosti Fortis SA/NV za její závazky vyplývající z dohody akcionářů konsorcia. Tato dohoda znamenala, že by integrované transakce ze dne 3. října 2008 byly pro investora v tržním hospodářství ještě méně přijatelné. Bez náležité hloubkové kontroly by žádný investor nepřevzal povinnosti společnosti Fortis SA/NV vyplývající z dohody akcionářů konsorcia, které později vedly k významným závazkům (čehož si byl nizozemský stát dne 3. října 2008 již částečně vědom).
(223)
Pro nizozemský stát byly integrované transakce ze dne 3. října 2008 nezbytné, aby zamezil velkým negativním vedlejším účinkům na nizozemský bankovní systém a hospodářství (98). Investor v tržním hospodářství k takovýmto vedlejším účinkům obvykle nepřihlíží.
(224)
Snaha zamezit vážnému narušení nizozemského bankovního systému a hospodářství rovněž vysvětluje, proč nizozemský stát přijal rozhodnutí tak rychle. Investor v tržním hospodářství by k posouzení možné potřeby dalších kapitálových vkladů potřeboval mnohem více času a podrobněji by prověřil rovněž finanční situaci společností. Investor v tržním hospodářství (s dostatkem času na provedení náležité hloubkové kontroly) by proto měl lepší přehled o následných investicích a vzal by tyto informace v úvahu ve svém ocenění. Nizozemský stát, který musel jednat rychle, aby v Nizozemsku zachoval finanční stabilitu, se nemohl chovat jako investor v tržním hospodářství a vzít si více času na důkladnější posouzení integrovaných transakcí ze dne 3. října 2008 a povinností souvisejících s dohodou akcionářů konsorcia.
(225)
Komise proto potvrzuje své hodnocení, že integrované transakce ze dne 3. října 2008 nebyly v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství (tento závěr již byl obsažen v rozhodnutí ze dne 3. října 2008, v němž se usuzovalo, že tyto transakce představují státní podporu pro společnost Fortis Bank SA/NV).
(226)
Pokud jde o existenci výhody, opatření ze dne 3. října 2008 společně umožnila oddělení společností FBN a ABN AMRO N od společnosti Fortis SA/NV, a proto poskytla důležitou selektivní výhodu společnosti FBN, která již byla ve značném rozsahu začleněna do společnosti Fortis Bank SA/NV, a zejména byla velmi závislá na financování poskytovaném posledně uvedenou společností. V plánu restrukturalizace z prosince 2009 (viz rovněž 78. bod odůvodnění) nizozemský stát připustil, že pokud by nezasáhl, stáhla by společnost Fortis SA/NV dolů i společnost FBN. Bez opatření státní podpory by byla společnost FBN nadále vystavena závazkům společnosti Fortis SA/NV, která byla na pokraji úpadku, a to by bylo značně na překážku činnostem společnosti FBN. Vyčleněním svých činností ze společnosti Fortis SA/NV byla společnost FBN schopna zamezit do značné míry problémům a nákladům, jež jsou obvyklé u (finanční) společnosti v potížích (např. vyšší náklady financování, horší platební podmínky ze strany dodavatelů a protistran, vyšší mzdové náklady k udržení zaměstnanců, omezení činnosti a snížení rizikově vážených aktiv k zachování kapitálu) (99). Ačkoliv společnost ABN AMRO N zůstala na provozní úrovni samostatnou společností, nizozemský stát se obával kontaminace vyplývající ze skutečnosti, že by si trhy mohly společnost ABN AMRO N spojovat s bývalým vlastníkem, společností Fortis SA/NV.
(227)
Opatření Y1 (důležitá součást integrovaných transakcí ze dne 3. října 2008) poskytlo velkou výhodu i společnosti FBN, zejména vzhledem k rozsahu transakce a tehdejším převládajícím tržním podmínkám.
(228)
Vysoká likvidní facilita ve výši 45 miliard EUR (100) byla poskytnuta v době, kdy byly velkoobchodní trhy prakticky uzavřené, zejména s ohledem na velké částky a společnosti s poměrně vysokým poměrem úvěrů k vkladům, jak tomu bylo v případě společnosti FBN. Skutečnost, že by takováto vysoká částka likvidity nebyla na trhu snadno dostupná, potvrzuje i to, že společnost FBN potřebovala několik čtvrtletí na to, aby krátkodobou likvidní facilitu nahradila jinými zdroji financování. Společnost FBN nakonec splatila veškeré krátkodobé financování poskytnuté nizozemským státem v červnu 2009, devět měsíců po poskytnutí podpory v podobě likvidity. Refinancování se uskutečnilo částečně prostřednictvím emise dluhopisů se státní zárukou (101).
(229)
Je proto nutno vyvodit závěr, že opatření Y1 představuje státní podporu, jelikož společnosti FBN poskytlo výhodu v podobě financování, které by za převládajících tržních podmínek v té době nebylo dostupné na trhu.
(230)
Co se týká opatření Y2, novace dlouhodobých úvěrů poskytnutých společností Fortis Bank SA/NV, Komise se domnívá, že toto opatření poskytuje společnosti FBN selektivní výhodu. Z informací předložených nizozemským státem vyplývá, že společnost Fortis Bank SA/NV měla v případě změny vlastnictví na úrovni společnosti FBN nárok na okamžité splacení dlouhodobých půjček s pevnou úrokovou sazbou (v nominální hodnotě ve výši 7,9 miliardy EUR). Díky opatření Y2 nemusela společnost FBN hledat nové financování na trhu, aby mohla tyto dlouhodobé půjčky splatit. Měla i nadále prospěch z existujících půjček s úrokovými sazbami platnými v době před krizí.
(231)
Tím, že nizozemský stát souhlasil s novací, poskytl společnosti FBN dlouhodobou půjčku s úrokovými sazbami platnými v době před krizí. Investor v tržním hospodářství by tyto půjčky neposkytl s úrokovými sazbami platnými v době před krizí, nýbrž by vyjednal úrokové sazby, jež by lépe odrážely převládající tržní podmínky v té době, zejména vzhledem k tomu, že se jednalo o půjčky ve značné výši.
(232)
Je proto nutno vyvodit závěr, že opatření Y2 představuje státní podporu pro společnost FBN, jelikož této společnosti poskytlo selektivní výhodu v podobě půjčky s úrokovými sazbami platnými v době před krizí. Nizozemský stát se nepokusil uvést u splatných půjček úrokové sazby do souladu s úrokovými sazbami platnými v době po skončení krize, nejednal tudíž jako investor v tržním hospodářství.
(233)
Komise obdržela dostatečné informace, aby mohla vyvodit závěr, že společnost ABN AMRO N neobdržela prostřednictvím opatření Y1 a Y2 žádné finanční prostředky. Neměla proto z těchto opatření žádný prospěch.
(234)
Integrované transakce ze dne 3. října 2008 proto nejsou v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství a poskytly společnosti FBN selektivní výhodu. Tato opatření umožnila společnosti FBN setrvat na trhu a dále vykonávat své činnosti, aniž by ji zatěžovaly problémy její mateřské společnosti. Společnost FBN obdržela rovněž velmi vysokou částku podpory financování, která by nebyla na trhu dostupná v tak krátkém čase. Opatření Y1 a Y2 proto představují státní podporu, zatímco (jak je uvedeno v 32. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009) opatření X jako takové nepředstavuje státní podporu pro společnost FBN, nýbrž je součástí širší transakce (oddělení společnosti FBN od Fortis Bank SA/NV), která zahrnovala státní podporu společnosti FBN.
6.1.2 Použitelnost zásady investora v tržním hospodářství na opatření, která byla provedena po poskytnutí počáteční pomoci dne 3. října 2008
(235)
Nizozemský stát přijal ve prospěch společností FBN a ABN AMRO N velký počet opatření, jež byla rozložena v období přibližně 18 měsíců. Nizozemský stát uvedl, že by se přezkoumání zásady investora v tržním hospodářství mělo použít na každé z těchto opatření zvlášť (a zejména na opatření B4 a B5 související se spojením). Na základě časové posloupnosti opatření (I), společného účelu opatření (II) a situace společností v době provedení každého opatření (III) však Komise vyvozuje názor, že tato opatření nebyla dostatečně odlišená, aby mohla být s ohledem na zásadu investora v tržním hospodářství posouzena samostatně. Komise má za to, že všechna opatření byla součástí jednoho zdlouhavého procesu restrukturalizace (102), (103).
(236)
Časová posloupnost opatření (I), která byla popsána dříve v oddíle 2.1 a v oddíle 2.4 tohoto rozhodnutí, prokazuje, že všechna opatření spolu vzájemně souvisí a byla přijata v krátkém čase.
(237)
Opatření v souvislosti se spojením jsou mimoto jednoznačně spojená s předchozími zásahy. Když nizozemský stát dne 21. listopadu 2008 (o něco málo více než šest týdnů po záchranném zásahu dne 3. října 2008) rozhodl o spojení společností FBN a ABN AMRO N, mohl tak učinit jen proto, že tyto dvě společnosti právě zachránil před úpadkem. Jinými slovy, ve srovnávacím scénáři bez zásahu ze dne 3. října 2008 by provedení spojení nebylo možné, jelikož by tyto dvě společnosti již neexistovaly, nebo by existovaly v podstatně omezené podobě, která by vedla k mnohem menšímu a méně přitažlivému subjektu vzniklému spojením, což nizozemský stát připouští rovněž v plánu restrukturalizace z prosince 2009 (viz 78. bod odůvodnění).
(238)
Všechna opatření měla společný cíl (II), a to plně obnovit životaschopnost společností FBN a ABN AMRO N. Ihned po provedení integrovaných transakcí ze dne 3. října 2008 bylo zřejmé, že nizozemský stát situaci pouze stabilizoval, přičemž důležité provozní problémy dosud čekají na vyřešení, zejména kvůli oddělení jednotlivých subjektů od bývalé mateřské společnosti.
(239)
Spojení bylo mimoto opatřením, které bylo zapotřebí k dosažení společného cíle, a to úplného obnovení životaschopnosti. Finanční situace samostatné společnosti FBN byla slabá, jelikož tato společnost měla poměrně malou retailovou franšízu a závisela do značné míry na velkém mezibankovním financování (104). Společnost ABN AMRO N přišla o důležité kompetence s ohledem na některé produkty a velkou část své mezinárodní sítě. Obě společnosti se potýkaly s provozními problémy souvisejícími například s informačními technologiemi, daněmi a řízením rizik a nebylo rovněž jisté, zda mají ve všech oblastech činnosti, v nichž působily, dostatečný rozsah. Nizozemský stát zvážil řadu alternativ a rychle rozhodl, že spojení a dodatečné navýšení kapitálu je nejlepším způsobem, jak plně obnovit životaschopnost. Ve scénáři založeném na spojení kompenzovaly činnosti ABN AMRO N s vysokými vklady v oblasti retailového bankovnictví slabou finanční situaci společnosti FBN, zatímco společnost FBN mohla společnosti ABN AMRO N zajistit větší velikost a poskytnout mezinárodní pobočky. Subjekt vzniklý spojením měl mimoto lepší postavení při řešení praktických problémů a mohl využít rovněž dodatečných úspor z rozsahu. Spojení zamezilo nutnosti přeorganizovat každý subjekt zvlášť.
(240)
Pokud jde o situaci společností v době provedení každého opatření (III), Komise podotýká, že životaschopnost společností byla plně obnovena až po provedení všech opatření. Společnosti nebyly životaschopné v přechodné fázi, například ke dni 21. listopadu 2008, kdy bylo rozhodnuto o spojení. V této souvislosti Komise zdůrazňuje, že na konci prosince 2008, a tudíž po přijetí rozhodnutí o spojení, hrozilo, že společnost FBN nebude splňovat minimální kapitálové požadavky DNB, jelikož s ohledem na společnost ABN AMRO N musela provést odpis. Společnost ABN AMRO N byla v účetnictví společnosti FBN dosud vykazována s oceněním, které po ocenění použitém v opatření X již nebylo reálné (105), a proto byl nevyhnutelný odpis. Aby se vyřešily problémy společnosti FBN s kapitálem, získal nizozemský stát společnost ABN AMRO N od společnosti FBN za částku ve výši 6,5 miliardy EUR a koncem roku 2009 přijal další nápravná opatření spočívající v přeměně kapitálu Tier 2 na kapitál Tier 1 (viz 121. bod odůvodnění a poznámka pod čarou č. 52 tohoto rozhodnutí). Prohlášení nizozemského státu, […] a […] potvrzují, že i po uskutečnění integrovaných transakcí dne 3. října 2008 se společnosti FBN a ABN AMRO N i nadále potýkaly se značnými problémy ohledně životaschopnosti (106).
(241)
Komise rovněž podotýká, že nizozemský stát předložil plnohodnotný plán restrukturalizace až poté, co bylo rozhodnuto o opatřeních, což naznačuje, že k úplnému obnovení životaschopnosti došlo až po tomto rozhodnutí. V průběhu řízení Komise opakovaně žádala o předložení podrobného plánu restrukturalizace (viz například 137. bod odůvodnění), který byl nezbytný pro posouzení, zda byla plně obnovena životaschopnost společnosti, která obdržela podporu.
(242)
Dne 4. prosince 2009 předložil nizozemský stát plán restrukturalizace z prosince 2009, v tomto prvním plánu však dosud chyběly důležité údaje uvedené ve sdělení o restrukturalizaci, jako jsou finanční výhledy pro pesimistický scénář. Potřebné doplňkové informace byly obdrženy dne 23. března 2010. Nizozemský stát na předchozí žádosti Komise o předložení plánu restrukturalizace odpověděl, že při restrukturalizaci společností FBN a ABN AMRO N hrálo zásadní úlohu spojení těchto společností. Podle něj potřebovalo dočasné vedení skupiny ABN AMRO na vypracování plánu určitý čas a před dokončením spojení nemohlo mít úplnou představu o budoucí podobě skupiny.
6.1.3 Existence výhody a závěr ohledně existence podpory u opatření provedených po integrovaných transakcích ze dne 3. října 2008
(243)
Opatření Z bylo nezbytné, aby se zamezilo poklesu podílů kapitálu společnosti FBN pod minimální kapitálové požadavky stanovené v právních předpisech.
(244)
Problém společnosti FBN s kapitálem byl zapříčiněn vysokým oceněním společnosti ABN AMRO N v jejím účetnictví. Simulace ve zprávě o hloubkové kontrole vyhotovené […] prokazují, že snížení účetní hodnoty společnosti ABN AMRO N na 6,5 miliardy EUR by ve společnosti FBN vedlo k podílu kapitálu Tier 1 ve výši 3,8 % a celkovému kapitálovému poměru ve výši 7,6 % (107). Jinými slovy, hrozilo, že společnost FBN nedodrží minimální požadavky stanovené v právních předpisech, podle nichž musel minimální celkový kapitálový poměr činit 8 % (s nejvýše jednou polovinou kapitálu Tier 2). Podle zprávy […] zvýšil prodej společnosti ABN AMRO N nizozemskému státu za cenu ve výši 6,5 miliardy EUR podíl kapitálu Tier 1 a celkový kapitálový poměr ve společnosti FBN na 7,8 %, resp. 15,7 %, čímž se vyřešil problém společnosti FBN s kapitálem a společnosti to umožnilo setrvat na trhu.
(245)
Opatření poskytlo společnosti FBN výhodu v podobě kapitálu, který by nemohla získat na trzích. Společnost nemohla k (částečnému) vyřešení problému využít interně vytvořené základní zisky, mj. proto, že v roce 2008 utrpěla v souvislosti s Madoffovým podvodem ztráty ve výši 922 milionů EUR. Jelikož společnosti FBN hrozilo, že nesplní minimální kapitálové požadavky, umožnilo toto opatření společnosti dodržet požadavky stanovené v právních předpisech a pokračovat v činnosti.
(246)
Komise dospěla k závěru, že se nákup společnosti ABN AMRO N nizozemským státem neuskutečnil za tržních podmínek, a to z níže uvedených důvodů.
(247)
Investor v tržním hospodářství (108) zajímající se o nabytí společnosti ABN AMRO N v prosinci 2008 by použil tržní cenu s přihlédnutím k tržním podmínkám v té době. Ve zprávě […] měl nizozemský stát k dispozici dvě ocenění: ocenění „v průběhu hospodářského cyklu“ ve výši [5 - 9] miliard EUR, které předpokládalo normalizaci trhů, a ocenění na základě „stávajících tržních podmínek“ ve výši [4 - 6,5] miliard EUR, jež bylo založeno na tržních podmínkách v prvních dnech října roku 2008 (109). Investor v tržním hospodářství by jako výchozí bod použil ocenění na základě „stávajících tržních podmínek“.
(248)
Každopádně by bylo nutné ocenění na základě „stávajících tržních podmínek“ upravit, aby se zohlednilo zhoršení tržních podmínek mezi dnem 3. října 2008 (tj. datem vydání zprávy […] o ocenění) a skutečným dnem, kdy bylo nizozemským státem rozhodnuto o získání společnosti ABN AMRO N. V tomto období klesl index Euro Stoxx 50 o 22,2 % a index Euro Stoxx Banks o 45,3 %.
(249)
Tvrzení nizozemského státu, že úprava nebyla vzhledem ke konzervativnímu rizikovému profilu společnosti ABN AMRO N (tj. žádná toxická aktiva, dobrá finanční situace atd.) nutná, nelze uznat. Pokles trhu byl rozsáhlý, a to zejména v případě akcií bank, což naznačovalo, že nebyl až tolik spojen se zvláštnostmi akcií, nýbrž spíše se zhoršujícími se hospodářskými a finančními tržními podmínkami a s tím spojeným zvýšením požadovaných rizikových prémií. Vzhledem k této situaci je nezbytné upravit ocenění na základě „stávajících tržních podmínek“ ze dne 3. října 2008 směrem dolů, aby byl získán přiměřený odhad hodnoty společnosti ABN AMRO N ke dni 14. prosince 2008. Použití zaznamenaného procentního poklesu u indexů Euro Stoxx 50 a Euro Stoxx Banks (22,2 % a 45,3 %) vede k rozpětí tržní ceny v prosinci 2008 od [2,2 - 3,6] miliardy EUR do [3,1 - 5,1] miliardy EUR (tj. [4 - 6,5] miliardy EUR po snížení o 22,2 % a 45,3 %) (110).
(250)
Komise může uznat, že (jak tvrdí nizozemské orgány) je nutno provést úpravu s cílem zohlednit skutečnost, že nizozemský stát nezaplatil za transakci hotově. V důsledku opatření Y2 vlastnil nizozemský stát dluhopisy emitované společností FBN a poté za společnost ABN AMRO N zaplatil společnosti FBN tím, že upustil od vymáhání tohoto dluhu v nominální hodnotě ve výši 6,5 miliardy EUR. Jelikož se s dluhopisy vydanými ostatními bankami v této době obchodovalo za cenu nižší, než byla jejich nominální hodnota, může Komise uznat, že hodnota dluhových nástrojů, od jejichž vymáhání nizozemský stát upustil, byla nižší než jejich nominální hodnota. Podle dostupných informací o trhu může Komise uznat úpravu ve výši [10 - 30] %, tj. [0,65 - 1,95] miliardy EUR. To znamená, že skutečná cena transakce činila [4,55 - 5,85] miliardy EUR (6,5 miliardy EUR minus [0,65 - 1,95] miliardy EUR) místo 6,5 miliardy EUR (111).
(251)
Výši podpory obsažené v opatření Z pak představuje rozdíl mezi zaplacenou cenou a tržní hodnotou společnosti ABN AMRO N. Tento rozdíl je v rozmezí od [0 - 2,75] miliardy EUR ([4,55 - 5,85] miliardy EUR minus [3,1 - 5,1] miliardy EUR) do [0,95 - 3,65] miliardy EUR ([4,55 - 5,85] miliardy EUR minus [2,2 - 3,6] miliardy EUR).
(252)
Komise nevidí žádný důvod pro tvrzení nizozemského státu, že jeho ocenění ve výši 6,5 miliardy EUR bylo přesvědčivě doloženo schválením ostatními členy konsorcia a zprávou […]. Zaplacení příliš vysoké ceny za společnost ABN AMRO N nemělo na ostatní členy konsorcia žádný vliv, což znamená, že schválení prodeje z jejich strany neznamenalo schválení samotného ocenění. Není k dispozici rovněž žádný údaj o tom, že by členové konsorcia sami provedli nové ocenění. Rovněž dopis […] nepodporuje tvrzení nizozemského státu. Společnost […] pouze ověřila metodiku a postup a příslušnou stručnou zprávu nelze pokládat za věrohodné ocenění. Ve zprávě […] byla jako základ použita cena, kterou nizozemský stát zaplatil za společnosti FBN a ABN AMRO N dne 3. října 2008. Jak bylo objasněno výše, transakce ze dne 3. října 2008 není tržní transakcí. K odvození tržní ceny nelze použít transakci, která obsahuje podporu.
(253)
Ani zpráva odborníků pracujících pro akcionáře společnosti Fortis SA/NV nepodporuje hypotézu, že nizozemský stát nezaplatil příliš vysokou cenu. Zpráva je pouze druhotnou analýzou ocenění a metod oceňování, které byly v tomto procesu použity, a nepředstavuje nové ocenění. Zprávu je mimoto nutno posoudit v tomto kontextu. Akcionáři společnosti Fortis SA/NV měli obavy, že za aktiva, která získal nizozemský stát, obdrželi příliš nízkou cenu, a zpráva se zabývá především tímto tvrzením, tj. že nizozemský stát zaplatil příliš nízkou cenu. Je nutno rovněž zmínit, že odstavce, na něž odkazuje nizozemský stát, neříkají nic o samotné společnosti ABN AMRO N, nýbrž se vztahují na celý soubor aktiv, která získal nizozemský stát.
(254)
Je proto nutno vyvodit závěr, že opatření Z je opatřením státní podpory ve prospěch společnosti FBN, jelikož jí poskytlo kapitál, který této společnosti umožnil setrvat na trhu. Zjištěná výše podpory je v rozmezí od [0-2,75] miliardy EUR do [0,95 - 3,65] miliardy EUR.
(255)
Komise dospěla k závěru, že za pokrytí nedostatku kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z odpovídal nizozemský stát, a nikoli společnost ABN AMRO N. Ode dne 3. října 2008 byl nizozemský stát vázán podmínkami dohody akcionářů konsorcia. Byl proto povinen provést rozdělení společnosti ABN AMRO Holding za podmínek popsaných ve zmíněné dohodě. Jelikož orgán finančního dohledu povolil zahájení procesu rozdělení teprve po vyřešení problému společnosti ABN AMRO Z s kapitálem, neměl nizozemský stát a ostatní členové konsorcia jinou možnost, než pokrýt nedostatek kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z.
(256)
Společnost ABN AMRO N jednala při poskytnutí potřebného kapitálu společnosti ABN AMRO Z, která neměla žádné provozní činnosti, pouze jako zprostředkovatel.
(257)
Komise nenalezla žádné důkazy o nepřímé podpoře poskytnuté společnosti ABN AMRO N. Vysvětlení, které poskytl nizozemský stát, potvrdilo, že se všechny významné finanční transakce mezi společnostmi ABN AMRO Z a ABN AMRO N uskutečnily za tržních podmínek, nebo k nim došlo před zásahem státu dne 3. října 2008.
(258)
Jak je uvedeno v 110. bodě odůvodnění, nástroj k snížení kapitálových požadavků byl zaveden po oddělení společnosti ABN AMRO II od ABN AMRO Bank za účelem pokrytí obezřetnostního rozpětí ve výši 500 milionů EUR a nákladů na integraci ve výši 1,2 miliardy EUR, zatímco hotovost pocházející z povinně převoditelných cenných papírů byla vložena do společnosti ABN AMRO Z. Ode dne oddělení společnosti ABN AMRO II od ABN AMRO Bank (tj. 6. února 2010) (do skončení platnosti nástroje k snížení kapitálových požadavků v říjnu 2010) představoval zmíněný nástroj státní podporu pro společnost ABN AMRO II, zatímco částka výnosů z povinně převoditelných cenných papírů ve výši 1,7 miliardy EUR, která byla převedena na společnost ABN AMRO Z, přestala být k témuž dni podporou pro společnosti ABN AMRO N/ABN AMRO II. Tyto změny proto nemění výši podpory, nýbrž pouze nástroje, jejichž prostřednictvím byla podpora poskytnuta, a dobu trvání. Tato změna formy nenastoluje žádné otázky, jež by bylo nutno posoudit ve zbývající části tohoto rozhodnutí.
(259)
Je proto nutno vyvodit závěr, že opatření A nepředstavuje státní podporu. Podle dohody akcionářů konsorcia bylo smluvní povinností nizozemského státu jakožto nástupce společnosti Fortis SA/NV vyřešit nedostatek kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z. Opatření proto neposkytuje společnosti ABN AMRO N selektivní výhodu ani ji neosvobozuje od nákladů, které by musela normálně hradit.
(260)
Jelikož nástroj k snížení kapitálových požadavků nepostačoval k pokrytí nedostatku kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z, musel nizozemský stát vložit další kapitál prostřednictvím povinně převoditelných cenných papírů. Zdůvodnění uvedené s ohledem na opatření A se vztahuje rovněž na opatření B1.
(261)
Je proto nutno vyvodit závěr, že opatření B1 nepředstavuje státní podporu, jelikož financování nedostatečného kapitálu společnosti ABN AMRO Z bylo podle dohody akcionářů konsorcia povinností nizozemského státu a neposkytlo společnosti ABN AMRO N selektivní výhodu.
(262)
Celá částka ve výši 1,08 miliardy EUR (tj. opatření B2 a B3 společně) zahrnuje obecné náklady na rozdělení ve výši 480 milionů EUR, náklady ve výši 90 milionů EUR spojené se zřízením oddělení peněžního trhu a vytvoření obezřetnostního rozpětí ve výši 500 milionů EUR. Je nutné rozlišovat mezi obezřetnostním rozpětím ve výši 500 milionů EUR a ostatními náklady na rozdělení ve výši 580 milionů EUR.
(263)
Co se týká ostatních nákladů na rozdělení, Komise uznává, že dohoda akcionářů konsorcia ukládala nizozemskému státu povinnost provést rozdělení společnosti ABN AMRO Holding na tři samostatné části podle pokynů uvedených v dohodě. Jinými slovy, náklady na rozdělení byly důsledkem smluvních povinností nizozemského státu jakožto nástupce společnosti Fortis SA/NV. Společnost ABN AMRO N neměla v důsledku tohoto opatření na čistém základě lepší kapitálovou pozici, jelikož nizozemský stát vložil kapitál, který byl ihned spotřebován na náklady na rozdělení.
(264)
Toto odůvodnění však neplatí pro obezřetnostní rozpětí ve výši 500 milionů EUR, jelikož stát neměl smluvní povinnost je poskytnout. Pokud by nizozemský stát neposkytl tuto pomoc, nacházela by se společnost ABN AMRO N v horší finanční situaci a musela by například snížit svá rizikově vážená aktiva, aby uvolnila kapitál. Jinými slovy, obezřetnostní rozpětí představuje selektivní výhodu, která zlepšila soutěžní postavení společnosti ABN AMRO N v porovnání se scénářem, podle něhož by toto opatření nebylo provedeno.
(265)
Vyvozuje se proto závěr, že zatímco obecné náklady na rozdělení nepředstavují státní podporu, obezřetnostní rozpětí ve výši 500 milionů EUR (tj. část opatření B3) ano. Toto obezřetnostní rozpětí poskytlo společnosti ABN AMRO N dodatečný kapitál a představuje selektivní výhodu.
(266)
Komise podotýká, že po získání společností FBN a ABN AMRO N nizozemským státem neexistovala žádná smluvní nebo ekonomická povinnost tyto dvě společnosti spojit. Divize správy majetku ve společnosti ABN AMRO N byla začleněna do společnosti Fortis Bank SA/NV, tato divize však není pro banky naprosto nezbytnou činností, jelikož mnoho ostatních bank pořizuje produkty v oblasti správy majetku od specializovaných externích poskytovatelů. Nizozemský stát sám dne 21. listopadu 2008 rozhodl o spojení společností ABN AMRO N a FBN. Tuto možnost upřednostnil před ostatními alternativami restrukturalizace, jako je samostatná strategie pro obě banky, rychlý prodej jedné či obou společností nebo rychlý prodej významných dceřiných společností.
(267)
Společnosti FBN a ABN AMRO N nebyly s to uhradit počáteční náklady na integraci vyplývající ze spojení samy. Komise podotýká, že nizozemský stát hájil na veřejnosti spojení tím, že „obě banky jsou silnější společně než samostatně“ (112). Spojení mělo vést k významným výhodám v podobě synergií (v odhadované výši 1,1 miliardy EUR před zdaněním ročně) a silnějšímu soutěžnímu postavení (např. vyšší podíly na trhu, lepší finanční základna atd.).
(268)
K získání přínosů plynoucích ze spojení musely společnosti FBN a ABN AMRO N uhradit různé náklady (konkrétně náklady spojené s nápravným opatřením v souvislosti se spojením, náklady na integraci). Nizozemský stát tyto náklady uhradil prostřednictvím rekapitalizace (v době, kdy byl kapitál dosud obtížně dostupný), zatímco společnosti FBN a ABN AMRO N získaly všechny výhody. To proto poskytuje společnostem FBN a ABN AMRO N jednoznačnou výhodu.
(269)
Podle nizozemského státu vedlo spojení ke kladné čisté současné hodnotě (113). Jak však již bylo podrobně rozvedeno v 235. až 242. bodě odůvodnění, opatření B4 a B5 souvisela s ostatními opatřeními státní podpory a byla součástí širšího plánu restrukturalizace, takže se zásada investora v tržním hospodářství nepoužije.
(270)
Vyvozuje se proto závěr, že opatření B4 a B5 představují státní podporu ve výši 300 milionů EUR resp. 1,2 miliardy EUR. Tato opatření poskytla společnostem FBN a ABN AMRO N selektivní výhodu tím, že jim poskytla kapitál.
(271)
Opatření C poskytuje společnosti FBN kapitál, který jí umožnil splnit minimální regulační požadavky orgánu finančního dohledu. Pokud by nizozemský stát nepřeměnil její kapitál Tier 2 na kapitál Tier I, musela by společnost FBN ukončit svou činnost, nebo by musela hledat alternativní řešení, jako je snížení rizikově vážených aktiv k uvolnění kapitálu Tier 1. Díky tomuto opatření měla společnost FBN nakonec k dispozici více kapitálu a silnější soutěžní postavení než v případě scénáře „bez podpory“.
(272)
Nizozemský stát přeměnil dluhové nástroje Tier 2 v nominální hodnotě ve výši 1,35 miliardy EUR na kapitál Tier 1 ve stejné výši. Tato přeměna vede ke stejným peněžním tokům jako scénář, podle něhož by společnost FBN odkoupila nástroje Tier 2 ve vlastnictví státu za nominální hodnotu, načež by následovalo navýšení kapitálu o stejnou částku. Analogicky s 250. bodem odůvodnění může Komise uznat, že tržní hodnota dluhových nástrojů, od jejichž vymáhání nizozemský stát upustil, byla nižší než jejich nominální hodnota. S přihlédnutím k snížení hodnoty podobných nástrojů rovnocenných bank je snížení hodnoty ve výši [135 - 405] milionů EUR (tj. o [10 - 30] %) odůvodněné. Jinými slovy, nepřímým odkupem nástrojů v nominální hodnotě by společnost FBN nepřímo zaplatila nizozemskému státu částku zbytečně vyšší o [135 - 405] milionů EUR. Výše podpory proto činí [0,945 - 1,215] miliardy EUR, nikoli 1,35 miliardy EUR.
(273)
Tvrzení nizozemského státu, že opatření je v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství, nelze přijmout. Opatření bylo provedeno společně s jinými opatřeními, jež obsahovala státní podporu, jak je objasněno v 235. až 242. bodě odůvodnění, takže se zásada investora v tržním hospodářství nepoužije.
(274)
Je proto nutno vyvodit závěr, že opatření C představuje státní podporu ve výši [0,945 - 1,215] miliardy EUR, jelikož poskytuje společnosti FBN výhodu v podobě dodatečného kapitálu.
(275)
Co se týká plateb pro ostatní členy konsorcia, Komise vyvodila závěr, že platby byly skutečně součástí povinností souvisejících s dohodou akcionářů konsorcia. Členové konsorcia předvídali, že se během procesu rozdělování objeví některé neočekávané záležitosti, a dohoda akcionářů konsorcia popisuje postupy, jež se použijí k vyřešení těchto záležitostí. Komise nenalezla žádné důkazy, že by platby nizozemského státu pro ostatní členy konsorcia vedly k dodatečnému převodu čistých aktiv na společnost ABN AMRO N či k jiné výhodě poskytnuté této společnosti.
(276)
Vyvozuje se proto závěr, že opatření D nepředstavuje státní podporu, jelikož toto opatření představovalo podle dohody akcionářů konsorcia povinnost státu, a nikoli povinnost společnosti ABN AMRO N. Opatření neposkytlo společnosti ABN AMRO N žádnou selektivní výhodu.
(277)
Komise dospěla k závěru, že křížové závazky souvisely do značné míry se zvláštní situací s ohledem na oddělení společnosti ABN AMRO N od mateřské společnosti ABN AMRO Bank (nyní RBS NV). Podle nizozemského práva obchodních společností je Deutsche Bank jakožto kupec New HBU i nadále odpovědná za dluhy společnosti ABN AMRO Bank, pokud by tato neplnila své povinnosti. Deutsche Bank proto chtěla být odškodněna za riziko, které podstupuje s ohledem na společnost ABN AMRO Bank. Pokud by společnost ABN AMRO N nebyla oddělena od ABN AMRO Bank, tyto křížové závazky mezi New HBU a ABN AMRO Bank by neexistovaly. Nizozemský stát proto poskytl záruku za křížové závazky, které existují výhradně v důsledku oddělení společnosti ABN AMRO N. Nizozemský stát neposkytl záruku za křížový závazek mezi New HBU a společností ABN AMRO N.
(278)
Vyvozuje se proto závěr, že lze uznat, že opatření E nepředstavuje státní podporu, jelikož oddělení společnosti ABN AMRO N od ABN AMRO Bank bylo podle dohody akcionářů konsorcia povinností nizozemského státu.
6.1.4 Vyčíslení státní podpory
(279)
Skupina ABN AMRO (nebo společnosti FBN a ABN AMRO N před spojením) měla prospěch z podpory na rekapitalizaci, která je v rozmezí od 4,2 miliardy EUR do 5,45 miliardy EUR. Tato částka představuje 2,75 % - 3,5 % rizikově vážených aktiv skupiny ABN AMRO.
(280)
Komise podotýká, že společnost FBN měla prospěch rovněž z vysoké částky podpory likvidity, a to v relativním i absolutním vyjádření.
Tabulka č. 5
Státní podpora: Souhrnná tabulka podpory na rekapitalizaci a podpory likvidity
Podpora na rekapitalizaci
(všechny údaje v miliardách EUR)
Minimální státní podpora
Maximální státní podpora
Rizikově vážená aktiva subjektu vzniklého spojením FBN-ABN AMRO N
Min. % rizikově vážených aktiv
Max. % rizikově vážených aktiv
Opatření Z: nizozemský stát získává AA od FBN
[0 - 2,75]
[0,95 - 3,65]
162,6 (114)
[0 - 1,7] %
[0,6 - 2,25] %
Opatření B3: náklady na rozdělení (obezřetnostní rozpětí)
0,5
0,5
149,5 (115)
0,33 %
0,33 %
Opatření B4: nedostatek kapitálu v souvislosti s prodejem HBU
0,3
0,3
149,5
0,20 %
0,20 %
Opatření B5: náklady na integraci
1,2
1,2
149,5
0,80 %
0,80 %
Opatření C: přeměna kapitálu Tier 2 na Tier 1
[0,945 - 1,215]
[0,945 - 1,215]
149,5
[0,63 - 0,82] %
[0,63 - 0,82] %
Podpora na restrukturalizaci celkem
4,2
5,45
2,75 %
3,5 %
Podpora financování/likvidity
Opatření Y1: krátkodobá likvidní facilita
45
Opatření Y2: dlouhodobé úvěry
7,9
Emise nových dluhových nástrojů se zárukou v rámci nizozemského systému záruk
18,8
Celková podpora financování/likvidity
71,7 (tj. 52,9 po opravě s ohledem na dvojí započtení) (116)
6.2 Slučitelnost jednotlivých opatření podpory
(281)
Podle čl. 107 odst. 3 písm. b) Smlouvy může Komise prohlásit podpory za slučitelné s vnitřním trhem, mají-li „napravit vážnou poruchu v hospodářství některého členského státu“. Pokud jde o nizozemské hospodářství, riziko vážné poruchy potvrdila skutečnost, že Komise několikrát schválila opatření nizozemských orgánů v boji proti finanční krizi, např. systém záruk.
