ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 29. června 2011
o státní podpoře SA.14554 (C 7/04), kterou poskytlo Německo společnosti Gesellschaft für Weinabsatz (Společnost pro prodej vína)
(oznámeno pod číslem K(2011) 4426)
(Pouze německé znění je závazné)
(2012/268/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec (1) této smlouvy,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s výše uvedenými ustanoveními (2),
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
(1)
Po obdržení stížnosti dne 10. května 2001 zaslaly útvary Komise Spolkové republice Německo dne 9. listopadu 2001 písemný dotaz. Na základě tohoto dotazu útvarů Komise bylo oznámeno dopisem ze dne 5. března 2002 doručeným dne 8. března 2002 opatření. Vzhledem k tomu, že v tu dobu bylo opatření již provedeno, bylo zařazeno mezi neoznámené režimy podpory (podpora NN 159/02).
(2)
Německo zaslalo dodatečné informace v dopisu ze dne 20. listopadu 2002 doručeném dne 25. listopadu 2002, v dopisu ze dne 28. dubna 2003 doručeném dne 2. května 2003, v dopisu ze dne 27. května 2003 doručeném dne 28. května 2003 a ve faxu ze dne 2. října 2003.
(3)
V dopisu ze dne 19. února 2004 SG-Greffe (2004) D/200645 informovala Komise Německo o svém rozhodnutí zahájit s ohledem na tuto podporu řízení v souladu s čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie.
(4)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (3). Komise vyzvala zúčastněné strany, aby se vyjádřily k podpoře, jež je předmětem tohoto řízení.
(5)
Komise neobdržela od zúčastněných stran žádné připomínky (4).
(6)
Německo předložilo Komisi své připomínky dopisem ze dne 18. března 2004, jehož doručení bylo zaevidováno dne 23. března 2004. Další připomínky byly zaslány dopisem ze dne 10. ledna 2006 zaevidovaným dne 10. ledna 2006 a dopisem ze dne 13. července 2007, zaevidovaným dne 16. července 2007.
(7)
Dopisem ze dne 21. října 2008 SG-Greffe (2008) D/206430 informovala Komise Německo, že se rozhodla rozšířit řízení, které bylo s ohledem na tuto podporu zahájeno v souladu s čl. 108 odst. 2 SFEU.
(8)
Rozhodnutí Komise o rozšíření řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (5). Komise vyzvala zúčastněné strany, aby se vyjádřily k podpoře, jež je předmětem tohoto řízení.
(9)
Komise neobdržela od zúčastněných stran žádné připomínky.
(10)
Německo předložilo (po žádosti o prodloužení lhůty ze dne 17. listopadu 2008, kterou Komise přijala dne 21. listopadu 2008) připomínky Komisi dopisem ze dne 23. prosince 2008 zaevidovaným dne 5. ledna 2009.
II. POPIS PODPORY
II.1 Název opatření
(11)
Kredit die Gesellschaft für Weinabsatz mit nachfolgendem Forderungsverzicht [úvěr společnosti Gesellschaft für Weinabsatz (společnost pro prodej vína) a následné vzdání se pohledávek]
II.2 Právní základ
(12)
Toto opatření bylo realizováno na základě smluvní dohody mezi Wiederaufbaukasse der Rheinland-pfälzischen Weinbaugebiete (Fond pro obnovu vinařské oblasti Porýní-Falc, WAK) a společnosti Gesellschaft für Weinabsatz Pfalz GmbH (falcká společnost obchodující s vínem, GfW).
II.3 Cíl
(13)
Cílem bylo poskytnout společnosti GfW úvěr na nákup moštu od vinařských podniků a obchodníků. Jako zajištění byla schválena zabezpečená aktiva. Tato aktiva byla také předmětem různé míry výhrady vlastnictví (Eigentumsvorbehalt) vinařských podniků a obchodníků (Weinbaugetriebe und Kommissionäre) ve formě prosté, rozšířené nebo prodloužené výhrady vlastnictví. Ke vzdání se pohledávek došlo v okamžiku, kdy se společnost GfW dostala do finančních potíží kvůli propadu tržních cen.
II.4 Veřejný subjekt
(14)
Fond WAK je veřejnoprávní korporací spolkové země Porýní-Falc, která je zapsána v Mohuči. Působí ve vinařské oblasti podobným způsobem jako banka. Obvyklou činností fondu WAK je poskytování úvěrů na přeparcelování pozemků (Flurbereinigung). Fond WAK je financován z příspěvků, poplatků, úvěrů a dotací (čl. 8 odst. 1 Weinbergsaufbaugesetz (zákon o rozvoji podnikání ve vinařství)).
II.5 Příjemci
(15)
Příjemcem opatření byla společnost GfW, které fond WAK poskytl úvěr za podmínek, které nebyly v souladu s tržními podmínkami.
(16)
GfW byla plně vlastněnou dceřinou společností asociace Bauern-und Winzerverband Rheinland-Pfalz Süd (asociace zemědělských a vinařských podniků v jižním Porýní-Falci). Byla založena v roce 1984 za účelem prodeje vína a zabývala se výrobou a prodejem šumivého vína, hroznové šťávy, hroznového želé, destilátu z vinných hroznů a brandy. Společnost GfW rovněž poskytovala služby vinařským podnikům v souvislosti s destilačními opatřeními (Destillationsmaßnahmen). Tato destilační opatření zahrnovala opatření v rámci společné organizace trhu (6) a destilaci financovanou státem, která se obvykle provádí na základě rozhodnutí Rady (7). V této souvislosti poskytovala společnost GfW poradenství drobným výrobcům vína a organizovala přepravu vína do palíren.
(17)
Dalšími možnými příjemci jsou vinařské podniky a obchodníci, od nichž mohla společnost GfW na základě úvěru nakupovat mošt a kteří se nevzdali pohledávek vůči GfW v situaci, kdy se k tomuto kroku rozhodl fond WAK poté, co se společnost GfW dostala do finančních potíží.
II.6 Základní informace o podpoře
(18)
V roce 1999 zakoupila společnost GfW 44 milionů litrů moštu, k jejichž úhradě použila úvěr od fondu WAK ve výši 15 302 696,25 EUR a vlastní zdroje. 60 % tohoto moštu mělo minimálně 60 stupňů Oechsle a průměr činil 81 stupňů Oechsle. 40 % tohoto moštu tvořil běžný mošt na výrobu stolního vína s minimálně 44 stupni Oechsle, který byl nakoupen za účelem využití výhodných podmínek pro preventivní destilaci. Cena uhrazená za všechen nakoupený mošt činila v průměru 0,38 EUR za litr. Nebylo zakoupeno žádné víno jako konečný produkt. Tento nákup byl proveden na základě jednoduché, rozšířené nebo prodloužené výhrady vlastnictví (einfache, erweiterte, verlängerte Eigentumsvorbehalte) vinařských podniků a obchodníků. Tato zajištěná aktiva byla zároveň odsouhlasena jako zajištění pro WAK.
(19)
Podle informací poskytnutých Nčmeckem bylo cílem obchodního plánu společnosti GfW využít podle nařízení (EHS) č. 822/87 u 40 % tohoto moštu možnosti destilace, kterou povolují právní předpisy EEC, a 60 % moštu zpracovat na surové víno určené pro výrobu šumivého vína a prodat ho výrobcům šumivého vína. Navíc měla společnost GfW v plánu skladovat 20 % surového vína po dobu devíti měsíců až jednoho roku s cílem využít dotací z EU na skladování vína v souladu s nařízením (EHS) č. 822/87 a následně ho prodat na trhu surového vína pro výrobu šumivého vína.
(20)
Dne 11. listopadu 1999 obdržely vinařské podniky a obchodníci zálohu ve výši 80 % kupní ceny. Průměrná výše vyplacené zálohy činila 0,31 EUR na litr.
(21)
V roce 1999 zaslala společnost GfW 40 % svých zásob na preventivní destilaci. Vzhledem k poklesu cen na trhu surového vína na konci roku 1999 společnost GfW rozhodla, že v daném roce nebude surové víno prodávat a počká na oživení trhu v roce 2000.
(22)
V roce 2000 došlo v důsledku poměrně velké úrody a poklesu prodeje šumivého vína k dalšímu propadu trhu s bílým vínem (průměrné ceny v některých případech klesly až o 0,20 EUR). Velké množství sudového vína, které se dosud nacházelo ve skladu, bylo nutno zaslat k další destilaci.
(23)
V důsledku změny společné organizace trhu s vínem z roku 1999, která vstoupila v platnost dne 1. srpna 2000, byla preventivní destilace v souladu s nařízením (EHS) č. 822/87 nahrazena destilací určenou pro trh konzumního alkoholu v souladu s nařízením (ES) č. 1493/1999. Její podmínky byly podstatně horší a bylo možné dosáhnout pouze přibližně poloviny předchozí ceny preventivní destilace, tj. 0,50-0,55 EUR za litr.
(24)
V důsledku poklesu cen v roce 2000 se společnosti GfW nepodařilo dosáhnout očekávaných zisků ani na trhu s vínem, ani u destilace určené pro trh konzumního alkoholu. V důsledku této skutečnosti bylo nutné výrazně snížit účetní hodnotu zásob společnosti GfW a v důsledku toho pasiva společnosti GfW převýšila její aktiva.
(25)
S ohledem na výše popsané obchodní problémy byla za rok do 31. října 2000 vypracována prozatímní účetní závěrka, která byla přezkoumána auditorem. Dne 31. října 2000 přesáhla pasiva společnosti GfW (15 670 155 EUR) její běžná aktiva ve výši 9 886 856 EUR o 5 783 299 EUR; pasiva GfW jsou uvedena v následující tabulce. Podle zprávy, kterou vypracovala společnost Wirtschaftsprüfungsgesellschaft Falk & Co. GmbH, hrozí společnosti GfW v nejbližší době úpadkové řízení vzhledem k tomu, že její pasiva převyšují její aktiva (Überschuldung), pokud nebudou podniknuty kroky s cílem této situaci zabránit.
(26)
Tabulka 1
(v EUR)
Závazky vůči
Částka
WAK
10 150 959
Finančním institucím
726 892
Dodavatelům
218 460
Vinařským podnikům a obchodníkům
4 355 581
Ostatní
218 263
Celkem
15 670 155
(27)
Podle § 19 německého zákona o úpadku (Insolvenzordnung) je situace, kdy pasiva společnosti přesáhnou její aktiva, důvodem k zahájení úpadkového řízení. Vzhledem k těmto okolnostem měla výkonná rada společnosti GfW v souladu s § 64 zákona GmbHG aF i. V. m. § 19 InsO povinnost požádat o zahájení úpadkového řízení do tří týdnů od okamžiku, kdy její pasiva převýšila její aktiva (Überschuldung).
(28)
V důsledku hrozící platební neschopnosti požádala společnost GfW některé věřitele (fond WAK, vinařské podniky a přibližně 130 obchodníků účastnících se nákupu uvedeného v 18. bodě odůvodnění)), aby se vzdali části svých nesplacených pohledávek a umožnili jí tak pokračovat v činnosti. Vinařské podniky a obchodníci by se měli vzdát 90 % svých nesplacených pohledávek, což znamená, že by obdrželi pouze další 2 % z dohodnuté kupní ceny. Zbývající schodek měl být eliminován díky nezbytnému podřízení pohledávek a prominutí pohledávek ze strany fondu WAK.
(29)
Jako hlavní věřitel (viz tabulka 1) se slabší pozicí z hlediska zajištění měla fond WAK výrazný zájem na odvrácení hrozící platební neschopnosti. Proto se pokusil přesvědčit vinařské podniky a obchodníky, aby souhlasili s prominutím části svých pohledávek. Fond WAK také dne 4. prosince 2000 podepsal písemnou dohodu se společností GfW, v níž se zavazuje podřídit část svých nesplacených pohledávek - odpovídající schodku GfW - ve prospěch ostatních věřitelů. Konečná výše tohoto podřízení pohledávek měla být stanovena až po obdržení prohlášení vinařských podniků a obchodníků, že se vzdávají svých pohledávek, aby se tak minimalizovala výše podřízených pohledávek. Bylo také dohodnuto, že fond WAK by se v případě, že by se to v pozdější fázi ukázalo jako nutné pro odvrácení úpadkového řízení, vzdal pohledávek ve výši rovnající se výši podřízených pohledávek.
(30)
1 700 z 2 700 vinařských podniků a obchodníků vyjádřilo ochotu vzdát se 90 % svých zbývajících pohledávek, což odpovídá přibližně 60 % nesplacených pohledávek této skupiny jako celku. Zbývající vinařské podniky a obchodníci však tuto nabídku buď výslovně odmítli, nebo na žádost nereagovali. Někteří z nich se evidentně rozhodli, že se svých pohledávek nevzdají vzhledem ke svému silnějšímu postavení z hlediska zajištění - někteří disponovali prodlouženou výhradou vlastnictví a již obdrželi zálohu ve výši 80 % z dohodnuté ceny. To znamenalo, že by jejich výnosy v případě úpadkového řízení byly vyšší než nabízená 2 % dohodnuté kupní ceny.
(31)
Navíc řada vinařských podniků a obchodníků podala na společnost GfW stížnost a těmito stížnostmi se zabýval soud, který navrhl dohody o narovnání. Podle těchto dohod o narovnání by společnost GfW měla zaplatit 70 % ze zbývajících pohledávek a 30 % by se měla vzdát. Soud rovněž rozhodl, že společnost GfW bude muset uhradit 80 % soudních poplatků. Podobné dohody o narovnání navrhly i další soudy a s ohledem na tuto skutečnost již společnost GfW nemohla předpokládat, že by ostatní vinařské podniky a obchodníci byli ochotni se vzdát 90 % svých zbývajících pohledávek. Kromě toho někteří vinaři a obchodníci nyní prohlásili, že ze zbývajících 20 % budou požadovat vyplatit plných 100 %.
(32)
§ 305a německého zákona o úpadku stanoví, že mimosoudní narovnání (außergerichtliche Einigung) s cílem předejít vypořádání pohledávek ztroskotá, pokud se jediný z věřitelů rozhodne přistoupit k vymáhání poté, co bylo jednání o mimosoudním narovnání zahájeno.
(33)
Proto společnost GfW v rozporu se svým původním záměrem již nemohla žádat vinařské podniky a obchodníky, aby se vzdali svých pohledávek. Místo toho podepsala společnost GfW dne 21. února 2001 dohodu s fondem WAK, v níž WAK prohlašuje, že pokryje schodek společnosti GfW za rok 2000 v plné výši tak, že se vzdá svých pohledávek ve výši 5 005 441,60 EUR. Za zbývající dluh za období od 1. ledna 2001 až 31. prosince 2001 si pak nebude účtovat žádný úrok. Tato dohoda rovněž uvádí, že zbývající pohledávky vinařských podniků a obchodníků budou uhrazeny v plné výši. Tímto způsobem byla zajištěna bezpečnost nepodřízených pohledávek fondu WAK, byl odstraněn schodek, prozatím odvráceno úpadkové řízení a společnost GfW mohla pokračovat v obchodní činnosti.