(282)
V této souvislosti je však důležité vyzdvihnout, že Soud prvního stupně zdůraznil, že ustanovení čl. 107 odst. 3 písm. b) Smlouvy je nutno uplatňovat restriktivně (117), takže by se hospodářská porucha měla týkat celého členského státu a neměla by mít pouze regionální rozměr. Komise podotýká, že společnosti ABN AMRO N a FBN patří k předním nizozemským bankám s celostátní sítí poboček a v řadě segmentů mají na nizozemském trhu retailového bankovnictví a bankovnictví pro malé a střední podniky přední postavení. V kontextu různých nejistot ohledně překonání světové finanční a hospodářské krize by ukončení činnosti těchto bank vedlo k vážné poruše v nizozemském hospodářství, a proto lze státní podporu nizozemské vlády posoudit podle čl. 107 odst. 3 písm. b) Smlouvy.
(283)
Komise uvedla podrobnější údaje o slučitelnosti konkrétních opatření ve svém sdělení o bankovnictví, sdělení o rekapitalizaci a sdělení o znehodnocených aktivech a o požadované restrukturalizaci ve sdělení o restrukturalizaci.
(284)
Jednotlivá opatření je nutno přezkoumat na základě příslušných sdělení Komise. Nástroj k snížení kapitálových požadavků nezahrnuje znehodnocená aktiva a je ve skutečnosti náhradou rekapitalizačního opatření. Obecné zásady uvedené ve sdělení o znehodnocených aktivech by však měly platit i pro nástroj k snížení kapitálových požadavků, aby byl tento nástroj v souladu s vnitřním trhem. V zájmu zachování rovných podmínek musela Komise ověřit, zda nebyl tento nástroj využit k přesunu očekávaných ztrát z portfolia na stát. Opatření A by mělo obsahovat rovněž dostatečné pobídky k odchodu a v případě, že by se ekonomická situace zhoršila, musela by společnost ABN AMRO N převzít určité ztráty prostřednictvím vertikálního podílu na rizicích. Opatření v oblasti likvidity (opatření Y1 a Y2) je nutno posoudit podle sdělení o bankovnictví a rekapitalizační opatření (a zejména opatření Z, B4 a B5 a rovněž obezřetnostní rozpětí ve výši 500 milionů EUR, které bylo součástí opatření B3 a C) podle sdělení o rekapitalizaci.
6.2.1 Slučitelnost opatření Y1 a Y2 podle sdělení o bankovnictví
(285)
Aby byla opatření Y1 a Y2 v souladu se sdělením o bankovnictví, měla by být dobře cílená, přiměřená a navržená v takové podobě, aby zamezila neoprávněnému narušení hospodářské soutěže.
(286)
Komise opakuje závěr uvedený v 51. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009, že opatření k přerušení veškerých vazeb mezi společností FBN a její mateřskou společností Fortis SA/NV s omezenou likviditou bylo nezbytné k ochraně společnosti FBN před tehdejšími akutními problémy její mateřské společnosti. Opatření proto lze považovat za dobře cílená na záchranu společnosti FBN.
(287)
Opatření Y1 a Y2 by měla být rovněž přiměřená a neměla by zbytečně narušovat hospodářskou soutěž. V tomto ohledu hodnotí Komise kladně systém stanovování cen vypracovaný nizozemským státem, který měl vytvořit rovné podmínky se systémem záruk (viz 169. bod odůvodnění). Co se týká systémů záruk, Komise soustavně požadovala, aby členské státy účtovaly u záruk delších než tři měsíce (a ne delších než 12 měsíců) prémii ve výši nejméně 50 bazických bodů. Komise zjistila, že nizozemský stát nepožadoval u půjček delších než tři měsíce konzistentně sazbu EURIBOR + 50 bazických bodů. Komise proto může prohlásit opatření Y1 za slučitelné s vnitřním trhem pouze pod podmínkou, že bude provedena opravná platba ve výši 18,2 milionu EUR s cílem zajistit, aby za úvěry se splatností delší než tři měsíce bylo skutečně poskytnuto protiplnění ve výši EURIBOR + 50 bazických bodů. Komise hodnotí kladně, že všechny likvidní facility byly splaceny a ukončeny v červnu 2009.
(288)
Pokud jde o opatření Y2, Komise podotýká, že jelikož nizozemský stát nezměnil úrokovou sazbu a splatnost půjček, měla společnost FBN prospěch z relativně levných půjček, které mohly narušit hospodářskou soutěž. Komise tedy může prohlásit toto opatření za slučitelné se sdělením o bankovnictví pouze v případě, budou-li splněny všechny podmínky stanovené dále v tomto rozhodnutí, a zejména budou-li náležitě provedena opatření, která mají omezit narušení hospodářské soutěže.
6.2.2 Slučitelnost opatření Z, B3 (konkrétně 500 milionů EUR), B4 a B5 a C na základě sdělení o rekapitalizaci
(289)
Komise dospěla k závěru, že dotyčná opatření byla zavedena s cílem vyřešit skutečné potřeby a představovala minimum nezbytné k úplnému obnovení životaschopnosti dotyčných společností.
(290)
Pokud jde o protiplnění, Komise podotýká, že stát již vlastnil veškeré kmenové akcie společnosti FBN (a nepřímo veškeré akcie společnosti ABN AMRO N). Všechna tato opatření byla nevyhnutelná k zachování hodnoty těchto účastí.
(291)
Skupina ABN AMRO docílí v roce 2013 návratnosti vlastního kapitálu ve výši přibližně […] %, což naznačuje, že díky všem státním zásahům byl vytvořen životaschopný a ziskový subjekt.
(292)
Veškerá dostupná ocenění skupiny ABN AMRO značně překračují částku podpory obsažené v opatřeních Z, B3, B4, B5 a C (tj. v rozmezí od 4,2 miliardy EUR do 5,45 miliardy EUR). Stát proto obdrží za podporu, která byla poskytnuta společnostem ABN AMRO N a FBN, odpovídající protiplnění (118).
(293)
Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem dospěla Komise k závěru, že opatření Z, B3, B4, B5 a C jsou slučitelná se sdělením o rekapitalizaci, budou-li náležitě splněny podmínky stanovené dále v tomto rozhodnutí.
6.2.3 Slučitelnost nástroje k snížení kapitálových požadavků se zásadami stanovenými ve sdělení o znehodnocených aktivech
(294)
Komise uznává, že nástroj k snížení kapitálových požadavků, který zavedl nizozemský stát, se liší od obvyklých opatření týkajících se znehodnocených aktiv, která byla posuzována v jiných případech. Zatímco ostatní opatření týkající se znehodnocených aktiv měla banky zbavit znehodnocených aktiv, portfoliem, které je chráněno nástrojem k snížení kapitálových požadavků, je tradiční nizozemské hypoteční portfolio, u něhož společnost ABN AMRO N ani externí odborníci neočekávají významné zhoršení výkonnosti.
(295)
Komise podotýká, že obvyklá rekapitalizace na úrovni společnosti ABN AMRO N nebyla pro nizozemský stát vhodná, jelikož tato společnost nebyla v příslušném okamžiku samostatným právním subjektem a nizozemský stát nebyl schopen ohraničit její příspěvek ke kapitálu, což by mohlo mít negativní dopady zejména v zátěžových scénářích. Soukromé nástroje k snížení kapitálových požadavků navíc nebyly schůdné vzhledem k rozsahu transakce a složitosti v souvislosti s rozdělením ABN AMRO Bank NV, mateřské společnosti ABN AMRO N a ABN AMRO Z.
(296)
Vzhledem k této zvláštní situaci může Komise uznat, že nástroj k snížení kapitálových požadavků představuje spíše alternativu tradičního navýšení kapitálu než ochranu před toxickými aktivy, a jedná se proto o nezbytné a vhodně zacílené opatření k vyřešení kapitálového problému společnosti ABN AMRO Z.
(297)
Navzdory skutečnosti, že opatření představuje především náhradu rekapitalizace, mělo by být toto opatření v souladu s ostatními režimy na záchranu kapitálu, a tudíž chránit vnitřní trh, jak je objasněno v 284. bodě odůvodnění.
(298)
Komise dospěla k závěru, že nizozemský stát poskytl dostatečné důkazy, aby prokázal, že ocenění bylo takové, že společnost ABN AMRO N nebo její právní nástupce ponesou očekávané ztráty. Údaje o trhu (zejména zprávy o ratingu), historické údaje a nejnovější důkazy od společnosti ABN AMRO N prokazují, že tranše první ztráty ve výši 20 bazických bodů ročně by měla postačovat k pokrytí očekávaných ztrát.
(299)
Protiplnění, které poskytla společnost ABN AMRO N, není nižší, než se požaduje ve sdělení o znehodnocených aktivech a ve sdělení o rekapitalizaci. Protiplnění znamená, že společnost ABN AMRO N zaplatí z kapitálu uvolněného transakcí v důsledku snížení rizikově vážených aktiv 10 %. Tato sazba obstála v porovnání s minimálními sazbami uvedenými v bodě 27 sdělení o rekapitalizaci. Vzhledem k relativně vysokému protiplnění lze mít za to, že vertikální podíl na rizicích ve výši 5 % a mechanismus zpětného získání jsou v souladu s bodem 24 a poznámkou pod čarou č. 15 ve sdělení o znehodnocených aktivech.
(300)
Opatření A obsahuje rovněž dostatečné pobídky k odchodu. Možnost vypovězení popsaná v 107. bodě odůvodnění naznačuje, že pro společnost ABN AMRO N (nebo nyní skupinu ABN AMRO) je snadné opatření ukončit. Ceny jsou mimoto stanoveny tak, že opatření je postupem času dražší. Smluvní podmínky znamenají, že cena nebude upravena, pokud skupina ABN AMRO začne vypočítávat své kapitálové požadavky podle rámce Basilej II. Neexistence úpravy omezí účinek opatření v podobě snížení kapitálových požadavků, přičemž se poplatek za poskytnutí záruky nesníží. Tranše první ztráty je mimoto vypočítána jako procento původní hodnoty portfolia, takže se tranše první ztráty jako procento zbývajícího portfolia (tj. původního portfolia opraveného mimo jiné o splátky) bude postupem času zvyšovat.
(301)
Vzhledem k charakteristikám nástroje k snížení kapitálových požadavků a s ohledem na plán restrukturalizace z prosince 2009 a aktualizovaný plán restrukturalizace z listopadu 2010 popsaný v oddíle 2.3 tohoto rozhodnutí se Komise domnívá, že opatření A je slučitelné s obecnými zásadami vztahujícími se na opatření na záchranu znehodnocených aktiv a se zásadami vnitřního trhu, jak byly objasněny v 284. bodě odůvodnění.
(302)
Skutečnost, že nástroj k snížení kapitálových požadavků skupina ABN AMRO brzy po zavedení požadavků rámce Basilej II vypověděla, potvrzuje dodatečně analýzu, která byla provedena v 294. až 301. bodě odůvodnění.
6.3 Posouzení podpory a plánu restrukturalizace z prosince 2009 a aktualizovaného plánu restrukturalizace z listopadu 2010 podle sdělení o restrukturalizaci
(303)
Vzhledem k výši a rozsahu podpory (jak bylo popsáno v předchozích odstavcích), a zejména vzhledem ke skutečnosti, že podpora na rekapitalizaci překračuje 2 % rizikově vážených aktiv, se Komise domnívá, že v souladu s bodem 4 sdělení o restrukturalizaci je zapotřebí důkladná restrukturalizace.
6.3.1 Životaschopnost
(304)
Z plánu restrukturalizace by mělo být patrné, že strategie banky je založena na ucelené koncepci, a tento plán by měl prokazovat, že banka obnoví dlouhodobou životaschopnost bez státní podpory.
(305)
Jak již bylo uvedeno v rozhodnutí ze dne 5. února 2010, obchodní modely společností FBN a ABN AMRO N nebyly založeny na přejímání nadměrného rizika a neudržitelných úvěrových praktikách. V důsledku oddělení od svých mateřských skupin byly však oba subjekty zranitelné a v určitých základních oblastech činnosti nedostatečně vybavené. Po oddělení od mateřské společnosti měla společnost ABN AMRO N špatný přístup k větším společnostem, neměla již mezinárodní síť a postrádala řadu kapacit v oblasti produktů a informačních technologií. Společnost FBN byla oddělením od své mateřské společnosti rovněž vážně zasažena a její financování bylo velmi závislé na velkoobchodních trzích. Plán restrukturalizace skupiny ABN AMRO z prosince 2009 (a rovněž aktualizovaný plán restrukturalizace z listopadu 2010) prokazuje, že integrace společností ABN AMRO N a FBN významně omezuje nedostatky jednotlivých subjektů. Spojení společností FBN a ABN AMRO N pomohlo některé tyto problémy zmírnit. Velká franšíza společnosti ABN AMRO N v oblasti retailového a soukromého bankovnictví měla dostatek vkladů, což vytvářelo lepší finanční profil integrované skupiny, společnost FBN vyřešila částečně problém společnosti ABN AMRO N v souvislosti s mezinárodní sítí a obě společnosti dohromady mohly lépe vyřešit například problémy související s informačními technologiemi (nemusely znovu vytvářet samostatně platformu informačních technologií a jiné nástroje podpory).
(306)
Z finančních výhledů vyplývá, že na konci období restrukturalizace by měl být subjekt vzniklý spojením schopen pokrýt své náklady a docílit přiměřené návratnosti vlastního kapitálu ve výši přibližně […] %. I v případě zátěžového scénáře bude společnost i nadále zisková, přičemž její poměry kapitálové přiměřenosti budou vyšší než minimální prahové hodnoty stanovené v právních předpisech. Zdá se proto, že kapitálová rezerva společnosti je (po opakovaných státních zásazích) dostatečně vysoká, aby společnost mohla přestát budoucí nepříznivou situaci, aniž by se musela znovu obrátit na stát.
(307)
Jak prokazují údaje za druhé pololetí roku 2008 a první pololetí roku 2009, aby byla společnost zcela životaschopná, má zásadní význam dosažení dostatečně vysokých čistých úrokových výnosů. Plán restrukturalizace z prosince 2009 a aktualizovaný plán restrukturalizace z listopadu 2010 lze proto prohlásit za slučitelné s požadavky na životaschopnost uvedenými ve sdělení o restrukturalizaci pouze pod podmínkou, že skupina ABN AMRO bude usilovat o dosažení aktualizovaných čistých úrokových výnosů, které jsou uvedeny v plánu restrukturalizace z listopadu 2010. Skupina ABN AMRO by měla Komisi pravidelně (alespoň čtvrtletně) informovat o vývoji. Pokud skupina ABN AMRO zjistí rozdíly oproti těmto výhledům, měla by okamžitě přijmout nápravná opatření.
(308)
Plán restrukturalizace by měl obsahovat výhledy s potřebným rozčleněním a restrukturalizace vyžaduje rovněž ukončení činností, jež by ve střednědobém horizontu byly ze strukturálního hlediska nadále ztrátové (119). V 120. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 5. února 2010 vyslovila Komise pochybnosti, zda byly přiměřeně řešeny otázky životaschopnosti divize Prime Fund Solutions, která v roce 2008 vykázala v souvislosti s Madoffovým podvodem významnou ztrátu. Tato záležitost byla vyřešena prodejem divize PFS společnosti Credit Suisse (viz rovněž 74. bod odůvodnění). Podrobné výhledy na úrovni divizí prokazují, že v základním i zátěžovém scénáři přispějí všechny divize kladně k výsledkům. Komise proto může vyvodit závěr, že neexistují žádné další divize, jež by měly ze strukturálního hlediska problémy se ziskovostí, a na základě tohoto závěru usuzuje, že k zlepšení životaschopnosti společnosti nejsou zapotřebí další odprodeje.
6.3.2 Sdílení zátěže/nezbytné minimum
(309)
Plán restrukturalizace by měl jednoznačně prokazovat, že podpora je omezena na nezbytné minimum. Náklady spojené s restrukturalizací by neměl nést pouze stát, nýbrž v maximálním možném rozsahu i ti, kteří do banky investovali. Jinými slovy, banka a držitelé jejího kapitálu by se na restrukturalizaci měli podílet v maximální možné míře svými vlastními zdroji. Podpora na restrukturalizaci by měla být omezena na pokrytí nákladů nezbytných k obnovení životaschopnosti. To znamená, že podniku by neměly být poskytnuty veřejné zdroje, které by mohly být použity k financování činností, jež narušují trh a nesouvisejí s procesem restrukturalizace, jako je například nabytí nových podniků (120).
(310)
Ve sdělení o restrukturalizaci je připomenuto, že zákaz akvizic je nezbytný k tomu, aby byla podpora omezena na nezbytné minimum. V bodě 23 sdělení o restrukturalizaci je výslovně uvedeno, že „podniku by neměly být poskytnuty veřejné zdroje, které by mohly být použity k financování činností, jež narušují trh a nesouvisejí s procesem restrukturalizace. Prostřednictvím státní podpory by například nemělo být financováno nabytí podílů v jiných podnicích nebo nové investice, pokud to pro obnovení životaschopnosti podniku nemá zásadní význam“.
(311)
Ve sdělení o restrukturalizaci je zákaz akvizic spojen rovněž s narušením hospodářské soutěže. V bodech 39 a 40 sdělení je objasněno, že „státní podpora nesmí být použita na úkor konkurentů, kteří podobnou veřejnou podporu nedostávají“, a že by „banky neměly použít státní podporu na akvizice konkurenčních podniků. Tato podmínka by měla platit alespoň po dobu tří let a v závislosti na rozsahu, výši a délce trvání podpory může být zachována až do konce období restrukturalizace“.
(312)
V souladu s bodem 40 sdělení o restrukturalizaci může být podpora prohlášena za slučitelnou pouze pod podmínkou, že skupina ABN AMRO bude po dobu tří let od data vydání tohoto rozhodnutí důsledně dodržovat zákaz akvizic (121). Zákaz akvizic by se měl prodloužit, bude-li nizozemský stát po třech letech vlastnit i nadále více než 50 % skupiny ABN AMRO. Zákaz akvizic by však neměl přesahovat pět let. Zatímco část podpory již byla splacena, některá opatření (zejména opatření Z a C) nemůže banka splatit kvůli formě, v jaké byla poskytnuta (tj. nikoli ve formě hybridního dluhového nástroje). Ukončení státního vlastnictví představuje náhradu za odhad, kdy skončí výhoda plynoucí z podpory.
(313)
Komise podotýká, že plán restrukturalizace z prosince 2009 (doplněný dne 23. března 2010 o pesimistické finanční výhledy) již uváděl, že skupina ABN AMRO se stala životaschopným subjektem, který by měl dosáhnout přiměřené návratnosti vlastního kapitálu a u nějž se očekává dosažení přiměřeného zisku i v případě špatných hospodářských podmínek. Aktualizovaný plán restrukturalizace z listopadu 2010 tuto analýzu potvrdil. Obnovení životaschopnosti nezávisí na akvizicích. Zákaz akvizic proto není v rozporu s obnovením životaschopnosti.
(314)
Komise se domnívá, že podle bodu 26 sdělení o restrukturalizaci je nevyhnutelný zákaz výplaty kupónů z hybridních kapitálových nástrojů a zákaz týkající se koupě hybridních kapitálových nástrojů (122). V kontextu restrukturalizace nejsou opatření, která snižují celkové množství vlastních finančních prostředků, slučitelná s cílem týkajícím se sdílení zátěže a s požadavkem na nezbytné minimum.
(315)
Jak je uvedeno v bodě 26 sdělení o restrukturalizaci, „pokud tyto činnosti nevytváří dostatečné zisky, neměly by banky k výplatě odměn za kapitál (vlastní kapitál a podřízený závazek) používat státní podporu“. Podrobné posouzení plánu restrukturalizace skupiny ABN AMRO z prosince 2009 (a aktualizovaného plánu restrukturalizace z listopadu 2010) Komisi umožňuje vyvodit závěr, že během přibližně dvou let by skupina ABN AMRO měla obnovit svou životaschopnost, jak dokládá přijatelná návratnost vlastního kapitálu ve výši přibližně […] % v roce 2012 resp. 2013. V tomto kontextu se zdá, že dvouletý zákaz výplaty kupónů z hybridních kapitálových nástrojů a zákaz týkající se koupě hybridních kapitálových nástrojů (123) je vhodný k zajištění náležitého sdílení zátěže ze strany držitelů kapitálu společnosti (124). Podporu lze proto prohlásit za slučitelnou pouze pod podmínkou dvouletého zákazu výplaty kupónů z hybridních kapitálových nástrojů a zákazu týkajícího se koupě těchto nástrojů, jak je podrobně popsáno v článku 8 v normativní části rozhodnutí. Tento zákaz týkající se výplaty kupónů a koupě by se měl vztahovat rovněž na držitele prioritních akcií FBNH, aby byly odstraněny pochybnosti Komise, které byly uvedeny v 130. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 5. února 2010.
(316)
V ostatních případech jsou opatření týkající se sdílení zátěže nezbytná rovněž k zajištění toho, že zachráněné banky nesou přiměřenou odpovědnost za důsledky svého chování v minulosti, aby vytvořily vhodné pobídky pro své chování i chování ostatních v budoucnu. Tento faktor je v tomto případě méně důležitý, jelikož problémy společnosti byly do značné míry spojeny s bývalou mateřskou společností Fortis SA/NV (viz oddíl 6.3.3 „Opatření k omezení narušení hospodářské soutěže“). Z hlediska sdílení zátěže lze proto uznat, že nedojde k významným odprodejům kromě prodeje divizí PFS a Intertrust, na něž společně připadalo […] % celkového provozního příjmu a […] % rizikově vážených aktiv.
6.3.3 Opatření k omezení narušení hospodářské soutěže
(317)
Co se týká opatření, která jsou nezbytná k omezení narušení hospodářské soutěže, tento případ vykazuje některé atypické znaky.
(318)
V bodě 28 sdělení o restrukturalizaci je uvedeno, k jakému druhu narušení hospodářské soutěže může dojít, je-li státní podpora poskytnuta s cílem přispět k finanční stabilitě v dobách systémové krize: „V situaci, kdy banky spolu soutěží na základě kvality svých produktů a služeb, pak ty banky, které nakumulují nadměrné riziko nebo se spoléhají na neudržitelné obchodní modely, nakonec v rámci konkurence bankovních produktů a služeb ztratí podíl na trhu a pravděpodobně trh opustí, zatímco jiní, efektivnější soutěžitelé na příslušných trzích expandují nebo na tyto trhy vstoupí. Státní podpora prodlužuje narušení hospodářské soutěže, ke kterým došlo v minulosti v důsledku nadměrného riskování a neudržitelných obchodních modelů, a to tím, že uměle podporuje tržní sílu příjemců podpory. Tak může podpora vytvářet morální hazard pro příjemce podpory a zároveň u subjektů, jež nejsou příjemci podpory, oslabit motivaci k soutěžení, investicím a inovacím.“
(319)
Jak je objasněno v rozhodnutí ze dne 3. prosince 2008, potíže společností Fortis SA/NV a Fortis Bank SA/NV vyplývaly z nadměrných rizik: i) společnost Fortis Bank SA/NV investovala velkou částku peněz do strukturovaného úvěru a ii) společnost Fortis SA/NV se rozhodla koupit společnost ABN AMRO N za velmi vysokou cenu. Aby bylo možno schválit podporu pro tyto banky, požaduje Komise významné omezení přítomnosti příjemce podpory na trhu. V tomto ohledu Komise podotýká, že se společnost Fortis SA/NV rozdělila na čtyři části: belgická a mezinárodní aktiva v oblasti pojištění jsou dosud součástí kótované společnosti Fortis SA/NV (která se po úpadku společnosti Fortis SA/NV přejmenovala na Ageas); Fortis Bank SA/NV a BGL získala společnost BNP Paribas; nizozemský stát získal společnost FBN (včetně ABN AMRO N) a nizozemský stát převzal rovněž nizozemské činnosti v oblasti pojištění (125). Jinými slovy, společnost Fortis SA/NV byla rozdělena na menší subjekty a samotná společnost Fortis Bank SA/NV se rozdělila na dvě části (126).
(320)
Komise podotýká, že opatření ve prospěch společností FBN a ABN AMRO N, která jsou posuzována v tomto rozhodnutí, mají zvláštní charakteristiky, které se liší od ostatních případů restrukturalizace, jimiž se musela zabývat během současné krize, včetně případů společností Fortis Bank SA/NV a Fortis SA/NV. V tomto případě společnosti FBN a ABN AMRO N nepotřebovaly státní podporu v prvé řadě proto, že přijaly chybná manažerská rozhodnutí. Potřeba státní podpory nevyplývala například z kumulace nadměrného rizika v jejich investicích či v jejich úvěrové politice, tyto společnosti rovněž neprováděly neudržitelnou cenovou politiku. Problém společností Fortis SA/NV a Fortis Bank SA/NV stejně tak nevyplýval z rizikových úvěrových nebo cenových politik v oblasti retailového bankovnictví, soukromého bankovnictví nebo komerčního bankovnictví, tyto činnosti byly naopak ziskové. Komise se proto domnívá, že podpora poskytnutá společnostem FBN a ABN AMRO N narušuje hospodářskou soutěž podstatně méně než podpora schválená pro finanční instituce, které kumulovaly nadměrné riziko. Komise z těchto důvodů usuzuje, že nejsou nutné další odprodeje.
(321)
Je však třeba zajistit, aby společnosti FBN a ABN AMRO N nevyužily státní podporu k svému růstu na úkor konkurentů, například zavedením neudržitelné cenové politiky nebo nabytím jiných finančních institucí. Pokud by k tomu došlo, podpora by „oslabila u subjektů, jež nejsou příjemci podpory, motivaci k soutěžení, investicím a inovacím“ a mohla by snižovat účinnost „pobídek podporujících přeshraniční aktivity“ tím, že by odrazovala od vstupu na nizozemský trh.
(322)
Státní podporu lze proto prohlásit za slučitelnou pouze tehdy, budou-li zavedena dostatečná opatření, která zajišťují, aby státní podpora nebyla použita na úkor ostatních konkurentů, z nichž někteří neobdrželi podobnou veřejnou podporu. Je nutno zachovat rovné podmínky mezi bankami, které obdržely veřejnou podporu, a bankami, které takovouto podporu neobdržely. Je nutno zamezit rovněž tomu, aby státní podpora oslabila u subjektů, jež nejsou příjemci podpory, motivaci k soutěžení, investicím a inovacím a aby byly vytvořeny překážky pro vstup na trh, které by mohly narušit přeshraniční aktivity.
(323)
Ve sdělení o restrukturalizaci je stanoveno, že povaha a forma takovýchto omezení bude záležet na výši podpory a na podmínkách a okolnostech, za kterých byla podpora udělena, a rovněž na vlastnostech trhu či trhů, na kterých bude banka přijímající podporu působit. Výše podpory je popsána v oddíle 6.1.3 Vyčíslení podpory. Zvláštní podmínky a okolnosti, za kterých byla podpora udělena, byly projednány na začátku tohoto oddílu. Jak je uvedeno v bodě 32 sdělení o restrukturalizaci, důležitá je i velikost a relativní význam banky na trhu nebo trzích. Pokud restrukturalizovaná banka omezila svou přítomnost na trhu, budou s menší pravděpodobností zapotřebí další opatření. Podmínky nezbytné pro to, aby mohla být podpora prohlášena za slučitelnou, souvisí proto zejména s retailovým a soukromým bankovnictvím, jelikož v oblasti komerčního bankovnictví společnost již svou přítomnost významně omezila odprodejem New HBU.
(324)
Podporu lze prohlásit za slučitelnou se sdělením o restrukturalizaci pod podmínkou, že skupina ABN AMRO provede opatření, která jsou popsána v 325. až 329. bodě odůvodnění.
(325)
V oblasti retailového a soukromého bankovnictví lze podporu prohlásit za slučitelnou pod podmínkou, že skupina ABN AMRO nebude u standardních spořicích a hypotečních produktů usilovat o to, aby určovala ceny. V souladu s bodem 44 sdělení o restrukturalizaci by skupina ABN AMRO neměla nabízet cenové podmínky, které jsou pro konkurenty, kteří nejsou příjemcem státní podpory, nedosažitelné.
(326)
Jelikož zákaz určování cen může být méně účinný v segmentech s mnoha nestandardními produkty, jako je soukromé bankovnictví v Nizozemsku, jehož se týkala konkrétní stížnost, je v souladu s bodem 44 sdělení o restrukturalizaci zapotřebí dodatečná podmínka, aby bylo možno podporu prohlásit za slučitelnou. Skupina ABN AMRO musí usilovat o dosažení čistých úrokových výnosů, jež byly Komisi předloženy dne 8. listopadu 2010. Jakmile proto skupina ABN AMRO zjistí, že zaostává za svými výhledy, zejména je-li to zapříčiněno nízkým úrokovým rozpětím, musí přijmout náležitá opatření.
(327)
Jelikož v oblasti soukromého bankovnictví je dodržování a sledování zákazu určování cen obtížné, je nezbytné provést jiná vhodná nápravná opatření s cílem zajistit účinnou hospodářskou soutěž, například opatření podporující vstup na trh, jak je popsáno v bodě 44 sdělení o restrukturalizaci. V této souvislosti je nezbytnou podmínkou pro prohlášení podpory za slučitelnou to, aby skupina ABN AMRO zavedla opatření, které usnadňuje přechod zákazníků k jiným společnostem. Skupina ABN AMRO by měla konkrétně uhradit vlastní správní náklady a náklady na převod a transakce u zákazníků divize Soukromé bankovnictví v Nizozemsku, které jsou přímým důsledkem ukončení vztahů v rámci soukromého bankovnictví a převedení portfolií (127). Toto opatření by mělo platit po dobu dvou po sobě jdoucích měsíců a mělo by být zavedeno co nejdříve, nejpozději však do jednoho roku od data vydání tohoto rozhodnutí. Jakmile začne běžet dvouměsíční lhůta, banka jednoznačným způsobem informuje všechny své zákazníky v oblasti soukromého bankovnictví o nabízené možnosti. Skupina ABN AMRO by měla Komisi předložit rovněž důkazy, že k převodům zákazníků došlo běžným postupem a že se během převodu zákazníků nedošlo k žádným prodlevám.
(328)
Budou-li náležitě provedena opatření k omezení hospodářské soutěže, a zejména zvláštní opatření v oblasti retailového a soukromého bankovnictví, budou rovněž dostatečně vyřešeny záležitosti, na něž upozornil stěžovatel. Při zkoumání těchto záležitostí Komise zjistila, že skupina ABN AMRO stanovila ceny některých produktů dočasně se ztrátou, tato cenová politika však byla uplatňována v situaci omezené likvidity, kdy všechny banky agresivně soutěžily o úspory, přičemž je nutno vzít v úvahu rovněž zvláštní kontext v souvislosti se spuštěním značky MoneYou (o němž bylo rozhodnuto před úpadkem společnosti Fortis SA/NV).
(329)
V bodě 44 sdělení o restrukturalizaci je rovněž uvedeno, že banky nesmí používat státní podporu jako konkurenční výhodu při uvádění svých finančních nabídek na trh. Podmínkou pro prohlášení podpory za slučitelnou proto je, že skupina ABN AMRO nepoužije po dobu tří let státní podporu ve svých marketingových kampaních a sděleních pro investory. Tyto zákazy by se měly prodloužit na dobu pěti let, bude-li nizozemský stát držet nejméně 50 % akcií skupiny ABN AMRO.
(330)
Z hlediska neoprávněného narušení hospodářské soutěže hodnotí Komise kladně odprodeje divizí PFS a Intertrust. Prodej PFS snižuje přitažlivost společnosti pro institucionální zákazníky, zatímco divize Intertrust poskytovala mimo jiné služby, jež by mohly posílit franšízu v oblasti soukromého bankovnictví. Její prodej proto mohl ostatním konkurentům usnadnit zlepšení jejich soutěžního postavení vůči značce ABN AMRO Mees Pierson. Komise se rovněž domnívá, že k omezení narušení hospodářské soutěže přispívá skutečnost, že část podpory byla splacená. Komise hodnotí rovněž příznivě dividendovou politiku, která byla popsána v 75. bodě odůvodnění.
6.3.4 Závěr
(331)
Budou-li náležitě splněny všechny podmínky popsané v oddílech 6.2 a 6.3, poskytuje plán restrukturalizace z prosince 2009, který byl aktualizován plánem restrukturalizace z listopadu 2010, dostatečné důkazy, že byla obnovena dlouhodobá životaschopnost skupiny ABN AMRO. Plán restrukturalizace z prosince 2009, který byl aktualizován plánem restrukturalizace z listopadu 2010, zajišťuje dostatečné sdílení zátěže a obsahuje přiměřená opatření k omezení neoprávněného narušení hospodářské soutěže. Komise proto může plán restrukturalizace z prosince 2009, který byl aktualizován plánem restrukturalizace z listopadu 2010, podmíněně prohlásit za slučitelný se sdělením o restrukturalizaci.
7. ZÁVĚR
Komise konstatuje, že Nizozemsko poskytlo v rozporu s čl. 108 odst. 3 Smlouvy protiprávně státní podporu uvedenou v oddíle 6.1.3 „Vyčíslení podpory“. Tato podpora však může být prohlášena za slučitelnou, budou-li splněny podmínky uvedené v oddílech 6.2 a 6.3, které jsou podrobněji popsány v normativní části tohoto rozhodnutí.
Komise podotýká, že nizozemský stát výjimečně souhlasil s tím, že znění tohoto rozhodnutí obdrží pouze v angličtině,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Státní podpora, kterou Nizozemsko poskytlo skupině ABN AMRO, je slučitelná s vnitřním trhem s výhradou podmínek stanovených v článcích 3 až 9.
Státní podpora byla poskytnuta takto:
-
podpora na rekapitalizaci v rozmezí od 4,2 miliardy EUR do 5,45 miliardy EUR ve prospěch společností FBN a ABN AMRO N a
-
podpora likvidity ve výši 71,7 miliardy EUR.
Článek 2
Pro účely tohoto rozhodnutí se:
a)
„skupinou ABN AMRO“ rozumí skupina ABN AMRO a přímé a nepřímé dceřiné společnosti, jejichž je jediným akcionářem, včetně subjektů, v nichž má skupina ABN AMRO výlučnou kontrolu ve smyslu nařízení Rady (ES) č. 139/2004 ze dne 20. ledna 2004 o kontrole spojování podniků („nařízení o spojování“) (128);
b)
„prvním místem v pořadí“ rozumí nabízení nejatraktivnější ceny;
c)
„retailovými zákazníky“ rozumí všichni zákazníci z řad fyzických osob (na rozdíl od korporátních zákazníků);
d)
„standardními retailovými spořicími a vkladovými produkty“ rozumí všechny standardní retailové spořicí a vkladové produkty, které v kterémkoli okamžiku tvoří nejméně 85 % objemu produktů skupiny ABN AMRO na retailovém trhu spoření a vkladů;
e)
„standardními hypotečními produkty“ rozumí všechny standardní hypoteční produkty, které v kterémkoli okamžiku tvoří nejméně 85 % objemu produktů skupiny ABN AMRO v oblasti hypoték;
f)
„soukromým bankovnictvím v Nizozemsku“ rozumí všichni zákazníci obchodní jednotky Soukromé bankovnictví vyjma zákazníků, kteří patří do obchodní jednotky Mezinárodní soukromé bankovnictví (129).
Článek 3
1. Bez předchozího schválení Komisí nesmí skupina ABN AMRO zaujímat první místo v pořadí s ohledem na standardní retailové spořicí a vkladové produkty pro retailové zákazníky mezi […] finančními institucemi s největším podílem na trhu z hlediska objemu na nizozemském retailovém trhu spoření v některém z těchto segmentů:
-
spořicí účty;
-
termínové vklady na dobu jednoho roku;
-
termínové vklady na dobu dvou let;
-
termínové vklady na dobu tří let;
-
termínové vklady na dobu čtyř let a
-
termínové vklady na dobu pěti let.
Bez ohledu na první pododstavec může skupina ABN AMRO v případě, že tři finanční instituce společně zaujímají první místo v pořadí mezi […] finančními institucemi s největším podílem v segmentu nizozemského retailového trhu spoření a vkladů, přizpůsobit u standardních produktů v příslušném segmentu sazbu těmto třem finančním institucím.
2. Bez předchozího schválení Komisí nesmí skupina ABN AMRO zaujímat první místo v pořadí s ohledem na standardní typ hypoték mezi […] finančními institucemi s největším podílem na nizozemském retailovém hypotečním trhu.
Bez ohledu na první pododstavec může skupina ABN AMRO v případě, že tři finanční instituce společně zaujímají první místo v pořadí mezi […] finančními institucemi s největším podílem na nizozemském retailovém hypotečním trhu, přizpůsobit u příslušného standardního typu hypotéky sazbu těmto třem finančním institucím.
3. Za účelem dodržování odstavců 1 a 2 sleduje skupina ABN AMRO trvale (a nejméně jednou týdně) podmínky, které nabízejí […] jiné finanční instituce s největším podílem z hlediska objemu na příslušných nizozemských trzích spoření, jsou-li tyto podmínky dostupné ve veřejné doméně. Pokud údaje některé z těchto […] jiných finančních institucí nejsou veřejně dostupné, budou nahrazeny údaji dalších největších finančních institucí v pořadí podle podílu na trhu.
Jakmile skupina ABN AMRO zjistí, že u kteréhokoli ze svých produktů nabízí výhodnější cenu, než je cena, kterou může nabízet podle odstavce 1 a odstavce 2 tohoto článku, vyrozumí o tom skupina ABN AMRO neprodleně Komisi. Cenu produktů ihned upraví a úpravu ceny zavede co nejdříve.
Co se týká retailových spořicích a vkladových produktů, skupina ABN AMRO provede úpravu nejpozději do deseti pracovních dnů ode dne, kdy zjistila odchylku od stanovené podmínky. Pokud se však odchylka týká produktů, u nichž lze cenu změnit teprve na konci měsíce, a mezi okamžikem zjištění odchylky a koncem měsíce zbývá méně než deset pracovních dnů, provede skupina ABN AMRO úpravu při první příležitosti od konce následujícího měsíce.
Pokud jde o hypotéky, skupina ABN AMRO upraví svou cenu do deseti pracovních dnů ode dne, k němuž zjistila odchylku od stanovené podmínky, a úprava bude zavedena nejpozději do patnácti pracovních dnů ode dne zjištění odchylky od stanovené podmínky.
4. Podmínka stanovená v odstavcích 1 a 2 platí po dobu tří let ode dne vydání tohoto rozhodnutí. Skupina ABN AMRO bude Komisi předkládat čtvrtletně zprávy o dodržování této podmínky, a to nejpozději do dvou týdnů od zveřejnění čtvrtletních finančních výsledků skupiny ABN AMRO.
Článek 4
1. Skupina ABN AMRO se všemožně vynasnaží dosáhnout výhledů (včetně čistých úrokových výnosů), jež byly Komisi předloženy v plánu restrukturalizace z prosince 2009 a aktualizovány v plánu restrukturalizace z listopadu 2010. Výhledů z listopadu 2010 je nutno dosáhnout na konsolidované úrovni skupiny ABN AMRO.
Skupina ABN AMRO bude Komisi předkládat čtvrtletně zprávy s rozčleněním výhledů a skutečných údajů (včetně čistých úrokových výnosů) na úrovni čtyř segmentů vymezených v plánu restrukturalizace z prosince 2009 a v plánu restrukturalizace z listopadu 2010: retailové bankovnictví, soukromé bankovnictví v Nizozemsku, mezinárodní soukromé bankovnictví, komerční a obchodní bankovnictví.
Skupina ABN AMRO může podat Komisi odůvodněnou žádost o revizi výhledů (včetně čistých úrokových výnosů) s cílem zohlednit vnější vývoj.
2. Skupina ABN AMRO poskytne rozpis výhledů týkajících se čistých úrokových výnosů podle objemu a rozpětí na konsolidované úrovni a na úrovni soukromého bankovnictví.
Skupina ABN AMRO bude Komisi předkládat čtvrtletně (nejpozději do dvou týdnů od zveřejnění svých čtvrtletních finančních výsledků) zprávy, v nichž je objasněno, zda jsou čisté úrokové výnosy, jichž bylo dosaženo na konsolidované úrovni, v souladu s výhledy uvedenými v odstavci 1. Tato zpráva obsahuje rovněž srovnání odhadovaných a skutečných rozpětí na konsolidované úrovni a na úrovni soukromého bankovnictví.
Nejsou-li čisté úrokové výnosy, jichž bylo dosaženo na konsolidované úrovni, v souladu s těmito výhledy, uvede skupina ABN AMRO v této zprávě opatření, která přijme k dosažení těchto výhledů.
3. Povinnosti stanovené v odstavcích 1 a 2 platí po dobu tří let ode dne vydání tohoto rozhodnutí.
Článek 5
1. Skupina ABN AMRO nesmí v žádném podniku získat kontrolu přesahující [0 - 7] %.
2. Odchylně od odstavce 1 může skupina ABN AMRO uskutečnit akvizice, pokud celková hrubá kumulativní kupní cena (s vyloučením převzetí či převodu dluhu v souvislosti s těmito akvizicemi) zaplacená skupinou ABN AMRO za veškeré tyto akvizice v období tří let ode dne vydání tohoto rozhodnutí nepřesáhne [0 - 600] milionů EUR.
Zákaz stanovený v odstavci 1 se nevztahuje na akvizice soukromých kapitálových fondů ze strany skupiny ABN AMRO, jsou-li v souladu s jejím obchodním plánem a plánovaným rozpočtem divize „Soukromé kapitálové fondy“, který byl Komisi předložen dne 5. října 2010.
Zákaz stanovený v odstavci 1 se nevztahuje rovněž na […] podíly na vlastním kapitálu, které převzala divize skupiny ABN AMRO „Energetika, komodity a doprava“ na podporu své běžné činnosti v oblasti financování, jsou-li v souladu s obchodním plánem skupiny ABN AMRO a plánovaným rozpočtem této divize, který byl Komisi předložen dne 10. ledna 2010.
Skupina ABN AMRO bude Komisi čtvrtletně (nejpozději do dvou týdnů od zveřejnění svých čtvrtletních finančních výsledků) předkládat zprávy. V těchto zprávách jsou uvedeny skutečné akvizice, které uskutečnily divize „Soukromé kapitálové fondy“ a „Energetika, komodity a doprava“. Zpráva obsahuje rovněž podrobné údaje o ostatních akvizicích skupiny ABN AMRO, jež směla uskutečnit podle odstavce 1.
3. Zákaz stanovený v odstavci 1 platí alespoň po dobu tří let ode dne vydání tohoto rozhodnutí nebo do dne, k němuž se účast Nizozemska ve skupině ABN AMRO sníží pod 50 %, podle toho, co nastane později. Tento zákaz přestane platit nejpozději pět let ode dne vydání tohoto rozhodnutí.
Pokud zákaz stanovený v odstavci 1 platí déle než tři roky ode dne vydání tohoto rozhodnutí, zvyšuje se celková hrubá kumulativní kupní cena podle odst. 2 prvního pododstavce o [0 - 200] milionů EUR ročně.
Článek 6
Skupina ABN AMRO nesmí zmiňovat v reklamě skutečnost, že je ve státním vlastnictví, ani na obdrženou státní podporu odkazovat v komunikaci se stávajícími či potenciálními zákazníky nebo investory, a to alespoň po dobu tří let ode dne vydání tohoto rozhodnutí nebo do dne, k němuž se účast Nizozemska ve skupině ABN AMRO sníží pod 50 %, podle toho, co nastane později. Tento zákaz přestane platit nejpozději pět let ode dne vydání tohoto rozhodnutí.
Bez ohledu na tento zákaz může skupina ABN AMRO poukázat na skutečnost, že je ve státním vlastnictví, a na případnou jinou státní podporu, kterou obdržela, pokud se to vyžaduje podle platných právních a správních předpisů.
Článek 7
1. Skupina ABN AMRO nabídne zákazníkům divize Soukromé bankovnictví v Nizozemsku možnost ukončit vztah se skupinou ABN AMRO v rámci soukromého bankovnictví a převést investiční portfolia do jiných bank. Tato nabídka platí po dobu dvou po sobě jdoucích měsíců (dále jen „příslušné období“).
Příslušné období začne co nejdříve ode dne vydání tohoto rozhodnutí tak, aby byl (v případě potřeby) k dispozici přiměřený čas na přípravu, nejpozději však do jednoho roku ode dne vydání tohoto rozhodnutí. Skupina ABN AMRO předloží Komisi ke schválení počáteční datum příslušného období, a to nejméně čtyři týdny před předpokládaným začátkem příslušného období.
2. Skupina ABN AMRO sdělí jednoznačným způsobem všem zákazníkům divize Soukromé bankovnictví v Nizozemsku podmínky nabídky popsané v odstavci 1, a to nejpozději k prvnímu dni příslušného období. Informace, které skupina ABN AMRO zašle svým zákazníkům, budou nejprve předloženy Komisi, a to nejméně čtyři týdny před rozesláním těchto informací zákazníkům.
3. Skupina ABN AMRO usnadní ukončení vztahů v rámci soukromého bankovnictví, pokud o to zákazníci požádají, použitím běžných postupů s co nejnižšími náklady. Jestliže se zákazník rozhodne převést svou pozici a/nebo (související) zajištění pohledávek a je-li tento převod možný z hlediska nabývající banky, skupina ABN AMRO takovýto převod usnadní. Zákazníci jsou informováni o možnosti převést pozice místo jejich likvidace a budou informováni rovněž o nákladech těchto dvou možností.
Skupina ABN AMRO uhradí své vlastní správní náklady a náklady na převod a transakce, které jsou přímým důsledkem ukončení vztahu v rámci soukromého bankovnictví a převodu portfolií (130).
Skupina ABN AMRO není povinna uhradit jiné finanční důsledky vzniklé zákazníkům.
Článek 8
Skupina ABN AMRO nevyplatí kupóny z nástrojů týkajících se základní kapitálové složky Tier 1, kapitálu Tier 1 a kapitálu Tier 2 (včetně hybridních kapitálových nástrojů a prioritních akcií), které byly vydány přede dnem přijetí tohoto rozhodnutí, ani neuplatní případná práva na koupi ve vztahu k těmto kapitálovým nástrojům do dne 10. března 2013 včetně, neexistuje-li právní povinnost tak učinit.
Skupina ABN AMRO může po dni přijetí tohoto rozhodnutí vydat nové kapitálové nástroje nebo vyplatit kupóny z těchto nových kapitálových nástrojů, pokud tyto emise či výplaty nevedou k povinnosti vyplatit kupóny z vlastních stávajících kapitálových nástrojů.
Odchylně od prvního pododstavce může skupina ABN AMRO odkoupit nástroj FCC (konkrétně 87,5 milionu EUR, nekumulativní, časově neomezené prioritní akcie bez hlasovacích práv třídy A série I s dividendou 6,25 % vydané společností Fortis Capital Company Ltd).
Do dne 10. března 2013 včetně bude skupina ABN AMRO vyplácet dividendy ze svých kmenových akcií pouze v případě, že tyto dividendy přesáhnou 100 milionů EUR (131).
Článek 9
Nejpozději do dne 30. června 2011 zaplatí skupina ABN AMRO Nizozemsku upravenou úrokovou sazbu z půjček uvedených v e-mailu, který Komise zaslala nizozemskému státu dne 24. června 2010. Částky upravené o úroky činí 18 152 722 EUR.
Článek 10
Do dvou měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí informuje Nizozemsko Komisi o opatřeních přijatých k dosažení souladu s tímto rozhodnutím.
Článek 11
Toto rozhodnutí je určeno Nizozemskému království.
V Bruselu dne 5. dubna 2011.
SKLEP KOMISIJE
z dne 5. aprila 2011
o ukrepih C 11/09 (ex NN 53b/08, NN 2/10 in N 19/10), ki jih je Nizozemska izvedla za skupino ABN AMRO NV (ustanovljeno po združitvi banke Fortis Bank Nederland in banke ABN AMRO N)
(notificirano pod dokumentarno številko C(2011) 2114)
(Besedilo v angleškem jeziku je edino verodostojno)
(Besedilo velja za EGP)
(2011/823/EU)
EVROPSKA KOMISIJA JE -
ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti prvega pododstavka člena 108(2) Pogodbe,
po pozivu vsem zainteresiranim stranem, naj predložijo svoje pripombe (1) v skladu s členom 108(2) Pogodbe, in ob upoštevanju teh pripomb,
ob upoštevanju naslednjega:
1. POSTOPEK
(1)
Nizozemska je 3. oktobra 2008 kupila banko Fortis Bank Nederland (v nadaljnjem besedilu: banka FBN) (tj. nizozemsko hčerinsko bančno družbo finančnega holdinga Fortis SA/NV (2)), vključno s sredstvi holdinga ABN AMRO Holding v lasti banke FBN (v nadaljnjem besedilu: banka ABN AMRO N) za 12,8 milijarde EUR. Pri isti transakciji je Nizozemska od banke Fortis Bank SA/NV, belgijske hčerinske bančne družbe holdinga Fortis SA/NV, odkupila tudi posojila, ki jih je prejela banka FBN, v nominalni vrednosti 16,1 milijarde EUR (3). Nizozemska je banki FBN odobrila tudi kratkoročno likvidnostno posojilo v višini 45 milijard EUR in soglašala, da bo holdingu Fortis SA/NV poravnala stroške in obveznosti, ki izhajajo iz sporazuma delničarjev konzorcija (v nadaljnjem besedilu: SDK). V SDK so bile opisane pravice in obveznosti treh finančnih ustanov (holdinga Fortis SA/NV, banke Banco Santander in banke Royal Bank of Scotland (v nadaljnjem besedilu: banka RBS) oziroma treh „članov konzorcija“), ki so se preko novoustanovljenega pravnega subjekta „RFS Holdings“ skupaj potegovale za holding ABN AMRO Holding. Nizozemska je 7. oktobra 2008 Komisiji priglasila svoje ukrepe z dne 3. oktobra 2008 (tj. nakup banke FBN za 12,8 milijarde EUR, prenovitev dolgoročnih posojil z nominalno vrednostjo 16,1 milijarde EUR in kratkoročno likvidnostno posojilo v višini 45 milijard EUR, v nadaljnjem besedilu: celovite transakcije z dne 3. oktobra 2008) kot ukrepe, ki ne pomenijo državne pomoči, da bi glede teh ukrepov pridobila pravno varnost. Ker so bili ti ukrepi že izvedeni, je Komisija zadevo evidentirala kot zadevo NN (tj. pod številko NN53b/08).
(2)
Med pogajanji, ki so privedla do nakupa banke FBN 3. oktobra 2008, se je Nizozemska sklicevala na zunanje poročilo o vrednotenju […] (4), katerega kopija je bila poslana Komisiji 15. oktobra 2008.
(3)
Z dopisom z dne 30. oktobra 2008 je Komisija nizozemskemu ministrstvu za finance sporočila svoje predhodno mnenje, da ukrepi z dne 3. oktobra 2008 pomenijo državno pomoč banki FBN. Predstavniki služb Komisije in Nizozemske so se sestali 20. novembra 2008.
(4)
Nizozemska se je 21. novembra 2008 uradno odločila, da banka FBN in banka ABN AMRO N ne bosta več ločeni, ampak ju bo združila (v nadaljnjem besedilu: združitev), kot je načrtoval že holding Fortis SA/NV.
(5)
Komisija je 3. decembra 2008 sprejela odločbo (5) (v nadaljnjem besedilu: odločba z dne 3. decembra 2008), s katero je ukrepe Nizozemske z dne 3. oktobra 2008 v korist holdinga Fortis SA/NV razglasila za državno pomoč, združljivo s skupnim trgom. Vendar je v uvodni izjavi 4 te odločbe izrecno navedeno, da bo Komisija v ločenem postopku ocenila, ali ukrepi, uvedeni 3. oktobra 2008, pomenijo tudi pomoč banki FBN.
(6)
Nizozemska je 17. decembra 2008 obvestila Komisijo o nameri, da od banke FBN odkupi banko ABN AMRO N za 6,5 milijarde EUR. Prevzem je bil izveden 24. decembra 2008. Nizozemski organi so 2. februarja 2009 zaradi pravne varnosti priglasili prevzem Komisiji kot ukrep, ki ne pomeni državne pomoči.
(7)
Banka RBS, banka Banco Santander in Nizozemska so 24. decembra 2008 podpisale spremembo SDK, s katero je Nizozemska v SDK zamenjala holding Fortis SA/NV.
(8)
Nizozemska je 6. marca 2009 Komisiji poslala poročilo o skrbnem pregledu poslovanja (6) prevzetih podjetij, ki ga je pripravil […] na zahtevo Nizozemske.
(9)
Komisija je z odločbo z dne 8. aprila 2009 (v nadaljnjem besedilu: odločba z dne 8. aprila 2009) začela postopek iz člena 108(2) Pogodbe pod številko zadeve C11/09 (ex-NN53b/08) glede domnevne pomoči, dodeljene banki FBN in banki ABN AMRO N.
(10)
Komisija je 6. maja 2009 prejela pritožbo banke Van Lanschot Bank (v nadaljnjem besedilu: pritožnik), nizozemskega konkurenta banke FBN in banke ABN AMRO N. To pritožbo je Komisija 22. julija 2009 posredovala Nizozemski in jo pozvala, naj predloži pripombe. Nizozemska je 20. avgusta 2009 zaprosila za podaljšanje roka in 22. septembra 2009 poslala podroben odgovor na pritožbo. Pritožnik je z dopisoma z dne 21. avgusta 2009 in 28. avgusta 2009 predložil nadaljnja pojasnila. Komisija je 23. septembra 2009 dopisa posredovala Nizozemski, ki je nanju odgovorila 29. oktobra 2009.
(11)
Nizozemska je 15. maja 2009 Komisiji poslala dopis, v katerem je odgovorila na številna vprašanja, obravnavana v odločbi z dne 8. aprila 2009. Podroben odgovor na bistvo zadeve - za katerega je Nizozemska večkrat zaprosila - je bil Komisiji poslan 11. avgusta 2009.
(12)
Z neuradnim dokumentom z dne 15. junija 2009 in na naslednjem sestanku s Komisijo 16. junija 2009 je Nizozemska obvestila Komisijo o nameri, da izvede načrt dokapitalizacije v višini 2,5 milijarde EUR, ki bo banki ABN AMRO N omogočila ločitev od njenega matičnega podjetja ABN AMRO Bank (7). Na tem sestanku je Nizozemska navedla, da bodo po prvem vložku v višini 2,5 milijarde EUR potrebni dodatni ukrepi, ki pa jih še ni mogoče količinsko opredeliti.
(13)
V odločbi z dne 8. aprila 2009 je Komisija nizozemski finančni nadzorni organ (v nadaljnjem besedilu: organ DNB) pozvala, naj predloži pripombe glede stabilnosti banke FBN oziroma banke ABN AMRO N. Komisija je zahtevane informacije glede banke FBN prejela z dopisom z dne 18. junija 2009, dopolnjene informacije pa 5. januarja 2010. Nizozemska je 20. januarja 2010 posredovala tudi dopis organa DNB glede banke ABN AMRO N.
(14)
Podjetje ABN AMRO Bank - matično podjetje banke ABN AMRO N - je 6. julija 2009 Komisiji poslalo dopis, v katerem se je odzvalo na odločbo z dne 8. aprila 2009. Komisija je 22. julija 2009 ta dopis posredovala Nizozemski, ki je odgovorila 22. septembra 2009.
(15)
Nizozemska je 9. julija 2009 obvestila Komisijo, da je banka FBN v celoti odplačala kratkoročno financiranje, ki ga je prejela od Nizozemske v okviru likvidnostnega posojila z dne 3. oktobra 2008 v višini 45 milijard EUR.
(16)
Nizozemska je 15. julija 2009 Komisijo obvestila o načrtih banke FBN, da od holdinga Fortis Bank SA/NV odkupi banko Fortis Clearing Americas (v nadaljnjem besedilu: banka FCA).
(17)
Nizozemska je 17. julija 2009 uradno priglasila načrt z ukrepi dokapitalizacije v višini 2,5 milijarde EUR, (8) sestavljen iz instrumenta zamenjave kreditnega tveganja (credit default swap, v nadaljnjem besedilu: CDS) z učinkom na razbremenitev kapitala v višini 1,7 milijarde EUR (instrument za razbremenitev kapitala - the capital relief instrument, v nadaljnjem besedilu: CRI) in izdajo obvezno zamenljivega vrednostnega papirja (mandatory convertible security, v nadaljnjem besedilu: MCS) v vrednosti 800 milijonov EUR. Ukrepi so bili sprva evidentirani pod številko zadeve N429/09, vendar ker so bili uvedeni, preden je Komisija glede njih sprejela odločitev, je bila zadeva iz registra priglašenih pomoči premaknjena v register nepriglašene pomoči (pod številko NN 2/10).
(18)
Nizozemska je 10. septembra 2009 Komisiji poslala neuradni dokument z najnovejšimi informacijami glede postopka ločitve in navedbami, da so dodatni (količinsko neopredeljivi) ukrepi državne pomoči neizogibni.
(19)
Na sestanku s Komisijo dne 9. novembra 2009 je Nizozemska navedla, da bosta banki FBN in ABN AMRO N potrebovali dodatne ukrepe, vredne 4,39 milijarde EUR, s čimer bi celotni znesek ukrepov (vključno z ukrepi, priglašenimi 17. julija 2009) znašal 6,89 milijarde EUR. Ukrepi so bili podrobneje razloženi v dodatku z dne 10. novembra 2009 k neuradnemu dokumentu z dne 10. septembra 2009 in v dodatnem pojasnilu z dne 13. novembra 2009.
(20)
Nizozemska je 26. novembra 2009 Komisiji predložila poročilo […] s pripombami glede transakcije dne 24. decembra 2008. Poročilo je vsebovalo tudi nekaj podpornega gradiva, v katerem je bilo razloženo […].
(21)
Nizozemska je 4. decembra 2009 Komisiji predložila prvo različico (9) načrta prestrukturiranja za skupino ABN AMRO (v nadaljnjem besedilu: načrt prestrukturiranja iz decembra 2009), novi pravni subjekt, nastal z združitvijo banke FBN in banke ABN AMRO N. V načrtu je bila opisana strategija novega subjekta, vseboval pa je tudi finančne napovedi za osnovni scenarij.
(22)
Nizozemska je 14. januarja 2010 uradno priglasila nove ukrepe državne pomoči v višini 4,39 milijarde EUR, ki so bili dodani ukrepom, že priglašenim julija 2009. Komisija je nove ukrepe evidentirala pod številko N19/2010.
(23)
S sklepom z dne 5. februarja 2010 (v nadaljnjem besedilu: sklep z dne 5. februarja 2010) se je Komisija odločila, da bo razširila postopek preiskave pod številko C11/09 ter vključila ukrepe, evidentirane pod številko NN2/10 in N19/10. V tem sklepu je Komisija te ukrepe začasno odobrila kot ukrepe pomoči za reševanje do 31. julija 2010. Nizozemska je Komisiji poslala dopis, v katerem se obvezuje, da bo spoštovala prepoved določanja cen, ki velja do konca leta 2010.
(24)
Komisija je 23. marca 2010 prejela odgovor Nizozemske na sklep z dne 5. februarja 2010, v katerem je zaprosila za podaljšanje roka. Nizozemska je predložila tudi dodatne informacije glede načrta prestrukturiranja iz decembra 2009 za skupino ABN AMRO, ki so vsebovale tudi finančne napovedi za najslabši možni scenarij.
(25)
Komisija je 8. aprila 2010 zastavila dodatna vprašanja, na katera je dobila odgovor 7. maja 2010. Nizozemska je 26. maja 2010 Komisiji predložila tudi dodatne informacije glede navzkrižnih obveznosti, nastalih zaradi izvajanja korektivnih ukrepov v zvezi z združitvijo (10). Istega dne je Komisija poslala elektronsko pošto z nadaljnjimi vprašanji, odgovor nanje pa je prejela 9. junija 2010.
(26)
Nizozemska je 20. julija 2010 zaprosila Komisijo za podaljšanje začasne odobritve ukrepov pomoči za reševanje, evidentiranih pod številkama NN2/10 in N19/10. Nizozemska je poslala tudi dopis, s katerim je podaljšala svojo zavezo spoštovanja prepovedi določanja cen do 30. junija 2011 oziroma do datuma sprejetja končne odločitve Komisije, pri čemer se upošteva zgodnejši datum.
(27)
Komisija se je 30. julija 2010 odločila, da podaljša začasno odobritev ukrepov pomoči za reševanje, evidentiranih pod številkama zadeve NN2/10 in N19/10, dokler ne zaključi svoje preiskave pod številko C11/09.
(28)
Nizozemska je 20. avgusta 2010 Komisiji poslala dokument, v katerem je podrobno pojasnila svojo izhodno strategijo.
(29)
Nizozemska je 5. oktobra 2010 predložila poslovni načrt za oddelek zasebnega kapitala skupine ABN AMRO. Komisiji je bil 10. januarja 2010 poslan podoben načrt za oddelek „Energy, Commodities and Transportation“ (energija, blago in transport) skupine ABN AMRO.
(30)
Skupina ABN AMRO je 15. oktobra 2010 naznanila, da bo izvedla svojo nakupno opcijo za prenehanje instrumenta za razbremenitev kapitala z dnem 31. oktobra 2010.
(31)
Nizozemska je 8. novembra 2010 poslala posodobitev (v nadaljnjem besedilu: načrt prestrukturiranja iz novembra 2010) - z datumom 29. oktober 2010 - načrta prestrukturiranja skupine ABN AMRO z dne 4. decembra 2009. Nizozemska je 10. januarja 2011 poslala dokument, v katerem je pojasnila, kako je skupina ABN AMRO posodobila napovedi z dne 8. novembra 2010 v primerjavi s prvotnimi napovedmi z dne 4. decembra 2009.
(32)
Med postopkom so potekale številne izmenjave podatkov, telefonske konference in srečanja med predstavniki Nizozemske, banke ABN AMRO N in banke FBN ter Evropske komisije.
2. PODROBEN OPIS UPRAVIČENCEV IN UKREPOV
2.1 Nastanek skupine ABN AMRO
(33)
Spomladi 2007 so člani konzorcija ustanovili nov pravni subjekt „RFS Holdings“, da bi kupili holding ABN AMRO Holding.
(34)
Člani konzorcija so nameravali holding ABN AMRO Holding razdeliti na tri dele, dogovori za ta postopek delitve pa so bili navedeni v sporazumu delničarjev konzorcija (SDK).
(35)
Da bi pospešili razdružitev, so člani konzorcija ustvarili t. i. „tracking shares“, delnice, ki so predstavljale ekonomsko lastništvo podjetja vsakega člana konzorcija. Tako so banka RBS, banka Banco Santander in holding Fortis SA/NV postali ekonomski (11) lastniki t. i. deleža R, deleža S in deleža N (v nadaljnjem besedilu: ABN AMRO R, ABN AMRO S in ABN AMRO N).
(36)
ABN AMRO R je med drugim vključevala poslovno enoto (v nadaljnjem besedilu: PE) Global Business & Markets, PE Asia, PE Global Transaction Services and the international network, medtem ko je ABN AMRO S med drugim vključevala PE Latin America in PE Antonveneta (Italija).
(37)
Banko ABN AMRO N sta sestavljali PE Netherlands in Private Banking, pa tudi skupina International Diamond and Jewelry Group.
(38)
Postavke, ki niso bile razporejene med posamezne člane konzorcija, so bile združene v t. i. ABN AMRO deležu Z (v nadaljnjem besedilu: ABN AMRO Z), ki je, na primer, ostal odgovoren za funkcije na sedežu podjetja. Vsak član konzorcija je imel sorazmeren delež (12) v ABN AMRO Z.
(39)
Nizozemska je 3. oktobra 2008 od Fortis Bank SA/NV kupila banko FBN za 12,8 milijarde EUR. Zaradi tega odkupa je Nizozemska postala tudi posredni lastnik banke ABN AMRO N, saj je bila banka FBN - v okviru Fortis Bank SA/NV - pravni lastnik banke ABN AMRO N. Nizozemska se je 3. oktobra 2008 tudi obvezala, da bo holdingu Fortis SA/NV poravnala morebitne stroške, ki bi jih imel zaradi nadaljnje prisotnosti v SDK. Banka RBS, banka Banco Santander in Nizozemska so 24. decembra 2008 podpisale spremembo SDK, s katero je Nizozemska v SDK zamenjala holding Fortis SA/NV.
(40)
Nizozemska je 24. decembra 2008 od banke FBN odkupila banko ABN AMRO N za 6,5 milijarde EUR in tako postala neposredni lastnik ABN AMRO N. Pred tem odkupom je Nizozemska banko ABN AMRO N nadzorovala posredno prek banke FBN.
(41)
Diagram 1:
Ločitev ABN AMRO N
(42)
Nizozemska se je 21. novembra 2008 odločila, da bo banko ABN AMRO N združila z banko FBN (kar je bil neizveden namen holdinga Fortis SA/NV). Združitev se je lahko izvedla šele po ločitvi banke ABN AMRO N od ABN AMRO Bank, njenega matičnega podjetja. Najprej so bile dejavnosti banke ABN AMRO N prenesene na nov pravni subjekt v okviru ABN AMRO Bank, poimenovan ABN AMRO II.
(43)
ABN AMRO II je bila 6. februarja 2010 ločena, kot je opisano v uvodni izjavi 41, in preimenovana v ABN AMRO Bank. Sočasno je bil pravni subjekt, do takrat znan kot ABN AMRO Bank, preimenovan v „The Royal Bank of Scotland NV“ (v nadaljnjem besedilu: RBS NV) (glej diagram 1).
(44)
Preden se je lahko novi subjekt, ABN AMRO Bank, združil z banko FBN, je bilo treba izvesti korektivne ukrepe v zvezi z združitvijo. Ko je holding Fortis SA/NV leta 2007 kupil ABN AMRO N, je Komisija sklenila (13) (v nadaljnjem besedilu: odločba o združitvi), da bi združitev med bankama ABN AMRO N in FBN povzročila težave s koncentracijo na nizozemskem bančnem trgu, zlasti v segmentih komercialnega bančništva in odkupa terjatev.
(45)
Da bi odpravil težave s koncentracijo, se je holding Fortis SA/NV zavezal, da bo nekaj dejavnosti (tj. oddelek odkupa terjatev podružnice IFN in dejavnosti komercialnega bančništva podružnice New HBU) prodal banki Deutsche Bank. Ko je Nizozemska 3. oktobra 2008 kupila banko FBN in ABN AMRO N, holding Fortis SA/NV še ni zaključil načrtovane prodaje podružnic New HBU in IFN banki Deutsche Bank. Ko se je Nizozemska odločila, da bo nadaljevala z združitvijo banke FBN in banke ABN AMRO N, je ponovno začela pogajanja z banko Deutsche Bank (14). Prodaja podružnic New HBU in IFN banki Deutsche Bank je bila zaključena 1. aprila 2010.
(46)
New HBU je imela skupna sredstva v višini [10 - 20] milijard EUR in zaposlovala okoli [1 000 - 1 500] ekvivalentov polnega delovnega časa (v nadaljnjem besedilu: EPDČ). New HBU je obsegala Hollandsche Bank Unie (v nadaljnjem besedilu: banka HBU) (komercialno banko v lasti banke ABN AMRO N), nekaj prodajnih mest ABN AMRO (13 od skupno 78) in nekaj enot ABN AMRO, zadolženih za stranke podjetij (2 od skupno 5).
(47)
Banki ABN AMRO Bank in FBN sta se uradno združili 1. julija 2010 in ustanovili skupino ABN AMRO, kot je opisano v diagramu 2 v uvodni izjavi 49.
(48)
Nizozemska je upravljanje svojega deleža v ABN AMRO Z prenesla na novo banko ABN AMRO Bank, saj ni želela nameniti sredstev za vsakodnevno upravljanje tega deleža. Kljub temu je Nizozemska ostala pravni lastnik ABN AMRO Z ter je upravičena do vseh morebitnih dobičkov in odgovorna za vse morebitne izgube ABN AMRO Z (15).
(49)
Diagram 2:
Nastanek skupine ABN AMRO
2.2 Upravičenci
2.2.1 Gospodarske dejavnosti ABN AMRO N in ABN AMRO Z
(50)
Banko ABN AMRO N, ki je bila na solo osnovi tretja največja banka na Nizozemskem za banko Rabobank in banko ING, sta sestavljali PE Netherlands in PE Private Banking.
(51)
Prva poslovna enota, PE Netherlands, je nudila storitve bančnega poslovanja s prebivalstvom in komercialne bančne storitve preko mreže poslovnih enot, ki je obsegala 510 bančnih trgovin in 78 svetovalnih podružnic, pa tudi prek alternativnih kanalov, kot so internet, bankomati (ATM) (16) in klicni centri. PE Netherlands je zaposlovala približno 19 000 EPDČ.
(52)
Na področju storitev bančnega poslovanja s prebivalstvom je imela PE Netherlands močno franšizo strank, segmentirano na „masovno prodajo na drobno“ (mass retail) (več kot [3,5 - 5] milijonov strank) in „prednostno bančništvo“ (preferred banking) (več kot [250 000 - 420 000] strank) (17), ki ji je nudila širok spekter proizvodov (kot so prihranki, naložbe, hipoteke, zavarovanja, posojila na podlagi kreditnih kartic in plačila).
(53)
Na področju komercialnega bančništva je banka ABN AMRO N nudila storitve [300 000 - 400 000] MSP (18) in [9 000 - 21 000] večjim podjetniškim strankam (v skladu s pogoji SDK so bile večje stranke banke ABN AMRO Bank dodeljene banki RBS) s širokim spektrom proizvodov (kot so krediti, upravljanje s plačili in gotovino, prihranki, zakladništvo, upravljanje tveganja in zavarovanja, zahtevne finančne rešitve in proizvodi, lizing in odkup terjatev).
(54)
Druga poslovna enota, PE Private Banking, je bila usmerjena na posameznike z neto naložbenimi sredstvi nad 1 milijonom EUR z različnimi proizvodi na področju upravljanja s sredstvi in načrtovanja nepremičnin. PE Private Banking je ustvarila dobro razvito mrežo s pomočjo notranje rasti na Nizozemskem in v Franciji ter s pomočjo prevzemov v Nemčiji (Delbrück Bethmann Maffei) in Belgiji (Bank Corluy). PE Private Banking je obsegala tudi francosko skupno zavarovalniško podjetje Neuflize Vie.
(55)
Med dejavnostmi, ki jih je Nizozemska kupila 3. oktobra 2008, je tudi International Diamond and Jewelry Group, oddelek, namenjen podjetjem, ki so vključena v proizvodnjo nakita in trgovanje z diamanti.
(56)
ABN AMRO Z ni obsegala operativnih sredstev, vendar je med drugim vključevala terjatve za davek, številne udeležbe (med drugim v Saudi Hollandi Bank) in preostali portfelj zasebnega kapitala. Kar zadeva obveznosti, so obstajali določba o poravnavi obveznosti, povezanih z ministrstvom za pravosodje Združenih držav, druge določbe (delno povezane z osebjem) in medpodjetniško financiranje sredstev podjetja. Kot je navedeno v sprotni opombi 11, delež v lasti Nizozemske predstavlja 33,81 % ABN AMRO Z.
(57)
V preglednici 1 so povzeti ključni pro-forma finančni podatki banke ABN AMRO N:
Preglednica 1
Ključni finančni podatki ABN AMRO N (v milijonih EUR)
2008
2009
Prihodki od poslovanja skupaj (19)
5 189
4 899
Čisti dobiček
471
(117)
Kapitalski donos
6,7 %
-2,7 %
Razmerje med stroški in prihodki
73 %
77,5 %
Sredstva skupaj
183 539
202 084
Lastniški kapital skupaj
7 044
4 278 (20)
TPS (21)
91 700
74 973 (22)
Kapital prvega reda (Tier 1)
9,4 %
10,2 % (23)
Kapitalski deleži ali kapitalska ustreznost po standardih BIS skupaj
12,6 %
14,8 %
Stabilno financiranje / nelikvidna sredstva
107 %
110 %
Vir: ABN AMRO Bank NV, Letni pregled 2009, nekdanja ABN AMRO Z in konsolidacija lastniškega kapitala, vendar vključno z New HBU.
(58)
V finančnem letu 2009 je banka ABN AMRO N utrpela izgubo v višini 117 milijonov EUR. Do izgube je prišlo zaradi večje oslabitve posojil, pritiska na obrestne marže, višjih stroškov, povezanih z nizozemskim sistemom zajamčenih vlog ter stroškov ločitve in integracije (24). Če ne bi bilo stroškov ločitve in integracije, bi banka ABN AMRO N v letu 2009 zabeležila majhen čisti dobiček v višini 52 milijonov EUR.
2.2.2 Fortis Bank Nederland (FBN)
(59)
Na solo osnovi je bila banka FBN četrta največja banka na nizozemskem trgu (za Rabobank, ING in ABN AMRO N, vendar pred SNS REAAL).
(60)
Nizozemska (in pred tem holding Fortis SA/NV) je imela v neposredni lasti 92,6 % banke FBN, naložbeni mehanizem Fortis FBN(H) Preferred Investments BV pa je imel v lasti preostali delež 7,4 % v obliki prednostnih delnic. Nizozemska je imela v lasti 70 % delnic v tem naložbenem mehanizmu, preostalih 30 % pa je bilo v lasti številnih zasebnih vlagateljev (25). Prednostne delnice v zasebni lasti so imele nominalno vrednost 210 milijonov EUR in (nekumulativno) dividendo v višini 5,85 % (26).
(61)
Dejavnosti banke FBN so bile razdeljene na tri segmente - bančno poslovanje s prebivalstvom, zasebno bančništvo in poslovanje s podjetji.
(62)
Dejavnosti poslovanja s prebivalstvom so vključevale tradicionalne dejavnosti na področju poslovanja s prebivalstvom (z mrežo 157 podružnic, [2 - 3] milijoni posameznikov in [20 000 - 60 000] MSP), pa tudi Directbank (ki je nudila hipotekarne rešitve prek posrednikov) ter proizvode potrošniškega financiranja in plačilne kartice banke Alfam oziroma ICS.
(63)
Segment zasebnega bančništva se je v glavnem razvil pod znamko Fortis Mees Pierson in je nudil storitve upravljanja premoženja (načrtovanje nepremičnin, naložbe, posojila in zavarovanje) na podlagi segmentacije [15 000 - 40 000] strankam po vsej Nizozemski.