(34)
Během období od 1. listopadu 2000 do 31. prosince 2000 uhradila společnost GfW fondu WAK splátky úvěru v hodnotě 1 440 446,92 EUR. V období let 2001-2005 pokračovala společnost GfW v obchodní činnosti a pravidelně splácela fondu WAK úvěr; celková výše splátek dosáhla 3 728 969,40 EUR. Společnost GfW navíc v průběhu roku 2001 hradila fondu WAK úroky ve výši 149 757,16 EUR.
(35)
Vzhledem k poklesu obratu v oblastech pravidelné činnosti společnosti GfW a rovněž nedostatečné kapitalizaci se společnost GfW rozhodla, že 31. prosince 2004 ukončí veškeré své aktivity a přistoupí k likvidaci společnosti GfW. Všechny zbývající zásoby z ostatních oblastí podnikání byly prodány. Veškerý výtěžek byl použit na vyplacení fondu WAK. S kupujícím (soukromá osoba) bylo dohodnuto, že hodnota veškerých zbývajících zásob podle inventurního soupisu ke dni 31. prosince 2004 bude převedena na fond WAK na konci roku 2005. Tato hodnota by se rovnala původní kupní ceně ve výši 79 579,79 EUR.
(36)
Společnost GfW byla nakonec k 1. červnu 2005 zrušena a v průběhu roku 2006 byla vymazána z obchodního rejstříku. Společnost nemá ani právního nástupce, ani neexistuje jiná právnická osoba, od které by bylo možno podporu získat zpět.
(37)
Do 31. prosince 2005 byla splacena část úvěru ve výši 9 897 154,65 EUR a uhrazeny úrokové platby ve výši 793 994,99 EUR. Po likvidaci zbývajícího majetku společnosti GfW (v hodnotě 87 079,79 EUR) byly zbývající nesplacené pohledávky fondu WAK v přibližné výši 313 000 EUR prohlášeny za nedobytné a byly odepsány. Nesplacená část úvěru tedy činila celkem 5 318 441,60 EUR (původní prominutí pohledávky ve výši 5 005 441,60 EUR a nesplacené pohledávky po likvidaci ve výši 313 000 EUR).
II.7 Povaha a intenzita podpory
(38)
Fond WAK poskytl v roce 1999 společnosti GfW úvěr ve výši 15 302 696,25 EUR v několika splátkách na dobu 12 až 18 měsíců:
(v EUR)
11.11.1999
5 936 061,62
25.11.1999
6 868 777,04
1.12.1999
585 429,72
13.12.1999
112 110,66
17.12.1999
1 800 317,21
Celkem
15 302 696,25
(39)
Byly účtovány následující úrokové sazby:
4. čtvrtletí 1999
3,28 %
1. čtvrtletí 2000
3,51 %
2. čtvrtletí 2000
4,15 %
3. čtvrtletí 2000
4,80 %
4. čtvrtletí 2000
5,15 %
2001
4,55 %-5,25 %
(40)
Dne 11. listopadu 1999 obdrželi dodavatelé zálohu ve výši 80 % dohodnuté ceny. Navíc v důsledku prodloužené výhrady vlastnictví udělené některým dodavatelům, byla část zásob, která by nevyústila ve zpracování, mísení nebo směšování, použita k zajištění zbývající pohledávky těchto dodavatelů ve výši 20 %. Bylo rovněž dohodnuto, že zásoby poslouží jako zajištění vůči bance WAK. V důsledku výhrady vlastnictví však měl fond WAK jen sekundární nárok na část zásob, dokud nebyly vypořádány pohledávky, na které se vztahovala prodloužená výhrada vlastnictví. V důsledku uvedených skutečností tedy větší podíl rizika kolísání cen nesla společnost GfW a její věřitelé, z nichž hlavním byla fond WAK.
(41)
Z úvěru poskytnutého bankou WAK společnosti GfW byl hrazen jen omezený úrok: od 11. listopadu 1999 do 31. prosince 1999 (ve výši 3,28 %), od 1. ledna 2000 do 31. prosince 2000 (3,51 % - 5,15 %) a od 1. ledna 2001 do 31. prosince 2001 (4,55 %-5,25 %). Po 31. prosinci 2001 nebyl vznesen nárok na další úhradu úroku.
(42)
Při zohlednění rizika, které fondu WAK plynulo z poskytnutí úvěru společnosti GfW, měl být kromě běžné úrokové sazby vyměřen společnosti významný příplatek za riziko. Vzhledem k tomu, že k úrokové sazbě žádný takový příplatek za riziko připočten nebyl, obsahoval úvěr v době svého poskytnutí prvek podpory. Tento prvek podpory lze vypočítat jako rozdíl mezi účtovanou úrokovou sazbou a tržní úrokovou sazbou po přičtení příplatku za riziko, který měl být správně účtován.
(43)
Podle sdělení Komise o metodě stanovení referenčních a diskontních sazeb (8) ve znění sdělení Komise o technickém přizpůsobení metody stanovení referenčních a diskontních sazeb (9), platného pro dané období, se základní referenční sazba pro Německo pohybuje mezi 5,23 % a 6,33 %. Podle tohoto sdělení je stanovena referenční sazba minimální sazbou, kterou je možné ve zvláštních rizikových situacích zvýšit (například u podniku v obtížích nebo v případě, že není poskytnuta záruka obvykle požadovaná bankami). V takových případech může příplatek činit až 400 bazických bodů nebo i více v případě, že by s poskytnutím příslušného úvěru nesouhlasila žádná soukromá banka.
(44)
Podle Německa se úrokové sazby účtované německými bankami za toto období u obdobných úvěrů pohybovaly mezi 5,25 % až 6,50 % (např. VR-Bank Südliche Winstrasse.) a 5,40 % až 6 % (Die Kreissparkasse Bad Dürkheim).
II.8 Doba trvání opatření
(45)
Jednorázové opatření.
II.9 Důvody pro zahájení formálního vyšetřovacího řízení
(46)
Komise zahájila formální vyšetřovací řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU vzhledem k podezření, že podřízení a prominutí pohledávek by mohlo představovat státní podporu ve smyslu článku 107 SFEU.
(47)
Komise zkoumala na základě informací dostupných v době původního zahájení formálního vyšetřovacího řízení zejména to, zda bylo podřízení a prominutí pohledávek provedeno na základě zkoušky soukromého věřitele.
(48)
Prostřednictvím zkoušky soukromého věřitele se posuzuje, zda by soukromý věřitel za stejných tržních podmínek jednal nebo zda jednal stejně jako veřejný věřitel. V předmětném případě měli soukromí věřitelé u společnosti GfW k 31. říjnu 2010 pohledávky ve výši 5,5 milionu EUR, ale žádný z nich se svých pohledávek nevzdal. Ze zprávy nezávislého auditora se skutečně jevilo, že pro fond WAK bylo podřízení a prominutí části pohledávek z ekonomického hlediska smysluplné, avšak nevyplývalo z ní, proč nebyl ochoten vzdát své pohledávky žádný ze zbývajících věřitelů.
(49)
Při zahájení formálního vyšetřovacího řízení dospěla Komise k závěru, že v době zahájení řízení nebylo možné vyloučit, že podřízení a zřeknutí se pohledávek ze strany fondu WAK (tj. úvěru poskytnutého společnosti GfW a budoucích úroků z tohoto úvěru), nebylo v souladu se zkouškou soukromého věřitele vzhledem k tomu, že se jevilo jako vyšší, než bylo nezbytně nutné, a nepřiměřeně zvýhodňovalo nejen GfW, ale i další věřitele (především vinařské podniky a obchodníky), jejichž pohledávky byly uhrazeny v plné výši.
(50)
Zahájení formálního vyšetřovacího řízení bylo pak rozšířeno tak, aby zahrnovalo i poskytnutí úvěru. Konkrétně byla vyjádřena pochybnost o tom, zda poskytnutí úvěru proběhlo za tržních podmínek (nebyl účtován příplatek za riziko) a s dostatečnými zárukami.
(51)
V rozšířeném formálním vyšetřovacím řízení byla opět vznesena pochybnost týkající se možné podpory poskytnuté vinařským podnikům a obchodníkům. Informace dostupné v dané době nasvědčovaly tomu, že cena zaplacená za mošt byla vyšší než příslušná cena tržní, že cílem transakce nebyla maximalizace zisku, ale podpora trhu s vínem a moštem, a že pozice vinařských podniků a obchodníků z hlediska zajištění v rámci kupní smlouvy byla výhodnější než za běžných okolností.
(52)
Pochybnosti týkající se ceny byly ještě zdůrazněny dokumenty poskytnutými Německem po počátečním zahájení řízení, z nichž vyplývalo kolísání cen za litr stolního vína (bez DPH) v roce 1999 v regionu Pfalz-Rheinhessen od minimální ceny 0,26 EUR (říjen/listopad) přes cenu 0,30 EUR (červen až září) a 0,35 EUR (duben) až po maximální výši 1,10 EUR (únor, červen, listopad/prosinec). Minimální tržní cena, stolního vína, které by mohlo být dosaženo v době poskytnutí úvěru, tedy činila 0,26 EUR za litr.
(53)
Průměrná pořizovací cena ve výši 0,38 EUR za litr se tedy jevila jako vyšší než nejnižší tržní cena, která se pohybovala kolem 0,26 EUR za litr.
III. STÍŽNOSTI A INFORMACE TŘETÍCH STRAN
(54)
Komise obdržela informace o tom, že výše uvedené prominutí pohledávek bylo financováno ze zdrojů fondu WAK. Bylo uvedeno, že spolková země Porýní-Falc jako orgán veřejné moci financující fond WAK prozkoumala případnou kapitálovou injekci v důsledku snížení kapitálové základny fondu WAK, ale nakonec vydala zamítavé rozhodnutí.
(55)
Komise obdržela stížnost týkající se státní podpory údajně poskytnuté na základě prominutí pohledávek ze strany fondu WAK. Stěžovatel uvedl, že společnost GfW soutěžila v prodeji vinných destilátů a prominutí pohledávek ve prospěch této společnosti způsobilo jejím konkurentům značné problémy s prodejem vlastních výrobků. Stěžovatel předložil několik novinových článků obsahujících informace o tom, že se fond WAK vzdal svých pohledávek ve prospěch společnosti GfW.
(56)
Tentýž stěžovatel také zaslal dopis, který obdržel od státního zastupitelství v Kaiserslauternu (centrální kancelář pro vyšetřování hospodářské trestné činnosti) jako odpověď na svůj dopis. Státní zastupitelství v Kaiserslauternu ve svém dopise shrnuje informace obdržené od stěžovatele v podobě novinových článků a prohlášení a informuje stěžovatele, že na základě těchto obdržených informací neshledává důvod zahájit trestní vyšetřování (strafrechtliches Ermittlungsverfahren einzuleiten).
IV. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(57)
Komise neobdržela v rámci formálního vyšetřovacího řízení žádné připomínky.
(58)
Další dopisy od stěžovatele, opakovaně zasílané po počátečním zahájení řízení, nepřinesly žádné nové skutečnosti nebo argumenty.
V. PŘIPOMÍNKY Z NĚMECKA
V.1 Prvky podpor v době poskytnutí úvěru
(59)
Německo poskytlo všestranné informace o podmínkách úvěru poskytnutého fondem WAK společnosti GfW, které byla zahrnuty do popisu opatření v oddílu II:
(60)
Ve svých připomínkách Německo připouští, že úrok účtovaný z úvěru společnosti GfW fondem WAK byl nižší než tržní sazba. Německo uznává, že rozdíl mezi tržní sazbou a účtovanou úrokovou sazbou představuje pro společnost GfW podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(61)
Německo rovněž předkládá důkaz, že společnost GfW byla zrušena a rozpuštěna ke dni 1. června 2005. Všechny zbývající zásoby z ostatních oblastí podnikání byly prodány. Veškerý výtěžek byl použit na vyplacení fondu WAK. S kupujícím (soukromá osoba) bylo dohodnuto, že hodnota veškerých zbývajících zásob podle inventurního soupisu ke dni 31. prosince 2004 bude převedena na fond WAK na konci roku 2005. Tato hodnota by se rovnala původní kupní ceně ve výši 79 579,79 EUR. V roce 2006 byla společnost GfW vymazána z obchodního rejstříku a neexistuje právní nástupce ani právnická osoba, od nichž by bylo možno podporu získat zpět. V souladu s ustálenou judikaturou (10) není proto zpětné získání podle Německa možné.
(62)
Německo ujišťuje, že poskytnutí jednoduché, rozšířené či prodloužené výhrady vlastnictví pro vinařské podniky a obchodníky s vínem v souvislosti s prodejem hroznového moštu bylo v souladu s běžnou obchodní praxí. Německo zároveň ujišťuje, že přijetí zajištěných aktiv jako záruky, a to i přes výhradu vlastnictví, jak to udělal fond WAK s úvěrem pro společnost GfW, rovněž odpovídá běžné obchodní praxi.
(63)
Německo kromě toho uvádí, že nákup hroznového moštu na podzim v roce 1999 společností GfW se uskutečnil za tržní cenu, protože 60 % zakoupeného hroznového moštu byl kvalitní mošt (minimálně 60 stupňů Oechsle), nikoli hroznový mošt určený pro výrobu běžného stolního vína, jak se předpokládalo na začátku procesu. Podle Německa jsou požadavky na kvalitu u produkce šumivého vína vyšší než požadavky na stolní víno (minimálně 60 resp. 44 stupňů Oechsle). Zbývajících 40 % hroznového moštu byl mošt určený k výrobě běžného stolního vína a byl zakoupen za účelem využití výhodných podmínek preventivní destilace.
(64)
Ve svých připomínkách Německo zdůrazňuje, že marketingová koncepce společnosti GfW pro 60 % zásob zahrnovala nákup velkého množství vysoce kvalitního hroznového moštu a následné zpracování do homogenních dávek šarží surového vína určeného pro výrobu sektu (Sektgrundwein) v souladu s požadavky na homogenitu a kvalitu vinic. Surové víno pro výrobu šumivého vína vyžaduje nízkou hladinu SO2 a vysokou hladinu ovocných kyselin. Toho je možno dosáhnout pouze tehdy, pokud byl hroznový mošt zakoupen v podzimním prodejním období a pokud společnost GfW sama zpracuje mošt na surové víno.
(65)
Podle informací, které poskytlo Německo o trhu se surovým vínem určeným pro výrobu šumivého vína, základní cena jednoho litru hroznového moštu s 60 stupňů Oechsle činila 0,312 EUR na litr. Za každý další stupeň Oechsle (maximálně do 80 stupňů Oechsle) bylo zaplaceno 0,005 EUR za litr. Vinaři a obchodníci s vínem byli podle této zásady placeni za vysokou kvalitu moštu, přičemž 60 % moštu byl nákup.