(64)
Na področju poslovanja s podjetji je imela banka FBN sedem pododdelkov: oddelek „komercialno bančništvo“ (1) banke FBN je imel 23 poslovnih centrov, ki so nudili več proizvodov podjetjem s prometom do 250 milijonov EUR. Podjetjem s prometom, višjim od 250 milijonov EUR, in javnemu sektorju je storitve nudil drug oddelek, „bančno poslovanje s podjetji in javnofinančni bančni posli“ (2). Ostali oddelki so bili „naložbeno bančništvo“ (3) (27), „posebne finančne storitve“ (4) (28), „energija, blago in transport“ (5), „svetovni trgi in institucionalno bančništvo“ (6) (29) ter „klirinški skladi in skrbništvo“ (7) (30).
(65)
V preglednici 2 so povzeti ključni finančni podatki banke FBN:
Preglednica 2
Ključni finančni podatki FBN
(v milijonih EUR)
2006
2007
2008 (31)
2009
Prihodki od poslovanja skupaj
3 473
3 553
3 096
2 171
Čisti dobiček
1 157
1 296
-18 486
406
Kapitalski donos (norm.) (32)
20,1 %
8,9 %
4,9 %
0,7 %
Razmerje med stroški in prihodki
50,5 %
54,2 %
64,9 %
84,2 %
Sredstva skupaj
209 749
272 378
184 203
189 785
Lastniški kapital skupaj
5 910
21 763
2 944
4 716
TPS
66 995
75 850
70 932
53 730 (33)
Kapital prvega reda (Tier 1)
8,6 %
11,2 %
7,4 %
12,5 %
Kapitalski deleži skupaj
10,5 %
11,2 %
11,2 %
16,7 %
Razmerje med posojili in vlogami
167 %
237 %
208 %
Vir: Letni poročili banke FBN za leto 2008 in 2009.
(66)
Leta 2008 je imela banka FBN 18,5 milijarde EUR izgube, vendar je bila ta izguba večinoma povezana z izrednimi postavkami. Podjetje je moralo poročati o čisti izgubi v višini 16,8 milijarde EUR pri svojem deležu v RFS Holdings in njegovi prodaji, v svojem oddelku Prime Fund Solutions pa je zaradi Madoffove goljufije (34) utrpelo tudi oslabitev v višini 922 milijonov EUR (neto brez davka). Čisti osnovni dobiček brez teh elementov je znašal 604 milijone EUR in je bil skoraj v celoti realiziran v prvi polovici leta 2008.
(67)
V letu 2009 je banka FBN realizirala čisti dobiček v višini 406 milijonov EUR, pri čemer sta ji pomagala dva izredna dobička (denarna poravnava s podjetjem Fortis Capital Company v višini 362,5 milijona EUR in z Madoffom povezano vračilo rezervacij v višini 16 milijonov EUR). Čisti osnovni dobiček se je zmanjšal na 27 milijonov EUR (35) (s 604 milijona EUR v letu 2008).
2.2.3 Skupina ABN AMRO
(68)
Skupina ABN AMRO, ki je bila ustanovljena po združitvi banke FBN in banke ABN AMRO Bank (tj. dejavnosti banke ABN AMRO N) 1. julija 2010, združuje vse dejavnosti banke FBN in banke ABN AMRO N v dveh ločenih poslovnih enotah, „bančno poslovanje s prebivalstvom in zasebno bančništvo“ ter „komercialno bančništvo in poslovanje s podjetji“. Skupina je imela v letu 2008 pro forma prihodke od poslovanja v višini 7,15 milijarde EUR in pro forma celotna sredstva v višini 360 milijard EUR. V skladu z najnovejšimi podatki (36) ima skupina ABN AMRO po MSRP (37) skupni lastniški kapital v višini 11,7 milijarde EUR.
(69)
Skupina ABN AMRO je dobro razpršena, saj ima 4,2 milijarde EUR prihodka od poslovanja oddelka za bančno poslovanje s prebivalstvom in zasebno bančništvo ter 2,8 milijarde EUR prihodka od poslovanja oddelka za komercialno bančništvo in poslovanje s podjetji. Z geografskega vidika večina prihodkov skupine ABN AMRO (tj. [65 - 95] % skupnega prihodka) izhaja iz Nizozemske.
(70)
V segmentu poslovanja s prebivalstvom in zasebnega bančništva ima integrirana skupina ABN AMRO tržni delež [15 - 20] % in [15 - 20] % (38) na področju „masovne prodaje na drobno“ oziroma „prednostnega bančništva“ (39), zaradi česar je glede na tržni delež na nizozemskem bančnem trgu tretja po velikosti. V segmentu zasebnega bančništva (z blagovno znamko ABN AMRO Mees Pierson) je skupina ABN AMRO na nizozemskem trgu s tržnim deležem približno [30 - 40] % (40) daleč največja. V segmentu komercialnega bančništva in poslovanja s podjetji znaša tržni delež skupine ABN AMRO okoli [15 - 25] % (41).
(71)
Skupina ABN AMRO ne vključuje več podružnice New HBU in dejavnosti podružnice IFN na področju odkupa terjatev, saj so bile 1. aprila 2010 odprodane v okviru korektivnega ukrepa v zvezi z združitvijo.
(72)
V tem procesu prestrukturiranja sta bila odprodana tudi majhna oddelka banke FBN (tj. Intertrust in Prime Fund Solutions (v nadaljnjem besedilu: oddelek PFS), ki nista več del skupine ABN AMRO.
(73)
Septembra 2009 sta banka FBN (in njen partner Banque Générale du Luxembourg (v nadaljnjem besedilu: BGL) (42) prodala Intertrust podjetju Waterland, ki je specializirano za zasebni kapital. Intertrust je eden izmed največjih akterjev na področju upravljanja globalnih skladov in podjetij. Zaposluje 1 000 strokovnjakov v 19 državah, prihodki iz poslovanja in TPS pa znašajo […] milijonov EUR oziroma […] milijonov EUR.
(74)
Banka FBN je maja 2010 napovedala tudi prodajo oddelka PFS banki Credit Suisse. Oddelek PFS nudi storitve skladov panogi upravljanja alternativnih sredstev, med katere sodijo upravljanje, bančništvo, skrbništvo in financiranje. Med njegove stranke sodijo tako majhni upravitelji premoženja kot velike svetovne institucije, kot so pokojninski skladi in državni naložbeni skladi. Oddelek PFS je bil odgovoren za 922 milijonov EUR vredno rezervacijo po obdavčitvi, povezano z Madoffovo goljufijo, ki jo je banka FBN evidentirala v letu 2008. PFS ima prihodke v višini […] milijonov EUR in TPS v višini […] milijonov EUR.
(75)
Skupina ABN AMRO je 4. marca 2011 objavila svoje rezultate za poslovno leto 2010, ki so pokazali izgubo v višini 414 milijonov EUR. Brez stroškov ločitve in integracije je skupina ABN AMRO zabeležila osnovni dobiček v višini 1 077 milijonov EUR. 31. decembra 2010 so osnovni kapital prvega reda, kapital prvega reda in skupni kapitalski deleži skupine ABN AMRO znašali 10,4 %, 12,8 % oziroma 16,6 %. Skupina ABN AMRO je po posvetovanju z Nizozemsko oblikovala dividendno politiko, namenjeno izplačilu 40 % zabeleženega letnega dobička.
2.3 Opis načrta prestrukturiranja iz decembra 2009 in posodobljenega načrta prestrukturiranja iz novembra 2010
(76)
Nizozemska je načrt prestrukturiranja iz decembra 2009 Komisiji predložila 4. decembra 2009. Dodatne informacije je zagotovila marca 2010 (43). Osrednji del poslovnega koncepta, razvitega v načrtu prestrukturiranja iz decembra 2009, je združitev bank FBN in ABN AMRO N. Skupina ABN AMRO, nova banka, nastala na podlagi načrta prestrukturiranja iz decembra 2009, se bo osredotočila na srednji segment trga na Nizozemskem (44) ter bo dejavna na področjih bančnega poslovanja s prebivalstvom in zasebnega bančništva ter komercialnega bančništva in poslovanja s podjetji.
(77)
Načrt prestrukturiranja iz decembra 2009 izhaja iz ugotovitve, da potrebe po kapitalu niso bile povezane z uspešnostjo bank FBN in ABN AMRO N, ampak s potrebo po financiranju njune ločitve od matičnih podjetij in vnaprejšnjih stroškov integracije zaradi združitve.
(78)
V scenariju nasprotnih dejstev brez državne pomoči načrt prestrukturiranja iz decembra 2009 priznava, da bi holding Fortis SA/NV brez usklajenega prizadevanja vlad držav Beneluksa razpadel, kar bi za seboj potegnilo tudi banki FBN in ABN AMRO N.
(79)
Načrt prestrukturiranja iz decembra 2009 vsebuje finančne napovedi za obdobje 2009-2012 s členitvijo na oddelke Retail Banking, Private Banking NL, Private Banking International in Commercial & Merchant Banking. Za leto 2012 je skupina ABN AMRO izračunala t. i. „run-rate profit“ (gre za ekstrapolacijo tekočih rezultatov, ki se razširijo na določeno obdobje, v tem primeru na leto 2012), dobiček, ki ne zajema stroškov prehoda in predvideva, da so bili stroški sinergije že upoštevani za celotno leto. Te napovedi so bile narejene za osnovni scenarij in najslabši možni scenarij.
(80)
Nizozemska je 8. novembra 2010 posodobila finančne napovedi načrta prestrukturiranja iz decembra 2009 za obdobje do leta 2012, vključno z dodatnimi napovedmi za leto 2013 iz načrta prestrukturiranja iz novembra 2010.
(81)
V osnovnem scenariju Nizozemska izhaja iz domneve, da se bo obseg poslovanja povečeval v skladu z inflacijo. Predvideno je, da se bodo stroški dela povečali za [1 - 6] % na leto, drugi stroški pa za zmernejših [1 - 5] % na leto. Nizozemska tudi predvideva, da se bodo rezervacije za izgube pri posojilih skupine ABN AMRO, ki so bile v letu 2009 precej visoke, začele zniževati.
(82)
V osnovnem scenariju načrta prestrukturiranja iz novembra 2010 skupina ABN AMRO v letu 2010 realizira negativni čisti poslovni izid v višini […] milijonov EUR, nato pa od leta 2011 ponovno posluje z dobičkom (tj. v letu 2011 z dobičkom v višini […] milijonov EUR).
(83)
Za leti 2012 in 2013 se pričakuje, da bo čisti dobiček skupine ABN AMRO narasel na […] milijonov EUR oziroma […] milijonov EUR, kar pomeni kapitalski donos (45) v višini približno […] %. Izboljšanje dobičkonosnosti skupine ABN AMRO spodbujajo večji prihodki iz poslovanja (ki bi se morali po nizkih številkah leta 2009 povečati), program za znižanje stroškov, ki bi moral ob normalnem delovanju znižati stroške za 1,1 milijarde EUR pred obdavčitvijo na leto, in normalizacija rezervacij za izgube pri posojilih po najvišji vrednosti v letu 2009. Po napovedih bo leta 2013 razmerje med stroški in prihodki skupine ABN AMRO […] %.
(84)
Osnovni scenarij
Preglednica 3
2009 (dejansko)
2010 (O (46))
2011 (O)
2012 (O)
2012 „run rate“ (O)
2013 (O)
Prihodki od poslovanja
7 039
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Čisti prihodki od obresti
4 528
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Čisti prihodki od provizij in pristojbin
1 933
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Drugi prihodki
849
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Odhodki iz poslovanja
-5 568
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Odhodki iz poslovanja - poslovanje brez sprememb
-5 258
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Odhodki iz poslovanja - prehodnega
- 310
[…]
[…]
[…]
Izid iz rednega poslovanja
1 471
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Oslabitve posojil
-1 585
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Dobiček pred odbitkom davka
- 114
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Davki in manjšinske obveznosti
45
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Čisti dobiček
-68
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Čisti osnovni dobiček
(prej stroški prehoda)
163
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
(85)
V najslabšem možnem scenariju v načrtu prestrukturiranja iz novembra 2010 je Nizozemska izhajala iz previdnejših domnev kot v osnovnem scenariju. Uporabila je obrestne marže, ki so bile 7,5 % nižje kot v osnovnem scenariju, bolj previdne napovedi glede provizij in pristojbin (4-odstotna letna rast v primerjavi s 7-odstotno v osnovnem scenariju), nižje sinergije (vpliv - […] milijonov EUR na dobiček v letu 2013) in 15 % nižjo stopnjo vračila rezervacij za izgube pri posojilih (vpliv - […] milijonov EUR na dobiček v letu 2013).
(86)
Čeprav te previdnejše številke vodijo v slabše rezultate, bi skupina ABN AMRO še vedno imela dobiček. Najslabši možni scenarij napoveduje čisti osnovni dobiček v višini […] milijonov EUR in […] milijonov EUR v letu 2012 oziroma 2013 (v primerjavi z […] milijoni EUR in […] milijoni EUR v osnovnem scenariju).
(87)
V svojem načrtu prestrukturiranja iz decembra 2009 je Nizozemska obravnavala tudi svojo izhodno strategijo, pri čemer je poudarila, da ne namerava ostati dolgoročni vlagatelj v skupino ABN AMRO.
(88)
Nizozemska je z dopisom z dne 20. avgusta 2010 Komisiji predložila več podrobnosti o tej strategiji. Nizozemska je pojasnila, da načrtuje ponudbo v obliki IPO (47), odprte pa so tudi druge možnosti, kot je zasebna prodaja vlagatelju ali udeležencu na trgu. Nizozemska v svojem dopisu z dne 20. avgusta 2010 navaja, da bo za prvo javno ponudbo morda na voljo prvi delež med [0 - 50] - [10 - 60] % najprej leta […], ki ji bo sledila druga ponudba [0 - 50] - [10 - 60] % leta 2015. Nizozemska želi povrniti svojo prvotno naložbo, ki se je zaradi stroškov financiranja povečala za [2 - 5] %. Nizozemska namerava zmanjšati svoj delež v skupini ABN AMRO na največ [25 - 65] %, po možnosti pred koncem leta [2014 - 2018]. Na koncu je Nizozemska pripravljena, da se v celoti umakne. Končno odločitev glede prve javne ponudbe bo sprejel finančni minister, odvisna pa bo od tržnih razmer, „pripravljenosti“ skupine ABN AMRO na prvo javno ponudbo in pričakovanih prihodkov. 24. januarja 2011 je nizozemska vlada svojo izhodno strategijo tudi javno objavila (48).
(89)
Načrt prestrukturiranja iz decembra 2009 (in posodobljeni načrt prestrukturiranja iz novembra 2010) kaže, da je - po uvedbi vseh ukrepov državne pomoči - skupina ABN AMRO dovolj kapitalizirana. Med obdobjem prestrukturiranja bi morali napovedani deleži kapitala prvega reda v letih med 2009 in 2012 ostati dejansko višji od […] % in se v letu 2013 še povečati na […] %.
(90)
V svojem načrtu prestrukturiranja iz decembra 2009 je Nizozemska pojasnila, da je skupina ABN AMRO že odprodala številne dejavnosti. Poleg prodaje podružnic New HBU in IFN v okviru korektivnega ukrepa v zvezi z združitvijo sta banki ABN AMRO N in FBN odprodali tudi Intertrust in oddelek PFS.
(91)
V primerjavi s skupino ABN AMRO predstavljata Intertrust in oddelek PFS skupaj [0 - 5] %, [0 - 5] % in [0 - 5] % napovedanih skupnih prihodkov iz poslovanja, stroškov oziroma TPS.
(92)
Med procesom prestrukturiranja je banka FBN izpeljala tudi nakup, da bi popravila neskladnost zaradi razdružitve holdinga Fortis SA/NV. Banka FBN je bila pravni lastnik PE Brokerage, Clearing and Custody in vseh uradov, povezanih s tem poslom, razen urada v Chicagu, ki je ostal del Fortis Bank SA/NV. Da bi popravila neskladnost, nastalo zaradi ločitve, je banka FBN 31. julija 2009 kupila podružnico banke Fortis Clearing Americas v Chicagu od Fortis Bank SA/NV za približno […] milijonov USD.
2.4 Opis ukrepov
(93)
Za namene opredelitve posameznih ukrepov državne pomoči Komisija v tem sklepu uporablja enake črkovne kode, kot jih je uporabila v sklepu z dne 5. februarja 2010.
2.4.1 Ukrepi, zajeti v odločbi z dne 8. aprila 2009
(94)
Nizozemska je 3. oktobra 2008 od holdinga Fortis SA/NV kupila banko FBN (vključno z banko ABN AMRO N) za 12,8 milijarde EUR (v nadaljnjem besedilu: ukrep X). Komisija glede tega ukrepa ni začela postopka, saj sam po sebi banki FBN ni zagotovil državne pomoči, čeprav je bil del transakcije, ki je banki FBN zagotovila državno pomoč (glej uvodno izjavo 32 odločbe z dne 8. aprila 2009).
(95)
V času, ko je banko FBN kupila Nizozemska, je bila banka glede financiranja močno odvisna od Fortis Bank SA/NV. Da bi zagotovila popolno ločitev banke FBN od Fortis Bank SA/NV, je morala Nizozemska prekiniti povezavo med banko FBN in Fortis Bank SA/NV, ki je temeljila na financiranju. Da bi prekinila obstoječo povezavo, je Nizozemska banki FBN 3. oktobra 2008 odobrila kratkoročno likvidnostno posojilo v višini 45 milijard EUR (v nadaljnjem besedilu: ukrep Y1). To likvidnostno posojilo je banki FBN omogočilo, da je Fortis Bank SA/NV odplačala kratkoročna posojila v višini 34 milijard EUR. Nizozemska je zamenjala Fortis Bank SA/NV tudi v vlogi posojilodajalca dolgoročnih posojil banki FBN v nominalnem znesku 16,1 milijarde EUR za t. i. „prenovitev“ (v nadaljnjem besedilu: ukrep Y2) (49).
(96)
Kratkoročno likvidnostno posojilo, zajeto v ukrepu Y1, se je izvajalo do konca junija 2009. V času veljavnosti ukrepa se je obrestovanje nekajkrat spremenilo. V obdobju med 6. oktobrom 2008 in 23. oktobrom 2008 je Nizozemska banki FBN zagotovila kratkoročno financiranje po obrestni meri EONIA (50) (za posojilo čez noč v višini največ 5 milijard EUR) ali obrestni meri EURIBOR (51) (za dolgoročno likvidnost v višini največ 40 milijard EUR) brez dodatne razlike. Po 23. oktobru 2008 je bilo krajše obdobje (do 5. novembra 2008), med katerim je Nizozemska uporabljala obrestno mero EONIA + 50 bazičnih točk in obrestno mero EURIBOR + 50 bazičnih točk. Med tem drugim obdobjem je bil dogovor še vedno za najvišja zneska 5 milijard EUR za likvidnost čez noč in 40 milijard EUR za dolgoročno likvidnost. V obdobju med 5. novembrom 2008 in 1. marcem 2009 je Nizozemska uporabljala obrestno mero EONIA + 25 bazičnih točk za posojila čez noč, obrestno mero EURIBOR + 25 bazičnih točk za posojila z zapadlostjo (52) manj kot tri mesece in obrestno mero EURIBOR + 50 bazičnih točk za posojila z zapadlostjo več kot tri mesece (53). Po 1. marcu 2009 je Nizozemska razvila dvostopenjski sistem, ki je spodbujal banko FBN k zmanjšanju odvisnosti od države. Prva tranša financiranja (ne glede na rok zapadlosti) je bila na voljo po obrestni meri EURIBOR + 25 bazičnih točk, ko pa je bil ta prag presežen, je lahko banka FBN pridobila dodatno likvidnost samo po obrestni meri EURIBOR + 50 bazičnih točk (54). Znesek skupnega likvidnostnega posojila in znesek prvega praga sta bila postopno znižana. Nizozemska je 9. julija 2009 obvestila Komisijo, da je banka FBN državi odplačala vsa kratkoročna posojila.
(97)
Dolgoročna posojila, ki jih je prevzela Nizozemska (ukrep Y2), so znašala 16,1 milijarde EUR, vključno z 8,15 milijarde EUR kapitala drugega reda (od tega so bile 3 milijarde EUR presežnega kapitala drugega reda (upper Tier 2)) in 7,95 milijarde EUR prednostnih posojil.
(98)
Nizozemska je 24. decembra 2008 kupila banko ABN AMRO N od banke FBN za 6,5 milijarde EUR (v nadaljnjem besedilu: ukrep Z). Nizozemska nakupa ni plačala z denarnimi sredstvi, ampak je za 6,5 milijarde EUR zmanjšala dolgoročni dolg, ki ga je prevzela v okviru celovitih transakcij z dne 3. oktobra 2008 kot del ukrepa Y2. Z drugimi besedami, Nizozemska se je odpovedala terjatvi v višini 6,5 milijarde EUR nasproti banki FBN, da je kupila banko ABN AMRO N (55).
2.4.2 Ukrepi, zajeti v sklepu z dne 5. februarja 2010
(99)
Nekateri ukrepi, zajeti v sklepu z dne 5 februarja 2010 (56), so bili Komisiji priglašeni julija 2009, preostali ukrepi pa januarja 2010. Nizozemska je julija 2009 priglasila instrument za razbremenitev kapitala ali „CRI“ (capital relief instrument) (v nadaljnjem besedilu: ukrep A, ki ima učinek razbremenitve kapitala v višini 1,7 milijarde EUR), izdajo obvezno zamenljivega vrednostnega papirja (mandatory convertible security, v nadaljnjem besedilu: MCS) v vrednosti 500 milijonov EUR (v nadaljnjem besedilu: ukrep B1) in drugo tranšo MCS v višini 300 milijonov EUR (v nadaljnjem besedilu: ukrep B2).
(100)
Nizozemska je januarja 2010 priglasila dodatne ukrepe v zvezi s kapitalom, vredne 4,39 milijarde EUR. Nizozemska je vpisala dodatne instrumente MCS v višini 2,28 milijarde EUR, da bi pokrila dodatne stroške ločitve (780 milijonov EUR, v nadaljnjem besedilu: ukrep B3), kapitalski primanjkljaj zaradi prodaje podružnice New HBU (300 milijonov EUR, v nadaljnjem besedilu: ukrep B4) in stroške integracije (1,2 milijarde EUR, ukrep B5). Da bi kapital prvega reda banke FBN uskladila z regulativnimi zahtevami, je Nizozemska pretvorila 1,35 milijarde EUR kapitala drugega reda banke FBN, ki je že bil v lasti države, v kapital prvega reda (v nadaljnjem besedilu: ukrep C). Nizozemska je drugim članom konzorcija tudi plačala 740 milijonov EUR v denarnih sredstvih (v nadaljnjem besedilu: ukrep D), kot je bilo predvideno v SDK, da bi rešila težave, ki so nastale med procesom ločitve. Prav tako je Nizozemska zagotovila jamstvo za navzkrižne obveznosti, nastale zaradi prodaje New HBU (v nadaljnjem besedilu: ukrep E).
(101)
Nizozemska je z zamenjavo kreditnega tveganja prodala kreditno zavarovanje za nizozemski hipotekarni portfelj banke ABN AMRO N, ki predstavlja približno [30 - 80] % skupnega portfelja stanovanjskih posojil banke ABN AMRO N. Ta ukrep je zmanjšal tveganju prilagojena sredstva banke ABN AMRO N.
(102)
Da bi poplačala kreditno zavarovanje, nizozemska vlada prejema letno plačilo v višini 51,5 bazične točke (izračunane kot odstotek vrednosti portfelja na začetku vsakega referenčnega obdobja).
(103)
To plačilo je bilo izračunano z metodo stroškov kapitalskega ekvivalenta. Nizozemska je ocenila, koliko kapitala bi banka ABN AMRO N lahko sprostila zaradi instrumenta za razbremenitev kapitala (namreč 1,7 milijarde EUR, na podlagi zahtev Basla I, ki so še vedno veljale v času, ko je bil sprejet dogovor glede razbremenitve kapitala), nato pa je izračunala donos v višini 10 % na to razbremenitev kapitala (namreč 10 % na 1,7 milijarde EUR), kar je bilo enako 51,5 bazične točke prvotne vrednosti portfelja v višini 34,5 milijarde EUR.
(104)
Banka ABN AMRO N je vsako leto ohranila tranšo prve izgube v višini 20 bazičnih točk (izračunano kot odstotek prvotne vrednosti portfelja).
(105)
Banka ABN AMRO N je ohranila navpični prerez preostalega tveganja v višini 5 %.
(106)
Oblikovanje cen instrumenta kreditnega zavarovanja potem, ko bi banka ABN AMRO N v celoti sprejela kapitalske zahteve Basla II, ne bi bilo prilagojeno, čeprav bi bil učinek razbremenitve kapitala instrumenta za razbremenitev kapitala precej manjši.
(107)
Načeloma je imel dogovor o zamenjavi kreditnega tveganja rok zapadlosti sedem let, vendar je imela banka ABN AMRO N nakupno opcijo, ki ji je omogočala, da prekine dogovor ob različnih predhodno določenih referenčnih datumih (npr. oktobra 2010, januarja 2011 in januarja 2012) (57).
(108)
V okviru zamenjave kreditnega tveganja so morali trije partnerji konzorcija zagotoviti, da je bila ABN AMRO Z dovolj kapitalizirana. Zaradi tega je morala Nizozemska prispevati 2,2 milijarde EUR za kapitalski primanjkljaj ABN AMRO Z. Namen instrumenta za razbremenitev kapitala je bil omogočiti banki ABN AMRO N, da izplača del prispevka za ABN AMRO Z v višini 2,2 milijarde EUR.
(109)
Nizozemska se je namesto za običajno povečanje lastniškega kapitala raje odločila za neobičajno rešitev z instrumentom za razbremenitev kapitala, saj pred ločitvijo ni mogla preprečiti kapitalskih prispevkov v skupini ABN AMRO Bank. Z drugimi besedami, ker banka ABN AMRO N ni bila ločen subjekt, bi lahko kapitalska injekcija v skupini ABN AMRO Bank koristila tudi drugima dvema članoma konzorcija. Tak potek dogodkov bi lahko imel hude posledice, zlasti v scenarijih povečanih težav.
(110)
Po ločitvi je banka ABN AMRO N postala ločen pravni subjekt (nova banka ABN AMRO Bank). Nizozemska je bila v skladu z dogovorom o zamenjavi kreditnega tveganja še vedno odgovorna za to, da odpravi kapitalski primanjkljaj ABN AMRO Z v višini 2,2 milijarde EUR. Nizozemska se je odločila, da bo banka ABN AMRO N uporabila denarna sredstva instrumentov MCS (tj. ukrep B3, kolikor je povezan s smotrno razliko v višini 500 milijonov EUR, in 1,2 milijarde EUR ukrepa B5) za finančno injekcijo v višini 1,7 milijarde EUR v ABN AMRO Z, pri tem pa je ohranila instrument za razbremenitev kapitala v novi banki ABN AMRO Bank, da je pokrila smotrno razliko v višini 500 milijonov EUR in stroške integracije v višini 1,2 milijarde EUR.
(111)
ABN AMRO Bank in Nizozemska sta 15. oktobra 2010 naznanili prenehanje instrumenta za razbremenitev kapitala 30. oktobra 2010. Ker je ABN AMRO Bank med tem izvedla zahteve Basla II, je postal instrument za razbremenitev kapitala manj zanimiv in manj nujen (58).
(112)
Ker instrument za razbremenitev kapitala ni zadoščal za kritje celotnega kapitalskega primanjkljaja ABN AMRO Z v višini 2,2 milijarde EUR, je Nizozemska prek obvezno zamenljivega vrednostnega papirja (MCS) ABN AMRO Bank priskrbela dodatni kapital.
(113)
Ta MCS je bil opredeljen kot hibridni kapital prvega reda, imel je kupon v vrednosti 10 %, v času ločitve banke ABN AMRO N od ABN AMRO Bank pa se je samodejno pretvoril v deleže ABN AMRO II. Od takrat naprej je bil vrednoten kot osnovni kapital prvega reda. Pretvorba je bila izvedena po nominalni vrednosti (59). Ukrep je omogočil ABN AMRO II (preimenovani v ABN AMRO Bank), da za ABN AMRO Z prispeva 500 milijonov EUR.
(114)
Da bi pokrila stroške, povezane z ločitvijo banke ABN AMRO N od ABN AMRO Bank, je Nizozemska vpisala dodatni obvezno zamenljiv vrednostni papir. Prva tranša v višini približno 300 milijonov EUR (ukrep B2) je bila priglašena julija 2009, preostanek (tj. 780 milijonov EUR) pa januarja 2010 (ukrep B3).
(115)
Celotni znesek v višini 1,08 milijarde EUR (tj. ukrepa B2 in B3 skupaj) je bil potreben za kritje naslednjih stroškov:
-
480 milijonov EUR dobro opredeljenih stroškov ločitve,
-
90 milijonov EUR za vzpostavitev poslovanja z denarnim trgom, in
-
500 milijonov EUR za smotrno razliko.
(116)
Nizozemska je predložila nadaljnjo razčlenitev stroškov ločitve v višini 480 milijonov EUR. Povezani so bili z izpostavljenostjo navzkrižnih obveznosti ([0 - 200] milijonov EUR), preklicem listin o razporeditvi tveganja ([0 - 200] milijonov EUR), ponovnim nakupom listinjenih obveznic ([0 - 200] milijonov EUR), prenosom tržnega tveganja, povezanega s trgovanjem strank banke ABN AMRO N, z ABN AMRO R, ([0 - 200] milijonov EUR), prenehanjem instrumentov za razbremenitev kapitala ([0 - 200] milijonov EUR) ter različnimi stroški ločitve in prenehanja ([0 - 300] milijonov EUR).
(117)
ABN AMRO II je morala po ločitvi od svojega matičnega podjetja ABN AMRO Bank vzpostaviti poslovanje z denarnim trgom, kar je stalo 90 milijonov EUR.
(118)
Nizozemska je vložila še dodatnih 500 milijonov EUR v kapital za zagotovitev, da bo banka ABN AMRO N lahko poslovala nekoliko nad minimalnimi regulativnimi zahtevami.
(119)
Banki FBN in ABN AMRO N sta se lahko združili šele, ko so bile rešene težave s koncentracijo, opredeljene v sklepu o združitvi. Zato se je Nizozemska odločila, da bo podružnici New HBU in IFN prodala banki Deutsche Bank. Zaradi te transakcije se je pojavila potreba po dodatnem kapitalu v višini 470 milijonov EUR, ki ga banka ABN AMRO N ni mogla zagotoviti sama. Nizozemska se je odločila, da bo pomagala, in vložila 300 milijonov EUR v obliki obvezno zamenljivega vrednostnega papirja (60).
(120)
Zaradi združitve sta morali banki ABN AMRO N in FBN (in po združitvi skupina ABN AMRO) plačati vnaprejšnje stroške integracije v višini 1,2 milijarde EUR (po obdavčitvi), povezane s stroški zmanjšanja števila zaposlenih, uvedbo platform IKT in prestrukturiranjem mreže podružnic. Ker banki ABN AMRO N in FBN teh stroškov nista mogli financirati sami, se je Nizozemska odločila, da bo vložila kapital v obliki obvezno zamenljivega vrednostnega papirja (61).
(121)
Banka FBN je morala povečati svoj kapital prvega reda potem, ko je organ DNB (62) navedel, da ima primanjkljaj kapitala prvega reda v višini približno 1,26 milijarde EUR. Banka FBN je morala po ločitvi od svojega matičnega podjetja Fortis SA/NV porabiti 90 milijonov EUR za vzpostavitev poslovanja zakladništva, za modele, povezane z Baslom, za dovoljenja in storitve svetovanja.
(122)
Nizozemska je zagotovila dodatni kapital tako, da je dolg drugega reda z nominalno vrednostjo 1,35 milijarde EUR pretvorila v kapital prvega reda. Zato pri transakciji niso bila potrebna nova denarna sredstva (63).
(123)
Ko so se člani konzorcija pogodili glede nakupa holdinga ABN AMRO Holding leta 2007, so ugotovili, da v tistem času še niso bila znana vsa dejstva. Zato je SDK vseboval številna splošna načela za poravnavo določenih plačilnih obveznosti, ki bi postala jasna šele med postopkom ločitve. Natančni zneski so rezultat procesa pogajanj, v katerih je sodelovala Nizozemska (in pred njo holding Fortis SA/NV).
(124)
Celotni znesek 740 milijonov EUR je povezan z:
[…]
Ti denarni odtoki so bili delno povrnjeni s tem, ko je Nizozemska od drugih članov konzorcija prejela […], povezane z nasedlimi naložbami.
(125)
Preostanek plačilnih obveznosti v zvezi z drugimi člani konzorcija (tj. 740 milijonov EUR) je bil plačan z denarnimi sredstvi, delno neposredno drugim članom konzorcija in delno banki ABN AMRO Bank (zdaj RBS NV).
(126)
Tudi po odprodaji podružnice New HBU bosta ABN AMRO Bank (zdaj RBS NV) in ABN AMRO II (ali njeni pravni nasledniki) še vedno dolžni upnikom New HBU, če New HBU ne bo izpolnila svojih obveznosti do lastnih upnikov. Prav tako se bo morala New HBU soočiti z navzkrižnimi obveznostmi do upnikov ABN AMRO Bank in ABN AMRO II. Ker navzkrižne obveznosti izhajajo iz prodaje New HBU, za katero so se odločili ABN AMRO II in njeni delničarji, je bila tudi njihova odgovornost, da najdejo rešitev. Predlagana rešitev je bil dogovor med Nizozemsko in banko Deutsche Bank (tj. kupcem New HBU), da New HBU in ABN AMRO II druga drugi poravnata te navzkrižne obveznosti tako, da druga drugi zagotovita varščino in s tem nastale regulativne kapitalske zahteve znižata na zaželenih 20 %. Zaradi tega dogovora je morala ABN AMRO II zagotoviti varščino New HBU v znesku do 950 milijonov EUR (ki se sčasoma, ko osnovne obveznosti zapadejo, zmanjšuje) za obveznosti New HBU do ABN AMRO II in do ABN AMRO Bank (zdaj RBS NV). Ker ABN AMRO II ni imela sredstev za varščino, potrebno zaradi obveznosti do ABN AMRO Bank (zdaj RBS NV), je država zagotovila jamstvo povračila odškodnine v obliki jamstva na dolg ABN AMRO Bank (zdaj RBS NV).
(127)
Nizozemska je to tveganje ocenila kot državno jamstvo na podrejeni dolg ABN AMRO Bank (zdaj RBS NV). Oblikovanje cen - na podlagi priporočila Evropske centralne banke (v nadaljnjem besedilu: ECB) za rekapitalizacijo (64) - je bilo 200 bazičnih točk plus srednja vrednost razpona kreditnih zamenjav (65).
(128)
V preglednici 4 so povzeti ukrepi, obravnavani v tem sklepu. Stolpec z naslovom „Razlog“ je enak kot v preglednici 1 točke (57) sklepa z dne 5. februarja 2010. Kot je navedeno v uvodni izjavi 110, so bili ukrepi in cilji ukrepov po ločitvi ABN AMRO N od ABN AMRO Bank 6. februarja 2010 prerazporejeni. Natančneje, ukrep A se je od navedenega datuma uporabljal za dosego ciljev ukrepa B3 (kolikor se nanaša na smotrno razliko) ter ukrepa B5 in obratno.
Preglednica 4
Ukrepi državne pomoči
Opis
Velikost
(v milijardah EUR)
Razlog
Pravni subjekt, kateremu je odobren ukrep
Ukrepi, zajeti v odločbi z dne 8. aprila 2009
Y1
kratkoročno financiranje
45
FBN
Y2
dolgoročno financiranje
16,1
FBN (za poplačilo Fortis Bank SA/NV
Z
nakup ABN AMRO N
6,5
FBN (nakupna cena, plačana z opustitvijo dolga)
Ukrepi v zvezi s kapitalom, priglašeni julija 2009 in izvedeni julija/avgusta 2009
Ukrep A
instrument za razbremenitev kapitala
zaščita 34,5 milijarde EUR vrednega portfelja z zamenjavo kreditnega tveganja (z učinkom razbremenitve kapitala v višini 1,7 milijarde EUR)
odprava kapitalskega primanjkljaja ABN AMRO Z
ABN AMRO Bank (zdaj RBS NV) in prenesen na ABN AMRO II (zdaj ABN AMRO Bank) na datum ločitve
Ukrep B1
obvezno zamenljiv vrednostni papir (MCS)
0,5
Ukrep B2
MCS
0,3
prva tranša stroškov ločitve
ABN AMRO Bank NV (zdaj RBS NV) in prenesen na ABN AMRO II (zdaj ABN AMRO Bank) ob ločitvi
Dodatni ukrepi v zvezi s kapitalom, priglašeni januarja 2010
Ukrep B3
MCS
0,78
druga tranša stroškov ločitve in smotrna razlika v višini 0,5 milijarde EUR
967 milijonov EUR je bilo plačanih ABN AMRO Bank (zdaj RBS NV) in nato prenesenih na ABN AMRO II (zdaj ABN AMRO Bank) ob ločitvi, ostanek je bil neposredno plačan ABN AMRO II
Ukrep B4
MCS
0,3
učinek na kapital zaradi prodaje New HBU
Ukrep B5
MCS
1,2
stroški integracije
Ukrep C
zamenjava kapitala drugega reda v navadni lastniški kapital
1,35
primanjkljaj kapitala prvega reda na ravni FBN
FBN
Ukrep D
plačilo partnerjem konzorcija z denarnimi sredstvi
0,74
plačilne obveznosti, ki izhajajo iz SDK
drugi partnerji konzorcija / ABN AMRO Bank (zdaj RBS NV)
Ukrep E
jamstvo na obveznosti v višini 950 milijonov EUR
0,95
navzkrižne obveznosti zaradi prodaje New HBU
ABN AMRO II (zdaj ABN AMRO Bank)
3. RAZLOGI ZA ZAČETEK POSTOPKA
3.1 Razlogi za začetek postopka v odločbi z dne 8. aprila 2009
(129)
V odločbi z dne 8. aprila 2009 je Komisija začela postopek, ker je imela razloge za domnevo, da ukrepi Y1, Y2 in Z (66) pomenijo državno pomoč v korist bank FBN in ABN AMRO N. Komisija je menila, da so ti ukrepi omogočili bankama FBN in ABN AMRO N, da ostaneta na trgu in nadaljujeta s svojimi dejavnostmi. Utemeljeno je domnevala, da so ti ukrepi bankama FBN in ABN AMRO N zagotavljali selektivno prednost.
(130)
V uvodnih izjavah 29 in 30 odločbe z dne 8. aprila 2009 je Komisija ugotovila, da so ukrepi X, Y1 in Y2 del iste prodajne pogodbe, ki je bila namenjena ločitvi banke FBN od preostalega holdinga Fortis SA/NV. V odločbi z dne 3. decembra 2008 je že bilo ugotovljeno, da s podpisom te pogodbe 3. oktobra 2008 Nizozemska ni ravnala kot običajni vlagatelj v tržnem gospodarstvu.
(131)
V uvodni izjavi 33 odločbe z dne 8. aprila 2009 je Komisija menila, da je ukrep Y1 pomenil očitno prednost za banko FBN, ker je prejela znesek financiranja, ki ga na trgih ne bi prejela, saj so bili trgi v tistem času popolnoma neurejeni. Ob upoštevanju teh skrajnih tržnih razmer je imela Komisija pomisleke tudi glede tega, ali so bile obrestne mere, ki jih je zahtevala Nizozemska, sprejemljive za zasebnega vlagatelja. Komisija je tudi ugotovila, da je zanesljivost njenega novega financerja za banko FBN predstavljala prednost. Banka FBN ni bila več odvisna od likvidnostno omejenega podjetja v težavah, kot je bil holding Fortis SA/NV, ampak je sredstva prejemala od Nizozemske države.
(132)
Komisija je imela pomisleke glede tega, ali je ukrep Y1 skladen s sporočilom Komisije - Uporaba pravil o državni pomoči za ukrepe v zvezi s finančnimi institucijami v okviru trenutne svetovne finančne krize (v nadaljnjem besedilu: sporočilo o bančništvu) (67), saj pomoč ni bila niti sorazmerna niti omejena na najnižji potreben znesek. Podrobnejša vprašanja so bila izpostavljena v uvodni izjavi 52 odločbe z dne 8. aprila 2009 glede združljivosti naslednjih elementov: (1) obrestovanja, ki ga je plačala banka FBN, (2) najdaljšega obdobja, v katerem je imela banka FBN lahko korist od financiranja, (3) najdaljše dobe zapadlosti zadevnih instrumentov in (4) obsega likvidnostnega posojila.
(133)
Komisija je tudi navedla, da bi lahko ukrep Y2 vseboval elemente državne pomoči, če bi bila Fortis Bank SA/NV v času nakupa v položaju, da v primeru spremembe lastništva banke FBN zahteva takojšnjo poravnavo dolgoročnih posojil. Če bi dejansko obstajala klavzula glede odkupa, povezana z lastništvom, bi ukrep Y2 banki FBN omogočil, da ima korist od dolgoročnih posojil po obrestnih merah pred finančno krizo. Ukrep Y2 je pomenil, da banki FBN ni bilo treba iskati drugega financiranja v takrat prevladujočih tržnih pogojih. Poleg tega je odločitev Nizozemske, da namesto kratkoročnih posojil zagotovi dolgoročna posojila, vprašljiva, saj je imela Fortis Bank SA/NV pravico, da zahteva odkup. Zato je v odločbi z dne 8. aprila 2009 Komisija izrazila zaskrbljenost, da je ukrep Y2 vseboval državno pomoč za daljše obdobje, kot je bilo nujno potrebno. Da bi lahko ocenila posledice ukrepa Y2 v zvezi z državno pomočjo, je Komisija od Nizozemske zahtevala, da predloži več informacij o pogodbenih pogojih dolgoročnih posojilnih pogodb v zvezi s predčasnim odkupom.
(134)
V uvodni izjavi 54 odločbe z dne 8. aprila 2009 je Komisija izrazila pomisleke tudi glede tega, ali je Nizozemska izvedla zadostne ukrepe, da bi omejila neupravičeno izkrivljanje konkurence, v skladu s točko (27) sporočila o bančništvu.
(135)
Komisijo je tudi skrbelo, da je imela banka ABN AMRO N - morda posredno - korist od likvidnostnih ukrepov, zagotovljenih banki FBN. Zato je Komisija od Nizozemske zahtevala, da zagotovi več informacij o stanju sredstev banke ABN AMRO N in njeni strategiji financiranja.
(136)
V zvezi z ukrepom Z je Komisija izrazila pomisleke glede tega, da je Nizozemska banki FBN plačala tržno ceno za nakup banke ABN AMRO N. Komisija je ugotovila, da je Nizozemska plačala več, kot je bilo navedeno v oceni „sedanjih tržnih pogojev“ z dne 3. oktobra 2008 nizozemskega državnega strokovnjaka za vrednotenje […] iz njegovega poročila, navedenega v uvodni izjavi 2. Poleg tega je Komisija ugotovila, da Nizozemska ni uporabila korekcijskega faktorja, ki bi odražal zmanjšanje prometa na borznem trgu med oktobrom in decembrom 2008, ki je bil občuten predvsem za delnice bank. Če je Nizozemska preplačala nakup banke ABN AMRO N, je ukrep Z pomenil državno pomoč za dokapitalizacijo banke FBN.
(137)
Na splošno je Komisija v odločbi z dne 8. aprila 2009 tudi ugotovila, da Nizozemska še ni predložila ocene bank FBN in ABN AMRO N organa DBN. Prav tako država ni predložila načrta za uspešno poslovanje ali načrta prestrukturiranja s podrobnimi finančnimi napovedmi. Ker nista bila na voljo niti načrt za uspešno poslovanje niti načrt prestrukturiranja, Komisija ni mogla ugotoviti, ali sta imeli banki FBN in ABN AMRO N po izvedbi ukrepov X, Y1, Y2 in Z dovolj kapitala ter sta bili sposobni doseči sprejemljivo raven donosnosti.
3.2 Razlogi za razširitev postopka v sklepu z dne 5. februarja 2010
(138)
Ko je Nizozemska 17. julija 2009 in 15. januarja 2010 priglasila dodatne ukrepe v korist bank FBN in ABN AMRO N kot ukrepe, ki ne pomenijo državne pomoči, je Komisija izrazila pomisleke, da nekateri od teh dodatnih ukrepov pomenijo dodatno državno pomoč bankama FBN in ABN AMRO N.
(139)
Komisija je v sklepu z dne 5. februarja 2010 ugotovila, da je imela Nizozemska v skladu s sporazumom delničarjev konzorcija številne obveznosti, ki niso bile obveznosti banke ABN AMRO N. Za ukrepe, ki jih je Nizozemska sprejela za izpolnitev obveznosti v skladu s sporazumom delničarjev konzorcija (in zlasti obveznosti glede kritja stroškov banke ABN AMRO Z ter obveznosti glede ločitve banke ABN AMRO N od ABN AMRO Bank), se na prvi pogled zdi, da ne pomenijo državne pomoči banki ABN AMRO N.
(140)
Komisija je navedla, da sta ukrepa A in B1 v prvi vrsti namenjena kritju kapitalskega primanjkljaja ABN AMRO Z, vendar Komisija ni dobila jasne predstave o tem, ali je bila prisotna tudi posredna korist za gospodarske dejavnosti banke ABN AMRO N. Glede tega je Komisija želela vedeti, ali sta bili ABN AMRO N in ABN AMRO Z - brez ločenega pravnega statusa - dovolj ločeni druga od druge. Komisija je želela tudi več informacij glede razlogov za kapitalski primanjkljaj ABN AMRO Z in, na primer, prenosa delnic banke Unicredito z ABN AMRO Z na ABN AMRO N. Komisija je imela vprašanja tudi glede plačila ABN AMRO N ABN AMRO Z za izvajanje funkcij sedeža podjetja. Komisija je menila, da bi bil lahko - vsaj del - podkapitaliziranosti ABN AMRO Z povezan s tem, da ABN AMRO N ni plačala tržne cene za storitve sedeža podjetja ABN AMRO Z.
(141)
Čeprav je v skladu s sporazumom delničarjev konzorcija ločitev banke ABN AMRO N od ABN AMRO Bank obveznost Nizozemske, Komisija ni mogla izključiti dejstva, da bi lahko bila dokapitalizacija s strani države, s katero je financirala stroške ločitve, državna pomoč. Komisija je ugotovila, da vsi stroški, opredeljeni kot stroški ločitve, v ožjem pomenu niso bili povezani z obveznostmi, povezanimi z ločitvijo, kot je bilo opisano v sporazumu delničarjev konzorcija. Komisija je ugotovila, da je kategorija „stroški ločitve“ vključevala znesek v višini 500 milijonov EUR, ki jih je skupina ABN AMRO potrebovala za smotrno razliko nad najnižjimi bonitetnimi zahtevami.
(142)
Komisija je ugotovila, da je Nizozemska pomagala bankama FBN in ABN AMRO N pri plačilu stroškov, povezanih z združitvijo. Da bi rešila težave s koncentracijo, nastale zaradi združitve, se je banka ABN AMRO N odločila, da proda podružnici IFN in New HBU, zaradi česar je prišlo do novega kapitalskega primanjkljaja. Komisija je ugotovila, da sta banki FBN in ABN AMRO N lahko izkoristili ugodnosti združitve (na primer sinergije ob združitvi, prednosti zaradi močnejšega podjetja z večjimi tržnimi deleži na nizozemskem trgu …), medtem ko je Nizozemska financirala vnaprejšnje stroške. S tem v zvezi je Komisija ugotovila, da Nizozemska ni bila pravno obvezana plačevati te stroške, saj so izhajali iz odločitve Nizozemske z dne 21. novembra 2008 glede združitve bank FBN in ABN AMRO N, ne pa iz sporazuma delničarjev konzorcija.
(143)
Komisija je upoštevala dejstvo, da so zaradi združitve in posebnih pogojev, povezanih z ločitvijo, nastale navzkrižne obveznosti (ukrep E). Iz nizozemskega korporacijskega prava sledi, da ABN AMRO Bank (zdaj RBS NV) in ABN AMRO II ostaneta odgovorni za imetnike dolžniških instrumentov podružnice New HBU, če le-ta (ali njen novi lastnik, banka Deutsche Bank) ne bi izpolnila svojih plačilnih obveznosti. New HBU je imela podobne obveznosti do imetnikov dolžniških instrumentov ABN AMRO bank (zdaj RBS NV) in ABN AMRO II. Komisija ni mogla izključiti, da rešitev v zvezi z nadomestilom, s katero je Nizozemska imetnikom dolžniških instrumentov ABN AMRO Bank (zdaj RBS NV) zagotovila s premijo 200 bazičnih točk plus srednja vrednost razpona kreditnih zamenjav, pomeni državno pomoč.
(144)
Komisija je izrazila zaskrbljenost tudi glede oblike instrumenta za razbremenitev kapitala (ukrep A). Komisija je priznala, da se ukrep A bistveno razlikuje od ostalih ukrepov v zvezi z oslabljenimi sredstvi, saj ni bil vzpostavljen za zaščito banke ABN AMRO N pred nadaljnjim poslabšanjem slabe aktive z zelo negotovo oceno. Kljub temu bi moral biti po mnenju Komisije ukrep A, da bi bil združljiv s skupnim trgom, skladen s splošnimi načeli sporočila Komisije o obravnavanju oslabljenih sredstev v bančnem sektorju Skupnosti (68) (v nadaljnjem besedilu: sporočilo o oslabljenih sredstvih). Natančneje, moralo bi biti dovolj dokazov o ustreznem oblikovanju cen, kar pomeni, da banka pričakovanih izgub ne bi smela prenašati na državo. S tem v zvezi je Komisija želela tudi razumeti, kakšen učinek bi imele številne posebne značilnosti pogodbe (na primer mehanizem povrnitve sredstev in navpični prerez) na dejanske denarne tokove in oblikovanje cen. Komisija je izrazila pomisleke tudi glede tega, da ni vzpostavljenih dovolj spodbud, ki bi zagotovile, da bo banka ABN AMRO N ukinila instrument takoj, ko ne bo več nujno potreben.
(145)
Komisija je imela pomisleke glede tega, ali je načrt prestrukturiranja iz decembra 2009 izpolnil merila, določena v sporočilu Komisije o ponovni vzpostavitvi uspešnega poslovanja in oceni ukrepov prestrukturiranja v finančnem sektorju v sedanji krizi na podlagi pravil o državni pomoči (69) (v nadaljnjem besedilu: sporočilo o prestrukturiranju) glede uspešnega poslovanja, porazdelitve bremena in neupravičenega izkrivljanja konkurence.
(146)
Komisija je priznala, da bi na prvi pogled skupina ABN AMRO realizirala zadostne prihodke za kritje vseh svojih stroškov delovanja (vključno z oslabitvami) in pridobila sprejemljiv kapitalski donos. Vendar je Komisija tudi ugotovila, da je bil kapitalski donos skupine ABN AMRO v veliki meri odvisen od realizacije številnih ključnih predpostavk. Prvič, če želi skupina ABN AMRO postati stroškovno učinkovita s sprejemljivim razmerjem med stroški in prihodki, je bistvenega pomena, da izvede napovedane sinergije (namreč 1,1 milijarde EUR pred obdavčitvijo, kar je primerljivo s čistim dobičkom v višini […] milijard EUR v letu 2013). Drugič, kot je navedeno v uvodni izjavi 118 sklepa z dne 5. februarja 2010, je bilo za uspešno poslovanje skupine ABN AMRO bistvenega pomena, da bi lahko svojo čisto obrestno maržo zvišala z nizkih ravni bank FBN in ABN AMRO N v drugi polovici leta 2008 in prvi polovici leta 2009. V svojem sklepu z dne 5. februarja 2010 je Komisija navedla, da potrebuje več podatkov glede teh vprašanj, da bi lahko ocenila, ali je bilo dolgoročno uspešno poslovanje dejansko ponovno vzpostavljeno.
(147)
Komisija je tudi navedla, da načrt prestrukturiranja iz decembra 2009 še ne zajema finančnih napovedi za najslabši možni scenarij, kot je to zahtevano v točki (13) sporočila o prestrukturiranju. Zato je Komisija zaprosila za te finančne napovedi za najslabši možni scenarij, ki bi ji omogočile, da preveri, kako uspešna bi bila skupina ABN AMRO v težjih tržnih pogojih.
(148)
Komisija je tudi ugotovila, da načrt prestrukturiranja iz decembra 2009 vsebuje malo informacij o manjših pododdelkih, tako da ni mogla oceniti, ali so bila vsa vprašanja v zvezi z uspešnim poslovanjem na tej ravni obravnavana v zadostni meri. Natančneje, Komisija je imela pomisleke glede tega, ali je uspešno poslovanje PFS, oddelka banke FBN, ki je v letu 2008 zabeležil velike izgube zaradi Madoffove goljufije, ustrezno zagotovljeno.
(149)
Komisijo je zanimalo, ali je bila državna pomoč omejena na najmanjši možni znesek, potreben za ponovno vzpostavitev uspešnega poslovanja skupine ABN AMRO. Glede tega je ugotovila, da je skupina ABN AMRO navedla, da želi kupiti manjše dodatne dejavnosti, za katere je menila, da so nujne za ponovno vzpostavitev bančnih storitev, ki jih je izgubila med procesom ločitve od holdinga Fortis SA/NV in holdinga ABN AMRO Holding. V sklepu z dne 5. februarja 2010 je Komisija trdila, da se državna pomoč ne bi smela uporabljati za financiranje prevzemov ali novih naložb, razen če so nujne za ponovno vzpostavitev uspešnega poslovanja podjetja. Komisija je od Nizozemske zahtevala, da pojasni politiko prevzemov skupine ABN AMRO in jo zagotovi z, med drugim, podrobnim seznamom dejavnosti, ki jih skupina ABN AMRO potrebuje za ponovno vzpostavitev uspešnega poslovanja.
(150)
Komisija je imela pomisleke tudi glede tega, ali so vsi ponudniki hibridnega kapitala bank FBN in ABN AMRO plačali svoj delež prestrukturiranja. Komisijo je skrbelo, da, na primer, prednostni delničarji banke FBN (70) niso prispevali dovolj in zato niso zagotovili, da je posredovanje Nizozemske omejeno na najmanjšo potrebno pomoč.
(151)
Tudi glede trajanja bi morala biti državna pomoč omejena na najmanjšo potrebno. Glede tega je Komisija ugotovila, da so za reševanje začasnih težav potrebni številni ukrepi, vendar je imela pomisleke glede tega, ali je Nizozemska sprejela zadostne ukrepe za zagotovitev, da bodo ukrepi potem, ko ne bodo več potrebni, odpravljeni.
(152)
Glede ukrepa A je Komisija ugotovila, da bi instrument za razbremenitev kapitala po dovoljenju banki ABN AMRO N, da uvede zahteve Basla II, postal nezanimiv. Čeprav je instrument za razbremenitev kapitala vseboval nakupne opcije, ki omogočajo predčasno prekinitev pogodbe, je Komisija ugotovila, da ni jasno začrtanega časovnega razporeda za izhod Nizozemske.
(153)
Glede smotrne razlike v višini 500 milijonov EUR je Komisija ugotovila, da je bil namen tega, da je skupina ABN AMRO ta znesek zamenjala s kapitalom, financiranim iz lastnih sredstev. Komisija je ponovno ugotovila, da glede časovnega razporeda ni nobene navedbe.
(154)
Glede stroškov integracije v višini 1,2 milijarde EUR (tj. ukrepa B5) je Komisija ugotovila, da je Nizozemska trdila, da bodo povzročili pomembne sinergije v višini 1,1 milijarde EUR (pred obdavčitvijo) na leto, ki bi se načeloma lahko uporabile za vračilo državne pomoči. Vendar je Komisija ugotovila, da Nizozemska še ni vzpostavila mehanizma, ki bi zagotovil tako vračilo. Glede potreb po kapitalu, povezanih s prodajo podružnice New HBU, je Komisija sklenila, da se bodo po postopnem zapadanju posojil kapitalske zahteve, povezane s kreditno zaščito, precej zmanjšale. Komisija je ponovno poudarila, da bi morala biti državna pomoč, ko ne bo več potrebna, povrnjena.
(155)
Glede izkrivljanja konkurence je Komisija ugotovila, da kapitalske zahteve bank FBN in ABN AMRO N v določeni meri izvirajo iz njune ločitve od nekdanjih matičnih podjetij in vnaprejšnjih stroškov integracije, ne pa iz prekomernega tveganja ali slabega upravljanja znotraj bank FBN in ABN AMRO N. V teh okoliščinah je Komisija sklenila, da nadaljnja odprodaja verjetno ne bo več potrebna.
(156)
Hkrati pa je Komisija izrazila pomisleke glede tega, da načrt prestrukturiranja iz decembra 2009 vsebuje zadostne ukrepe v zvezi z ravnanjem, ki bi zagotovili, da banki FBN in ABN AMRO N državne pomoči ne bi uporabili za rast na račun njunih konkurentov, na primer z uvedbo netrajnostne politike oblikovanja cen ali s prevzemom drugih finančnih institucij, kar bi lahko oslabilo spodbude za konkuriranje, naložbe in inovativnost podjetij, ki ne prejemajo pomoči, in odvračalo od vstopa na nizozemski bančni trg.
(157)
Glede izhoda je Komisija trdila, da bi bilo koristno, če bi Nizozemska razvila in jasno sporočila izhodno strategijo. Dejansko bi lahko vlagatelji ponavljajoča se in obsežna posredovanja nizozemske države razumeli kot znak njene stalne podpore.
4. PRIPOMBE ZAINTERESIRANIH STRANI
4.1 Prvi sklop pripomb banke Van Lanschot (dopis z dne 6. maja 2009)
(158)
Pritožnik je trdil, da sta banki FBN in ABN AMRO N (vključno s podružnicami, kot sta MoneYou in Mees Pierson) zaradi državne pomoči in državnega lastništva nudili netrajnostno visoke obrestne mere za osebne varčevalne in depozitne račune, s čimer sta destabilizirali nizozemski bančni trg.
(159)
Pritožnik je menil, da obrestne mere, ki sta jih nudili banki FBN in ABN AMRO N, prinašajo izgubo. Glede tega se je skliceval na dejstvi, da so obrestne mere EURIBOR padle s 5 % septembra 2008 na manj kot 2 % januarja/februarja 2009, obrestne mere, ki sta jih nudili banki FBN in ABN AMRO N za varčevalne račune, pa so se dejansko zvišale.
(160)
Pritožnik je opozoril tudi na posebnosti nizozemskega zasebnega bančnega trga v primerjavi s trgom bančnega poslovanja s prebivalstvom, ki povečujejo učinek izkrivljanja sprejetih ukrepov. Zneski varčevanja so v zasebnem bančništvu v povprečju večji kot v bančnem poslovanju s prebivalstvom. Pri nizkih zneskih varčevanja je za stranke profil tveganja njihove banke manj pomemben, saj jih ščiti nizozemski sistem zajamčenih vlog (do zneska v višini 100 000 EUR). Ko je ta prag presežen, kar je v zasebnem bančništvu precej običajno, pa je zavedanje tveganja večje.
(161)
Pritožnik je tudi trdil, da imata banki FBN in ABN AMRO N korist od implicitnega državnega jamstva. Trdil je, da so stranke bank FBN in ABN AMRO N prepričane, da država ne bo dovolila stečaja bank v državni lasti.
(162)
Pritožnik, ki je krizo prebrodil brez državne pomoči, je poudaril, da je nanj izredno vplivalo izkrivljajoče ravnanje bank FBN in ABN AMRO N, saj se je v precejšnji meri glede financiranja sredstev kot običajno zanašal na nizozemski varčevalni trg (71). V absolutnih številkah je imel pritožnik varčevanja in vloge v višini 15 milijard EUR, kar je pomenilo, da bi lahko 1-odstotno zvišanje obrestnih mer podjetje stalo približno 150 milijonov EUR na leto (72). Poleg povečanja stroškov je prišlo tudi do učinka količine, saj je banka Van Lanschot izgubila stranke.
4.2 Nadaljnje pripombe banke Van Lanschot (dopisa z dne 21. in 28. avgusta 2009)
(163)
Po mnenju pritožnika se je neobičajno ravnanje bank FBN in ABN AMRO N nadaljevalo v poletnih mesecih leta 2009.
(164)
Kot dodatni argument se je pritožnik skliceval na neobičajno velike spremembe obsega in tržnega deleža na običajno stabilnem nizozemskem varčevalnem trgu. S tem v zvezi je pritožnik navedel obvestila za javnost bank FBN in ABN AMRO N, v katerih je bil naveden priliv vlog v višini 9 milijard EUR oziroma 21 milijard EUR v prvi polovici leta 2009 (73). Pritožnik je menil, da so te številke velike, glede na to, da je skupni nizozemski varčevalni trg vreden približno 287 milijard EUR.
(165)
Kot drug primer neobičajnega oblikovanja cen je pritožnik navedel dejstvo, da so varčevalne obrestne mere v sosednjih državah, kot so Belgija, Francija in Nemčija, sledile padcu obrestnih mer EURIBOR, nizozemske varčevalne obrestne mere pa so vztrajno ostajale visoke.
4.3 Pripombe ABN AMRO Bank (dopis z dne 6. julija 2009)
(166)
S pripombami na odločbo z dne 8. aprila 2009, s katero je Komisija sprožila formalni postopek preiskave, je ABN AMRO Bank (tj. matično podjetje banke ABN AMRO N) zagotovila več informacij o svojem stanju sredstev in svoji strategiji financiranja. ABN AMRO bank je zanikala, da bi imela - neposredno ali posredno - korist od kakršnega koli financiranja banke FBN (ukrepa Y1 in Y2). ABN AMRO Bank je poudarila, da zaradi svoje razpršene strategije financiranja v času krize ni potrebovala nobene pomoči za lastno financiranje. Poudarila je tudi, da je njena statistika likvidnosti ostala v okviru zakonsko predpisanih omejitev in tudi v okviru njenih notranjih omejitev.
5. PRIPOMBE NIZOZEMSKE
5.1 Pripombe Nizozemske na odločbo z dne 8. aprila 2009
(167)
Nizozemska je priznala, da je banka FBN lahko še naprej opravljala svoje dejavnosti zaradi tega, ker jo je kupila država (74), vendar je trdila, da je bila pridobitev v skladu s t. i. „načelom vlagatelja v tržnem gospodarstvu“ (MEIP). Zato po mnenju Nizozemske ni bilo selektivne prednosti in posledično tudi ne državne pomoči. Nizozemska je trdila, da je z nakupom udeležb v bankah FBN in ABN AMRO N kljub temu, da so bile celovite transakcije z dne 3. oktobra 2008 prvotno namenjene preprečevanju destabilizacije bank FBN in ABN AMRO N ter nizozemskega bančnega sistema na splošno, načrtovala pozitiven dolgoročni donos. Nizozemska je poudarila, da je bila cena za FBN (vključno z ABN AMRO N) v okviru ocene, ki jo je podal njen zunanji strokovnjak za vrednotenje.
(168)
Nizozemska je trdila, da je plačala pošteno tržno ceno za banko FBN, vendar je poudarila, da bi bilo tudi v primeru preplačila to plačilo državna pomoč holdingu Fortis SA/NV (podjetje, ki je prodalo banko FBN) in ne državna pomoč banki FBN.
(169)
Glede ukrepa Y1 je Nizozemska trdila, da je banki FBN zagotovila kratkoročno financiranje po tržnih pogojih. Trdila je, da je banka FBN pred krizo prejela sredstva od svoje matične družbe po obrestnih merah EONIA ali EURIBOR brez dodatne razlike. Nizozemska je trdila, da so bile uporabljene cene oblikovane (kot je opisano v uvodni izjavi 96) v skladu s tržno prakso. Natančneje, trdila je tudi, da je bil njen sistem oblikovanja cen, ki ga je uporabljala v obdobju po 5. novembru 2008 (z razliko 50 bazičnih točk za posojila z zapadlostjo več kot tri mesece), usklajen z nizozemskim sistemom zajamčenih vlog (75).
(170)
Glede obdobja, v katerem je bilo na voljo likvidnostno posojilo banke FBN, je Nizozemska pojasnila, da je januarja 2009 začela pogajanja o prekinitvi likvidnostnega posojila z namenom, da likvidnostno posojilo prekine, kakor hitro je mogoče. S tem v mislih je Nizozemska marca 2009 uvedla nov dvostopenjski sistem oblikovanja cen, zaradi česar je v primeru prekoračitve prej določenega praga financiranje postalo dražje. Nizozemska je predvidevala, da bi lahko banka FBN likvidnostno posojilo vrnila v znesku 4 do 5 milijard EUR na mesec in je nameravala prekiniti likvidnostno posojilo do konca leta 2009. Banka FBN je likvidnostno posojilo dejansko odplačala prej, kot je bilo predvideno. Likvidnostno posojilo je bilo prekinjeno 1. julija 2009.
(171)
Nizozemska je trdila, da je bila najdaljša doba zapadlosti likvidnosti v okviru likvidnostnega posojila sorazmerna. Glede tega je Nizozemska pojasnila, da je v prvem obdobju (tj. od 6. do 23. oktobra 2008) odobrila likvidnost z zapadlostjo le nekaj tednov. Ko je bilo likvidnostno posojilo kasneje prilagojeno, je bila najdaljša doba zapadlosti podaljšana na devet mesecev, da bi se izognili najvišjim cenam odkupa
(172)
Nizozemska je pojasnila, da je skupni obseg likvidnostnega posojila (tj. 5 milijard EUR za posojila čez noč in 40 milijard EUR dolgoročnih posojil) temeljil na dejanskih finančnih potrebah banke FBN in je bil zato omejen na najmanjši možni znesek. Kratkoročno likvidnostno posojilo v višini 45 milijard EUR je upoštevalo običajno nestanovitnost gotovinskega stanja banke FBN in je banki FBN tudi omogočilo, da holdingu Fortis SA/NV takoj poplača približno 34 milijard EUR.
(173)
Glede dolgoročnih posojil (tj. ukrepa Y2) je Nizozemska priznala, da bi lahko Fortis Bank SA/NV zahtevala poplačilo posojil s stalno obrestno mero (ne pa posojil s spremenljivo obrestno mero) (76). Nizozemska pa je trdila, da je zamenjala samo Fortis Bank SA/NV, pri čemer so pogoji obstoječih pogodb ostali nespremenjeni. Po mnenju Nizozemske je bila pogodba med Fortis Bank SA/NV in banko FBN običajna tržna pogodba med akterji na zasebnem trgu. Nizozemska je trdila, da je bilo - ker je zamenjala vlagatelja v tržnem gospodarstvu - njeno ravnanje samodejno v skladu z načelom vlagatelja v tržnem gospodarstvu. Zato se Nizozemski utemeljevanje, zakaj bi lahko bile obrestne mere višje ali zakaj bi morala dolgoročna posojila zamenjati s kratkoročnimi, ni zdelo potrebno (77).
(174)
Nizozemska je tudi trdila, da je za podjetja pri nakupih precej običajno, da hkrati zagotovijo likvidnost novo pridobljenim podružnicam.
(175)
Glede tega, ali je bila banki ABN AMRO N zagotovljena neposredna ali posredna pomoč, je Nizozemska zanikala, da bi Nizozemska ali banka FBN banki ABN AMRO N zagotovila financiranje. Nizozemska je pojasnila, da je imela banka ABN AMRO N s svojo veliko franšizo na področju poslovanja s prebivalstvom in zasebnega bančništva dovolj lastnih sredstev.
(176)
Glede ukrepa Z je Nizozemska trdila, da je bila cena transakcije v višini 6,5 milijarde EUR poštena tržna cena. Poudarila je, da je bila cena med oceno „sedanjih tržnih pogojev“ v višini [4 - 6,5] milijarde EUR in oceno „skozi cikel“ v višini [6,5 - 9] milijarde EUR, kot je izračunal njen zunanji strokovnjak za vrednotenje v začetku oktobra 2008 (pred transakcijo dne 3. oktobra 2008). Glede tega, da je bil nakup (ukrep Z) opravljen dva meseca in pol po tej oceni, je Nizozemska menila, da niso bili potrebni nobeni popravki, saj so bile negotovosti že zajete v oceni iz začetka oktobra 2008 (78). Nizozemska je trdila tudi, da sta bila naložbeno bančništvo in slaba aktiva običajno temelj težav z zaupanjem v drugih bankah, kar se je za te banke pokazalo v obliki velikih padcev cene delnic. Nasprotno pa je bila banka ABN AMRO N s svojim stabilnim profilom na področju poslovanja s prebivalstvom in komercialnega bančništva bistveno drugačna od drugih bank. Glede na to je Nizozemska trdila, da popravek cene po analogiji glede na druge banke ni bil smiseln.
(177)
Nizozemska je tudi poudarila, da so morali drugi člani konzorcija, in zlasti banka RBS, odobriti transakcijo in da […]. Nizozemska je opozorila tudi na točki (166) in (177) predhodnega poročila strokovnjakov, predloženega na skupščini delničarjev holdinga Fortis SA/NV 11. februarja 2009 v Bruslju (79), in trdila, da ti točki podpirata trditev Nizozemske, da je 3. oktobra 2008 plačala pošteno ceno za banko FBN, banko ABN AMRO N, Fortis Insurance in Fortis Corporate Insurance, kar zato pomeni veljavno referenčno ceno za prodajo decembra 2008.
(178)
Nizozemska je ukrep Z uvedla z odpovedjo terjatvam, ki jih je imela do banke FBN. Poleg tega je Nizozemska trdila, da bi morala Komisija - če bi sklenila, da je ukrep Z pomenil državno pomoč - uporabiti popravek. Ker so podobni instrumenti drugih bank trgovali z znatnim diskontom na nominalno vrednost (80), je bilo logično, da je bila tržna vrednost dolžniških instrumentov, katerim se je Nizozemska odpovedala, prav tako pod nominalno vrednostjo. Z drugimi besedami, prevladujoče tržne razmere so kazale, da Nizozemska ni upravičena do nominalne vrednosti, ampak do nižje tržne vrednosti. Nizozemska je trdila, da je bila ob upoštevanju takrat prevladujočih tržnih razmer upravičena samo do tržne vrednosti v višini [4,55 - 5,85] milijarde EUR (torej al pari vrednosti posojil v višini 6,5 milijarde EUR, popravljene za tržni diskont v višini [0,65 - 1,95] milijarde EUR).
(179)
Nizozemsko ministrstvo za finance je 18. junija 2009 Komisiji poslalo oceno banke FBN s strani organa DNB, kot je bilo zahtevano v odločbi z dne 8. aprila 2009 […] (81), (82), (83)
(180)
Organ DNB je Komisijo z dopisom z dne 20. januarja 2010 obvestil tudi o […] banke ABN AMRO N. […]
5.2 Pripombe Nizozemske na sklep z dne 5. februarja 2010
(181)
Na splošno je Nizozemska trdila, da sprejeti ukrepi niso pomenili državne pomoči, ker:
(i)
od ukrepov ni imela koristi niti banka ABN AMRO N niti banka FBN,
(ii)
so bili ukrepi potrebni zaradi ločitve bank ABN AMRO N in FBN od njunih zadevnih nekdanjih matičnih družb in so izhajali iz pogodbenih obveznosti Nizozemske kot naslednika holdinga Fortis SA/NV v sporazumu delničarjev konzorcija ter
(iii)
so bili ukrepi z vidika zasebnega vlagatelja gospodarsko smiselni.
(182)
Nizozemska je trdila, da bi morala Komisija načelo vlagatelja v tržnem gospodarstvu uporabiti za vsak posamezen ukrep, ki ga je sprejela Nizozemska. Zlasti glede ukrepov, povezanih z združitvijo (ukrepa B4 in B5), je Nizozemska poudarila, da je bila združitev naložba s pozitivno neto sedanjo vrednostjo (v nadaljnjem besedilu: NSV) in zato v skladu z načelom vlagatelja v tržnem gospodarstvu.
(183)
Z drugimi besedami Nizozemska ni sprejela predhodnega mnenja Komisije, kot je bilo razloženo v uvodni izjavi 96 sklepa z dne 5. februarja 2010, da načelo vlagatelja v tržnem gospodarstvu ne velja za ukrepe, ki so sledili celovitim transakcijam z dne 3. oktobra 2008, ker so bili ti ukrepi del večjega ukrepa reševanja in prestrukturiranja.
(184)
Nizozemska je priznala, da pravila državne pomoči pomenijo, da načelo vlagatelja v tržnem gospodarstvu ne velja, kadar je v krajšem času dodeljenih več med seboj povezanih kapitalskih injekcij. Kljub temu je trdila, da ta analiza ne velja za banki FBN in ABN AMRO N, saj celovite transakcije z dne 3. oktobra 2008 - po njenem mnenju - niso pomenile državne pomoči, poleg tega pa nadaljnji ukrepi niso bili povezani s prvotno transakcijo.
(185)
Nizozemska je trdila, da bi morala Komisija upoštevati zelo posebne okoliščine, v katerih je morala nizozemska država kupiti banko FBN. Nizozemska je poudarila tudi, da je bila prodaja podružnice New HBU zelo veliko breme za Nizozemsko in banko ABN AMRO N z negativnim učinkom na kapital v višini 470 milijonov EUR.
(186)
Nizozemska je trdila, da je vse svoje ukrepe zasnovala na načelih iz sporočila o bančništvu (84) in sporočilu Komisije - Dokapitalizacija finančnih institucij v trenutni finančni krizi: omejitev pomoči na najmanjšo potrebno in zaščitni ukrepi za preprečevanje neupravičenega izkrivljanja konkurence (85) (v nadaljnjem besedilu: sporočilo o dokapitalizaciji). Na splošno je Nizozemska trdila, da so njeni ukrepi dobro usmerjeni, sorazmerni z izzivi, s katerimi se soočajo, in oblikovani tako, da kar najbolj zmanjšajo negativne učinke prelivanja na konkurente.