(66)
V této souvislosti Německo poukazuje na relevantní trh. Podle jeho názoru tržní cena za běžné stolní víno nemůže být měřítkem pro těchto 60 % zásob, protože relevantním trhem pro společnost GfW není trh s běžným stolním vínem, nýbrž trh se surovým vínem vyšší kvality, které bude použito pro výrobu šumivého vína. Německo se zároveň zmiňuje o teorii nahrazení poptávky, která zdůrazňuje, že se dvěma výrobky se neobchoduje na stejném trhu, pokud je nelze vzájemně nahradit, ani když se cena jednoho mění. V daném případě specifické požadavky na hroznový mošt a surové víno určené pro výrobu šumivého vína neumožňují nahrazení hroznovým moštem pro výrobu běžného stolního vína nebo stolním vínem, i kdyby cena stolního vína výrazně poklesla. Snížení ceny stolního vína proto nebude mít vliv na cenu hroznového moštu pro výrobu šumivého vína, protože se nemohou vzájemně nahradit.
(67)
Podle statistiky dovozu Německé vinařské asociace (Deutsche Weinbauverband) v období 1998-2001 tržní cena dovezeného bílého vína, které je vzhledem ke své vysoké kvalitě vhodné pro výrobu šumivého vína, činila 0,38 EUR za litr, což je výrazně více než uváděných 0,26 EUR za litr stolního vína. Ve svých připomínkách Německo konstatuje, že existují dva rozdílné trhy, jeden pro běžné stolní víno a hroznový mošt pro výrobu stolního vína a druhý pro surové víno vysoké kvality a hroznový mošt, určené pro výrobu vysoce jakostního vína.
(68)
Podle Německa je proto třeba konstatovat, že relevantní trh vína, které se neposílá k destilaci, je trhem surového vína vysoké kvality určeného pro výrobu šumivého vína, u něho lze dosáhnout mnohem vyšších cen (0,38 EUR za litr), než je tržní cena běžného stolního vína (0,26 EUR za litr). Německo proto soudí, že cena, kterou platila společnost GfW za hroznový mošt, odpovídala tržní ceně na relevantním trhu a zahrnovala obvyklé rozpětí zisku.
(69)
Společnost GfW měla navíc v plánu zapojit se do programů skladování a destilace vín v rámci Unie (GfW tyto služby nabízela pěstitelům vína již dříve). V rámci programu skladování se platilo 0,06 EUR za litr za 20 % zásob, které měly být později prodány jako surové víno pro výrobu šumivého vína. V rámci programu destilace bylo placeno 0,50 EUR - 0,55 EUR za litr za 40 % zásob posílaných k destilaci.
(70)
Podle názoru Německa bylo možné mít z těchto činností zisk, když fond WAK poskytl společnosti GfW úvěr. Na jedné straně v prosinci 1999 hodlala společnost GfW využít 40 % nakoupeného hroznového moštu pro preventivní destilaci za podstatně vyšší cenu za destilaci, než byla cena nákupní (0,50 EUR-0,55 EUR za litr). Na druhé straně bylo předpovídáno, že výrobci šumivých vín zaplatí poměrně dobré ceny (mezi 0,36 EUR a 0,41 EUR za litr) za velká množství jednotné zaručené kvality surového vína. Německo soudí, že společnost GfW mohla dosahovat průměrného výnosu z prodeje ve výši 0,44 až 0,46 EUR za litr, což hodně převyšuje průměrnou cenu 0,38 EUR za litr, která se platí vinařským podnikům a obchodníkům s vínem.
(71)
Při plánování se vycházelo z následujících odhadů tržních cen:
Objem
Cena/litr (EUR)
Destilace
40 %
0,50-0,55
Dotace EU na skladování vína/moštu (1 rok): 0,06 EUR/l a následný prodej jako surové víno pro výrobu šumivých vín
20 %
0,435
Prodej jako surové víno pro výrobu šumivých vín
40 %
0,375
(72)
Na základě těchto předpokladů se očekávala průměrná prodejní cena ve výši 0, 44 až 0,46 EUR/l.
(73)
Výše uvedené prodejní předpovědi vedou k následujícím odhadům zisku:
Cena/litr (EUR)
Nákupní cena a zpracování
0,37-0,38
Příjem z prodeje vína jako surového vína pro výrobu šumivých vín, dotace na destilaci a skladování
0,44-0,46
Předpokládaný zisk
0,06-0,09
(74)
Na základě celkového objemu zhruba 44 milionu litrů se očekával celkový zisk zhruba mezi 2,64 miliony EUR a 3,96 miliony EUR.
(75)
Německo odkazuje také na tržní cenu za stolní víno, kterou uvádí Evropská komise v rozhodnutí o zahájení řízení (0,26 EUR za litr), což je nejnižší uváděná cena za stolní vína v listopadu 1999. V úplné cenové nabídce za listopad 1999 je tržní cena za stolní víno v rozsahu od 0,26 EUR a 0,56 EUR za litr. Navíc toto plné cenové rozpětí se drželo po celý rok 1999. Pro rok 2000 se rozpětí ceny pohybovalo od 0,20 EUR do 0,41 EUR za litr. Německo rovněž zdůrazňuje, že 60 % hroznového moštu zakoupeného společností GfW mělo v průměru 81 stupňů Oechsle, tedy mnohem více než požadovaných 44 pro stolní víno, což se samozřejmě odrazilo na ceně, kterou společnost GfW za hroznový mošt zaplatila.
V.2 Prvek podpory v době podřízení pohledávek a zřeknutí se pohledávek
(76)
Podle Německa bylo zjištěno, že společnost GfW čelila platební neschopnosti po vypracování předběžné účetní závěrky v listopadu 2000. Schodek společnosti GfW dosahoval tehdy přibližně 6 milionů EUR, což se potvrdilo po vypracování roční účetní závěrky pro rok 2000. Příčinou schodku bylo, že hodnota zásob stále ještě ve vlastnictví společnosti GfW se snížila po výrazném propadu tržních cen, což znamenalo, že GfW by mohla prodat své zásoby za nižší cenu, než byl počáteční odhad.
(77)
Podle informací, které Německo poskytlo ke dni 31. října 2000, fond WAK stále měl vůči společnosti GfW pohledávky ve výši přibližně 10 milionů EUR. Jako záruku měl fond WAK ve stejném okamžiku zajištěná aktiva společnosti GfW v hodnotě 5,7 milionu EUR. Tento majetek byl předmětem výhrady vlastnictví (jednoduché, rozšířené nebo prodloužené) ve prospěch vinařských podniků a obchodníků s vínem, což by jim podle Německa v případě platební neschopnosti dávalo přednost. Podle Německa by tak společnost GfW v případě platební neschopnosti musela uhradit platbu vinařům a obchodníkům ve výši přibližně 3,5 milionu EUR, než by mohla provádět platby jakýmkoli dalším věřitelům.
(78)
V zájmu včasného odstranění schodku a zabránění úpadkovému řízení v souladu s § 64 zákona GmbHG a.F. i. V. m. § 19 InsO, bylo potřeba přijmout okamžité opatření.
(79)
Německo upozorňuje, že jako hlavní věřitel se slabší pozicí z hlediska zajištění měl fond WAK značný zájem na tom, aby se vyhnul hrozící platební neschopnosti. Snažil se proto přesvědčit vinaře a obchodníky, aby se vzdali části svých pohledávek a také aby se dne 4. prosince 2000 dohodli se společností GfW na tomto:
-
podřízení pohledávek ve výši schodku, poté co vinaři a obchodníci souhlasili s tím, že se vzdají 90 % svých zbývajících pohledávek,
-
zřeknutí se, ale pouze v případě nutnosti, té části pohledávky, s jejímž podřízením souhlasili.
(80)
I přes úspěšný začátek vyjednávání s většinou vinařů a obchodníků, kteří souhlasili, že se vzdají svých pohledávek, společnost GfW nakonec neuspěla vzhledem ke společnému postupu některých vinařských podniků a obchodníků a jejich právníků. Ti nebyli ochotni vzdát se svých pohledávek, protože jejich přednostní pozice z hlediska zajištění v důsledku jejich rozšířené nebo prodloužené výhrady vlastnictví a podaným žalobám. Těmito žalobami se zabýval soud, který navrhl dohody o narovnání. Podle těchto dohod o narovnání by společnost GfW měla zaplatit 70 % ze zbývajících pohledávek a 30 % by se měla vzdát. Soud rovněž rozhodl, že společnost GfW bude muset uhradit 80 % soudních poplatků. Obdobné dohody o narovnání navrhly i jiné soudy. S vědomím toho už nemohla společnost GfW očekávat, že vinaři a obchodníci budou souhlasit s prominutím 90 % svých zbývajících pohledávek. Kromě toho někteří vinaři a obchodníci nyní prohlásili, že ze zbývajících 20 % budou požadovat vyplatit plných 100 %. Skutečnost, že 1 700 z 2 700 vinařů a obchodníků již dříve dalo najevo, že by byli ochotni zříci se části svých pohledávek, již ztratila smysl, neboť § 305a německého zákona o úpadku uvádí, že mimosoudní narovnání (außergerichtliche Einigung), které má zabránit úpadkovému řízení, selhává, když se byť jen jeden jediný věřitel rozhodne přistoupit k vymáhání, poté co byla zahájena jednání o dosažení mimosoudního narovnání.
(81)
Dne 21. února 2001 se proto fond WAK dohodl se společností GfW, že uhradí schodek z roku 2000, a to prominutím částky 5 005 441,60 EUR ze svých pohledávek, že na zbývající dluh nebude v období 1. ledna 2001-31. prosince 2001 účtován žádný úrok a že pohledávky vinařů a obchodníků budou vyrovnány v plné výši. Byla zaručena bezpečnost nepodřízených pohledávek. Schodek společnosti GfW byl odstraněn, úpadkovému řízení se podařilo zabránit a společnost GfW mohla pokračovat v obchodní činnosti.
(82)
Německo tvrdí, že podřízení i prominutí pohledávek je v souladu se zkouškou soukromého věřitele. Na podporu tohoto tvrzení odkazuje Německo na příslušnou judikaturu.
(83)
Je možné požadovat prominutí části pohledávky, aby se zvýšila částka, která se skutečně vrátí (11). Soukromý věřitel by jednal tak, aby co nejvíce snížil své ztráty. V případě, že pohledávka nebyla dostatečně zajištěna, dohoda o odložení splátek by zvýšila naději na splacení bez ztrát, neboť dlužník by měl možnost krizi zvládnout a zlepšit svou situaci (12). V rozhodnutí Soudu prvního stupně ve věci HAMSA soud odmítá předchozí praxi Komise, kdy je požadován stejný podíl prominutých pohledávek u soukromých a veřejných věřitelů ve vztahu k jejich podílu na dluhu. Namísto toho soud stanovil, že je možné použít „zkoušku soukromého věřitele“, pokud je poměr prominutých pohledávek mezi jednotlivými věřiteli nevyvážený. Soud prvního stupně zdůrazňuje, že rozhodné je postavení věřitele jako držitele zajištěných, přednostních nebo běžných pohledávek, tj. pořadí cenných papírů jednotlivých věřitelů. Soud prvního stupně konstatoval, že veřejný věřitel se chová stejně jako soukromý věřitel, když se po rozsáhlém a racionálním zvažování, kolik by toho mohl získat zpátky, jaké je riziko v případě likvidace a jaké jsou možnosti ozdravení podniku, rozhodne vzdát se určité části svých pohledávek (13). A konečně Německo odkazuje na rozhodnutí Komise ve věci společnosti Huta Cynku, v němž Komise stanovila, že neexistuje žádné zvýhodnění, a tedy žádná státní podpora, pokud restrukturalizace zajistí lepší výtěžek než likvidace (14).
(84)
Na základě těchto důvodů Německo tvrdí, že vezmeme-li v úvahu postavení fondu WAK jako hlavního věřitele a jeho slabší pozici z hlediska zajištění ve srovnání s vinařskými podniky a obchodníky, bylo podřízení i zřeknutí se pohledávky v souladu se zkouškou soukromého věřitele a netvoří státní podporu. V úpadkovém řízení by fond WAK tratil přinejmenším stejně a s největší pravděpodobností významně větší část své zbývající pohledávky.
(85)
Pouze díky tomu, že se podařilo odvrátit platební neschopnost společnosti GfW a vyrovnat zbývající pohledávky vinařů a obchodníků, získal fond WAK plná zástavní práva ke zbývajícím zásobám a mohl zajistit vyšší úhradu zbývajících pohledávek, než by tomu bylo v případě platební neschopnosti.
(86)
Z pohledu ex ante byl podle Německa postup fondu WAK správný, zejména vzhledem k tomu, že se mu podařilo zajistit vyšší úhradu převedením své slabší pozice z hlediska zajištění do primárního zástavního práva a zabránil hrozící platební neschopnosti společnosti GfW. Podle Německa by si každá soukromá banka počínala v téže situaci stejně.
(87)
Jak uvedly německé orgány, na základě posouzení účetnictví společnosti GfW z pohledu ex ante by podle odhadu další fungování společnosti GfW umožnilo fondu WAK realizovat platby ve výši 5 112 918,81 milionu EUR. Na druhou stranu, pokud by společnost GfW vstoupila do úpadkového řízení, fond WAK by mohl realizovat platbu maximálně ve výši 2,4 milionu EUR. Rozdíl tedy činí minimálně 2,7 milionu EUR.
(88)
To potvrzuje zpráva ze dne 3. února 2003 vypracovaná nezávislým auditorem (15) na objednávku WAK a předložená německými orgány. Zpráva dochází k závěru, že pro fond WAK mělo z ekonomického hlediska smysl podřídit své pohledávky, vzdát se části svých pohledávek na výše uvedenou částku a budoucích úrokových plateb. Tento závěr zdůvodnilo Německo následovně:
-
Pokud by fond WAK nepodřídil své pohledávky a nevzdal se svých pohledávek a úrokových plateb, společnost GfW by musela vyhlásit úpadek a byla by zlikvidována. Pohledávky fondu WAK by musely být plněny z prodeje majetku společnosti GfW.
-
Pokud by společnost byla zlikvidována, hodnota majetku společnosti GfW by klesla. Reálné výnosy z prodeje majetku by představovaly jen asi 50 % až 70 % účetní hodnoty. Proto by se výtěžek s přihlédnutím k zástavním právům pohyboval v rozmezí od 1,84 milionu EUR do 2,4 milionu EUR.
-
Úpadkové řízení je nákladné.
-
Německý konkurzní zákon („InsO“) stanoví právo na oddělení výrobků s výhradou vlastnictví; ale rozhoduje o tom na základě svého uvážení správce konkurzní podstaty, který volí mezi plněním smlouvy a rozdělením aktiv (ustanovení § 103 konkurzního řádu). Oddělení aktiv je možné pouze tehdy, pokud správce konkurzní podstaty odmítne plnit smlouvu, a v tom případě může věřitel od smlouvy odstoupit a požadovat oddělení aktiv a má právo na náhradu škody za neplnění smlouvy. Zálohy mohou být vyrovnány. Na oplátku může společnost GfW požadovat vrácení již provedených plateb, které tak mohou kompenzovat náhradu škody za neplnění smlouvy.
-
Naproti tomu poté, co fond WAK podřídil část svých pohledávek, bylo právně možné, aby se společnost GfW vyhnula úpadkovému řízení a po zřeknutí se části svých pohledávek a úrokových plateb měl fond WAK nesplacené pohledávky v hodnotě 5,15 milionu EUR, jejichž navrácení by mohl očekávat vzhledem k tomu, že společnost GfW mohla nadále pokračovat v obchodní činnosti.
-
Také se uvádí, že pokud by bylo zahájeno úpadkové řízení, splácení úvěru ve výši 1 440 476,92 EUR ze strany společnosti GfW fondu WAK v období od 1. listopadu do 31. prosince roku 2000 by mohlo být společností GfW na základě konkurzních pravidel napadeno. To by vedlo k tomu, že fond WAK by měl povinnost tyto prostředky vrátit.
(89)
Německo zdůrazňuje, že hodnocení ex post ukazuje, že rozhodnutí podřídit a prominout pohledávky bylo z ekonomického pohledu rozumnější, neboť platby získané vzhledem k zabránění úpadku společnosti GfW dosáhly hodnoty 4 670 517,65 EUR, což předčilo maximální částku ve výši 2,4 milionu EUR, které by mohly být zajištěny v rámci úpadkového řízení.
(90)
Německo závěrem konstatuje, že podřízení a prominutí pohledávek bylo v souladu se zkouškou soukromého věřitele, v době podřízení a prominutí pohledávek ze strany WAK nedostávali vinaři a obchodníci s vínem žádnou podporu.
VI. POSOUZENÍ PODPORY
VI.1 Organizace společného trhu
(91)
Až do vstupu v platnost nařízení Rady (ES) č. 479/2008 ze dne 29. dubna 2008 o společné organizaci trhu s vínem (16) se na pěstování a zpracování vína vztahovalo nařízení (ES) č. 1493/1999. Článek 71 nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 uvádí, že na výrobu produktů a obchodování s těmito produkty se vztahují články 87, 88 a 89 Smlouvy (nyní články 107, 108 a 109 Smlouvy o fungování Evropské unie). Do 31. července 2000 se na pěstování a zpracování vína vztahovalo nařízení (EHS) č. 822/87. Článek 76 nařízení (EHS) č. 822/87 uvádí, že na výrobu produktů uvedených v článku 1 nařízení a na obchodování s těmito produkty se vztahují články 92, 93 a 94 Smlouvy (nyní články 107, 108 a 109 SFEU). Daná opatření musí být proto prozkoumána z hlediska pravidel pro poskytování státní podpory.
VI.2 Existence státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU
(92)
V souladu s čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU je zakázáno, aby členský stát poskytoval jakoukoli podporu v jakékoli formě nebo ze státních prostředků, která narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž zvýhodněním některých podniků nebo výroby určitých druhů zboží, pokud to má vliv na obchod mezi členskými státy.
(93)
Fond WAK je veřejnoprávní korporací financovanou zčásti z prostředků spolkové země Porýní-Falc a zčásti z parafiskálních poplatků. Opatření je tudíž financováno ze státních prostředků.
(94)
Zdá se, že podpora určitému podniku ovlivňuje obchod mezi členskými státy, pokud daný podniky působí na trhu otevřeném obchodu uvenitř Unie (17). Uvnitř Unie funguje významný obchod se zemědělskými výrobky. Proto tato podpora může ovlivnit obchod mezi jednotlivými členskými státy (18).
(95)
Soud rozhodl, že k tomu, aby bylo možno určit, zda státní opatření představuje podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o EU, je také třeba zjistit, zda podnik-příjemce nezískává ekonomickou výhodu, kterou by za obvyklých tržních podmínek nezískal (19), nebo zda opatření neumožnilo podniku vyhnout se povinnosti nést náklady, které by normálně musel hradit z vlastních finančních zdrojů (20). To by nepochybně dostatečně naznačovalo možné narušení hospodářské soutěže (21).
VI.2.1 Existence podpory společnosti Gesellschaft für Weinabsatz (GfW)
VI.2.1.a) Poskytnutí úvěru ze strany fondu WAK
(96)
Úvěr od fondu WAK ve výši 15 302 696,25 EUR byl poskytnut na podzim v roce 1999. Společnosti GfW byla účtována úroková sazba v rozmezí 3,28 % až 5,25 % po dobu trvání úvěru. Nebyla účtována žádná riziková přirážka. Referenční sazba pro Německo se v tomto období pohybovala mezi 5,23 % a 6,33 %.
(97)
Německo souhlasí s názorem Komise, že poskytnutí úvěru nebylo provedeno v souladu s tržními podmínkami. Pokud by úvěr byl poskytnut za tržních podmínek, byla by účtována vyšší základní sazba a byla by přičtena riziková přirážka, s přihlédnutím k omezenému zajištění, které nabídla záruka za úvěr.
(98)
Lze konstatovat, že úvěr poskytnutý společnosti GfW obsahoval prvek státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU, neboť společnost GfW získala ekonomickou výhodu, kterou by za obvyklých tržních podmínek nezískala. Prvek podpory je vypočítán jako rozdíl mezi účtovaným úrokem a referenční sazbou s přiměřenou rizikovou přirážkou.
(99)
Možný převod podpory na právní nástupce
(100)
Podle Německa byla společnost GfW zrušena a rozpuštěna ke dni 1. června 2005. Všechny zbývající zásoby z ostatních oblastí podnikání byly prodány. Veškerý výtěžek byl použit na vyplacení fondu WAK. S kupujícím (soukromá osoba) bylo dohodnuto, že hodnota veškerých zbývajících zásob podle inventurního soupisu ke dni 31. prosince 2004 bude převedena na fond WAK na konci roku 2005. Tato hodnota by se rovnala původní kupní ceně ve výši 79 579,79 EUR. V roce 2006 byla společnost GfW vymazána z obchodního rejstříku a neexistuje právní nástupce ani právnická osoba, od nichž by bylo možno podporu získat zpět. V souladu s ustálenou judikaturou (22) není proto zpětné získání podle Německa možné.
(101)
Vzhledem k tomu, že zbývající aktiva fondu GfW byla prodána, osoba, která je zakoupila, by případně mohla mít prospěch z podpory poskytnuté GfW. Avšak vzhledem k tomu, že dotyčná osoba zaplatila původní cenu a v minulých letech se trh propadl, je zřejmé, že kupující zaplatil přinejmenším tržní cenu. Komise proto dospěla k závěru, že na kupujícího nepřešla žádná podpora ze zbývajících zásob společnosti GfW. Společnost GfW zároveň zanikla, a neexistuje tudíž žádná podpora, kterou by bylo možno získat zpět.
VI.2.1.b) Podřízení a prominutí pohledávek ze strany fondu WAK
(102)
Podřízení pohledávek a vzdání se pohledávek a úrokových plateb financoval fond WAK z vlastních prostředků a z odpovídajícího úvěru, který si vzal, a má se tedy za to, že se jedná o financování ze státních prostředků.
(103)
Abychom určili, zda podřízení a zrušení pohledávek představuje státní podporu ve prospěch společnosti GfW ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU, je třeba zjistit, zda GfW nezískává ekonomickou výhodu, kterou by za obvyklých tržních podmínek nemohla získat nebo zda dané opatření neumožnilo společnosti GfW vyhnout se povinnosti nést náklady, které by normálně musela hradit z vlastních finančních zdrojů. Toto zkoumání je nutno provést na základě tzv. zkoušky soukromého věřitele. Prostřednictvím zkoušky soukromého věřitele se posuzuje, zda by soukromý věřitel za stejných tržních podmínek jednal nebo zda jednal stejně jako veřejný věřitel.
(104)
Podle ustálené judikatury je možno požadovat prominutí části pohledávek, aby se zvýšila částka, která se skutečně vrátí. Soukromý věřitel by jednal tak, aby minimalizoval své ztráty (23). V případě, že pohledávka nebyla dostatečně zajištěna, dohoda o odložení splátek by zvýšila naději na splacení bez ztrát, neboť dlužník by měl možnost krizi zvládnout a zlepšit svou situaci (24).
(105)
V rozhodnutí Soudu prvního stupně ve věci HAMSA (25) soud odmítá předchozí praxi Komise, kdy je požadován stejný podíl prominutých pohledávek u soukromých a veřejných věřitelů ve vztahu k jejich podílu na dluhu. Namísto toho soud stanovil, že je možné použít „zkoušku soukromého věřitele“, pokud je poměr prominutých pohledávek mezi jednotlivými věřiteli nevyvážený. Paragraf 168 a 169 rozsudku zní:
„(168)
Pokud podnik, který čelí výraznému zhoršení své finanční situace, navrhne svým věřitelům dohodu nebo řadu dohod o restrukturalizaci dluhu s cílem vyřešit situaci a vyhnout se likvidaci, každý věřitel se musí rozhodnout s ohledem jednak na částku, která je mu v rámci navrhované dohody nabízena, a jednak na částku, kterou by podle svého očekávání mohl získat po případné likvidaci podniku. Jeho volbu ovlivňuje řada faktorů, např. jeho postavení věřitele jako držitele zajištěné, přednostní nebo běžné pohledávky, povaha a rozsah možných záruk, které drží, jak hodnotí možnosti ozdravení podniku a rovněž prospěch, který by mohl získat v případě likvidace. Pokud by se například ukázalo, že v případě likvidace podniku by realizační hodnota jeho aktiv stačila pouze na pokrytí hypotéky a přednostních pohledávek, běžné pohledávky by neměly žádný význam. V takovém scénáři by zrušení velké části jeho pohledávky skutečně nebylo obětí.
(169)
Z toho vyplývá, že pokud neznáme faktory, které určují příslušnou cenu možností nabízených věřitelům, pouhá skutečnost, že existuje zjevný nepoměr mezi částkami, které odepsali jednotliví věřitelé, není sama o sobě směrodatná, pokud jde o důvody, které je vedly k tomu, aby přistoupili na navrhované prominutí dluhu.“
(106)
Ve věci HAMSA (26) Soud prvního stupně navíc konstatoval, že veřejný věřitel se chová stejně jako soukromý věřitel, když se po rozsáhlém a racionálním zvažování, kolik by mohl získat zpátky, jaké je riziko v případě likvidace a jaké jsou možnosti ozdravení podniku, rozhodne vzdát se určité části svých pohledávek. A konečně ve věci společnosti Huta Cynku (27) Komise rozhodla, že neexistuje žádná výhoda, a tedy žádná státní podpora, pokud restrukturalizace poskytne vyšší výtěžek než likvidace.
(107)
Při posuzování, zda by soukromý věřitel jednal nebo zda jednal stejně jako fond WAK, je nutno, s odkazem na výše uvedenou judikaturu, přezkoumat možnosti, jaké měl fond WAK na výběr, když se ukázalo, že společnost GfW čelí platební neschopnosti, a jaké hospodářské důsledky by jednotlivé možnosti znamenaly. Jako druhý krok je třeba stejným způsobem se zaměřit na vinařské podniky a obchodníky s vínem a poté vyhodnotit, zda situaci, v níž se ocitl fond WAK, lze srovnávat s postupem vinařů a obchodníků a z tohoto pohledu ji hodnotit.
(108)
Po oznámení, že společnost GfW čelí platební neschopnosti, měl fond WAK dvě možnosti. Buď mohl umožnit zahájení úpadkového řízení, nebo se tomu snažit zabránit a uzavřít se společností GfW dohodu, která by společnosti umožnila dál pokračovat v činnosti. Na základě informací předložených Německem a podepřených zprávou ze dne 3. února 2003 vypracovanou nezávislým auditorem (viz 88. bod odůvodnění) jsou hospodářské důsledky těchto dvou rozhodnutí podle Německa tyto: Ex ante, v případě úpadkového řízení by fond WAK mohl očekávat navrácení nanejvýš asi 2,4 milionu EUR ze svých pohledávek. V případě, že fond WAK uzavřel se společností GfW dohodu, že se vzdává části svých pohledávek, a tím umožňuje společnosti GfW i nadále obchodovat, mohl by fond WAK ex ante očekávat, že se mu z jeho pohledávek vrátí přibližně 5,1 milionu EUR. Rozdíl činí 2,7 milionu EUR ve prospěch řešení, kdy společnost GfW dostane možnost vyhnout se úpadkovému řízení. To, zda vinaři a obchodníci s vínem byli ochotni udělat totéž, mělo jen menší vliv na výpočty návratnosti, ale výsledek srovnání těchto dvou variant to nezměnilo.
(109)
Návratnost v případě úpadku odhadovaná ve zprávě na 2,4 milionu EUR vychází z předpokladu německé strany, že pohledávky vinařů a obchodníků s vínem ve výši 4,4 milionu EUR by měly být vypořádány dříve než pohledávky fondu WAK. Nicméně podle Evropské komise německý zákon o úpadku uvádí, že přednostně před dluhy fondu WAK by měly být vypláceny dluhy pouze vinařským podnikům a obchodníkům s prodlouženou výhradou vlastnictví. Pro ostatní dluhy i dluh fondu WAK by měly platit rovné podmínky. Vlastní výpočty Evropské komise však ukazují, že i v případě, kdy veškeré pohledávky fondu WAK a vinařů a obchodníků by měly mít rovné podmínky, fond WAK by v případě úpadku mohl očekávat vrácení maximálně 4,7 milionu EUR (vychází se z maximální celkové zpětné úhrady ve výši 6,8 milionu EUR a z toho, že WAK a vinařské podniky obdržely platbu v poměru svých dlužných pohledávek - 10 milionů EUR fond WAK a 4,4 milionu EUR vinařské podniky a obchodníci s vínem). Závěrem lze proto říci, že ex ante by příznivější variantou pro fond WAK bylo zabránit platební neschopnosti společnosti GfW.
(110)
Vinaři a obchodníci s vínem na druhou stranu stáli před velice odlišnými počty. Za prvé za dodané zboží již obdrželi 80 % platby. Za druhé podle nabídky společnosti GfW by obdrželi pouze 10 % z 20 %, které jim stále dluží. Ve skutečnosti to znamenalo, že dostanou pouze další 2 % dohodnuté kupní ceny, pokud by podepsali dohodu. To je bezesporu méně, než co by mohli očekávat v úpadkovém řízení bez ohledu na své zajištění (jednoduchá, rozšířená nebo prodloužená výhrada vlastnictví). V průměru by mohli očekávat, že ze svých zbývajících pohledávek získají 48 % (2,1 milionu z celkové částky 4,4 milionu). Není proto žádným překvapením, že někteří vinaři a obchodníci nabídku společnosti GfW odmítli. Za třetí muselo být jasné, že bude v zájmu fondu WAK vzdát se části svých pohledávek a vyhnout se platební neschopnosti, i kdyby vinaři a obchodníci totéž neudělali, což by naopak vinařům a obchodníkům umožnilo získat zpět větší podíl svých zbývajících pohledávek než nabízených 10 %. Za čtvrté někteří z nich již dali společnost GfW k soudu a soud rozhodl v jejich prospěch a uložil společnosti GfW uhradit 80 % zbývajících pohledávek.