(187)
Nizozemska je trdila, da ukrep A in ukrep B1 ne pomenita državne pomoči, saj je bila država pogodbeno zavezana k rešitvi težav s kapitalom, s katerimi se je soočala ABN AMRO Z. Nizozemska je bila po sporazumu delničarjev konzorcija pogodbeno zavezana, da izvede ločitev holdinga ABN AMRO Holding. Organ DNB je ločitev ABN AMRO II dovolil le v primeru, da so vsi člani konzorcija plačali svoj delež kapitalskega primanjkljaja ABN AMRO Z. Nizozemska je priznala, da je ABN AMRO Z priskrbela kapital prek ABN AMRO N, vendar je poudarila, da je imela ABN AMRO N samo vlogo posrednika. Preko banke ABN AMRO N je bil kapital dejansko samo posredovan ABN AMRO Z in ukrep A banki ABN AMRO N ni prinesel selektivne prednosti.
(188)
Glede tega, ali je kapitalski primanjkljaj ABN AMRO Z nastal zaradi selektivnih prednosti, ki jih je prejela banka ABN AMRO N, je Nizozemska trdila, da so člani konzorcija v času nakupa ABN AMRO Holdings s strani konzorcija (glej uvodno izjavo 33) že zagotovili, da so bile dejavnosti različnih „tracking shares“, kot so opredeljene v uvodni izjavi 35), dovolj ločene druga od druge. Ta dogovor je pomenil, da je obstajala tudi jasna razmejitev dejavnosti ABN AMRO N in ABN AMRO Z. To je pomenilo, na primer, da je imela banka ABN AMRO N svojo strukturo upravljanja podjetja in svoje poročanje. Nizozemska je Komisijo opozorila tudi na dejstvo, da je imela banka ABN AMRO N od 6. februarja 2010 naprej ločen pravni status (86).
(189)
Nizozemska je predložila tudi dokaze, da je ABN AMRO Z v času nakupa dne 3. oktobra 2008 že imela kapitalski primanjkljaj. Začetna bilanca stanja ABN AMRO Z je bila 3. oktobra 2008 že negativnih 7,4 milijarde EUR, delež holdinga Fortis SA/NV pri tem pa je bil približno 2,5 milijarde EUR. Glede virov kapitalskega primanjkljaja je Nizozemska priznala, da je bil izveden prenos delnic banke Unicredito v vrednosti 1 milijarde EUR od ABN AMRO Z na operativne „tracking shares“ (vključno s približno 300 milijoni EUR banki ABN AMRO N), vendar je predložila informacije, ki kažejo, da je bil prenos delnic banke Unicredito izveden februarja 2008, kar je precej pred posredovanjem Nizozemske. Zato prenosa delnic banke Unicredito ni mogoče šteti za državno pomoč.
(190)
Glede stroškov, povezanih z izvajanjem funkcije sedeža podjetja, ki jih je imela ABN AMRO Z, je Nizozemska poudarila, da so se stroški potem, ko so člani konzorcija kupili ABN AMRO Holding, kot je opisano v uvodni izjavi 33, precej zmanjšali. Ker člani konzorcija niso imeli interesa, da bi vzdrževali velik integriran sedež podjetja, je bilo logično, da so poskušali stroške čim bolj zmanjšati. Podatki, ki jih je predložila Nizozemska, kažejo, da so bili skupni stroški delovanja, ki jih je imela ABN AMRO Z, [0 - 0,5] milijarde EUR v letu 2008 in [0 - 0,2] milijarde EUR v letu 2009, kar je bil po mnenju Nizozemske zanemarljiv znesek. Nizozemska je tudi poudarila, da je morala potem, ko je zamenjala holding Fortis SA/NV kot pogodbenico v sporazumu delničarjev konzorcija po prevzemu banke FBN (vključno z banko ABN AMRO N) 3. oktobra 2008, prevzeti te stroške.
(191)
Nizozemska je trdila, da če bi se Komisija odločila, da ukrep A pomeni državno pomoč, sporočilo o oslabljenih sredstvih (87) ne bi smelo veljati. Po mnenju Nizozemske ni bilo nobene negotovosti glede ocene zaščitenih sredstev, zato se jih ni moglo šteti za „oslabljena“ v smislu, uporabljenem v sporočilu. Nizozemska vlada je trdila, da četudi se Komisija ne bi strinjala z njenim mnenjem, so bile kreditne zamenjave banke ABN AMRO N še vedno v skladu s splošnimi načeli tega sporočila. Poleg tega je trdila, da je bil instrument kreditnega zavarovanja nujen in sorazmeren, hkrati pa je kar najmanj izkrivljal konkurenco.
(192)
Nizozemska je trdila, da je bilo obrestovanje instrumenta za razbremenitev kapitala - 10-odstotni donos na sproščeni kapital - dovolj visoko. Predložila je tudi dokaze, da je bila tranša prve izgube v višini 20 bazičnih točk precej višja kot pričakovana izguba. Nizozemska je trdila, da so bile pretekle izgube (tj. [0 - 15] bazičnih točk) in izgube, napovedane za leto 2010 (tj. [0 - 30] bazičnih točk) na hipotekarni portfelj banke ABN AMRO N dobra napoved za številne izgube, pričakovane v prihodnosti. Tudi tržne informacije iz poročil o bonitetni oceni (88) so potrdile, da je tranša prve izgube presegla pričakovane izgube. Nizozemska se je sklicevala tudi na dokument investicijske banke […], ki je simulirala, kako bi se lahko denarni tokovi Nizozemske razvili v različnih scenarijih izjemnih situacij.
(193)
Nizozemska je tudi menila, da je instrument za razbremenitev kapitala vseboval zadostne spodbude za izhod. Nizozemska je Komisijo opozorila na nakupne opcije, ki so bile vključene v instrument za razbremenitev kapitala, in na dejstvo, da bi instrument za razbremenitev kapitala postal precej nezanimiv, ko bi skupina ABN AMRO lahko delovala v skladu z zahtevami Basla II. Zaradi tega je Nizozemska menila, da bo ABN AMRO N instrument za razbremenitev kapitala verjetno kupil januarja 2011, ko bo prehod na zahteve Basla II predvidoma povzročil zmanjšanje sproščenega kapitala.
(194)
Nizozemska je pojasnila, da so stroški ločitve (tj. ukrepa B2 in B3) nastali zaradi sporazuma delničarjev konzorcija, saj je bila Nizozemska dejansko pogodbenica tega sporazuma od 3. oktobra 2008. V skladu s pogoji sporazuma delničarjev konzorcija je morala država - v nasprotju z banko ABN AMRO N - razdeliti ABN AMRO Holding na tri dele. Nizozemska je zanikala, da bi ti stroški banki ABN AMRO N prinesli koristi, in pojasnila tudi, da je plačala stroške ločitve, saj je bila pogodbena obveznost države, da izvede ločitev.
(195)
Glede smotrne razlike v višini 500 milijonov EUR, ki je bila prav tako opredeljena kot strošek ločitve, je Nizozemska trdila, da je bila to običajna bančna praksa. Banke ne morejo poslovati samo z najnižjim zahtevanim kapitalom, ampak potrebujejo dodatna sredstva za lažje poslovanje. V nasprotnem primeru bi banke, če bi se soočale - tudi z manjšimi - težavami, takoj zašle v finančne težave. Vendar je Nizozemska navedla, da naj bi bil ta prispevek k smotrni razliki začasen in da bi morala banka ABN AMRO N dolgoročno sama ustvariti to smotrno razliko, brez kakršne koli pomoči nizozemske države.
(196)
Glede ukrepa B4 je Nizozemska trdila, da ukrep ne pomeni državne pomoči. Nizozemska je trdila, da je bila odločitev glede združitve obeh bank v času, ko je kupila banko FBN, že sprejeta in delno izvedena. Nizozemska je podprla svojo trditev s sklicevanjem na dejstvo, da je bilo upravljanje sredstev ABN AMRO v času celovitih transakcij z dne 3. oktobra 2008 že ločeno in vključeno v holding Fortis SA/NV. Nizozemska je tudi poudarila, da ji je Komisija naložila zavezo glede izvedbe korektivnega ukrepa v zvezi z združitvijo, da bi rešila preostale težave s koncentracijo, ter da je od holdinga Fortis SA/NV prevzela korektivni ukrep v zvezi z združitvijo za podružnico New HBU. Nizozemska je tudi navedla, da se na koncu finančna sredstva banke ABN AMRO N niso povečala, in je zato zagovarjala stališče, da ukrep B4 ne pomeni državne pomoči.
(197)
Nizozemska je navedla, da bi bilo treba državna sredstva, odobrena za financiranje stroškov integracije (ukrep B5), šteti za razumno naložbo, ki vodi k zdravi donosnosti v obliki sinergij. Nizozemska vlada je te sinergije ocenila na približno 1,1 milijarde EUR na leto (pred obdavčitvijo), medtem ko so vnaprejšnji stroški integracije znašali 1,2 milijarde EUR (po obdavčitvi). Po mnenju Nizozemske bi morala neto sedanja vrednost združitve (ob upoštevanju sinergij, stroškov integracije in stroškov korektivnega ukrepa v zvezi z združitvijo) znašati pozitivnih 2,88 milijarde EUR (89).
(198)
Po mnenju Nizozemske pretvorba kapitala drugega reda v kapital prvega reda (ukrep C) ni pomenil selektivne prednosti za banko FBN. Nizozemska je trdila, da je bila pretvorba v interesu države, saj je lahko pretvorila posojila s povprečnim kuponom v višini 2,976 % v lastniški kapital, ki je imel po njenem mnenju visok donos. Glede tega se je Nizozemska sklicevala na napovedan normiran kapitalski donos skupine ABN AMRO za leto 2012 v višini približno […] %, kot je bilo navedeno v načrtu prestrukturiranja iz decembra 2009.
(199)
Nizozemska je trdila, da če bi Komisija menila, da ukrep C pomeni državno pomoč, Komisija ne bi smela upoštevati vseh posojil, ki se jim je odpovedala, kot državno pomoč. Pojasnila je, da se lahko pretvorbo razdeli na plačilo kapitala drugega reda po al pari vrednosti v kombinaciji z injekcijo osnovnega kapitala prvega reda (brez posledic za čista denarna sredstva). Po mnenju Nizozemske država takrat ni mogla razumno pričakovati poplačila kapitala drugega reda po al pari vrednosti, saj so primerljivi instrumenti drugih bank trgovali po znatnem diskontu nominalne vrednosti, ki je odražal nestabilne razmere na trgu. Nizozemska je trdila, da je bil glede na primerljive podatke diskont v višini [135 - 405] milijonov EUR upravičen.
(200)
Nizozemska je navedla, da je bilo plačilo v višini 740 milijonov EUR (ukrep D) ena od obveznosti, ki so izhajale iz sporazuma delničarjev konzorcija. Poleg tega je Nizozemska poudarila, da je izvedla plačila samo drugim članom konzorcija in ne banki ABN AMRO N, tako da tudi ni bilo državne pomoči za banko ABN AMRO N.
(201)
Glede ukrepa E je Nizozemska trdila, da ABN AMRO II ni imela koristi od jamstva povračila odškodnine (opisanega v uvodni izjavi 126), ampak je ukrep E ABN AMRO II omogočil samo, da je lahko zagotovila jamstvo povračila odškodnine banki Deutsche Bank. Trdila je, da banka jamstva povračila odškodnine ni mogla uporabiti za razvoj novih dejavnosti, zato ni povzročilo izkrivljanja konkurence.
(202)
Nizozemska je menila, da je jamstvo povračila odškodnine v skladu s sporočilom Komisije o dokapitalizaciji. Nizozemska je poudarila, da je svoje cene oblikovala na podlagi priporočila ECB za dokapitalizacijo.
(203)
Nizozemska je predložila pripombe tudi glede dvomov Komisije glede tega, ali so prednostni delničarji banke FBN (90) prispevali dovolj k porazdelitvi bremena. Nizozemska je pojasnila, da vlagatelji v prednostne delnice niso prejeli dividend v letu 2008 (niti v denarnih sredstvih niti v prirastu) in da se je s prednostnimi delnicami trgovalo pod nominalno vrednostjo. Nizozemska je dodala, da je zmožnost banke FBN, da v prihodnosti plača ali rezervira fiksne dividende, odvisna od tega, ali bo imela banka FBN dovolj dobička po MSRP. Nizozemska je ugotovila, da klavzula o dividendah, ki ureja prednostne delnice banke FBN, vsebuje ubeseditev, po kateri izplačila donosov morajo/ne smejo biti izvršena (t. i. „dividend stopper/pusher“) (91) in da je negotovost v zvezi z dividendno politiko skupine ABN AMRO zmanjšala razliko, ki bi jo vlagatelji v prednostne delnice lahko prejeli zaradi ubeseditve, po kateri izplačila donosov morajo/ne smejo biti izvršena.
(204)
Glede tega, ali bo kapital potem, ko ne bo več (začasnih) potreb po kapitalu, povrnjen, je Nizozemska trdila, da je nameravala dividendno politiko skupine ABN AMRO uporabiti tako, da skupina ABN AMRO ne bo imela presežnega kapitala, zaradi katerega bi lahko prišlo do izkrivljanja konkurence (92).
(205)
Glede izkrivljanja konkurence je Nizozemska navedla, da se ne strinja z mnenjem Komisije, da sta bili zaradi združitve banki FBN in ABN AMRO N na Nizozemskem okrepljeni, niti z mnenjem, da bi zaradi takega razvoja dogodkov lahko prišlo do neupravičenega izkrivljanja konkurence. Njeno mnenje je bilo ravno nasprotno, s tem v zvezi pa je poudarila dejstvo, da sta bili ločitev bank FBN in ABN AMRO N od njunih zadevnih matičnih podjetij in kasnejša združitev zelo delovno intenzivni, in navedla, da bi lahko vodstvo bank FBN in ABN AMRO N posvetilo manj časa vsakodnevnim poslovnim dejavnostim, zaradi česar je trdila, da sta imeli ločitev in kasnejša združitev negativen učinek na konkurenčnost bank FBN in ABN AMRO N (oziroma, po združitvi, skupino ABN AMRO).
5.3 Pripombe Nizozemske na pripombe zainteresiranih strani
5.3.1 Pripombe Nizozemske na dopis pritožnika z dne 6. maja 2009
(206)
Na splošno je Nizozemska poudarila, da ukrepi v korist bank FBN in ABN AMRO N po njenem mnenju niso izpolnili opredelitve Unije glede državne pomoči in zato niso imeli izkrivljajočih učinkov. Menila je, da je tržno ravnanje bank FBN in ABN AMRO N na varčevalnem in depozitnem trgu v skladu z ravnanjem razumnega akterja na trgu, ki ščiti svoje poslovne interese. Nizozemska je menila, da obrestne mere, ki sta jih nudili banki FBN in ABN AMRO N, niso izkrivljajoče. Zaradi tega je trdila, da ni prišlo do kršitve konkurenčnega prava Unije.
(207)
Nizozemska je predložila številne primerjalne preglednice z obrestnimi merami, ki so veljale za posebne depozitne in hranilne instrumente. Nizozemska je zanikala, da sta banki FBN in ABN AMRO N vedno nudili najvišje obrestne mere, zlasti v primerjavi z manjšimi nizozemskimi bankami, kot so SNS, NIBC in DSB. Nizozemska je tudi poudarila, da so bile obrestne mere na varčevalne račune na Nizozemskem visoke že pred finančno krizo, delno zaradi ravnanja manjših bank z agresivno politiko oblikovanja cen. Nizozemska je menila, da so skušale banke med finančno krizo zavarovati svoje varčevalne franšize z nudenjem razmeroma visokih obrestnih mer na varčevalne instrumente za stranke.
(208)
Nizozemska je predložila pripombe tudi glede strategije oblikovanja cen MoneYou, internetne znamke banke ABN AMRO N, ki je bila na trg uvedena septembra 2008. Nizozemska je trdila, da je MoneYou namenski internetni proizvod, ki se glede stroškovne osnove in ravni storitev precej razlikuje od bolj običajnih proizvodov. Nizozemska je navedla, da je morala znamka MoneYou v prvih šestih mesecih obstoja pridobiti prepoznavnost in je morala zato nuditi obrestne mere, ki so bile večinoma nekoliko nižje od tistih, ki so jih nudili podobni akterji v internetnem bančništvu, ali enake (93). Od druge četrtine leta 2009 naprej so bile obrestne mere, ki jih je nudila MoneYou, nižje, znamka MoneYou pa se je uveljavila v t. i. srednjem segmentu (mid-tier segment) (94). Glede MoneYou je Nizozemska dodala, da je prejela samo omejen obseg sredstev (tj. [0 - 5] milijard EUR), kar je predstavljalo približno [0 - 5] % skupnega obsega na nizozemskem varčevalnem trgu. Nizozemska je dodala, da so nekdanje stranke banke Van Lanschot predstavljale samo majhen delež posla MoneYou (tj. [0 - 5 000] računov ali [0 - 5] % računov MoneYou).
(209)
Nizozemska je tudi zanikala, da sta banki ABN AMRO N in FBN glede lastnega financiranja odvisni samo od nizozemskega varčevalnega trga. Nizozemska je predložila nove informacije, ki so pokazale, da je banka ABN AMRO N 6. julija 2009 izdala krito obveznico v vrednosti 2 milijard EUR in da je banka FBN izdala dolžniške instrumente z državnim jamstvom v vrednosti 15,5 milijarde EUR. Po mnenju Nizozemske so bile navedbe pritožnika napačne in preuranjene. Navedla je, da je banka FBN samo potrebovala nekaj časa, da je vzpostavila zakladniško poslovanje in izdala dolžniške instrumente z državnim jamstvom. Nizozemska je tudi navedla, da so depoziti in varčevalni instrumenti pomembni tudi za vzpostavitev odnosa s strankami ter imajo drugačen in širši namen kot drugi instrumenti financiranja. Glede tega je Nizozemska poudarila, da bi lahko izguba deleža banke na varčevalnem in depozitnem trgu povzročila izgubo tržnega deleža pri drugih bančnih instrumentih.
(210)
Nizozemska je tudi zanikala, da sta bili po mnenju strank in udeležencev na trgu banki ABN AMRO N in FBN varnejši od konkurenčnih bank. Sklicevala se je na bonitetne ocene bank FBN in ABN AMRO N pri bonitetnih agencijah, ki so bile nižje od, na primer, ocene banke Rabobank z oceno AAA. Podobno je bilo z razponi kreditnih zamenjav. Nizozemska je tudi menila, da po mnenju strank in udeležencev na trgu banka FBN ali banka ABN AMRO N zaradi državnega lastništva ni bila varnejša. Glede tega je poudarila, da so številna ad hoc posredovanja države pokazala, da bi Nizozemska, če bi bilo to mogoče, posredovala pri kateri koli banki v zasebni lasti. Zaradi tega je menila, da dejansko ni nobene opazne razlike med varnostjo, ki jo nudijo nizozemske banke v zasebni lasti, in varnostjo bank v državni lasti Nizozemske.
(211)
Glede izračuna, ki bi pokazal, ali so obrestne mere za varčevalne instrumente prinašale izgubo, je Nizozemska trdila, da se jih ne sme primerjati z obrestnimi merami EURIBOR, ampak z obrestnimi merami, ki izhajajo iz t. i. „metode replikacijskega portfelja“ (95). Nizozemska, ki je uporabila to metodo, je priznala, da je bila stopnja pri nekaterih proizvodnih začasno negativna. Vendar je trdila, da je bilo to v tistem trenutku razumno tržno ravnanje in v skladu s tržnim ravnanjem konkurentov (v zasebni lasti).
5.3.2 Pripombe Nizozemske na trditve pritožnika z dne 21. in 28. avgusta 2009
(212)
Nizozemska je trdila, da njene prejšnje pripombe, povzete v uvodnih izjavah 206 do 211 v zvezi s pritožnikom, še vedno držijo.
(213)
Poleg tega je Nizozemska ugotovila, da je trditev pritožnika glede povečanja tržnega deleža bank ABN AMRO N in FBN temeljila na napačni statistiki. Glede domnevnega povečanja depozitov v znesku 21 milijard EUR, ki jih je zbrala banka ABN AMRO N, je Nizozemska trdila, da je bilo od tega samo 5,1 milijarde EUR nizozemskih hipotekarnih posojil za prebivalstvo, ostalo pa so bili v glavnem hipotekarna posojila podjetjem in tuji depoziti. Nizozemska je predložila tudi podatke, ki kažejo, da je večina povečanega obsega depozitov in prihrankov izhajala iz bančnega poslovanja s podjetji in ne iz poslovanja s prebivalstvom in zasebnega bančništva.
(214)
Nizozemska je ugotovila, da so nizozemske stranke več vlagale v svoje prihranke zaradi negotovega makroekonomskega okolja. Opozorila je na podatke Glavnega statističnega urada (v nadaljnjem besedilu: CBS), ki so kazali, da so se v prvi polovici leta 2009 na medletni ravni prihranki povečali za 7,7 %. Prihranki strank banke ABN AMRO N so se na medletni ravni povečali za 7,5 %, kar je kazalo na majhno zmanjšanje tržnega deleža banke ABN AMRO N. Banka FBN je predložila tudi dokaze, da so se prihranki njenih strank razvijali v skladu s trgom.
5.3.3 Pripombe Nizozemske glede pripomb ABN AMRO Bank
(215)
Nizozemska je potrdila, da banki ABN AMRO N ni zagotovila likvidnostnega posojila, s čimer je na splošno potrdila trditve ABN AMRO Bank.
6. OCENA
6.1 Obstoj pomoči
(216)
Člen 107(1) Pogodbe določa, da je vsaka pomoč, ki jo dodeli država članica, ali kakršna koli vrsta pomoči iz državnih sredstev, ki izkrivlja ali bi lahko izkrivljala konkurenco z dajanjem prednosti posameznim podjetjem ali proizvodnji posameznega blaga, nezdružljiva z notranjim trgom, kolikor prizadene trgovino med državami članicami. Iz tega sledi, da državni ukrep pomeni državno pomoč, če izpolnjuje naslednja štiri (kumulativna) merila:
-
državna sredstva,
-
selektivna prednost,
-
izkrivljajoč učinek na konkurenco in
-
vpliv na trgovino med državami članicami.
(217)
Ukrepi (Y1) do (E) v preglednici 4 iz uvodne izjave 128 vsi izpolnjujejo prvo merilo, saj so vsi ti ukrepi neposredno financirani iz državnih sredstev Nizozemske.
(218)
Vprašanje, ali ukrep pomeni selektivno prednost banki FBN, banki ABN AMRO N ali skupini ABN AMRO po združitvi (drugo merilo), je obravnavano v uvodnih izjavah 220 do 278, pri čemer je vsak ukrep obravnavan ločeno.
(219)
Če v tem primeru obstaja selektivna prednost, sta izpolnjena tudi tretje in četrto merilo. Vsi ukrepi izkrivljajo ali bi lahko izkrivljali konkurenco, saj je banka FBN, banka ABN AMRO N ali skupina ABN AMRO po združitvi v ugodnejšem položaju kot druge konkurenčne banke (tretje merilo). Poleg tega ukrepi vplivajo tudi na trgovino med državami članicami. Banka FBN, banka ABN AMRO N in skupina ABN AMRO po združitvi so mednarodno usmerjene banke z dejavnostmi zunaj Nizozemske, hkrati pa na svojem domačem trgu konkurirajo podružnicam tujih bank (četrto merilo).
6.1.1 Ukrepa Y1 in Y2 z dne 3. oktobra 2008
(220)
Opozoriti je treba, da ta sklep ocenjuje samo morebitno pomoč banki FBN, banki ABN AMRO N ali skupini ABN AMRO po združitvi. Morebitna pomoč Fortis Bank SA/NV, ki je izhajala iz ukrepov Y1 in Y2, je bila ocenjena v odločbi z dne 3. decembra 2008.
(221)
Kot je navedeno v uvodni izjavi 52 odločbe z dne 3. decembra 2008 (96) in prvotni oceni pomoči teh ukrepov v odločbi z dne 8. aprila 2009, so ukrepi, ki so bili sprejeti 3. oktobra 2008 (tj. ukrepi X, Y1 in Y2) tesno povezani. Nizozemska je banki FBN in ABN AMRO N ločila od njunih likvidnostno omejenih matičnih podjetij s pridobitvijo banke FBN, vendar je morala Nizozemska, da bi Banko FBN popolnoma ločila od težav z likvidnostjo njenega matičnega podjetja, prevzeti tudi vlogo financerja banke FBN. Zato sta bila uvedena ukrepa Y1 in Y2. Poleg tega je 3. oktobra 2008 Nizozemska prevzela obveznosti holdinga Fortis SA/NV, ki so izhajale iz sporazuma delničarjev konzorcija.
(222)
Kot je navedeno v uvodni izjavi 50 odločbe z dne 3. decembra 2008, Komisija ne more sprejeti, da je bilo pri celovitih transakcijah z dne 3. oktobra 2008, s katerimi je Nizozemska kupila banko FBN (vključno z banko ABN AMRO N) za 12,8 milijarde EUR in banki FBN zagotovila tudi precejšen znesek financiranja, zadoščeno načelu vlagatelja v tržnem gospodarstvu. Glede na takrat prevladujoče tržne razmere noben kupec ne bi mogel in hotel ponuditi takega zneska za reševanje banke FBN (97). Poleg tega so dodatne informacije, ki jih je predložila Nizozemska, pokazale, da je Nizozemska 3. oktobra 2008 tudi privolila, da bo poravnala obveznosti holdinga Fortis SA/NV, ki izhajajo iz sporazuma delničarjev konzorcija. Zaradi sporazuma delničarjev konzorcija bi bile celovite transakcije z dne 3. oktobra 2008 za vlagatelja v tržnem gospodarstvu še manj sprejemljive. Brez ustreznega skrbnega poslovanje noben vlagatelj ne bi prevzel obveznosti holdinga Fortis SA/NV, ki so izhajale iz sporazuma delničarjev konzorcija in zaradi katerih so kasneje nastale precejšnje obveznosti (ki se jih je Nizozemska 3. oktobra 2008 že delno zavedala).
(223)
Za Nizozemsko so bile celovite transakcije z dne 3. oktobra 2008 nujne za preprečitev negativnih učinkov prelivanja na nizozemski bančni sistem in gospodarstvo (98). Vlagatelj v tržnem gospodarstvu običajno ne upošteva takih učinkov prelivanja.
(224)
Želja, da bi se izognila resni motnji nizozemskega bančnega sistema in gospodarstva, tudi pojasni, zakaj je Nizozemska odločitev sprejela tako hitro. Vlagatelj v tržnem gospodarstvu bi si vzel precej več časa za oceno morebitne potrebe po dodatnih kapitalskih injekcijah, prav tako pa bi podrobneje preučil finančno stanje podjetij. Zato bi imel vlagatelj v tržnem gospodarstvu, ki bi imel dovolj časa za izvedbo ustreznega skrbnega pregleda poslovanja, boljši pregled nad nadaljnjimi naložbami in bi te informacije upošteval pri svoji oceni. Nizozemska je morala ukrepati hitro, da bi ohranila finančno stabilnost na Nizozemskem, zato se ni mogla obnašati kot vlagatelj v tržnem gospodarstvu in si vzeti več časa za podrobnejšo preučitev celovitih transakcij z dne 3. oktobra 2008 in obveznosti, povezanih s sporazumom delničarjev konzorcija.
(225)
Zato Komisija potrjuje svojo oceno, da celovite transakcije z dne 3. oktobra 2008 niso bile v skladu z načelom vlagatelja v tržnem gospodarstvu (ta sklep je bil sprejet že v odločbi z dne 3. decembra 2008, v kateri so bile te transakcije upoštevane kot državna pomoč za Fortis Bank SA/NV.
(226)
Glede obstoja prednosti so skupni ukrepi z dne 3. oktobra 2008 omogočili ločitev bank FBN in ABN AMRO N od holdinga Fortis SA/NV, zato so pomenili pomembno selektivno prednost za banko FBN, ki je bila močno integrirana v Fortis Bank SA/NV in od nje močno odvisna zlasti glede financiranja. V načrtu prestrukturiranja iz decembra 2009 (glej tudi uvodno izjavo 78) je Nizozemska priznala, da bi, če ne bi posredovala, holding Fortis SA/NV za seboj potegnil banko FBN. Brez ukrepov državne pomoči bi obveznosti holdinga Fortis SA/NV, ki je bil na robu stečaja, vplivale na banko FBN, zaradi česar bi bile dejavnosti banke FBN ovirane. Z ločitvijo njenih dejavnosti od holdinga Fortis SA/NV se je banka FBN v veliki meri izognila težavam in stroškom, ki so običajni za (finančno) podjetje v težavah (npr. višji stroški financiranja, slabši plačilni pogoji s strani dobaviteljev in nasprotnih strank, višji stroški za ohranitev zaposlenih, zmanjšanje dejavnosti in tveganju prilagojenih sredstev za ohranitev kapitala) (99). Čeprav je banka ABN AMRO N z vidika poslovanje ostala ločeno podjetje, je Nizozemsko skrbel slab vpliv, ki bi nastal, če bi trgi banko ABN AMRO N povezovali z bodočim lastnikom holdingom Fortis SA/NV.
(227)
Ukrep Y1 - pomemben del celovitih transakcij z dne 3. oktobra 2008 - je prav tako pomenil precejšnjo prednost za banko FBN, zlasti glede na obseg transakcije in takrat prevladujoče tržne razmere.
(228)
Visoko likvidnostno posojilo v znesku 45 milijard EUR (100) je bilo zagotovljeno v času, ko so bili denarni trgi tako rekoč zaprti, zlasti za večje zneske in podjetja z razmeroma visokim razmerjem med posojili in vlogami, kot je bila banka FBN. To, da tako visok znesek likvidnosti ni bil na voljo na trgu, potrjuje dejstvo, da je banka FBN potrebovala več četrtletij, da je kratkoročno likvidnostno posojilo nadomestila z drugimi viri financiranja. Na koncu je banka FBN vso kratkoročno financiranje s strani Nizozemske poplačala junija 2009, devet mesecev po dodelitvi likvidnostne pomoči. Refinanciranje je bilo delno izvedeno preko izdaje obveznic z državnim jamstvom (101).
(229)
Zato je mogoče sklepati, da ukrep Y1 pomeni državno pomoč, saj je banki FBN zagotovil prednost v obliki financiranja, ki ga ne bi mogla pridobiti na trgu v takrat prevladujočih tržnih razmerah.
(230)
Glede ukrepa Y2, prenovitve dolgoročnih posojil s strani Fortis Bank SA/NV, Komisija meni, da je ukrep banki FBN zagotovil selektivno prednost. Informacije, ki jih je predložila Nizozemska, kažejo, da je bila zaradi spremembe lastništva na ravni banke FBN Fortis Bank SA/NV upravičena do takojšnjega poplačila dolgoročnih posojil s stalno obrestno mero (z nominalno vrednostjo v višini 7,9 milijarde EUR). Da bi lahko poplačala ta dolgoročna posojila, banki FBN zaradi ukrepa Y2 ni bilo treba iskati novih virov financiranja na trgu. Lahko je še naprej koristila obstoječa posojila po obrestnih merah pred finančno krizo.
(231)
S tem, ko je sprejela prenovitev, je Nizozemska banki FBN zagotovila dolgoročni dolg po obrestnih merah pred finančno krizo. Vlagatelj v tržnem gospodarstvu teh posojil ne bi zagotovil po obrestnih merah pred finančno krizo, ampak bi s pogajanji dosegel obrestne mere, ki bi bolje odražale takrat prevladujoče tržne razmere, še zlasti, ker so bila posojila precej visoka.
(232)
Zato je treba skleniti, da ukrep Y2 pomeni državno pomoč banki FBN, saj ji je zagotovil selektivno prednost v obliki posojila po obrestnih merah pred finančno krizo. Nizozemska obrestnih mer odplačljivih posojil ni poskušala uskladiti z obrestnimi merami po finančni krizi, zato ni ravnala kot vlagatelj v tržnem gospodarstvu.
(233)
Komisija je prejela dovolj informacij za sklep, da banka ABN AMRO N prek ukrepov Y1 in Y2 ni prejela sredstev. Zato od teh ukrepov ni imela koristi.
(234)
Celovite transakcije z dne 3. oktobra 2008 niso v skladu z načelom vlagatelja v tržnem gospodarstvu in banki FBN zagotavljajo selektivno prednost. Ti ukrepi so banki FBN omogočili, da je ostala na trgu in nadaljevala svoje dejavnosti, ne da bi pri tem nanjo še naprej vplivale težave njenega matičnega podjetja. Banka FBN je prejela tudi zelo visok znesek financiranja, ki v tako kratkem roku na trgu ni bil na voljo. Ukrepa Y1 in Y2 zato pomenita državno pomoč, medtem ko ukrep X, kot je navedeno v uvodni izjavi 32 odločbe z dne 8. aprila 2009, sam po sebi ne pomeni državne pomoči banki FBN, ampak je del obsežnejše transakcije - ločitve banke FBN od Fortis Bank SA/NV, ki je vključevala državno pomoč banki FBN.
6.1.2 Uporabnost načela vlagatelja v tržnem gospodarstvu za ukrepe, izvedene po prvotni pomoči z dne 3. oktobra 2008
(235)
Nizozemska je v obdobju približno 18 mesecev sprejela številne ukrepe v korist bank FBN in ABN AMRO N. Nizozemska trdi, da bi se moral preskus načela vlagatelja v tržnem gospodarstvu uporabiti ločeno za vsakega od ukrepov (in zlasti za ukrepa B4 in B5, povezana z združitvijo). Vendar je Komisija glede na časovno zaporedje ukrepov (I), skupni namen ukrepov (II) in položaj podjetij v času uvedbe vsakega od ukrepov (III) sklenila, da se ukrepi ne razlikujejo dovolj, da bi se glede na načelo vlagatelja v tržnem gospodarstvu obravnavali posamezno. Komisija meni, da so vsi ukrepi del enega samega dolgotrajnega procesa prestrukturiranja (102), (103).
(236)
Časovno zaporedje ukrepov (I), ki je opisano v oddelku 2.1 in oddelku 2.4 tega sklepa, kaže, da so vsi ukrepi med seboj povezani in da so bili sprejeti v kratkem časovnem obdobju.
(237)
Poleg tega so ukrepi, povezani z združitvijo, jasno povezani s prej izvedenimi posredovanji. Ko se je Nizozemska 21. novembra 2008 - dobrih šest tednov po posredovanju dne 3. oktobra 2008 - odločila, da bo združila banki FBN in ABN AMRO N, je to lahko storila samo zato, ker je ti dve podjetji pravkar rešila pred stečajem. Z drugimi besedami, v scenariju nasprotnih dejstev brez posredovanja dne 3. oktobra 2008 izvedba združitve ne bi bila mogoča, saj teh dveh podjetij ne bi bilo več ali pa bi bili podjetji prisotni samo v precej okrnjeni obliki, zaradi česar bi bil združeni subjekt precej manjši in manj zanimiv, kar priznava tudi Nizozemska v svojem načrtu prestrukturiranja iz decembra 2009 (glej uvodno izjavo 78).
(238)
Vsi ukrepi so imeli skupni cilj (II), in sicer v celoti ponovno vzpostaviti uspešno poslovanje bank FBN in ABN AMRO N. Takoj po celovitih transakcijah z dne 3. oktobra 2008 je bilo jasno, da je Nizozemska samo stabilizirala položaj, pomembne težave v zvezi s poslovanjem pa so še čakale na rešitev, predvsem zaradi ločitve teh dveh pravnih subjektov od njunih nekdanjih matičnih podjetij.
(239)
Poleg tega je bila združitev ukrep, ki je bil potreben za dosego tega skupnega cilja, popolno ponovno vzpostavitev uspešnega poslovanja. Na solo osnovi je bila banka v slabem položaju, saj je imela razmeroma majhno franšizo na področju poslovanja s prebivalstvom in je bila v veliki meri odvisna od financiranja pravnih oseb (104). Banka ABN AMRO N je izgubila pomembne bančne storitve in velik del svoje mednarodne mreže. Obe podjetji sta se soočali z operativnimi težavami, povezanimi z, na primer, upravljanjem IT, davkov in tveganj, prav tako pa ni bilo gotovo, ali imata zadosten obseg v vseh dejavnostih, v katerih sta delovali. Nizozemska je preučila številne možnosti in se hitro odločila, da je združitev skupaj z dodatnim povečanjem kapitala najboljša možnost za ponovno vzpostavitev uspešnega poslovanja. V scenariju združitve so bile dejavnosti banke ABN AMRO N na področju poslovanja s prebivalstvom, kjer je bilo veliko depozitov, nadomestilo za slabo stanje sredstev banke FBN, banka FBN pa je banki ABN AMRO N prinesla velikost in mednarodne podružnice. Poleg tega je bil združeni subjekt v boljšem položaju za reševanje praktičnih težav, korist pa je lahko imel tudi od dodatnih ekonomij obsega. Z združitvijo ni bilo treba obnoviti vsakega subjekta posebej.