(111)
Je možné konstatovat, že i když vinaři a obchodníci s vínem a fond WAK byli všichni věřiteli společnosti GfW, možnosti volby a výsledky této volby byly u fondu WAK a vinařů a obchodníků natolik rozdílné, že je nelze srovnávat. To, že se vinařské podniky a obchodníci s vínem rozhodli nevzdat se svých pohledávek, by nemělo negativně ovlivnit zjišťování, zda fond WAK jednal v souladu se zkouškou soukromého věřitele.
(112)
Komise po zvážení různých možností, které fond WAK měl, dochází k závěru, že částečné podřízení a prominutí pohledávek ze dne 4. prosince 2000 a 21. února 2001 v celkové výši 5 005 441,60 EUR a zrušení úrokových plateb počínaje 31. prosincem 2000 bylo pro WAK tou nejlepší volbou, a je proto v souladu se zkouškou soukromého věřitele. Podřízení a prominutí pohledávek umožňuje odklad dluhu, což je pro věřitele ve srovnání s bankrotem výhodnější. V souladu s ustálenou judikaturou (28) veřejný věřitel porovná prospěch spojený se získáním nabízené částky v rámci plánu restrukturalizace a částku, kterou by mohl získat cestou případné likvidace podniku. Společnost GfW tudíž nezískala žádnou výhodu, kterou by nezískala za obvyklých tržních podmínek, společnosti GfW nebyla tedy poskytnuta žádná státní podpora v důsledku rozhodnutí fondu WAK podřídit a prominout část svých pohledávek.
(113)
Při zahájení řízení byla vyjádřena pochybnost, zda fond WAK udržel podřízené a prominuté pohledávky na nezbytném minimu. Podle připomínek Německa se však WAK vzdal části svých pohledávek potřebných pro pokrytí schodku společnosti GfW za rok 2000, což bylo podle německého zákona o úpadku nezbytné (viz 25. bod odůvodnění), aby se zabránilo úpadkovému řízení a aby společnost GfW mohla dál obchodovat. V první smlouvě (podepsané dne 4. prosince 2000) mezi společností GfW a fondem WAK, která měla zabránit platební neschopnosti společnosti GfW, se fond WAK dohodl se společností GfW na podřízení pohledávek ve stejné výši, jako je schodek, poté co vinaři a obchodníci s vínem souhlasili, že se vzdají 90 % svých zbývajících pohledávek a v případě potřeby se vzdají části pohledávky, s jejímž podřízením souhlasili (viz 79. a 80. bod odůvodnění). Rozsáhlejší prominutí pohledávek, než se původně předpokládalo, bylo dáno rozhodnutím vinařů a obchodníků s vínem nevzdat se žádné ze svých pohledávek z důvodů uvedených ve 110. bodě odůvodnění výše, a to i přes úsilí fondu WAK a společnosti GfW přesvědčit vinaře a obchodníky, aby přispěli svým dílem a pomohli zabránit úpadku společnosti GfW (viz 79. a 80. bod odůvodnění německých připomínek). Jak bylo uvedeno v 108. bodě odůvodnění, rozhodnutí vinařů a obchodníků nevzdat se svých zbývajících pohledávek mělo na ekonomické hodnocení fondu WAK pouze omezený dopad a nezměnilo výsledek tohoto hodnocení, tj. z ekonomického pohledu bylo pro fond WAK prioritou zabránit úpadkovému řízení společnosti GfW.
(114)
Komise proto dochází k závěru, že částečné podřízení a prominutí pohledávek ze strany fondu WAK bylo tou nejlepší volbou, a je proto v souladu se zásadou soukromého věřitele, a nejedná se tedy o státní podporu pro společnost GfW ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU.
VI.2.2 Existující podpora pro vinaře a obchodníky
(115)
Při zahájení a následném rozšíření formálního vyšetřovacího řízení byly vzneseny otázky týkající se případné podpory pro vinaře a obchodníky s vínem. Za prvé, pozice z hlediska zajištění, které vinařským podnikům a obchodníkům s vínem poskytla v době nákupu společnost GfW, se zdála poměrně silná a objevily se pochybnosti, zda poskytnutá pozice z hlediska zajištění je skutečně v souladu s běžnou obchodní praxí. Za druhé, cena za nákup hroznového moštu byla podle odhadu vyšší než cena tržní. Za třetí, rozhodnutí vinařů a obchodníků s vínem nevzdat se žádné ze svých pohledávek, když společnost GfW čelila platební neschopnosti, bylo zpochybněno spolu s rozhodnutím fondu WAK podřídit část svých pohledávek a poté se jich vzdát, i když vinaři a obchodníci se rozhodli nevzdat se 90 % svých zbývajících pohledávek (20 % hodnoty zásob).
VI.2.2.a) V době nákupu hroznového moštu - poskytnuta pozice z hlediska zajištění
(116)
Ve svých připomínkách Německo ujistilo, že jednoduché, rozšířené nebo prodloužené výhrady vlastnictví udělené různým vinařským podnikům a obchodníkům s vínem v souvislosti s nákupem hroznového moštu jsou skutečně v souladu s běžnou obchodní praxí. To znamená, že i když vinařům a obchodníkům s vínem byla poskytnuta poměrně silná pozice z hlediska zajištění, zejména těm, kteří získali prodlouženou výhradu vlastnictví, bylo jejich postavení v souladu s běžnou obchodní praxí, a nebylo silnější, než kdyby uzavřely dohodu se soukromým kupujícím.
(117)
Komise odkazuje na doporučení (29) registrovaná Spolkovým svazem německých vinných sklepů a specializovaných obchodů v Trevíru, Spolkovým svazem německých prodejců vína v Mohuči a Německou vinařskou asociací v Bonnu (Der Bundesverband der Deutschen Weinkellereien und des Weinfachhandels e.V., Trier, der Bundesverband der Deutschen Weinkommissionäre e.V., Mainz und der Deutsche Weinbauverband e.V., Bonn) spolu s německým úřadem pro hospodářskou soutěž (Bundezkartellamt) v souladu s § 22 odst. 3 bodem 2 zákona proti omezování hospodářské soutěže (des Gesetzes gegen Wettbewerbsbeschränkungen) (30). První verze doporučení byla registrována v roce 1990 a aktuální verze v roce 2005. Z těchto doporučení jasně vyplývá, že v případech, kdy v okamžiku předání zboží není uhrazena plná kupní cena, prodávající by si měl ponechat plné vlastnické právo až do úplného zaplacení kupní ceny. Pozice z hlediska zajištění poskytnutá vinařským podnikům a obchodníkům s vínem poskytla v daném případě různý stupeň jistoty. Pouze ti s prodlouženou výhradou vlastnictví měli plnou jistotu platby. To znamená, že pozice vinařů a obchodníků s vínem z hlediska zajištění nebyla v průměru tak silná, jak je doporučováno ve výše uvedených doporučeních. Komise, proto s poukazem na tato doporučení a na aktuálně udělovanou pozici z hlediska zajištění, přijímá ujištění Německa, že poskytování pozice z hlediska zajištění je běžnou obchodní praxí, jako tomu bylo u vinařů a obchodníků v daném případě, a že poskytnutá pozice z hlediska zajištění nebyla silnější než v rámci běžné smlouvy mezi dvěma soukromými subjekty, a proto se nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU.
VI.2.2.b) V době nákupu hroznového moštu - cena za zakoupený hroznový mošt
(118)
Při zahájení řízení byla cena, kterou společnost GfW zaplatila za nákup hroznového moštu, údajně vyšší než cena tržní. Jako tržní cena byla použita cena stolního vína a jako referenční se uváděla cena 0,26 EUR za litr. Ve svých připomínkách poskytlo Německo důležité informace o obchodní strategii společnosti GfW, která ukazuje, že trh s běžným stolním vínem není relevantním trhem a že strategie společnosti GF byla trojí. Za prvé, nákup hroznového moštu na výrobu stolního vína a zapojení do programu destilace v rámci Unie (40 % zásob). Za druhé, nákup velmi kvalitního hroznového moštu se zamýšleným prodejem na trhu s vysoce kvalitním surovým vínem určeným pro výrobu sektu (60 % zásob). Za třetí, zapojení do programu skladování v rámci Unie s 20 % zásob, než byly prodány na výrobu šumivého vína. Při zjišťování, zda dva výrobky patří ke stejnému trhu, využívá Komise Sdělení Komise o definici relevantního trhu pro účely práva hospodářské soutěže Společenství (31). Podle bodu 7 poznámky „relevantní výrobkový trh zahrnuje všechny výrobky nebo služby, které jsou považovány za zaměnitelné nebo nahraditelné spotřebitelem, z důvodu vlastností výrobků, jejich cen a jejich zamýšleného použití.“
(119)
Trh s hroznovým moštem zakoupeným za účelem využití programu destilace v rámci EU je samozřejmě trhem běžného stolního vína. Za víno posílané k destilaci však musí být zaplacena odpovídající cena.
(120)
Jako u všech tradičních intervenčních opatření zaměřených na zemědělské trhy je hlavním cílem preventivní destilace vína v souladu s článkem 38 nařízení (EHS) 822/87 odstranění nadměrného nabídky z trhu vína, a proto cena této dobrovolné destilace musela být nasazena dosti vysoko, aby přiměla výrobce posílat víno k destilaci. Skutečnou roční cenu opatření týkající se destilace stanovila Rada jako 65 % z tzv. orientační ceny.
(121)
O samotné orientační ceně rozhoduje jednou ročně Rada a cena je výslovně nastavena na podporu trhu. Z toho důvodu musela být samozřejmě nastavena na dosti vysokou úroveň. Nařízení Rady (ES) č. 1676/1999 ze dne 19. července 1999, kterým se stanoví orientační cena v odvětví vína pro hospodářský rok 1999/2000 (32), určilo orientační ceny pro jednotlivé kategorie vína. Cena pro kategorii AII (bílé stolní víno z odrůd révy vinné typu Sylvánské zelené nebo Müller-Thurgau) byla stanovena na 82,81 EUR za hektolitr a cena pro kategorii AIII (bílé stolní víno z odrůd révy vinné typu Ryzlink rýnský) na 94,57 EUR za hektolitr. Podle přílohy III nařízení Komise (ES) č. 1681/1999 ze dne 26. července 1999, kterým se stanoví nákupní ceny, podpory a některé další částky platné pro hospodářský rok 1999/2000 a určené pro intervenční opatření v odvětví vína (33), přesná cena za destilaci závisí na stupni alkoholu dodaného vína, protože cena za preventivní destilaci (65 % orientační ceny) byla vypočtena Komisí nikoli za hektolitr, ale podle stupně alkoholu na hektolitr v daném roce.
(122)
Hlavním úkolem Komise, pokud jde o destilaci vína, bylo zhodnotit aktuální situaci na trhu a podle toho každý rok stanovit povolené množství pro preventivní destilaci v jednotlivých členských státech. Nařízení Komise (ES) č. 2367/1999 ze dne 5. listopadu 1999, kterým se zavádí preventivní destilace podle článku 38 nařízení Komise (EHS) č. 822/87 na hospodářský rok 1999/2000 (34) přidělilo na německý trh 148 000 hektolitrů pro hospodářský rok 1999/2000. Nařízení Komise (ES) č. 546/2000 ze dne 14. března 2000, kterým se mění nařízení (ES) č. 2367/1999 (35), zvýšilo toto množství na 468 000 hektolitrů. Nařízení č. 2367/1999 omezilo objem vína posílaného k destilaci na 40 % z celkové výroby. Podle záznamů Komise vydestilovali němečtí výrobci v rámci tohoto programu přibližně 400 000 hektolitrů.
(123)
Cena zaplacená za víno poslané k destilaci byla podle Německa 0,50-0,55 za litr. Vezmeme-li v úvahu výše uvedený způsob výpočtu, Komise považuje cenu uváděnou Německem za realistickou.
(124)
Komise konstatuje, že vzhledem k zásahům na trhu Unie byly pro podstatnou část vinné produkce vytvořeny dva oddělené trhy. Jeden, kde referenční cenou byla cena vína posílaného k destilaci, v tomto případě 0,50-0,55 EUR za litr, a druhý, kde referenční cenou byla cena trhu. Cena 0,26 EUR za litr, jak je uvedeno v rozhodnutí o zahájení řízení, nemůže být proto považována za relevantní referenční cenu za nákup hroznového moštu určeného k destilaci.
(125)
Aby bylo možno stanovit, co je relevantní trh s hroznovým moštem nakoupeným ke zpracování na „surové víno“ určené pro výrobu sektu, je třeba nejprve posoudit, zda existují oddělené trhy s vínem, a pokud ano, zda hroznový mošt nakoupený společností GfW patří ke stejnému trhu jako stolní víno, či nikoli. Bude také nutno rozhodnout, zda za vyšší kvalitu vína by bylo možno dosáhnout vyšších cen. Komise ve své statistice vždy odkazuje na rozdílné ceny v závislosti na kvalitě vína. Podle interních specialistů na víno v rámci Komise není cena vína u jednotlivých šarží stejná a dostupné statistiky vína uvádějí pouze průměrné ceny za různou kvalitu vína. Skutečnou cenu ovlivňuje několik elementů. Jsou to kvalita, stárnutí, pověst, poptávka a obsah alkoholu ve stupních Oechsle. Stupně Oechsle označují vyzrálost a hladinu cukru v hroznech. To je důležité, neboť to určuje konečný přirozený obsah alkoholu ve víně. Podle Deutsches Weininstitute (Německý vinařský institut) vyžaduje výroba sektu neboli šumivého vína vysoký stupeň obsahu alkoholu v surovém víně (36).
(126)
To podporuje tvrzení Německa, které prosazuje, aby stupeň Oechsle v hroznovém moštu byl vyšší, pokud konečným výrobkem má být šumivé víno, nikoli stolní, a aby se za hroznový mošt s vyšším stupněm Oechsle platil příplatek. Komise proto přistupuje na argumenty Německa, že oddělené trhy existují a že cena hroznového moštu určeného pro výrobu šumivého vína musí být skutečně vyšší než cena moštu používaného k výrobě stolního vína. V důsledku toho Komise také uznává, že cenu, kterou společnost GfW zaplatila v době nákupu nelze srovnávat s cenou stolního vína, tj. 0,26 EUR za litr, jak tomu bylo při zahájení řízení.
(127)
Německo i nadále poskytuje informace, které se týkají dosažitelné ceny na relevantním trhu, pro výrobu šumivého vína je třeba využít trh s vysokou kvalitou. Podle těchto informací činila na trhu se surovým vínem určeným pro výrobu šumivého vína základní cena jednoho litru hroznového moštu s 60 stupňů Oechsle 0,312 EUR na litr. Za každý další stupeň Oechsle (maximálně do 80 stupňů Oechsle) bylo zaplaceno 0,005 EUR za litr. Vinaři a obchodníci s vínem byli podle této zásady placeni za vysokou kvalitu moštu, přičemž 60 % moštu byl nákup. Zároveň podle statistiky vývozu Německé vinařské asociace (Deutsche Weinbauverband) za období let 1998 - 2001, kterou předložilo Německo, tržní cena dováženého bílého vína, které je vzhledem ke své vysoké kvalitě vhodné pro výrobu sektu, byla 0,38 EUR za litr.