(240)
Glede položaja, v katerem sta bili podjetji v času uvedbe vsakega ukrepa (III), Komisija meni, da je bilo uspešno poslovanje v celoti ponovno vzpostavljeno šele po uvedbi vseh ukrepov. Podjetji nista uspešno poslovali v vmesnem obdobju, na primer dne 21. novembra 2008, ko je bila sprejeta odločitev o združitvi. S tem v zvezi Komisija poudarja, da je banki FBN konec decembra 2008, torej po odločitvi glede združitve, grozilo, da bo padla pod minimalne kapitalske zahteve organa DNB, ker je morala odpisati banko ABN AMRO N. Banka ABN AMRO N je bila še vedno knjižena v knjigah banke FBN za oceno, ki po oceni, uporabljeni za ukrep Z, ni bila več realna (105), zaradi česar je bil odpis neizogiben. Da bi uredila težave banke FBN s kapitalom, je Nizozemska za 6,5 milijarde EUR od banke FBN odkupila banko ABN AMRO N in konec leta 2009 sprejela nadaljnje korektivne ukrepe v zvezi s kapitalom ter kapital drugega reda pretvorila v kapital prvega reda (glej uvodno izjavo 121 in opombo 52 tega sklepa). Izjave Nizozemske, […] in […] potrjujejo, da sta se banki po celovitih transakcijah z dne 3. oktobra 2008 še vedno soočali s pomembnimi težavami, povezanimi z uspešnim poslovanjem (106).
(241)
Komisija je tudi ugotovila, da je Nizozemska celovit načrt prestrukturiranja predložila šele, ko je bilo odločeno o vseh ukrepih, kar pomeni, da je bilo uspešno poslovanje šele takrat v celoti ponovno vzpostavljeno. Med postopkom je Komisija večkrat zaprosila za podroben načrt prestrukturiranja (glej na primer uvodno izjavo 137), ki je bil nujen za oceno, ali je bilo uspešno poslovanje podjetja, ki je prejelo pomoč, v celoti ponovno vzpostavljeno.
(242)
Nizozemska je 4. decembra 2009 predložila načrt prestrukturiranja iz decembra 2009, vendar so v prvem načrtu še vedno manjkali pomembni elementi, navedeni v sporočilu o prestrukturiranju, npr. finančne napovedi za najslabši možni scenarij. Zahtevane dopolnitve je Komisija prejela 23. marca 2010. Nizozemska je na prejšnje zahteve Komisije glede načrta prestrukturiranja odgovorila, da je imela združitev bank FBN in ABN AMRO N pomembno vlogo pri prestrukturiranju teh podjetij. Po mnenju Nizozemske je skupina za upravljanje prehoda skupine ABN AMRO potrebovala čas za pripravo načrta in pred izvedbo združitve ni imela popolnega pregleda nad obliko skupine v prihodnosti.
6.1.3 Obstoj prednosti in sklep o obstoju pomoči za ukrepe, uvedene po celovitih transakcijah z dne 3. oktobra 2008
(243)
Ukrep Z je bil nujen za preprečitev padca kapitalskih deležev banke FBN pod minimalne regulativne kapitalske zahteve.
(244)
Težava s kapitalom banke FBN se je pojavila zaradi visokega vrednotenja banke ABN AMRO N v njenih evidencah. Simulacije v poročilu o skrbnem pregledu poslovanja […] kažejo, da bi znižanje knjigovodske vrednosti banke ABN AMRO N na 6,5 milijarde EUR za banko FBN prineslo kapital prvega reda in skupne kapitalske deleže v višini 3,8 % oziroma 7,6 % (107). Obstajalo je torej tveganje, da banka FBN pade pod minimalne regulativne deleže, ki zahtevajo minimalni skupni kapitalski delež v višini 8 % (z največ polovico kapitala drugega reda). V skladu s poročilom […] je prodaja banke ABN AMRO N Nizozemski za 6,5 milijarde EUR vplivala na povečanje kapitala prvega reda in skupnih kapitalskih deležev banke FBN na 7,8 % oziroma 15,7 %, s čimer je bila rešena težava banke FBN s kapitalom, podjetje pa je lahko ostalo na trgu.
(245)
Ukrep je za banko FBN pomenil prednost v obliki kapitala, ki ga ne bi mogla pridobiti na trgu. Podjetje za rešitev (dela) težave ni moglo uporabiti notranje ustvarjenega osnovnega dobička, delno zaradi izgub v višini 922 milijonov EUR v letu 2008, povezanih z Madoffovo goljufijo. Ker je obstajalo tveganje, da bo banka FBN padla pod minimalne kapitalske zahteve, je ukrep podjetju omogočil, da izpolni regulativne zahteve in nadaljuje z izvajanjem dejavnosti.
(246)
Komisija je ugotovila, da nakup banke ABN AMRO N s strani Nizozemske ni potekal po tržnih pogojih zaradi razlogov, opisanih v nadaljevanju.
(247)
Vlagatelj v tržno gospodarstvo (108), ki bi se decembra 2008 zanimal za nakup banke ABN AMRO N, bi uporabil tržno ceno, pri čemer bi upošteval tržne razmere v tistem trenutku. V poročilu […] je imela Nizozemska dve vrednotenji: vrednotenje „skozi cikel“ v višini [5 - 9] milijard EUR, ki je predvidevalo normalizacijo trgov, in vrednotenje „sedanjih tržnih pogojev“ v višini [4 - 6,5] milijarde EUR, ki je temeljilo na tržnih razmerah v prvih dneh oktobra 2008 (109). Vlagatelj v tržnem gospodarstvu bi za izhodišče uporabil vrednotenje „sedanjih tržnih pogojev“.
(248)
Za upoštevanje poslabšanja tržnih pogojev med 3. oktobrom 2008 (tj. datumom poročila o vrednotenju […]) in dejanskim datumom, ko je Nizozemska sprejela odločitev o nakupu banke ABN AMRO N, bi bil v vsakem primeru potreben popravek tržnega vrednotenja „sedanjih pogojev“. V tem obdobju je indeks EURo Stoxx 50 padel za 22,2 %, indeks EURo Stoxx Banks pa za 45,3 %.
(249)
Trditve Nizozemske, da glede na konzervativen profil tveganja banke ABN AMRO N (brez slabe aktive, dobro stanje sredstev itd.) popravek ni potreben, ni mogoče sprejeti. Zmanjšanje prometa na trgu je bilo obsežno, zlasti z bančnimi delnicami, kar je kazalo na to, da zmanjšanje prometa ni toliko vezano na posebnosti delnic kot na slabše pogoje na gospodarskem in finančnem trgu in s tem povezanim zvišanjem zahtevane premije za tveganje. Glede na to je treba vrednotenje „sedanjih tržnih pogojev“ z dne 3. oktobra 2008 popraviti navzdol, da bi dobili razumno oceno vrednosti banke ABN AMRO N na dan 14. decembra 2008. Z uporabo opaženega padca odstotka indeksa EURo Stoxx 50 in indeksa EURo Stoxx Banks (22,2 % in 45,3 %) je cenovni razpon tržne cene za december 2008 med [2,2 - 3,6] milijarde EUR in [3,1 - 5,1] milijarde EUR (tj. [4 - 6,5] milijarde EUR, znižanih za 22,2 % in za 45,3 %) (110).
(250)
Komisija lahko sprejme trditev nizozemskih organov, da bi bilo treba izvesti popravek, ki bi upošteval dejstvo, da Nizozemska transakcije ni plačala z denarnimi sredstvi. Zaradi ukrepa Y2 je bila Nizozemska lastnik dolžniškega instrumenta, ki ga je izdala banka FBN, nato pa je banki FBN za banko ABN AMRO N plačala z odpisom dela tega dolga z nominalno vrednostjo 6,5 milijarde EUR. Ker se je z dolgom, ki so ga izdale druge banke, v tistem času trgovalo z diskontom na nominalno vrednost, Komisija lahko sprejme, da je bila vrednost odpisanih dolžniških instrumentov pod nominalno vrednostjo. Na podlagi razpoložljivih tržnih informacij se Komisija lahko strinja s popravkom v višini [10 - 30] % ali [0,65 - 1,95] milijarde EUR. To bi pomenilo dejansko ceno transakcije v višini [4,55 - 5,85] milijarde EUR (6,5 milijarde EUR minus [0,65 - 1,95] milijarde EUR) namesto 6,5 milijarde EUR (111).
(251)
Znesek pomoči ukrepa Z bi bil zato razlika med plačano ceno in tržno vrednostjo banke ABN AMRO N. Znašal bi med [0 - 2,75] milijarde EUR ([4,55 - 5,85] milijarde EUR minus [3,1 - 5,1] milijarde EUR) in [0,95 - 3,65] milijarde EUR ([4,55 - 5,85] milijarde EUR minus [2,2 - 3,6] milijarde EUR).
(252)
Po mnenju Komisije ni podlage za trditve Nizozemske, da je bila njena ocena v višini 6,5 milijarde EUR prepričljivo podprta z odobritvijo ostalih članov konzorcija in s poročilom […]. Preplačilo za banko FBN AMRO N ni vplivalo na druge člane konzorcija, kar pomeni, da njihova odobritev prodaje ni pomenila odobritve same ocene. Nič ne kaže na to, da so člani konzorcija sami izvedli novo vrednotenje. Dopis […] prav tako ne podpira trditve Nizozemske. […] je samo preveril metodologijo in postopek, njegovo kratko poročilo pa se ne more šteti za verodostojno izvedbo vrednotenja. Poročilo […] je za podlago uporabilo ceno, ki jo je Nizozemska 3. oktobra 2008 plačala za banki FBN in ABN AMRO N. Kot je bilo že navedeno, transakcija z dne 3. oktobra 2008 ni tržna transakcija. Transakcije, ki vključuje pomoč, ni mogoče uporabiti za izpeljavo tržne cene.
(253)
Poročilo strokovnjakov, ki so delali za delničarje holdinga Fortis SA/NV, prav tako ne podpira domneve, da Nizozemska ni preplačala nakupa. Poročilo je samo sekundarna analiza vrednotenj in metod vrednotenja, ki so bile uporabljene med postopkom in ni nova izvedba vrednotenja. Poleg tega je treba poročilo obravnavati v lastnem okviru. Delničarje holdinga Fortis SA/NV je skrbelo, da so za sredstva, ki jih je pridobila Nizozemska, prejeli prenizko ceno, poročilo pa v glavnem obravnava to trditev, tj., da je Nizozemska plačala prenizko ceno. Treba je tudi omeniti, da odstavki, na katere se sklicuje Nizozemska, ne navajajo ničesar o sami banki ABN AMRO N, ampak se nanašajo samo na celoten sveženj sredstev, ki jih je kupila Nizozemska.
(254)
Zato je treba skleniti, da je ukrep Z ukrep državne pomoči v korist banke FBN, saj banki FBN zagotavlja kapital, ki ji omogoča, da ostaja na trgu. Ugotovljeni znesek pomoči se giblje med [0 - 2,75] milijarde EUR in [0,95 - 3,65] milijarde EUR.
(255)
Komisija je sklenila, da je bilo kritje kapitalskega primanjkljaja ABN AMRO Z odgovornost Nizozemske in ne banke ABN AMRO N. Nizozemsko so od 3. oktobra 2008 zavezovali pogoji sporazuma delničarjev konzorcija. Zato je morala izvesti ločitev ABN AMRO Holding v skladu s pogoji, opisanimi v sporazumu delničarjev konzorcija. Ker je finančni nadzorni organ začetek postopka ločitve dovolil šele potem, ko ABN AMRO Z reši težave s kapitalom, Nizozemska in drugi člani konzorcija niso imeli druge izbire, kot da zapolnijo kapitalsko vrzel ABN AMRO Z.
(256)
Banka ABN AMRO N je bila samo posrednik pri zagotavljanju potrebnega kapitala ABN AMRO Z, ki nima operativnih dejavnosti.
(257)
Komisija ni našla nobenega dokaza o posredni pomoči banki ABN AMRO N. Pojasnila, ki jih je predložila Nizozemska, so potrdila, da so vse pomembne transakcije med ABN AMRO Z in ABN AMRO N potekale po tržnih pogojih ali pred posredovanjem države 3. oktobra 2008.
(258)
Kot je navedeno v uvodni izjavi 110, je bil instrument za razbremenitev kapitala po ločitvi ABN AMRO II od ABN AMRO Bank ohranjen, da bi pokril smotrno razliko v višini 500 milijonov EUR in stroške integracije v višini 1,2 milijarde EUR, denarna sredstva, pridobljena z obvezno zamenljivimi vrednostnimi papirji, pa so bila vložena v ABN AMRO Z. Tako je od datuma ločitve ABN AMRO II od ABN AMRO Bank (tj. 6. februarja 2010) (do izteka instrumenta za razbremenitev kapitala oktobra 2010) instrument za razbremenitev kapitala pomenil državno pomoč ABN AMRO II, medtem ko je na isti datum znesek v višini 1,7 milijarde EUR v obvezno zamenljivih vrednostnih papirjih, katerih prihodki so bili preneseni na ABN AMRO Z, prenehal biti državna pomoč za ABN AMRO N/ABN AMRO II. Te spremembe torej ne spremenijo obsega pomoči, ampak samo instrumente, preko katerih je bila pomoč zagotovljena, in trajanje pomoči. Zaradi spremembe oblike se ne porajajo vprašanja, ki bi jih bilo treba obravnavati v nadaljevanju tega sklepa.
(259)
Zato je treba skleniti, da ukrep A ne pomeni državne pomoči. V skladu s sporazumom delničarjev konzorcija je bila pogodbena obveznost Nizozemske kot naslednika holdinga Fortis SA/NV, da odpravi kapitalski primanjkljaj ABN AMRO Z. Zato ukrepi ne pomenijo selektivne prednosti za banko ABN AMRO N in je ne razbremenjujejo stroškov, ki bi jih sicer imela.
(260)
Ker instrument za razbremenitev kapitala ni zadostoval za kritje kapitalskega primanjkljaja ABN AMRO Z, je morala Nizozemska preko obvezno zamenljivega vrednostnega papirja vložiti dodaten kapital. Utemeljitev, oblikovana v zvezi z ukrepom A, velja tudi za ukrep B1.
(261)
Zato je treba skleniti, da ukrep B1 ne pomeni državne pomoči, saj je bilo financiranje kapitalskega primanjkljaja ABN AMRO Z obveznost Nizozemske v skladu s sporazumom delničarjev konzorcija in ne pomeni selektivne prednosti za banko ABN AMRO N.
(262)
Skupni znesek v višini 1,08 milijarde EUR (tj. ukrepa B2 in B3 skupaj) vključuje splošne stroške ločitve v višini 480 milijonov EUR, stroške, povezane z vzpostavitvijo poslovanja z denarnim trgom, v višini 90 milijonov EUR in smotrno razliko v višini 500 milijonov EUR. Treba je ločiti med smotrno razliko v višini 500 milijonov EUR in drugimi stroški ločitve v višini 580 milijonov EUR.
(263)
Glede drugih stroškov ločitve Komisija sprejema dejstvo, da je bila Nizozemska na podlagi sporazuma delničarjev konzorcija zavezana k nadaljevanju razcepitve ABN AMRO Holding na tri dele po smernicah sporazuma delničarjev konzorcija. Stroški ločitve so torej posledica pogodbenih obveznosti Nizozemske kot naslednika holdinga Fortis SA/NV, ki izhajajo iz sporazuma delničarjev konzorcija. Na neto osnovi se zaradi tega ukrepa stanje kapitala banke ABN AMRO N ne bo izboljšalo, saj Nizozemska vlaga kapital, ki se takoj porabi za stroške ločitve.
(264)
Ta obrazložitev pa ne velja za smotrno razliko v višini 500 milijonov EUR, saj pogodbene obveznosti državi ne nalagajo, da jo mora zagotoviti. Če Nizozemska ne bi zagotovila te pomoči, bi bila banka ABN AMRO N v slabšem finančnem položaju in bi morala na primer zmanjšati svoja tveganju prilagojena sredstva, da bi sprostila kapital. V primerjavi s scenarijem, v katerem ta ukrep ni bil izveden, je zato smotrna razlika selektivna prednost, ki je izboljšala konkurenčnost banke ABN AMRO N.
(265)
Zato je treba skleniti, da medtem ko splošni stroški ločitve ne pomenijo državne pomoči, pa smotrna razlika v višini 500 milijonov EUR (del ukrepa B3) pomeni državno pomoč. Banki ABN AMRO N je zagotovila dodatni kapital in pomeni selektivno prednost.
(266)
Komisija ugotavlja, da v času nakupa banke FBN in banke ABN AMRO N ni bilo nobene pogodbene ali gospodarske obveznosti glede združitve teh dveh podjetij. Oddelek banke ABN AMRO N za upravljanje premoženja je bil dejansko vključen v Fortis Bank SA/NV, vendar ta oddelek za banke ni nujen del poslovanja, saj številne banke svoje proizvode za upravljanje s premoženjem pridobivajo od specializiranih zunanjih ponudnikov. Nizozemska se je 21. novembra 2008 sama odločila, da bo združila banki ABN AMRO N in FBN, saj se ji je zdela ta možnost boljša od drugih možnosti prestrukturiranja, kot so samostojna strategija za obe banki, hitra prodaja enega ali obeh podjetij ali hitra prodaja velikih podružnic.
(267)
Banki FBN in ABN AMRO N vnaprejšnjih stroškov integracije združitve nista mogli plačati sami. Komisija ugotavlja, da je Nizozemska v javnosti utemeljevala združitev z besedami, da sta „ti dve banki skupaj močnejši kot pa vsaka zase“ (112). Združitev bi dejansko morala prinesti velike prednosti v obliki sinergij (ocenjene so bile na 1,1 milijarde EUR pred obdavčitvijo na leto) in boljšo konkurenčnost (npr. višji tržni deleži, boljša osnova za financiranje itd.).
(268)
Da bi lahko koristili ugodnosti združitve, sta imeli banki FBN in ABN AMRO N številne stroške (tj. stroške, povezane z ukrepom v zvezi z združitvijo, stroške integracije). Nizozemska je te stroške plačala prek dokapitalizacije (v času, ko je bilo kapital še vedno težko pridobiti), banki FBN in ABN AMRO N pa sta pridobili vse koristi. Zato ta ukrep zagotavlja jasno prednost bankama FBN in ABN AMRO N.
(269)
Po mnenju Nizozemske ima združitev pozitivno neto sedanjo vrednost (113). Vendar sta ukrepa B4 in B5, kot je obširno obravnavano v uvodnih izjavah 235 do 242, sledila drugim ukrepom državne pomoči in sta del večjega načrta prestrukturiranja, zato načelo vlagatelja v tržnem gospodarstvu ne velja.
(270)
Zato je treba skleniti, da ukrepa B4 in B5 pomenita državno pomoč v višini 300 milijonov EUR oziroma 1,2 milijarde EUR. Bankama FBN in ABN AMRO N sta zagotovila kapital in s tem selektivno prednost.
(271)
Ukrep C banki FBN zagotavlja kapital, ki ji je omogočil, da je izpolnila minimalne regulativne zahteve finančnega nadzornega organa. Če Nizozemska svojega kapitala drugega reda ne bi pretvorila v kapital prvega reda, bi morala banka FBN prenehati opravljati svoje dejavnosti ali pa poiskati drugačne rešitve, kot je zmanjšanje njenih tveganju prilagojenih sredstev, da bi sprostila kapital prvega reda. Zaradi tega ukrepa je banka FBN pridobila več kapitala in boljši konkurenčni položaj kot v scenariju „brez pomoči“.
(272)
Nizozemska je dolžniške instrumente drugega reda z nominalno vrednostjo v višini 1,35 milijarde EUR pretvorila v enakovreden znesek kapitala prvega reda. Ta pretvorba je vodila v enake denarne tokove kot v scenariju, v katerem je banka FBN po nominalni vrednosti odkupila instrumente drugega reda v državni lasti, čemur je sledilo povečanje kapitala za enak znesek. Po analogiji z uvodno izjavo 250 se Komisija lahko strinja, da je bila tržna vrednost dolžniških instrumentov, ki jih je Nizozemska odpisala, pod nominalno vrednostjo. Ob upoštevanju diskontov pri podobnih instrumentih enakovrednih bank je diskont v višini [135 - 405] milijonov EUR (ali [10 - 30] %) upravičen. Banka FBN je torej s tem, ko je posredno kupila instrumente po nominalni vrednosti, posredno plačala [135 - 405] milijonov EUR preveč. Tako bi znesek pomoči namesto 1,35 milijarde EUR znašal [0,945 - 1,215] milijarde EUR.
(273)
Trditve Nizozemske, da je ukrep v skladu z načelom vlagatelja v tržnem gospodarstvu, ni mogoče sprejeti. Ukrep sledi drugim ukrepom, ki so vsebovali državno pomoč, kot je razloženo v uvodnih izjavah 235 do 242, tako da načelo vlagatelja v tržnem gospodarstvu ne velja.
(274)
Zato je treba skleniti, da ukrep C pomeni državno pomoč v višini [0,945 - 1,215] milijarde EUR, saj banki FBN zagotavlja prednost v obliki dodatnega kapitala.
(275)
Glede plačil drugim članom konzorcija je Komisija sklenila, da so plačila dejansko del obveznosti, povezanih s sporazumom delničarjev konzorcija. Člani konzorcija so predvidevali, da se bodo med postopkom ločitve pojavile nekatere nepričakovane težave, sporazum delničarjev konzorcija pa opisuje postopke, ki jih je treba uporabiti za rešitev teh težav. Komisija ni našla nobenega dokaza, da so plačila Nizozemske drugim članom konzorcija prispevala k dodatnemu prenosu neto sredstev banki ABN AMRO N ali h kateri koli drugi prednosti za podjetje.
(276)
Zato je treba skleniti, da ukrep D ne pomeni državne pomoči, saj v skladu s sporazumom delničarjev konzorcija ni bil obveznost banke ABN AMRO N, ampak obveznost države. Ukrep ni pomenil selektivne prednosti za banko ABN AMRO N.
(277)
Komisija je sklenila, da so navzkrižne obveznosti v veliki meri povezane s posebnim okvirom ločitve banke ABN AMRO N od njenega matičnega podjetja ABN AMRO Bank (zdaj RBS NV). Pa pravu družb Nizozemske banka Deutsche Bank kot kupec podružnice New HBU ostaja odgovorna za dolgove banke ABN AMRO N, če slednja ne izpolni svojih obveznosti. Zato želi biti banka Deutsche Bank odškodovana za tveganje v zvezi z ABN AMRO Bank. Če banka ABN AMRO N ne bi bila ločena od ABN AMRO Bank, ne bi bilo teh navzkrižnih obveznosti med New HBU in ABN AMRO Bank. Nizozemska zato zagotavlja jamstvo na navzkrižno obveznost, ki je nastala izrecno zaradi ločitve banke ABN AMRO N. Nizozemska ne zagotavlja jamstva na navzkrižne obveznosti med New HBU in ABN AMRO N.
(278)
Zato je treba skleniti, da je mogoče sprejeti, da ukrep E ne pomeni državne pomoči, saj je v skladu s sporazumom delničarjev konzorcija ločitev banke ABN AMRO N od ABN AMRO Bank obveznost nizozemske države.
6.1.4 Količinska opredelitev državne pomoči
(279)
Skupina ABN AMRO (ali banki FBN in ABN AMRO N pred združitvijo) je imela korist od pomoči v obliki dokapitalizacije, ki se je gibala med 4,2 milijarde EUR in 5,45 milijarde EUR. Ta znesek v primerjavi s tveganjem prilagojenih sredstev skupine ABN AMRO N pomeni 2,75-3,5 %.
(280)
Komisija je ugotovila, da je imela banka FBN korist tudi od zelo velikega zneska likvidnostne pomoči, tako v relativnem kot absolutnem smislu.
Preglednica 5
Državna pomoč: zbirna preglednica pomoči v obliki dokapitalizacije in likvidnostne pomoči
Pomoč v obliki dokapitalizacije
(vsi zneski so v milijardah EUR)
Najnižja državna pomoč
Najvišja državna pomoč
TPS združenega subjekta FBN-ABN AMRO N
najnižji % TPS
najvišji % TPS
Ukrep Z: Nizozemska kupi AA od FBN
[0 - 2,75]
[0,95 - 3,65]
162,6 (114)
[0 - 1,7] %
[0,6 - 2,25] %
Ukrep B3: stroški ločitve (smotrna razlika)
0,5
0,5
149,5 (115)
0,33 %
0,33 %
Ukrep B4: kapitalski primanjkljaj zaradi prodaje New HBU
0,3
0,3
149,5
0,20 %
0,20 %
Ukrep B5: stroški integracije
1,2
1,2
149,5
0,80 %
0,80 %
Ukrep C: pretvorba kapitala drugega reda v kapital prvega reda
[0,945 - 1,215]
[0,945 - 1,215]
149,5
[0,63 - 0,82] %
[0,63 - 0,82] %
Pomoč v obliki dokapitalizacije skupaj
4,2
5,45
2,75 %
3,5 %
Znesek financiranja/likvidnostna pomoč
Ukrep Y1: kratkoročno likvidnostno posojilo
45
Ukrep Y2: dolgoročna posojila
7,9
Izdaja novih dolžniških instrumentov, zajamčenih v okviru nizozemskega sistema zajamčenih vlog
18,8
Znesek financiranja / likvidnostne pomoči skupaj
71,7 (ali 52,9 po popravku zaradi dvojnega štetja) (116)
6.2 Združljivost različnih ukrepov pomoči
(281)
Komisija lahko na podlagi člena 107(3)(b) PDEU razglasi pomoč za združljivo s skupnim trgom, če je namenjena „odpravljanju resne motnje v gospodarstvu države članice“. V zvezi z nizozemskim gospodarstvom je bilo to potrjeno v različnih soglasjih, ki jih je Komisija dala za ukrepe nizozemskih organov za boj proti finančni krizi, kot je sistem zajamčenih vlog.
(282)
S tem v zvezi je treba poudariti, da je sodišče prve stopnje poudarilo, da je treba člen 107(3)(b) Pogodbe uporabljati omejeno (117) in da mora gospodarska motnja vplivati na celotno državo članico, ne pa samo na njen del. Komisija ugotavlja, da sta banki ABN AMRO N in FBN vodilni nizozemski banki z mrežo podružnic po vsej državi in najboljšim položajem na trgu v številnih segmentih nizozemskega bančnega trga na področju poslovanja s prebivalstvom in z MSP. V okviru različnih negotovosti, ki so vplivale na okrevanje po svetovni finančni in gospodarski krizi, bi prenehanje poslovanja teh dveh bank pomenilo resno motnjo za nizozemsko gospodarstvo, zato se lahko državno pomoč nizozemske vlade oceni na podlagi člena 107(3)(b) Pogodbe.
(283)
Komisija je več podrobnosti glede združljivosti posebnih ukrepov navedla v svojem sporočilu o bančništvu, sporočilu o dokapitalizaciji in sporočilu o oslabljenih sredstvih, glede zahtevanega prestrukturiranja pa v svojem sporočilu o prestrukturiranju.
(284)
Posamezne ukrepe je treba preskusiti glede na zadevna sporočila Komisije. Instrument za razbremenitev kapitala ne krije oslabljenih sredstev in je dejansko nadomestek za ukrep dokapitalizacije. Splošna načela sporočila o oslabljenih sredstvih bi morala veljati tudi za instrument za razbremenitev kapitala, ki mora biti v skladu z notranjim trgom. Da bi ohranila enake konkurenčne pogoje, je morala Komisija preveriti, ali instrument za razbremenitev kapitala ni bil uporabljen za prenos pričakovanih izgub pri portfelju na državo. Ukrep A bi moral vsebovati tudi zadostne spodbude za izhod, banka ABN AMRO N pa bi morala v primeru, če bi se gospodarski položaj poslabšal, še vedno prevzeti nekaj izgube preko navpičnega prereza. Likvidnostna ukrepa (ukrepa Y1 in Y2) je treba preučiti glede na sporočilo o bančništvu, ukrepe za dokapitalizacijo (natančneje, ukrepe Z, B4 in B5 ter smotrno razliko v višini 500 milijonov EUR, ki je bila del ukrepov B3 in C) pa glede na sporočilo o dokapitalizaciji.
6.2.1 Združljivost ukrepov Y1 in Y2 v skladu s sporočilom o bančništvu
(285)
Da bi bila ukrepa Y1 in Y2 v skladu s sporočilom o bančništvu, bi morala biti dobro usmerjena in sorazmerna ter oblikovana tako, da ne bi prišlo do neupravičenega izkrivljanja konkurence.
(286)
Komisija ponavlja sklep iz uvodne izjave 51 odločbe z dne 8. aprila 2009, da je bil ukrep za prekinitev vseh povezav med banko FBN in njenim likvidnostno omejenim matičnim podjetjem Fortis SA/NV nujen za zaščito banke FBN pred takrat velikimi težavami matičnega podjetja. Zato se za ukrepa lahko šteje, da sta dobro usmerjena in namenjena reševanju banke FBN.
(287)
Ukrepa Y1 in Y2 bi morala biti tudi sorazmerna in ne bi smela neupravičeno izkrivljati konkurence. S tem v zvezi je Komisija naklonjena sistemu oblikovanja cen, ki ga je razvila Nizozemska in je namenjen oblikovanju enakih konkurenčnih pogojev s sistemom zajamčenih vlog (glej uvodno izjavo 169). V zvezi s sistemom zajamčenih vlog je Komisija od držav članic večkrat zahtevala, naj zaračunajo premijo vsaj 50 bazičnih točk za jamstva, daljša od treh mesecev (in krajša od 12 mesecev). Komisija je ugotovila, da Nizozemska ni vedno zahtevala obrestne mere EURIBOR + 50 bazičnih točk za posojila, daljša od treh mesecev. Zato lahko Komisija ukrep Y1 razglasi za združljiv z notranjim trgom samo pod pogojem, da se izvede korekcijsko plačilo v višini 18,2 milijona EUR, s čimer se zagotovi, da so posojila z zapadlostjo več kot tri mesece učinkovito poplačana po obrestni meri EURIBOR + 50 bazičnih točk. Komisija z zadovoljstvom ugotavlja, da so bila vsa likvidnostna posojila poplačana in zaključena junija 2009.
(288)
V zvezi z ukrepom Y2 Komisija ugotavlja, da Nizozemska ni spremenila obrestne mere in roka zapadlosti posojil, zaradi česar je imela banka FBN korist od razmeroma poceni posojil, kar bi lahko izkrivljalo konkurenco. Zato lahko Komisija ukrep razglasi za združljiv s sporočilom o bančništvu samo, če bodo vsi pogoji, ki so določeni v nadaljevanju tega sklepa, in natančneje, ukrepi za omejitev izkrivljanja konkurence, ustrezno izvedeni.
6.2.2 Združljivost ukrepov Z, B3 (tj. 500 milijonov EUR), B4 in B5 ter C v skladu s sporočilom o dokapitalizaciji
(289)
Komisija je sklenila, da so bili zadevni ukrepi vzpostavljeni z namenom, da uredijo dejansko potrebo, in predstavljajo najnižjo možno pomoč, potrebno za popolno ponovno vzpostavitev uspešnega poslovanja zadevnih podjetij.
(290)
V zvezi s povračilom je Komisija ugotovila, da je država že 100-odstotni lastnik navadnih delnic banke FBN (in posredno 100-odstotni lastnik delnic banke ABN AMRO N). Vsi ti ukrepi so bili nujni za ohranitev vrednosti tega poslovnega deleža.
(291)
Skupina ABN AMRO bo v letu 2013 realizirala kapitalski donos v višini približno […] %, kar kaže, da je bil zahvaljujoč vsem posredovanjem države ustvarjen poslovno uspešen in dobičkonosen subjekt.
(292)
Vse razpoložljive ocene skupine ABN AMRO so precej višje od zneska pomoči v ukrepih Z, B3, B4, B5 in C (tj. med 4,2 in 5,45 milijarde EUR). Zato bo država prejela ustrezno povračilo za pomoč, dodeljeno bankama ABN AMRO N in FBN (118).
(293)
Ob upoštevanju navedenega je Komisija sklenila, da so ukrepi Z, B3, B4, B5 in C združljivi s sporočilom o dokapitalizaciji, če bodo pogoji, ki so določeni v nadaljevanju tega sklepa, ustrezno izvedeni.
6.2.3 Združljivost instrumenta za razbremenitev kapitala z načeli, določenimi v sporočilu o oslabljenih sredstvih
(294)
Komisija priznava, da se instrument za razbremenitev kapitala, ki ga je vzpostavila Nizozemska, razlikuje od običajnih ukrepov v zvezi z oslabljenimi sredstvi, ki so ocenjeni v drugih zadevah. Medtem ko je bil namen drugih ukrepov v zvezi z oslabljenimi sredstvi razbremeniti banke oslabljenih sredstev, je portfelj, zaščiten z instrumentom za razbremenitev kapitala, običajen nizozemski hipotekarni portfelj, pri katerem niti banka ABN AMRO N niti zunanji strokovnjaki niso pričakovali, da se bo poslovni izid močno poslabšal.
(295)
Komisija je ugotovila, da običajna dokapitalizacija na ravni banke ABN AMRO N Nizozemski ni koristila, ker v zadevnem trenutku banka ni bila ločen pravni subjekt in Nizozemska ni mogla ločiti svojega kapitalskega prispevka, kar bi lahko imelo negativne posledice zlasti v scenarijih povečanih težav. Poleg tega zaradi obsega transakcije in zahtevnosti, povezanih z ločitvijo ABN AMRO Bank NV, matičnega podjetja ABN AMRO N in ABN AMRO Z, zasebni instrumenti za razbremenitev kapitala niso bili izvedljivi.
(296)
Komisija lahko glede na navedeno sprejme, da je instrument za razbremenitev kapitala alternativa običajnemu povečanju kapitala in ne zaščita pred slabo aktivo, ter ga zato šteje za nujen in ustrezno usmerjen instrument, namenjen reševanju določene težave s kapitalom podjetja ABN AMRO Z.
(297)
Kljub temu, da je ukrep v glavnem nadomestni ukrep za dokapitalizacijo, bi moral biti v skladu z drugimi shemami razbremenitve kapitala in s tem ščititi notranji trg, kot je pojasnjeno v uvodni izjavi 284.
(298)
Po mnenju Komisije je Nizozemska predložila dovolj dokazov, ki kažejo, da je bilo vrednotenje tako, da bo pričakovane izgube pokrila banka ABN AMRO N ali njen pravni naslednik. Podatki o trgu (zlasti poročila o bonitetnih ocenah), pretekli podatki in novejši dokazi ABN AMRO N kažejo, da bi morala letna tranša prve izgube v višini 20 bazičnih točk zadostovati za kritje pričakovanih izgub.
(299)
Povračilo, ki ga banka AN AMRO N plačuje, ni nižje od povračila, zahtevanega v sporočilu o oslabljenih sredstvih in sporočilu o dokapitalizaciji. Povračilo pomeni, da bo banka ABN AMRO N plačala 10 % na kapital, sproščen s transakcijo zaradi zmanjšanja tveganju prilagojenih sredstev. Stopnja je v primerjavi z minimalnimi stopnjami iz točke (27) sporočila o dokapitalizaciji ugodna. Glede na razmeroma visoko povračilo se lahko za navpični prerez v višini 5 % in mehanizme za vračilo sredstev šteje, da so v skladu s točko (24) in sprotno opombo 15 sporočila o oslabljenih sredstvih.
(300)
Ukrep A vsebuje tudi zadostne spodbude za izhod. Nakupne opcije, opisane v uvodni izjavi 107, pomenijo, da lahko banka ABN AMRO N (ali zdaj skupina ABN AMRO) zlahka prekine izvajaje ukrepa. Poleg tega je oblikovanje cen tako, da je ukrep sčasoma vedno dražji. Pogodbeni pogoji navajajo, da če začne skupina ABN AMRO svoje kapitalske zahteve izračunavati na podlagi Basla II, oblikovanje cen ne bo prilagojeno. Zaradi tega bo učinek razbremenitve kapitala ukrepa manjši, provizija za poroštvo pa se ne bo znižala. Poleg tega je tranša prve izgube izračunana kot odstotek prvotne vrednosti portfelja, tako da se bo tranša prve izgube kot odstotek neplačanega zneska portfelja (tj. prvotni portfelj, med drugim popravljen za plačila) sčasoma povečala.
(301)
Ob upoštevanju značilnosti instrumenta za razbremenitev kapitala in ob upoštevanju načrta prestrukturiranja iz decembra 2009 ter posodobljenega načrta prestrukturiranja iz novembra 2010, kot je opisan pod naslovom 2.3 tega sklepa, Komisija meni, da je ukrep A združljiv s splošnimi načeli sporočila o oslabljenih sredstvih in z načeli notranjega trga, kot je razloženo v uvodni izjavi 284.
(302)
Dejstvo, da je skupina ABN AMRO instrument za razbremenitev kapitala preklicala kmalu po uvedbi kapitalskih zahtev Basla II, naknadno potrjuje analizo iz uvodnih izjav 294 do 301.
6.3 Ocena pomoči, načrta prestrukturiranja iz decembra 2009 in posodobljenega načrta prestrukturiranja iz novembra 2010 v skladu s sporočilom o prestrukturiranju
(303)
Glede na znesek in obseg pomoči, kot sta opisana v prejšnjih odstavkih, in zlasti dejstvo, da pomoč za dokapitalizacijo presega 2 % tveganju prilagojenih sredstev, Komisija meni, da je potrebno poglobljeno prestrukturiranje v skladu s točko (4) sporočila o prestrukturiranju.