(128)
Komise je ochotna přijmout argumenty Německa pro cenu přibližně 0,38 EUR za litr na relevantním trhu, a to na základě informací svých interních odborníků na víno o způsobu určování ceny vína, informací z německého sdružení vinařů, jak je uvedeno výše, a výpočtu zisku v obchodním plánu společnosti GfW.
(129)
Obchodní plán společnosti GfW předložený Německem ukazuje, že v době nákupu hroznového moštu společnost předpokládala, že bude schopna poslat 40 % zásob na preventivní destilaci za cenu 0,50-0,55 EUR za litr., prodat 60 % zásob za cenu 0,375 EUR za litr a u 20 % zásob očekávala další dotaci z Unie ve výši 0,06 EUR za litr za skladování vína, než bude o rok později prodáno za 0,375 EUR za litr. Celkově společnost GfW počítala s prodejem zásob za průměrnou cenu ve výši 0,44 až 0,46 EUR a se ziskem v rozmezí 0,06 až 0,09 EUR za litr. To by znamenalo celkový zisk zhruba od 2,64 milionu EUR do 3,96 milionu EUR.
(130)
V roce 1999 poslala společnost GfW 40 % svých zásob na preventivní destilaci za cenu 0,50 EUR-0,55 EUR za litr. Vzhledem k poklesu cen na trhu s vínem na konci roku 1999 - což vzhledem k vyšším cenám rok předtím společnost GfW nepředpokládala - GfW rozhodla, že své zbývající zásoby v tom roce neprodá, nýbrž uskladní, a prodá je v roce 2000, případně pokud by ceny na trhu zůstaly nízké, využije druhého kola preventivní destilace. Toto rozhodnutí vycházelo z předpokladu, že preventivní destilace bude pokračovat. Nové nařízení (ES) č. 1493/1999 o společné organizaci trhu s vínem však preventivní destilaci zrušilo. Místo toho zavedlo možnost dobrovolné destilace pro zásobování trhu konzumního alkoholu. Nově zavedené opatření pro nouzovou destilaci lze použít pouze ve výjimečných případech narušení trhu. Bod odůvodnění 35 nařízení (ES) č. 1493/1999 výslovně odkazuje na zrušení destilace jako umělého odbytu pro nadprodukci. Nové nařízení vstoupilo v platnost ke dni 31. července 2000.
(131)
Pro společnost GfW to znamenalo, že opatření týkající se destilace byla v hospodářském roce 2000/01 výrazně méně příznivá než v předchozích letech. Při destilaci pro zásobování trhu konzumního alkoholu bylo možno dosáhnout jen zhruba polovinu dříve dosahované průměrné ceny ve výši 0,50 EUR-0,55 EUR na litr.
(132)
Podle názoru Německa nebylo možno v době, kdy se společnost GfW rozhodla, že ponechá víno ve skladu, tento vývoj předvídat. Komise se na druhou stranu domnívá, že tento vývoj byl ve skutečnosti předvídatelný. Nová společná organizace trhu s vínem výslovně směřovala ke zrušení destilace. Společnosti GfW mělo být proto jasné, když se tehdy rozhodla pro druhé kolo destilace, že opatření týkající se destilace v druhé polovině roku 2000 a dále žádnou úlevu od klesajících cen na trhu s vínem neposkytne.
(133)
Nicméně dohady kolem toho, zda společnost GfW měla vědět o změně v nařízení, nemají smysl. Obchodní plán v době nákupu, v jehož rámci by jednání společnosti GfW jako soukromého investora mělo být posuzováno, zahrnoval pouze první kolo destilace, která proběhla a za kterou společnost GfW obdržela 0,50 EUR - 0,55 EUR za litr. Plán nezahrnoval druhé kolo preventivní destilace, a proto předpokládaný zisk z této destilace nebyl součástí výpočtu celkového zisku v době nákupu. Nebyl součástí obchodního plánu, a přestože není pochyb o tom, že rozhodnutí společnosti GfW jít do druhého kola destilace, když tržní cena klesala, bylo chybné, není možné považovat to v době nákupu za státní podporu pro vinařské podniky a obchodníky.
(134)
Na základě výše uvedených skutečností dospěla Komise k závěru, že na podzim roku 1999 nakoupila společnost GfW hroznový mošt za tržní cenu, a proto vinařským podnikům a obchodníkům nebyla udělena žádná státní podpora ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU.
VI.2.2.c) V době podřízení a prominutí pohledávek ze strany fondu WAK
(135)
V 114. bodě odůvodnění bylo konstatováno, že podřízení a vzdání se pohledávek ze strany fondu WAK bylo pouze v jeho vlastním zájmu a v souladu se zkouškou soukromého investora, a že se tedy nejednalo o státní podporu pro společnost GfW. Skutečnost, že rozhodnutí fondu WAK zvýhodnilo vinaře a obchodníky, nemá žádný význam, neboť nešlo o úmysl, ale jen o důsledek snahy fondu WAK získat zpět co nejvíce svých vlastních prostředků.
(136)
Komise konstatuje, že při podřízení a prominutí svých pohledávek neposkytl fond WAK vinařům ani obchodníkům žádnou státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU.
VI.3 Klasifikace podpory jako podpory protiprávní
(137)
Vzhledem k tomu, že prvek podpory obsažený v úvěru poskytnutém fondem WAK ve prospěch společnosti GfW byl přiznán a vyplacen bez předchozího oznámení Komisi, je to protiprávní ve smyslu čl. 1 písm. f) nařízení Rady (ES) č. 659/1999 z 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (37).
VI.4 Výjimky uvedené v článku 107 Smlouvy týkající se úvěru poskytnutého společnosti GfW
(138)
Je proto nutno prověřit, zda jedna z výjimek ze zákazu státní podpory podle čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU platí.
(139)
Ze současného pohledu nejsou výjimky stanovené v čl. 107 odst. 2 a odst. 3 písm. a), b) a d) použitelné, neboť dotyčná podpora není ani:
-
podporou, která má napomáhat hospodářskému rozvoji oblastí s mimořádně nízkou životní úrovní nebo s vysokou nezaměstnaností, ani
-
podporou, která má napomoci uskutečnění některého významného projektu společného evropského zájmu nebo napravit vážné narušení v hospodářství některého členského státu, ani
-
podporou určenou na pomoc kultuře a zachování kulturního dědictví, pokud tato podpora neovlivní podmínky obchodu a hospodářské soutěže v Unii v míře odporující společnému zájmu.
(140)
Čl. 107 odst. 3 písm. c) Smlouvy o fungování EU je proto jedinou výjimkou, která by případně mohla platit:
(141)
V době poskytnutí podpory byla podpora prvovýrobcům posuzována přímo podle čl. 107 odst. 3 písm. c) Smlouvy o fungování EU. V souladu s tehdejší praxí by podpora investic, úvěry, chov hospodářských zvířat, organizace producentů, reklama a propagace, náhrada škody způsobené nemocemi, pojistné a technická pomoc mohly být při splnění určitých kritérií považovány za slučitelné s vnitřním trhem. Žádná z uvedených forem slučitelné podpory však nemůže být použita k vynětí dotyčné podpory.
(142)
Kromě toho ve snaze neponechat nic náhodě Komise přezkoumala, zda pokyny pro záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích není možné použít pro daný případ. První podmínkou, kterou musí podnik splnit, pokud má pro něj být podpora při záchraně a restrukturalizaci přínosem, je to, že se musí skutečně jednat o podnik v obtížích ve smyslu pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích (38). Z informací, které má Komise k dispozici, nic nenasvědčuje tomu, že by se podnik nacházel v obtížích ve smyslu výše uvedených pokynů v době, kdy byla podpora poskytnuta. Teprve o rok později v důsledku propadu trhu se společnost GfW ocitá v problémech.
(143)
V každém případě Komise chce poukázat na to, že je na dotyčném členském státu, aby naplňoval závazek spolupráce, který má vůči Komisi, a poskytl Komisi vše potřebné k tomu, aby mohla ověřit, zda všechny podmínky pro výjimku, o kterou žádá, byly splněny (39). V daném případě Německo nepodalo dostatečné informace umožňující Komisi posoudit údaje z hlediska těchto pokynů a německé orgány neposkytly dostatečnou dokumentaci, která by Komisi umožnila posoudit tuto podporu z hlediska ostatních forem slučitelné pomoci uvedených v bodě 126, a to i přes informace poskytnuté Komisí v bodě 44 rozhodnutí o zahájení vyšetřovacího řízení.
(144)
Opatření podpory, jejichž slučitelnost je třeba posuzovat přímo podle čl. 107 odst. 3 písm. c) Smlouvy o fungování EU, musí být prováděna restriktivně. Je nutno dát jasně najevo, že kladné účinky podpory převažují nad škodlivými dopady, které podpora může mít na hospodářskou soutěž a řádné fungování vnitřního trhu. Jednostranná opatření státní podpory, která mají pouze zlepšit finanční situaci producentů, ale v žádném případě nepřispívají k rozvoji odvětví, tato kritéria nenaplňují, a tudíž představují provozní podporu, která je s vnitřním trhem neslučitelná.
(145)
Z výše uvedených důvodů nevyhovuje podpora poskytnutá společnosti GfW ve formě úvěru žádné z možných výjimek podle čl. 107 odst. 3. Představuje proto podporu, která je s vnitřním trhem neslučitelná.
(146)
Žádné další výjimky podle čl. 107 odst. 3 písm. c) Smlouvy o fungování EU nelze uplatnit.
VII. ZÁVĚRY
(147)
Z výše uvedených důvodů Komise konstatuje, že úvěr poskytnutý společnosti GfW nelze považovat za slučitelný s vnitřním trhem. Komise zároveň konstatuje, že Německo uplatnilo dané opatření protiprávně.
(148)
Z výše uvedených důvodů Komise konstatuje, že následné podřízení pohledávek a zřeknutí se pohledávek a budoucích úrokových plateb nepředstavuje státní podporu ve prospěch společnosti GfW ani ve prospěch vinařských podniků a obchodníků s vínem.
(149)
Z výše uvedených důvodů Komise konstatuje, že nákup hroznového moštu se uskutečnil za tržní ceny a v souladu s běžnou obchodní praxí, a nepředstavuje proto státní podporu pro vinařské podniky a obchodníky s vínem.
(150)
Pokud je neoprávněně poskytnutá státní podpora shledána neslučitelnou s vnitřním trhem, přirozeným důsledkem toho je, že tato podpora by měla být vrácena, aby se - pokud možno - obnovilo konkurenční postavení, které existovalo, než byla podpora poskytnuta.
(151)
Vzhledem k tomu, že žádný právní nástupce společnosti GfW neexistuje, navrácení finančních prostředků není podle ustálené judikatury možné (40),
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Státní podpora ve výši rozdílu mezi účtovanou úrokovou sazbou z úvěru poskytnutého společnosti GfW a tržní úrokovou sazbou včetně rizikové přirážky, která měla být zaúčtována k úvěru, protiprávně poskytnutá Německem v rozporu s čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie ve prospěch společnosti Gesellschaft für Weinabsatz Pfalz GmbH je neslučitelná s vnitřním trhem.
Článek 2
Podřízení a prominutí pohledávek ze strany fondu WAK nepředstavuje podporu pro společnost GfW ani pro vinaře a obchodníky ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie.
Článek 3
Nákup hroznového moštu v roce 1999 společností GfW nepředstavuje podporu pro vinaře a obchodníky ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie.
Článek 4
Německo nemusí od příjemce získat zpět podporu uvedenou v článku 1 vzhledem k tomu, že se příjemce nachází v platební neschopnosti a byl zrušen a vymazán z obchodního rejstříku a žádný právní nástupce neexistuje.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno pro Spolkovou republiku Německo.
V Bruselu dne 29. června 2011.
SKLEP KOMISIJE
z dne 29. junija 2011
o državni pomoči SA.14554 (C 7/04) Nemčije za družbo Gesellschaft für Weinabsatz (družba za trženje vina)
(notificirano pod dokumentarno številko C(2011) 4426)
(Besedilo v nemškem jeziku je edino verodostojno)
(2012/268/EU)
EVROPSKA KOMISIJA JE -
ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti prvega pododstavka člena 108(2) (1) Pogodbe,
po pozivu zainteresiranim stranem, naj predložijo svoje pripombe v skladu z navedeno določbo (2),
ob upoštevanju naslednjega:
I. POSTOPEK
(1)
Komisija je na podlagi pritožbe, ki jo je prejela 10. maja 2001, Zvezni republiki Nemčiji 9. novembra 2001 poslala pisni zahtevek. Ukrep je bil na podlagi tega zahtevka Komisije priglašen z dopisom z dne 5. marca 2002, ki ga je Komisija prejela 8. marca 2002. Ker se je ukrep takrat že izvajal, je bil uvrščen na seznam nepriglašenih shem pomoči (pomoč NN 159/02).
(2)
Nemčija je poslala dodatne informacije v dopisu z dne 20. novembra 2002, ki ga je Komisija prejela 25. novembra 2002, v dopisu z dne 28. aprila 2003, ki ga je Komisija prejela 2. maja 2003, v dopisu z dne 27. maja 2003, ki ga je Komisija prejela 28. maja 2003, in v telefaksu z dne 2. oktobra 2003.
(3)
Komisija je z dopisom z dne 19. februarja 2004, SG-Greffe (2004) D/200645, Nemčijo obvestila o odločitvi, da bo v zvezi s pomočjo sprožila postopek iz člena 108(2) Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU).
(4)
Sklep Komisije o sprožitvi postopka je bil objavljen v Uradnem listu Evropske unije (3). Komisija je pozvala zainteresirane strani, naj predložijo svoje pripombe v zvezi s pomočjo.
(5)
Komisija od zainteresiranih strani ni prejela pripomb (4).
(6)
Nemčija je svoje pripombe Komisiji predložila v dopisu z dne 18. marca 2004, ki ga je Komisija prejela 23. marca 2004. Nadaljnje pripombe so bile predložene v dopisu z dne 10. januarja 2006, ki ga je Komisija prejela 10. januarja 2006, in v dopisu z dne 13. julija 2007, ki ga je Komisija prejela 16. julija 2007.
(7)
Komisija je z dopisom z dne 21. oktobra 2008, SG-Greffe (2008) D/206430, obvestila Nemčijo, da se je v zvezi s pomočjo odločila za podaljšanje postopka, ki je bil sprožen v skladu s členom 108(2) PDEU.
(8)
Odločitev Komisije o podaljšanju postopka je bila objavljena v Uradnem listu Evropske unije (5). Komisija je zainteresirane strani pozvala, naj predložijo pripombe v zvezi s pomočjo.
(9)
Komisija ni prejela nobenih pripomb zainteresiranih strani.