6.3.1 Uspešno poslovanje
(304)
Načrt prestrukturiranja bi moral pokazati, da strategija banke temelji na skladnem konceptu in da je banka ponovno vzpostavila dolgoročno uspešno poslovanje brez zanašanja na pomoč države.
(305)
Kot je bilo že ugotovljeno v sklepu z dne 5. februarja 2010, se poslovni modeli bank FBN in ABN AMRO N niso zanašali na prekomerno tveganje in netrajnostne posojilne prakse. Pravna subjekta pa sta bila zaradi ločitve od njunih matičnih skupin na določenih temeljnih področjih ranljiva in nepreskrbljena. Po ločitvi njenega matičnega podjetja je imela banka ABN AMRO N slab dostop do večjih podjetij, ni imela več mednarodne mreže, manjkali pa so ji tudi številni produkti in zmogljivosti IT. Ločitev od matičnega podjetja je močno vplivala tudi na banko FBN, njena sredstva pa so bila precej odvisna od denarnih trgov. Načrt prestrukturiranja skupine ABN AMRO iz decembra 2009 (pa tudi posodobljen načrt prestrukturiranja iz novembra 2010) kaže, da integracija bank ABN AMRO N in FBN postopno zmanjšuje pomanjkljivosti vsakega posameznega subjekta. Združitev bank FBN in ABN AMRO N je ublažila nekatere od teh težav. Velika franšiza banke ABN AMRO na področju poslovanja s prebivalstvom in zasebnega bančništva je imela veliko depozitov, zaradi česar je imela integrirana skupina boljši profil financiranja, banka FBN je rešila del težave banke ABN AMRO N glede mednarodne mreže, obe skupini skupaj pa sta lažje reševali težave, povezane, na primer, z IT (skupaj sta lahko ponovno vzpostavili platformo IT in ostala podporna orodja).
(306)
Finančne napovedi kažejo, da bi moral biti združen subjekt ob koncu obdobja prestrukturiranja sposoben pokriti svoje stroške in realizirati ustrezen donos lastniškega kapitala v višini približno […] %. Tudi v scenariju izjemnih situacij bo podjetje še naprej imelo dobiček, deleži njegove kapitalske ustreznosti pa bodo ostali nad minimalnimi regulativnimi pragovi. Zato se zdi - po več posredovanjih države - kapitalska rezerva podjetja dovolj visoka za njegovo prebroditev neugodnih razmer v prihodnosti, ne da bi se moralo pri tem ponovno obrniti na državo.
(307)
Kot so pokazali podatki za drugo polovico leta 2008 in prvo polovico leta 2009, je izjemnega pomena, da podjetje realizira dovolj visoke čiste prihodke od obresti in tako postane popolnoma poslovno uspešno. Zato se lahko načrt prestrukturiranja iz decembra 2009 in posodobljeni načrt prestrukturiranja iz novembra 2010 razglasita za združljiva z zahtevami glede uspešnega poslovanja iz sporočila o prestrukturiranju samo pod pogojem, da si skupina ABN AMRO prizadeva realizirati posodobljene čiste prihodke od obresti, določene v načrtu prestrukturiranja iz novembra 2010. Skupina ABN AMRO mora o tem napredku redno poročati Komisiji - vsaj vsako četrtletje. Če skupina ABN AMRO ugotovi odstopanja od teh napovedi, mora takoj sprejeti korektivne ukrepe.
(308)
Načrt prestrukturiranja mora vsebovati napovedi s potrebno razčlenitvijo, prestrukturiranje pa zahteva tudi opustitev dejavnosti, ki bi srednjeročno iz strukturnih razlogov še naprej ustvarjale izgubo (119). V uvodni izjavi 120 sklepa z dne 5. februarja 2010 je Komisija izrazila pomisleke glede tega, ali so bile težave z uspešnim poslovanjem oddelka Prime Fund Solutions - ki je v letu 2008 poročal o veliki izgubi zaradi Madoffove goljufije - ustrezno obravnavane. S prodajo oddelka PFS banki Credit Suisse (glej tudi uvodno izjavo 74) je bila ta težava rešena. Podrobne napovedi na ravni oddelkov kažejo, da tako v osnovnem scenariju kot v scenariju izjemnih situacij vsi oddelki pozitivno prispevajo k rezultatom. Zato lahko Komisija sklene, da ni nobenih drugih oddelkov s strukturnimi težavami in da v skladu s to ugotovitvijo za izboljšanje uspešnega poslovanja podjetja niso potrebne nadaljnje odprodaje.
6.3.2 Porazdelitev bremena / najmanjša potrebna pomoč
(309)
Iz načrta prestrukturiranja mora biti jasno razvidno, da je pomoč ostala omejena na najmanjšo potrebno. Stroškov, povezanih s prestrukturiranjem, ne bi smela kriti samo država, ampak v največji možni meri tudi tisti, ki so v banko vlagali. Banka in njeni delničarji morajo torej z lastnimi sredstvi v čim večji meri prispevati k prestrukturiranju. Pomoč za prestrukturiranje mora biti omejena na kritje stroškov, potrebnih za ponovno vzpostavitev uspešnega poslovanja. To pomeni, da podjetje ne sme biti financirano z javnimi sredstvi, ki bi jih lahko uporabilo za financiranje dejavnosti, ki izkrivljajo trg in niso povezane s prestrukturiranjem, kot so na primer prevzemi (120).
(310)
Sporočilo o prestrukturiranju opozarja, da je prepoved prevzemov potrebna, da se pomoč omeji na najmanjšo potrebno. Točka (23) sporočila o prestrukturiranju izrecno navaja, da „podjetje ne sme biti financirano z javnimi sredstvi, ki bi jih lahko uporabilo za financiranje dejavnosti, ki izkrivljajo trg in niso povezane s prestrukturiranjem. Z državno pomočjo se na primer ne smejo financirati nakupi delnic drugih podjetij ali nove naložbe, razen če je to nujno za ponovno vzpostavitev uspešnega poslovanja podjetja.“
(311)
Sporočilo o prestrukturiranju tudi povezuje prepoved prevzemov z izkrivljanjem konkurence. V točkah (39) in (40) sporočilo pojasnjuje, da se „državna pomoč ne sme uporabljati na škodo konkurentov, ki niso deležni podobne državne pomoči“, in da „banke ne smejo uporabljati državne pomoči za prevzem konkurenčnih dejavnosti. Ta pogoj mora veljati najmanj tri leta, glede na obseg, višino in trajanje pomoči pa lahko velja do konca obdobja prestrukturiranja.“
(312)
V skladu s točko (40) sporočila o prestrukturiranju je lahko pomoč razglašena za združljivo samo pod pogojem, da skupina ABN AMRO strogo uporablja prepoved prevzemov (121) tri leta po datumu tega sklepa. Če bo po treh letih Nizozemska še vedno lastnik več kot 50 % skupine ABN AMRO, je treba prepoved prevzemov podaljšati. Vendar pa prepoved prevzemov ne sme biti daljša od pet let. Del pomoči je že bil odplačan, nekaterih ukrepov (zlasti ukrepa Z in C) pa banka ne more odplačati zaradi oblike, v kateri so bili odobreni (tj. ne v obliki hibridnega dolžniškega instrumenta). Prenehanje državnega lastništva je približek za oceno prenehanja prednosti zaradi pomoči.
(313)
Komisija je ugotovila, da je v načrtu prestrukturiranja iz decembra 2009 (dopolnjen s finančnimi napovedmi v najslabšem možnem scenariju 23. marca 2010) že navedeno, da je skupina ABN AMRO postala poslovno uspešen subjekt, ki bi moral realizirati zmeren kapitalski donos in za katerega se celo pričakuje, da bo v slabših gospodarskih pogojih realiziral zmeren dobiček. Posodobljeni načrt prestrukturiranja iz novembra 2010 je to analizo potrdil. Ponovna vzpostavitev uspešnega poslovanja ni odvisna od prevzemov. Prepoved prevzemov torej ne škodi ponovni vzpostavitvi uspešnega poslovanja.
(314)
Komisija meni, da sta v skladu s točko (26) sporočila o prestrukturiranju prepoved plačila kuponov na hibridne instrumente in prepoved nakupa hibridnega instrumenta neizogibni (122). V okviru prestrukturiranja ukrepi, ki zmanjšajo skupni znesek lastnih sredstev, niso združljivi s ciljem porazdelitve bremena in z zahtevo glede pomoči, omejene na najmanjšo potrebno.
(315)
Kot je navedeno v točki (26) sporočila o prestrukturiranju, „banke ne smejo uporabiti državne pomoči za izplačila za lastna sredstva (lastniški kapital in podrejeni dolg), če navedene dejavnosti ne ustvarjajo zadostnih dobičkov“. Podrobna ocena načrta prestrukturiranja iz decembra 2009 (in posodobljenega načrta prestrukturiranja iz novembra 2010) skupine ABN AMRO Komisiji omogoča sklep, da bi morala skupina ABN AMRO v približno dveh letih ponovno vzpostaviti uspešno poslovanje, kot to prikazuje ustrezen kapitalski donos v višini približno […] % v letu 2012 oziroma 2013. Glede na navedeno se zdi, da dveletna prepoved plačila kuponov na hibridne instrumente in nakupa hibridnega instrumenta (123) zagotavlja ustrezno porazdelitev bremena delničarjev podjetja (124). Zato se lahko pomoč razglasi za združljivo samo pod pogojem dveletne prepovedi plačila kuponov na hibridne instrumente in nakupa hibridnega instrumenta, kot je podrobno opisano v členu 8 operativnega dela tega sklepa. Prepoved plačila kuponov na hibridne instrumente in nakupa hibridnega instrumenta mora veljati tudi za imetnike prednostnih delnic Fortis Bank Nederland Holding, da se odpravijo pomisleki, ki jih je Komisija izrazila v uvodni izjavi 130 sklepa z dne 5. februarja 2010.
(316)
V drugih primerih so ukrepi glede porazdelitve bremena potrebni tudi za zagotovitev, da rešene banke nosijo ustrezno odgovornost za svoje ravnanje v preteklosti in s tem ustvarijo zadostne spodbude za njihovo ravnanje in ravnanje drugih v prihodnje. Ta dejavnik je v tem primeru manj pomemben, saj so bile težave podjetja večinoma vezane na nekdanje matično podjetje Fortis SA/NV (glej oddelek 6.3.3 „Ukrepi za omejitev izkrivljanja konkurence“). Zato se lahko z vidika porazdelitve bremena tudi sprejme, da razen odprodaje PFS in Intertrusta, ki sta skupaj predstavljala […] % skupnega prihodka iz poslovanja in […] % tveganju prilagojenih sredstev, ni velikih odprodaj.
6.3.3 Ukrepi za omejitev izkrivljanja konkurence
(317)
V zvezi z ukrepi, potrebnimi za omejitev izkrivljanja konkurence, ima ta zadeva nekaj neobičajnih značilnosti.
(318)
Točka (28) sporočila o prestrukturiranju navaja vrsto izkrivljanja konkurence, do katerega lahko pride, ko je državna pomoč zagotovljena z namenom podpiranja finančne stabilnosti v časih sistemske krize: „Če si banke konkurirajo in je pri tem odločilna kakovost njihovih proizvodov in storitev, bodo tiste, ki poslujejo pretirano tvegano in/ali uporabljajo nezanesljive poslovne modele, na koncu izgubile tržni delež in morda izstopile s trga, medtem ko se bodo učinkovitejše konkurentke širile ali vstopale na zadevne trge. Državna pomoč podaljšuje pretekla izkrivljanja konkurence, ki so jih povzročili pretirano tvegano poslovanje in nevzdržni poslovni modeli, saj umetno podpira tržno moč upravičenk. Na ta način lahko ustvarja moralno tveganje za upravičenke, hkrati pa slabi spodbude za konkurenčno ravnanje, naložbe in inovacije bank, ki niso upravičene do pomoči.“
(319)
Kot je bilo pojasnjeno v odločbi z dne 3. decembra 2008, so se težave Fortis SA/NV in Fortis Bank SA/NV začele zaradi prekomernega tveganja: (i) Fortis Bank SA/NV je vložila velik znesek v strukturiran kredit in (ii) Fortis SA/NV se je odločil, da bo banko ABN AMRO N kupil po zelo visoki ceni. Komisija za odobritev pomoči takim bankam zahteva znatno zmanjšanje prisotnosti upravičenca na trgu. S tem v zvezi Komisija ugotavlja, da je bil holding Fortis SA/NV razdeljen na štiri dele: belgijska in mednarodna zavarovalna sredstva so še vedno del holdinga Fortis SA/NV (ki je bil po razpadu holdinga Fortis SA/NV preimenovan v Ageas), ki kotira na borzi; Fortis Bank SA/NV in BGL je kupilo podjetje BNP Paribas; Nizozemska je kupila banko FBN (vključno z banko ABN AMRO N); Nizozemska pa je kupila tudi nizozemske zavarovalniške dejavnosti (125). Holding Fortis SA/NV je bil torej razdeljen na manjše subjekte, Fortis Bank SA/NV pa je bila razdeljena na dva dela (126).
(320)
Komisija je ugotovila, da imajo ukrepi v korist bank FBN in ABN AMRO N, obravnavani v tem sklepu, posebne značilnosti, ki se razlikujejo od drugih zadev v zvezi s prestrukturiranjem, obravnavanih med sedanjo krizo, vključno z zadevami, ki obravnavajo Fortis Bank SA/NV in Fortis SA/NV. V tej zadevi banki FBN in ABN AMRO N prvenstveno nista potrebovali državne pomoči zaradi napačnih odločitev glede upravljanja. Potreba po državni pomoči ne izvira na primer iz kopičenja prekomernih tveganj pri naložbah podjetij ali njune posojilne politike oziroma uvedbe netrajnostne politike oblikovanja cen. Težave Fortis SA/NV in Fortis Bank SA/NV niso izvirale iz tvegane posojilne politike ali politike oblikovanja cen na področju bančnega poslovanja s prebivalstvom, zasebnega bančništva ali komercialnega bančništva, ki so, prav nasprotno, prinašala dobiček. Zaradi tega Komisija meni, da pomoč bankama FBN in ABN AMRO N precej manj izkrivlja konkurenco kot pomoč, odobrena v korist finančnih ustanov, ki so nakopičile prekomerna tveganja. Zato Komisija meni, da nadaljnje odprodaje niso potrebne.
(321)
Vendar je treba zagotoviti, da banki FBN in ABN AMRO N državne pomoči ne bosta uporabili za rast na račun svojih konkurentov, na primer z uvedbo netrajnostne politike oblikovanja cen ali s prevzemom drugih finančnih ustanov. Če bi do tega prišlo, bi pomoč „slabila spodbude za konkurenčno ravnanje, naložbe in inovacije bank, ki niso upravičene do pomoči“ in bi lahko zmanjšala „spodbude za čezmejne aktivnosti“ z odvračanjem od vstopa na nizozemski trg.
(322)
Državna pomoč se zato lahko razglasi za združljivo samo, če je vzpostavljenih dovolj ukrepov, ki zagotavljajo, da državna pomoč ni uporabljena na škodo konkurentov, od katerih nekateri niso prejeli podobne državne omoči. Banke, ki so prejele državno pomoč, in banke, ki državne pomoči niso prejele, morajo imeti enake konkurenčne pogoje. Prav tako državna pomoč ne sme slabiti spodbud za konkurenčno ravnanje, naložbe in inovacije bank, ki niso upravičene do pomoči, ter ustvarjati ovir za vstop, ki bi lahko zmanjšale čezmejno dejavnost.
(323)
Sporočilo o prestrukturiranju zagotavlja, da je narava in oblika takih omejitev odvisna od zneska pomoči ter pogojev in okoliščin, v katerih je bila pomoč odobrena, pa tudi od značilnosti trga oziroma trgov, na katerih banka, ki je prejela pomoč, opravlja svoje dejavnosti. Znesek pomoči je opisan v oddelku 6.1.3 Količinska opredelitev državne pomoči. Posebni pogoji in okoliščine, v katerih je bila pomoč odobrena, so obravnavani na začetku tega oddelka. Kot je navedeno v točki (32) sporočila o prestrukturiranju, sta pomembni tudi velikost in relativna pomembnost banke na njenih trgih. Če je banka po prestrukturiranju na trgih ohranila le omejeno prisotnost, je manj verjetno, da bodo potrebni dodatni ukrepi. Zato so pogoji za razglasitev pomoči za združljivo večinoma povezani s poslovanjem s prebivalstvom in zasebnim bančništvom, saj je podjetje s prodajo podružnice New HBU precej zmanjšalo svojo prisotnost v segmentu komercialnega bančništva.
(324)
Pomoč se lahko razglasi za združljivo s sporočilom o prestrukturiranju pod pogojem, da skupina ABN AMRO izvede ukrepe, opisane v uvodnih izjavah (325) do (329).
(325)
V segmentu poslovanja s prebivalstvom in zasebnega bančništva se pomoč lahko razglasi za združljivo pod pogojem, da skupina ABN AMRO ni vodilna pri določanju cen za standardizirane varčevalne in hipotekarne instrumente. V skladu s točko (44) sporočila o prestrukturiranju skupina ABN AMRO ne sme nuditi pogojev, ki jih konkurenčne banke, ki ne prejemajo državne pomoči, ne morejo nuditi.
(326)
Ker je lahko prepoved prevladujočega vplivanja na cene manj učinkovita v segmentih s številnimi nestandardiziranimi proizvodi, kot je segment zasebnega bančništva na Nizozemskem, v katerem je prišlo do posebne pritožbe, je v skladu s točko (44) sporočila o prestrukturiranju za razglasitev pomoči za združljivo potreben dodaten pogoj. Cilj skupine ABN AMRO morajo biti čisti prihodki od obresti, kot so bili predstavljeni Komisiji 8. novembra 2010. Skupina ABN AMRO mora zato sprejeti ustrezne ukrepe takoj, ko ugotovi, da ne dosega svojih napovedi, zlasti, če se to zgodi zaradi nizkih obrestnih marž.
(327)
Ker je v zasebnem bančništvu prepoved prevladujočega vplivanja na cene težko uvesti in spremljati, je treba uvesti druge ustrezne ukrepe, ki bodo zagotovili učinkovito konkurenčnost, na primer ukrepe za spodbujanje vstopa na trg, kot je opisano v točki (44) sporočila o prestrukturiranju. S tem v zvezi je potreben pogoj za razglasitev pomoči za združljivo ta, da skupina ABN AMRO uvede ukrep, ki olajša zamenjavo ponudnika. Natančneje, skupina ABN AMRO mora za svoje stranke oddelka Private Banking NL sama kriti svoje upravne stroške ter stroške prehoda in transakcij, ki so neposredno vezani na prekinitev zasebnega bančnega razmerja in prenos portfeljev (127). Ta ukrep velja za obdobje dveh zaporednih mesecev in se izvede takoj, ko je to mogoče, in najkasneje v letu dni po datumu sprejetja tega sklepa. Banka takoj po začetku tega dvomesečnega obdobja na nedvoumen način obvesti vse svoje zasebne stranke o možnostih, ki so jim na voljo. Skupina ABN AMRO mora Komisiji predložiti dokaze, da so prehajanja strank izvedena po običajnem postopku in da v postopku prehajanja strank ni bilo zamud.
(328)
Če so ukrepi za omejitev neupravičenega izkrivljanja konkurence in natančneje posebni ukrepi na področju poslovanja s prebivalstvom in zasebnega bančništva pravilno izvedeni, bodo zadostno obravnavali tudi vprašanja, ki jih je predložil pritožnik. Pri preučevanju teh vprašanj je Komisija ugotovila, da je ABN AMRO nekatere proizvode prodajala po ceni, ki je prinašala izgubo, vendar je bila ta politika oblikovanja cen izvedena v likvidnostno omejenem okolju, v katerem je obstajala agresivna konkurenca za pridobivanje novih strank, poleg tega pa je bil prisoten še poseben zagon podružnice MoneYou (njen zagon je bil dogovorjen še pred razpadom holdinga Fortis SA/NV).
(329)
Točka (44) sporočila o prestrukturiranju tudi navaja, da se banke pri trženju svojih finančnih ponudb ne smejo sklicevati na državno pomoč kot na konkurenčno prednost. Zato je pogoj za razglasitev združljivosti pomoči, da skupina ABN AMRO državne pomoči tri leta ne uporablja v svojih oglaševalskih akcijah in sporočilih vlagateljem. Dokler ima Nizozemska v skupini ABN AMRO najmanj 50-odstotni delež, se te prepovedi podaljšajo na obdobje največ pet let.
(330)
Z vidika neupravičenega izkrivljanja konkurence Komisija prodajo PFS in Intertrusta šteje za pozitiven dejavnik. Zaradi prodaje PFS je podjetje manj zanimivo za institucionalne stranke, Intertrust pa je med drugim nudil storitve, ki bi lahko okrepile franšizo zasebnega bančništva. Zato bodo konkurenti zaradi njune prodaje morda lažje izboljšali svojo konkurenčnost glede na ABN AMRO Mees Pierson. Komisija tudi meni, da dejstvo, da je bil del pomoči odplačan, pomaga pri omejevanju izkrivljanja konkurence. Komisija je naklonjena tudi dividendni politiki, kot je bilo opisano v uvodni izjavi 75.
6.3.4 Sklepna ugotovitev
(331)
Če so vsi pogoji, opisani v oddelkih 6.2 in 6.3, ustrezno izvedeni, načrt prestrukturiranja iz decembra 2009, posodobljen z načrtom prestrukturiranja iz novembra 2010, zagotavlja zadostne dokaze, da je bilo dolgoročno uspešno poslovanje skupine ABN AMRO ponovno vzpostavljeno. Načrt prestrukturiranja iz decembra 2009, posodobljen z načrtom prestrukturiranja iz novembra 2010, zagotavlja ustrezno porazdelitev bremena in vsebuje ustrezne ukrepe za omejitev neupravičenega izkrivljanja konkurence. Zato Komisija načrt prestrukturiranja iz decembra 2009, posodobljen z načrtom prestrukturiranja iz novembra 2010, pogojno razglaša za skladnega s sporočilom o prestrukturiranju.
7. SKLEPNA UGOTOVITEV
Komisija ugotavlja, da je Nizozemska nezakonito izvedla državno pomoč, navedeno v oddelku 6.1.3 „Količinska opredelitev državne pomoči“, s kršitvijo člena 108(3) Pogodbe. Vendar se ta pomoč lahko razglasi za združljivo, če so izvedeni pogoji, ki so določeni v oddelkih 6.2 in 6.3 in podrobneje opisani v operativnem delu tega sklepa.
Komisija ugotavlja, da se je Nizozemska izjemoma strinjala s prejemom tega besedila samo v angleškem jeziku -
SPREJELA NASLEDNJI SKLEP:
Člen 1
Državna pomoč, ki jo je Nizozemska dodelila skupini ABN AMRO, je združljiva z notranjim trgom pod pogoji iz členov 3 do 9.
Državna pomoč je bila zagotovljena v naslednjih oblikah:
-
pomoč v obliki dokapitalizacije v višini med 4,2 milijarde EUR in 5,45 milijarde EUR v korist bank FBN in ABN AMRO N in
-
likvidnostna pomoč v višini 71,7 milijarde EUR.
Člen 2
V tem sklepu se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:
(a)
„skupina ABN AMRO“ pomeni skupino ABN AMRO in neposredne ali posredne podružnice, ki so v njeni 100-odstotni lasti, vključno s subjekti, v katerih ima skupina ABN AMRO izključni nadzor v smislu Uredbe Sveta (ES) št. 139/2004 z dne 20. januarja 2004 o nadzoru koncentracij podjetij (v nadaljnjem besedilu: Uredba ES o združitvah) (128);
(b)
„določanje cen“ pomeni zagotavljanje najprivlačnejše cene;
(c)
„stranke na področju poslovanja s prebivalstvom“ pomenijo vse posameznike (v nasprotju s podjetniškimi strankami);
(d)
„standardizirani proizvodi varčevanja in depozitov zasebnikov“ pomenijo vse standardizirane proizvode varčevanja in depozitov zasebnikov, ki v katerem koli trenutku predstavljajo najmanj 85 % obsega proizvodov skupine ABN AMRO na trgu varčevanja in depozitov zasebnikov;
(e)
„standardizirani proizvodi hipotekarnih posojil“ pomenijo vse standardizirane proizvode hipotekarnih posojil in depozitov za prebivalstvo, ki v katerem koli trenutku predstavljajo najmanj 85 % obsega proizvodov skupine ABN AMRO na hipotekarnem trgu;
(f)
Private Banking NL pomeni vse stranke PE Private Banking, razen strank, ki so del podjetja Private Banking International (129).
Člen 3
1. Brez predhodnega dovoljenja s strani Komisije skupina ABN AMRO ne določa cen v zvezi s standardiziranimi proizvodi varčevanja in depozitov zasebnikov za stranke na področju poslovanja s prebivalstvom med […] finančnimi ustanovami, ki imajo po obsegu največje tržne deleže na nizozemskem varčevalnem trgu za prebivalstvo, v nobenem od naslednjih segmentov:
-
varčevalni računi;
-
vezani depoziti z obdobjem 1 leta;
-
vezani depoziti z obdobjem 2 let;
-
vezani depoziti z obdobjem 3 let;
-
vezani depoziti z obdobjem 4 let; in
-
vezani depoziti z obdobjem 5 let.
Ne glede na prvi pododstavek lahko skupina ABN AMRO v primeru, ko tri finančne ustanove skupaj določijo cene med […] finančnimi ustanovami, ki imajo največji tržni delež v segmentu nizozemskega trga varčevanja in depozitov zasebnikov, v zvezi s standardiziranimi proizvodi v ustreznem segmentu izenači stopnjo teh treh finančnih ustanov.
2. Brez predhodnega dovoljenja s strani Komisije skupina ABN AMRO ne bo določala cen v zvezi s standardiziranimi vrstami hipotek med […] finančnimi ustanovami, ki imajo največji tržni delež na nizozemskem trgu hipotekarnih posojil za prebivalstvo.
Ne glede na prvi pododstavek lahko skupina ABN AMRO v primeru, ko tri finančne ustanove skupaj določijo cene med […] finančnimi ustanovami, ki imajo največji tržni delež na nizozemskem trgu hipotekarnih posojil za prebivalstvo, v zvezi s standardizirano vrsto hipoteke izenači stopnjo teh treh finančnih ustanov.
3. Za zagotovitev skladnosti z odstavkoma 1 in 2 skupina ABN AMRO redno in vsaj enkrat tedensko spremlja pogoje, ki jih nudijo […] druge finančne ustanove z največjim tržnim deležem po obsegu na zadevnih nizozemskih varčevalnih trgih, v kolikor so ti pogoji javno dostopni. Če podatki katere od teh […] drugih finančnih ustanov niso javno dostopni, bodo nadomeščeni s podatki naslednjih največjih finančnih ustanov iz razvrstitve glede na velikost tržnih deležev.
Takoj ko skupina ABN AMRO ugotovi, da za katerega od svojih proizvodov ponuja ugodnejšo ceno, kot jo sme ponuditi na podlagi odstavka 1 in odstavka 2 tega člena, skupina ABN AMRO o tem takoj obvesti Komisijo. Skupina ABN AMRO takoj popravi ceno proizvodov in to spremembo uvede takoj, ko je to mogoče.
V zvezi s proizvodi varčevanja in depozitov zasebnikov skupina ABN AMRO spremembo uvede najkasneje deset delovnih dni od datuma, ko je ugotovila odstopanje od pogoja. Če se odstopanje nanaša na proizvode, katerih cena se lahko spremeni samo konec meseca, in je obdobje od dne, ko je bilo odstopanje ugotovljeno, do konca meseca krajše od desetih delovnih dni, skupina ABN AMRO spremembo uvede ob prvi priložnosti od konca naslednjega meseca.
V zvezi s hipotekami skupina ABN AMRO svoje cene popravi v desetih delovnih dneh od datuma, ko je ugotovila odstopanje od pogoja, spremembo pa uvede najkasneje petnajst delovnih dni od datuma, ko je ugotovila odstopanje od pogoja.
4. Pogoj iz odstavkov 1 in 2 velja tri leta od datuma sprejetja tega sklepa. Skupina ABN AMRO Komisiji predloži poročilo o skladnosti s tem pogojem vsako četrtletje in najkasneje v dveh tednih po objavi finančnih rezultatov skupine ABN AMRO za četrtletje.
Člen 4
1. Skupina ABN AMRO poskuša po svojih najboljših močeh doseči napovedi (vključno s čistimi prihodki od obresti), predložene Komisiji v načrtu prestrukturiranja iz decembra 2009, kakor je bil posodobljen z načrtom prestrukturiranja iz novembra 2010. Napovedi iz načrta prestrukturiranja iz novembra 2010 se dosežejo na konsolidirani ravni skupine ABN AMRO.
Skupina ABN AMRO poroča Komisiji vsako četrtletje, pri čemer napovedi in dejanske številke (vključno s čistimi prihodki od obresti) razdeli na ravni štirih segmentov, opredeljenih v načrtu prestrukturiranja iz decembra 2009 in načrtu prestrukturiranja iz novembra 2010: tj. Retail Banking, Private Banking NL, Private Banking International, Commercial & Merchant Banking.
Skupina ABN AMRO lahko Komisiji predloži utemeljeno prošnjo, da popravi svoje napovedi (vključno s čistimi prihodki od obresti) in upošteva zunanje dogodke.
2. Skupina ABN AMRO predloži napovedi čistih prihodkov od obresti, razčlenjene na obsege in marže na konsolidirani ravni in ravni zasebnega bančništva.
Skupina ABN AMRO poroča Komisiji vsako četrtletje in najkasneje dva tedna po objavi svojih finančnih rezultatov za četrtletje, pri čemer navede, ali so čisti prihodki od obresti, doseženi na konsolidirani ravni, v skladu z napovedmi iz odstavka 1. Poročilo navaja tudi primerjavo napovedanih marž in dejanskih marž na konsolidirani ravni in na ravni zasebnega bančništva.
Če čisti prihodki od obresti, doseženi na konsolidirani ravni, niso v skladu s temi napovedmi, skupina ABN AMRO v tem poročilu navede ukrepe, sprejete za doseganje teh napovedi.
3. Obveznosti iz odstavkov 1 in 2 veljajo tri leta od datuma sprejetja tega sklepa.
Člen 5
1. Skupina ABN AMRO ne prevzame nadzora več kot [0 - 7] % katerega koli podjetja.
2. Z odstopanjem od odstavka 1 lahko skupina ABN AMRO izvede prevzeme, če je skupna bruto kumulativna nakupna cena (brez prevzema ali prenosa dolga v zvezi s takimi prevzemi), ki jo skupina ABN AMRO v obdobju treh let po sprejetju tega sklepa plača za take prevzeme, nižja od [0 - 600] milijonov EUR.
Prepoved iz odstavka 1 ne velja za prevzem zasebnih subjektov s strani skupine ABN AMRO, če ti ustrezajo njenemu poslovnemu načrtu in načrtovanemu proračunu oddelka „Private Equity“, kot je bilo 5. oktobra 2010 predloženo Komisiji.
Prepoved iz odstavka 1 prav tako ne velja za […] deleže kapitala, ki jih prevzame oddelek „Energy, Commodities and Transportation“ skupine ABN AMRO za pomoč pri običajnem finančnem poslovanju oddelka, če to ustreza poslovnemu načrtu skupine ABN AMRO in načrtovanemu proračunu za ta oddelek, kot je bilo 10. januarja 2010 predloženo Komisiji.
Skupina ABN AMRO Komisiji poroča vsako četrtletje in najkasneje dva tedna po objavi svojih finančnih rezultatov za četrtletje. V poročilu so navedeni prevzemi s strani oddelkov „Private Equity“ in „Energy, Commodities and Transportation“. V poročilu so navedene tudi podrobne informacije o drugih prevzemih skupine ABN AMRO, ki jih lahko izvede na podlagi prvega pododstavka.
3. Prepoved iz odstavka 1 velja vsaj tri leta od datuma sprejetja tega sklepa ali do datuma, ko se poslovni delež Nizozemske v skupini ABN AMRO zmanjša pod 50 %, kar je pozneje. Ta prepoved preneha veljati najkasneje pet let od datuma sprejetja tega sklepa.
Če prepoved iz odstavka 1 velja več kot tri leta od datuma sprejetja tega sklepa, se skupna bruto kumulativna nakupna cena, ki se uporablja v skladu s pododstavkom 1 odstavka 2, zviša za [0 - 200] milijonov EUR na leto.
Člen 6
Skupina ABN AMRO pri komuniciranju z obstoječimi ali potencialnimi strankami in/ali vlagatelji vsaj tri leta od datuma sprejetja tega sklepa ali do datuma, ko delež Nizozemske pade pod 50 % delnic skupine ABN AMRO, ne razglaša dejstva, da je v državni lasti, ali se kakor koli sklicuje na katero koli državno pomoč, ki jo je prejela. Ta prepoved preneha veljati najkasneje pet let od datuma sprejetja tega sklepa.
Ne glede na to prepoved se lahko skupina ABN AMRO sklicuje na dejstvo, da je v državni lasti, in katero koli drugo državno pomoč, ki jo je prejela, če se tako sklicevanje zahteva v skladu z veljavnimi zakonodajnimi ali regulativnimi določbami.
Člen 7
1. Skupina ABN AMRO strankam Private Banking NL ponudi možnost, da prekinejo svoje zasebno bančno razmerje s skupino ABN AMRO in prenesejo svoje naložbene portfelje na druge banke. Ta ponudba velja dva zaporedna mesece (v nadaljnjem besedilu: zadevno obdobje).
Zadevno obdobje začne teči takoj, ko je to mogoče po datumu sprejetja tega sklepa, pri čemer je dovoljeno (če je potrebno) razumno obdobje za pripravo, in najkasneje v roku enega leta po datumu sprejetja tega sklepa. Skupina ABN AMRO datum začetka zadevnega obdobja predloži Komisiji v odobritev vsaj štiri tedne pred predvidenim začetkom zadevnega obdobja.
2. Skupina ABN AMRO najkasneje prvi dan zadevnega obdobja svojim strankam Private Banking NL na nedvoumen način predloži pogoje ponudbe, opisane v odstavku 1. Informacije, ki jih bo skupina ABN AMRO poslala svojim strankam, se najprej predložijo Komisiji vsaj štiri tedne pred pošiljanjem informacij strankam.
3. Skupina ABN AMRO omogoči prekinitev zasebnih bančnih razmerij, če tako zahtevajo stranke, z uporabo običajnih postopkov z najnižjimi možnimi stroški. Če se stranka odloči, da bo prenesla svojo pozicijo in/ali (povezane) pravice v zvezi z zavarovanjem sredstev, in če je tak prenos mogoč s strani banke prejemnice, ABN AMRO omogoči tak prenos. Stranke se obvesti o možnosti prenosa pozicij namesto njihove prekinitve in o stroških vsake od teh možnosti.
Skupina ABN AMRO sama krije lastne upravne stroške ter stroške prehoda in transakcij, ki so neposredno vezani na prekinitev zasebnega bančnega razmerja in prenos portfeljev (130).
Skupina ABN AMRO ni zavezana kriti drugih finančnih posledic za stranko.
Člen 8
Skupina ABN AMRO ne plača nobenega kupona na instrumente temeljnega kapitala prvega reda, kapitala prvega reda in kapitala drugega reda (vključno z instrumenti hibridnega kapitala in preferenčnimi delnicami), izdanimi pred datumom sprejetja tega sklepa, ali uveljavljala katere koli pravice do nakupa v zvezi s takimi kapitalskimi instrumenti do vključno 10. marca 2013, razen, če jo k temu zavezuje pravna obveznost.
Skupina ABN AMRO lahko izda nove kapitalske instrumente po datumu sprejetja tega sklepa ali plača kupone na take nove kapitalske instrumente, razen če iz take izdaje ali plačila izhaja obveznost plačila kuponov na njene lastne obstoječe kapitalske instrumente.
Z odstopanjem od prvega pododstavka lahko skupina ABN AMRO kupi instrument FCC (tj. 87,5 milijona EUR, 6,25 % nekumulativnih neglasovalnih preferenčnih delnic razreda A serije I brez dospetja, ki jih je izdalo podjetje Fortis Capital Company Ltd).
Skupina ABN AMRO do vključno 10. marca 2013 plača dividendo samo na svoje navadne delnice, če ta dividenda preseže znesek 100 milijonov EUR (131).
Člen 9
Skupina ABN AMRO najkasneje do 30. junija 2011 Nizozemski plača prilagojeno obrestno mero za posojila, opredeljena v elektronski pošti, ki jo je Komisija poslala Nizozemski 24. junija 2010. Zneski, popravljeni za obresti, znašajo 18 152 722 EUR.
Člen 10
Nizozemska obvesti Komisijo o ukrepih, ki jih je sprejela za izvršitev tega sklepa, v dveh mesecih od datuma uradnega obvestila o tem sklepu.
Člen 11
Ta sklep je naslovljen na Kraljevino Nizozemsko.
V Bruslju, 5. aprila 2011