(10)
Nemčija je pripombe (po prošnji za podaljšanje odloga z dne 17. novembra 2008, ki jo je Komisija prejela 21. novembra 2008) Komisiji predložila v dopisu z dne 23. decembra 2008, ki ga je Komisija prejela 5. januarja 2009.
II. PODROBEN OPIS POMOČI
II.1. Naziv ukrepa
(11)
Kredit an die Gesellschaft für Weinabsatz mit nachfolgendem Forderungsverzicht (posojilo družbi Gesellschaft für Weinabsatz (družba za trženje vina) in naknadna odpoved terjatvam)
II.2. Pravna podlaga
(12)
Ukrep se je izvajal na podlagi pogodbenega sporazuma med skladom Wiederaufbaukasse der rheinland-pfälzischen Weinbaugebiete (sklad za obnovo za vinogradniško območje dežele Porenje-Pfalška (v nadaljnjem besedilu: banka WAK)) in družbo Gesellschaft für Weinabsatz Pfalz GmbH (družba za trženje vina iz Pfalške (v nadaljnjem besedilu: družba GfW)).
II.3. Cilj
(13)
Cilj je bil odobritev posojila družbi GfW za nakup mošta od vinogradniških podjetij in trgovcev. Zavarovana sredstva so bila sprejeta kot zavarovanje. Ta sredstva so bila odvisna tudi od različnih stopenj pridržkov lastninske pravice (Eigentumsvorbehalt) vinogradniških podjetij in trgovcev (Weinbaugetriebe und Kommissionäre) v obliki navadnega, razširjenega ali podaljšanega pridržka lastninske pravice. Odpoved terjatvam se je izvedla, ko se je družba GfW zaradi znižanja tržnih cen znašla v finančnih težavah.
II.4. Javni organ
(14)
Banka WAK je družba javnega prava zvezne dežele Porenje-Pfalška, registrirana v Mainzu. Deluje v vinogradniškem sektorju na podoben način kot banka. Običajno delovanje banke WAK je odobritev posojil za arondacijo zemljišč (Flurbereinigung). Banka WAK se financira iz prispevkov, provizij, posojil in podpor (člen 8(1) zakona Weinbergsaufbaugesetz (zakon o razvoju vinogradniških podjetij)).
II.5. Upravičenci
(15)
Upravičenec ukrepa je bila družba GfW, ki ji je banka WAK odobrila posojilo pod pogoji, ki niso bili v skladu s tržnimi pogoji.
(16)
Družba GfW je bila podružnica v popolni lasti združenja Bauern- und Winzerverband Rheinland-Pfalz Süd (združenje kmetov in vinogradnikov južnega dela dežele Porenje-Pfalška). Ustanovljena je bila leta 1984 z namenom trženja vina, pri čemer se je ukvarjala s pridelavo in trženjem penečega vina, grozdnega soka, grozdnega želeja, grozdnega žganja in konjaka. Družba GfW je opravljala tudi storitve za vinogradniška podjetja v zvezi z ukrepi za destilacijo (Destillationsmaßnahmen). Ti ukrepi za destilacijo so vključevali ukrepe, ki jih zajema skupna ureditev trga (6), ter destilacijo, ki jo financira država in se običajno izvaja na podlagi sklepov Sveta (7). V zvezi s tem je družba GfW svetovala malim pridelovalcem vina in organizirala prevoz vina do destilarn.
(17)
Drugi mogoči upravičenci so vinogradniška podjetja in trgovci, od katerih je morala družba GfW zaradi posojila kupovati mošt in ki se niso odpovedali nobenim terjatvam do družbe GfW, ko se je ob začetku finančnih težav družbe GfW za to odločila banka WAK.
II.6. Ozadje pomoči
(18)
Leta 1999 je družba GfW s posojilom banke WAK v višini 15 302 696,25 EUR in z lastnimi viri kupila 44 milijonov litrov mošta. 60 % tega mošta je imelo najmanj 60 stopinj Oechsleja in povprečno 81 stopinj Oechsleja. 40 % mošta je bilo namenjenih za navadno namizno vino z najmanj 44 stopinjami Oechsleja, pri čemer je bil mošt kupljen, da bi se izkoristili ugodni pogoji preventivne destilacije. Za celoten kupljen mošt je bila plačana povprečna cena 0,38 EUR na liter. Gotovega vina družba GfW ni kupila. Nakup je bil izveden na podlagi navadnega, razširjenega ali podaljšanega pridržka lastninske pravice (einfache, erweiterte, verlängerte Eigentumsvorbehalte) vinogradniškim podjetjem in trgovcem. Hkrati so bila ta zavarovana sredstva sprejeta kot zavarovanje za banko WAK.
(19)
Na podlagi informacij, ki jih je predložila Nemčija, je bil poslovni načrt družbe GfW izkoristiti ugodnosti destilacije v skladu z Uredbo (EGS) št. 822/87 za 40 % mošta ter predelati 60 % mošta v vino kot osnovo za proizvodnjo penečega vina in ga prodati proizvajalcem penečega vina. Poleg tega je družba GfW 20 % vina nameravala uskladiščiti za devet mesecev do enega leta, da bi izkoristila subvencije EU za skladiščenje vina v skladu z Uredbo (EGS) št. 822/87, nato pa ga prodati na trgu za vino kot osnovo za proizvodnjo penečega vina.
(20)
Vinogradniška podjetja in trgovci so 11. novembra 1999 prejeli predplačilo v vrednosti 80 % nakupne cene. V povprečju je bilo izplačano predplačilo 0,31 EUR na liter.
(21)
Leta 1999 je družba GfW 40 % svojih zalog poslala v preventivno destilacijo. Družba GfW se je zaradi padca cen na trgu za vino kot osnovo proti koncu leta 1999 odločila, da tisto leto vina kot osnovo ne bo več prodajala, ampak bo počakala na izboljšanje stanja na trgu v letu 2000.
(22)
Zaradi sorazmerno velikega pridelka in vse manjše prodaje penečega vina se je leta 2000 prodaja belega vina še bolj zmanjšala (povprečne cene so se v nekaterih primerih znižale celo na 0,20 EUR). Veliko vina, ki je bilo uskladiščenega v sodih, je bilo treba znova poslati v destilacijo.
(23)
Zaradi spremembe skupne ureditve trga za vino, ki je bila sprejeta leta 1999 in je začela veljati 1. avgusta 2000, je preventivno destilacijo v skladu z Uredbo (EGS) št. 822/87 nadomestila destilacija za oskrbo trga s pitnim alkoholom v skladu z Uredbo (ES) št. 1493/1999. Pogoji so bili znatno slabši in doseči je bilo mogoče le približno polovico prejšnje cene 0,50-0,55 EUR na liter za preventivno destilacijo.
(24)
Po padcu cen leta 2000 je bilo nemogoče, da bi družba GfW dosegla pričakovane dobičke tako na trgu z vinom kot pri destilaciji za oskrbo trga s pitnim alkoholom. Zato je bilo treba knjigovodsko vrednost zalog družbe GfW bistveno zmanjšati, zaradi česar so obveznosti družbe GfW presegle njena sredstva.
(25)
Zaradi navedenih poslovnih težav je bil do 31. oktobra 2000 pripravljen vmesni obračun poslovanja za tekoče leto, ki ga je pregledal revizor. Obveznosti družbe GfW (15 670 155 EUR) so 31. oktobra 2000 presegale njena takratna sredstva (9 886 856 EUR) za 5 783 299 EUR, pri čemer so bile takšne, kot je navedeno v spodnji preglednici. V skladu s poročilom, ki ga je pripravila revizorska družba Wirtschaftsprüfungsgesellschaft Falk & Co. GmbH, bi se v primeru neukrepanja za družbo GfW zaradi njenih obveznosti, ki so presegale sredstva (Überschuldung), v kratkem začeli postopki zaradi nesolventnosti.
(26)
Preglednica 1
(v EUR)
Obveznosti do
Znesek
Banka WAK
10 150 959
Finančne institucije
726 892
Dobavitelji
218 460
Vinogradniška podjetja in trgovci
4 355 581
Drugi
218 263
Skupaj
15 670 155
(27)
V skladu s členom 19 nemškega zakona o nesolventnosti (Insolvenzordnung) so obveznosti, ki presegajo sredstva družbe, razlog za začetek postopkov zaradi nesolventnosti. Zato je bil izvršni odbor družbe GfW v skladu s členom 64 nemškega zakona o družbah z omejeno odgovornostjo (stara različica) v povezavi s členom 19 nemškega zakona o nesolventnosti obvezan, da v treh tednih po tem, ko obveznosti družbe presežejo njena sredstva (Überschuldung), vloži predlog za začetek postopkov zaradi nesolventnosti.
(28)
Zaradi grozeče nesolventnosti je družba GfW nekatere upnike (banko WAK, vinogradniška podjetja in približno 130 trgovcev, ki so sodelovali pri nakupu iz uvodne izjave 18) prosila, da se odpovejo delu svojih neporavnanih terjatev in družbi tako omogočijo nadaljevanje poslovanja. V primeru vinogradniških podjetij in trgovcev bi odpoved obsegala 90 % neporavnanih terjatev, kar bi pomenilo, da bi prejeli le 2 % več od dogovorjene nakupne cene. Preostali primanjkljaj naj bi se odpravil z obvezno podreditvijo in odpovedjo terjatvam s strani banke WAK.
(29)
Banka WAK je imela kot glavna upnica (glej preglednico 1) s slabšim položajem zavarovanja velik interes, da se prepreči grozeča nesolventnost. Zato je poskušala vinogradniška podjetja in trgovce prepričati, da se strinjajo z odpovedjo delu svojih terjatev. Banka WAK je 4. decembra 2000 podpisala tudi pisni sporazum z družbo GfW, v katerem se je strinjala s podreditvijo dela svojih neporavnanih terjatev (v skladu s primanjkljajem družbe GfW) v korist drugih upnikov. Končni znesek podreditve terjatev bi se določil šele ob prejetju izjav o odpovedi terjatev vinogradniških podjetij in trgovcev, da bi se zmanjšal podrejeni znesek. Prav tako je bilo dogovorjeno, da bi se banka WAK, če bi se pozneje izkazalo, da je to nujno za preprečitev postopkov zaradi nesolventnosti, odpovedala enakemu znesku terjatev, kot jih je podredila.
(30)
1 700 od 2 700 vinogradniških podjetij in trgovcev je izjavilo, da so se pripravljeni odpovedati 90 % svojih preostalih terjatev, kar je približno 60 % neporavnanih terjatev skupine kot celote. Preostala vinogradniška podjetja in trgovci pa so izrecno zavrnili ponudbo ali pa niso odgovorili na prošnjo. Nekateri so se odločili, da se svojim terjatvam ne odpovejo zaradi svojega močnejšega položaja zavarovanja - nekateri so imeli podaljšan pridržek lastninske pravice in so že prejeli predplačilo v višini 80 % dogovorjene cene. To je pomenilo, da bi njihova vračila v primeru postopkov zaradi nesolventnosti presegala 2 % dogovorjene nakupne cene, ki je bila ponujena.
(31)
Poleg tega je več vinogradniških podjetij in trgovcev že vložilo tožbe proti družbi GfW, te pa je obravnavalo sodišče, ki je predlagalo sporazume o poravnavi. V skladu s sporazumi o poravnavi bi morala družba GfW plačati 70 % preostalih terjatev, 30 % pa bi se jih odpovedalo. Sodišče je tudi odločilo, da mora družba GfW kriti 80 % sodnih stroškov. Ker so podobne sporazume o poravnavi predlagala tudi druga sodišča, družba GfW ni več mogla pričakovati, da bi se preostala vinogradniška podjetja in trgovci strinjali z odpovedjo 90 % svojih preostalih terjatev. Poleg tega je več vinogradniških podjetij in trgovcev izjavilo, da bodo zahtevali celotno poplačilo preostalih 20 odstotkov.
(32)
Člen 305a nemškega zakona o nesolventnosti določa, da izvensodna poravnava (außergerichtliche Einigung) za preprečitev poravnave dolgov ni več mogoča, ko en sam upnik začne izvršbo po začetku pogajanj o izvensodni poravnavi.
(33)
Zato družba GfW vinogradniških podjetij in trgovcev ni več mogla prositi za odpoved terjatvam, kot je sprva nameravala. Namesto tega je družba GfW 21. februarja 2001 podpisala sporazum z banko WAK, v katerem se banka WAK strinja, da bo v celoti pokrila primanjkljaj družbe GfW za leto 2000 z odpovedjo svojim terjatvam v vrednosti 5 005 441,60 EUR. Za preostali dolg se za obdobje od 1. januarja 2001 do 31. decembra 2001 ne bodo zaračunale obresti. V sporazumu je tudi določeno, da se bodo preostale terjatve vinogradniških podjetij in trgovcev poravnale v celoti. Tako se je zagotovilo zavarovanje nepodrejenih terjatev banke WAK, odpravil se je primanjkljaj, začasno so se preprečili postopki zaradi nesolventnosti in družba GfW je lahko nadaljevala s poslovanjem.
(34)
V obdobju od 1. novembra 2000 do 31. decembra 2000 je družba GfW odplačala posojilo banke WAK v vrednosti 1 440 446,92 EUR. V obdobju od leta 2001 do 2005 je nadaljevala s poslovanjem in redno odplačevala posojilo banke WAK v skupni vrednosti 3 728 969,40 EUR. Poleg tega je družba GfW leta 2001 banki WAK plačala obresti v skupni vrednosti 149 757,16 EUR.
(35)
Zaradi zmanjšanja prometa na običajnih področjih poslovanja družbe GfW in nezadostne kapitalizacije se je družba GfW do 31. decembra 2004 odločila za prekinitev vseh dejavnosti in likvidacijo družbe. Vse preostale zaloge s preostalih področij poslovanja so bile prodane. Vsi iztržki so se uporabili za poplačilo banki WAK. S kupcem (posameznikom) je bilo dogovorjeno, da se vrednost preostalih zalog glede na popis blaga z dne 31. decembra 2004 prenese na banko WAK konec leta 2005. Vrednost zalog naj bi bila enaka izhodiščni nabavni vrednosti 79 579,79 EUR.
(36)
Družba GfW je bila 1. junija 2005 dokončno razpuščena in leta 2006 izbrisana iz trgovskega registra. Pravnega naslednika ni, prav tako pa ne kakršne koli pravne osebe, ki bi lahko vrnila pomoč.
(37)
Do 31. decembra 2005 je bilo odplačanih 9 897 154,65 EUR posojila in plačanih 793 994,99 EUR obresti. Po likvidaciji preostalih sredstev družbe GfW (87 079,79 EUR) so bile preostale neporavnane terjatve banke WAK v vrednosti približno 313 000 EUR razglašene za neizterljive in so bile odpisane. Del posojila, ki ni bil odplačan, je tako skupaj znašal 5 318 441,60 EUR (prvotna odpoved terjatvam v vrednosti 5 005 441,60 EUR plus neporavnane terjatve po likvidaciji v vrednosti 313 000 EUR).
II.7. Značilnosti in intenzivnost pomoči
(38)
Posojilo banke WAK v vrednosti 15 302 696,25 je bilo družbi GfW odobreno v več obrokih v letu 1999 za obdobje 12 do 18 mesecev:
(v EUR)
11.11.1999
5 936 061,62
25.11.1999
6 868 777,04
1.12.1999
585 429,72
13.12.1999
112 110,66
17.12.1999
1 800 317,21
Skupaj
15 302 696,25
(39)
Obračunane so bile naslednje obrestne mere:
Zadnje četrtletje leta 1999
3,28 %
Prvo četrtletje leta 2000
3,51 %
Drugo četrtletje leta 2000
4,15 %
Tretje četrtletje leta 2000
4,80 %
Zadnje četrtletje leta 2000
5,15 %
Leto 2001
4,55 %-5,25 %
(40)
Dobavitelji so 11. novembra 1999 prejeli predplačilo v vrednosti 80 % dogovorjene cene. Poleg tega se je zaradi podaljšanega pridržka lastninske pravice, dodeljene nekaterim dobaviteljem, ki ne bi dokončali obdelave, tipiziranja ali mešanja, del zalog uporabil za zavarovanje preostalih 20 % terjatev teh dobaviteljev. Tudi zaloge so bile sprejete kot zavarovanje za banko WAK. Vendar je imela banka WAK zaradi pridržka lastninske pravice le podrejeno terjatev na del zaloge, dokler se terjatve s podaljšanim pridržkom lastninske pravice niso poravnale. Večji delež tveganja nihanj cen so tako nosili družba GfW in njeni upniki, med katerimi je bila banka WAK glavna upnica.
(41)
Na posojilo, ki ga je banka WAK odobrila družbi GfW, so se plačale le omejene obresti: od 11. novembra 1999 do 31. decembra 1999 (po obrestni meri 3,28 %), od 1. januarja 2000 do 31. decembra 2000 (3,51 %-5,15 %) in od 1. januarja 2001 do 31. decembra 2001 (4,55 %-5,25 %). Po 31. decembru 2001 se niso zahtevale dodatne obresti.
(42)
Glede na tveganje, ki ga je banka WAK prevzela s posojilom denarja družbi GfW, bi se morala poleg redne obrestne mere zaračunati znatna premija za tveganje. Ker se takšna premija za tveganje obrestni meri ni dodala, je bil v času odobritve posojila prisoten element pomoči. Ta element pomoči je mogoče izračunati kot razliko med zaračunano obrestno mero in tržno obrestno mero s prištetjem premije za tveganje, ki bi se morala zaračunati.
(43)
V skladu z obvestilom Komisije o načinu določanja referenčnih obrestnih mer in diskontnih stopenj (8), kakor je bilo spremenjeno s sporočilom Komisije o tehničnih prilagoditvah metode določanja referenčnih obrestnih mer in diskontnih stopenj (9), ki se uporablja za zadevno obdobje, je osnovna referenčna mera za Nemčijo med 5,23 % in 6,33 %. V skladu z obvestilom je določena referenčna mera najnižja mera, ki se lahko poveča v okoliščinah, v katerih obstaja posebno tveganje (na primer podjetje v težavah ali, kadar ni zagotovljenega poroštva, ki ga običajno zahtevajo banke). V takšnih primerih lahko premija znaša do 400 baznih točk ali več, če nobena zasebna banka ne bi odobrila zadevnega posojila.
(44)
Po navedbah Nemčije so bile obrestne mere nemških bank v enakem obdobju za podobna posojila med 5,25 % in 6,50 % (VR-Bank Südliche Winstrasse e.G.) ter 5,40 % in 6 % (Die Kreissparkasse Bad Dürkheim).
II.8. Trajanje ukrepa
(45)
Enkratni ukrep.
II.9. Razlogi za začetek formalnega postopka preiskave
(46)
Komisija je začela formalni postopek preiskave v skladu s členom 108(2) PDEU zaradi suma, da bi lahko podreditev in odpoved terjatvam pomenili državno pomoč v smislu člena 107 PDEU.
(47)
Komisija je na podlagi informacij, ki so bile na voljo ob začetku formalnega postopka preiskave, zlasti preučila, ali sta se podreditev in odpoved terjatvam izvedli v skladu s preskusom zasebnega upnika.
(48)
S preskusom zasebnega upnika se oceni, ali bi zasebni upnik pod enakimi tržnimi pogoji ravnal ali je ravnal enako kot javni upnik. Pri zadevnem primeru so imeli zasebni upniki 31. oktobra 2000 do družbe GfW terjatve v skupni vrednosti 5,5 milijona EUR, vendar se nobeden od njih terjatvam ni odpovedal. V poročilu neodvisnega revizorja je navedeno, da je bilo za banko WAK z ekonomskega vidika smiselno, da podredi in odpove del svojih terjatev, vendar ni pojasnjeno, zakaj nobeden od drugih upnikov ni bil pripravljen odpovedati svojih terjatev.
(49)
Na začetku formalnega postopka preiskave je Komisija sklenila, da ob začetku postopka ni bilo mogoče izključiti, da podreditev in odpoved terjatev banke WAK (posojilo družbi GfW in prihodnja plačila obresti na to posojilo) nista v skladu s preskusom zasebnega upnika, saj sta bili očitno višji, kot je bilo nujno potrebno, ter pretirano v korist družbe GfW in drugih upnikov (zlasti vinogradniških podjetij in trgovcev), ki so jim bile terjatve v celoti povrnjene.
(50)
Začetek formalnega postopka preiskave se je nato razširil, da bi se vključila odobritev posojila. Zlasti je bil izražen dvom, ali je bila odobritev posojila v skladu s tržnimi pogoji (premija za tveganje ni bila zaračunana) in z zadostnimi zavarovanji.
(51)
Pri podaljšanju formalnega postopka preiskave se je spet pojavil dvom glede mogoče pomoči vinogradniškim podjetjem in trgovcem. Na podlagi informacij, ki so bile takrat na voljo, je kazalo, da je bila cena, plačana za mošt, višja od ustrezne tržne cene, da cilj transakcije ni bil povečanje dobičkov, ampak podpora trga za vino in mošt, ter da je bil položaj zavarovanja, dodeljen vinogradniškim podjetjem in trgovcem v skladu s prodajno pogodbo, ugodnejši kot v običajnih okoliščinah.
(52)
Dvom glede cene je bil poudarjen v dokumentih, ki jih je predložila Nemčija po prvem začetku postopka in so prikazovali nihanje v ceni na liter namiznega vina (brez vključenega DDV) leta 1999 v regiji Pfalška-Rheinhessen od najmanj 0,26 EUR (oktober/november) do 0,30 EUR (junij do september), 0,35 EUR (april) in do največ 1,10 EUR (februar, junij, november/december). Tako je bila najmanjša tržna cena za namizno vino v času odobritve posojila 0,26 EUR na liter.
(53)
Povprečna nakupna cena 0,38 EUR na liter je bila tako očitno višja od najnižje tržne cene približno 0,26 EUR na liter.
III. PRITOŽBE IN INFORMACIJE TRETJIH STRANI
(54)
Komisija je prejela informacije, iz katerih je razvidno, da se je navedena odpoved terjatvam financirala prek sredstev banke WAK. Zvezna dežela Porenje-Pfalška naj bi kot javni organ, ki financira banko WAK, preučevala mogočo dokapitalizacijo zaradi zmanjšane kapitalske osnove banke WAK, vendar se na koncu zanjo ni odločila.
(55)
Komisija je prejela pritožbo v zvezi z domnevno državno pomočjo, ki naj bi bila vključena v odpoved terjatvam s strani banke WAK. Pritožnik je navedel, da je družba GfW konkurirala pri prodaji vinskih destilatov in zaradi odpovedi v njeno korist so imeli konkurenti velike težave s prodajo svojih proizvodov. Pritožnik je predložil več časopisnih člankov z informacijami o odpovedi terjatev banke WAK v korist družbe GfW.
(56)
Isti pritožnik je posredoval tudi dopis, ki ga je od urada javnega tožilca v Kaiserslauternu (centralni urad za gospodarski kriminal) prejel kot odgovor na svoj dopis temu uradu. Dopis urada javnega tožilca v Kaiserslauternu povzema informacije, ki jih je predložil pritožnik v obliki časopisnih člankov in izjav, ter pritožnika obvešča, da glede na prejete informacije ni podlage za začetek kazenskopreiskovalnih postopkov (strafrechtliches Ermittlungsverfahren einzuleiten).
IV. PRIPOMBE ZAINTERESIRANIH STRANI
(57)
Komisija ni prejela nobenih pripomb kot del formalnega postopka preiskave.
(58)
V ponovnih dopisih pritožnika po prvotnem začetku postopka ni bilo nobenih novih dejstev ali argumentov.
V. PRIPOMBE NEMČIJE
V.1. Element pomoči v času odobritve posojila
(59)
Nemčija je predložila izčrpne informacije o pogojih za odobritev posojila banke WAK družbi GfW, ki so vključene v opis ukrepa v oddelku II.
(60)
Nemčija se v svojih pripombah strinja, da so bile obresti, ki jih je banka WAK zaračunala za posojilo družbi GfW, nižje od tržne obrestne mere. Nemčija priznava, da razlika med tržno obrestno mero in zaračunano obrestno mero pomeni pomoč družbi GfW v smislu člena 107(1) PDEU.
(61)
Nemčija je tudi predložila dokaz, da je bila družba GfW s 1. junijem 2005 likvidirana in razpuščena. Vse preostale zaloge s preostalih področij poslovanja so bile prodane. Vsi iztržki bili uporabljeni za poplačilo banki WAK. S kupcem (posameznikom) je bilo dogovorjeno, da se vrednost preostalih zalog glede na popis blaga z dne 31. decembra 2004 prenese na banko WAK konec leta 2005. Vrednost zalog naj bi bila enaka izhodiščni nabavni vrednosti 79 579,79 EUR. Družba GfW je bila leta 2006 izbrisana iz trgovskega registra, pri čemer pravnega naslednika ni, prav tako pa ne kakršne koli pravne osebe, ki bi lahko vrnila pomoč. Po mnenju Nemčije v skladu z ustaljeno sodno prakso (10) vračilo zato ni mogoče.
(62)
Nemčija zagotavlja, da je bila odobritev navadnega, razširjenega ali podaljšanega pridržka lastninske pravice družbe GfW vinogradniškim podjetjem in trgovcem v povezavi s prodajo mošta v skladu z običajno poslovno prakso. Poleg tega Nemčija zagotavlja, da je tudi sprejem zavarovanih sredstev kot zavarovanja kljub pridržku lastninske pravice, kot je ga je izvedla banka WAK za posojilo družbi GfW, v skladu z običajno poslovno prakso.
(63)
Nemčija nadalje navaja, da je bil mošt, ki ga je jeseni 1999 kupila družba GfW, kupljen po tržni ceni, ker je bilo 60 % kupljenega mošta kakovostni mošt (najmanj 60 stopinj Oechsleja) in ne mošt za navadno namizno vino, kot je bilo predpostavljeno ob začetku postopka. Po mnenju Nemčije so zahteve glede kakovosti za proizvodnjo penečega vina višje od zahtev za namizno vino (najmanj 60 stopinj Oechsleja za peneče vino in 44 stopinj Oechsleja za namizno vino). Preostalih 40 % mošta je bilo namenjenih za navadno namizno vino, pri čemer je bil mošt kupljen, da bi se izkoristili ugodni pogoji preventivne destilacije.
(64)
Nemčija v pripombah poudarja, da je koncept trženja družbe GfW za 60 % zalog vključeval nakup velikih količin visokokakovostnega mošta in njegovo naknadno predelavo v osnovo za peneče vino (Sektgrundwein) v skladu z zahtevami vinskih kleti glede homogenosti in kakovosti. Za osnovo za proizvodnjo penečega vina sta potrebni nizka vsebnost SO2 in visoka vsebnost sadnih kislin. To bi se lahko doseglo samo, če bi se mošt kupil v jesenskem prodajnem obdobju in bi ga nato družba GfW sama predelala v osnovo.
(65)
V skladu z informacijami, ki jih je predložila Nemčija, je bila osnovna cena za liter mošta z vrednostjo 60 stopinj Oechsleja na trgu osnove za peneče vino 0,312 EUR na liter. Pri vsaki dodatni stopinji Oechsleja (do največ 80 stopinj Oechsleja) se je cena zvišala za 0,005 EUR na liter. Vinogradniška podjetja in trgovci so za svoj visokokakovostni mošt, tj. 60 % kupljenega mošta, prejemali plačilo v skladu s tem načelom.
(66)
V zvezi s tem Nemčija opozarja na upoštevni trg. Po njenem mnenju tržne cene za navadno namizno vino ni mogoče uporabiti kot merilo za teh 60 % zaloge, ker upoštevni trg družbe GfW ni trg z navadnim namiznim vinom, ampak trg kakovostnejše osnove za proizvodnjo penečega vina. Nemčija se sklicuje tudi na teorijo zamenljivosti povpraševanja, ki poudarja, da se dva proizvoda ne prodajata na istem trgu, če enega ni mogoče zamenjati z drugim, tudi če se cena enega spremeni. V zadevnem primeru zaradi posebnih zahtev za mošt in osnovo za proizvodnjo penečega vina zamenjava teh z moštom za navadno namizno vino ali z navadnim namiznim vinom ne bi bila mogoča, tudi če bi se cena namiznega vina znatno znižala. Znižanje cene namiznega vina tako ne more vplivati na ceno mošta za proizvodnjo penečega vina, ker nista medsebojno zamenljiva.
(67)
V skladu s statističnimi podatki o uvozu nemškega združenja vinogradnikov (Deutsche Weinbauverband) za obdobje 1998-2001 je imelo uvoženo belo vino, ki je zaradi svoje visoke kakovosti primerno za proizvodnjo penečega vina, tržno ceno 0,38 EUR na liter, kar je precej več od navedene cene za namizno vino, ki znaša 0,26 EUR na liter. Nemčija v pripombah ugotavlja, da obstajata dva ločena trga, prvi za navadno namizno vino in mošt za navadno namizno vino, drugi pa za visokokakovostno osnovo in mošt, ki sta namenjena za proizvodnjo penečega vina.
(68)
Po mnenju Nemčije naj bi torej veljalo, da je upoštevni trg za vino, ki ni namenjeno za destilacijo, trg visokokakovostne osnove za proizvodnjo penečega vina, na katerem se dosegajo precej višje cene (0,38 EUR na liter), kot je tržna cena za navadno namizno vino (0,26 EUR na liter). Nemčija zato meni, da je cena, ki jo je za mošt plačala družba GfW, ustrezala tržni ceni na upoštevnem trgu in je vključevala običajno stopnjo dobička.
(69)
Poleg tega je družba GfW načrtovala sodelovanje v programih EU za skladiščenje in destilacijo (družba GfW je vinogradnikom že prej ponujala tovrstne storitve). V okviru programa za skladiščenje je bila cena za 20 % zalog, ki naj bi se pozneje prodale kot osnova za proizvodnjo penečega vina, 0,06 EUR na liter. V okviru programa za destilacijo je bila cena za 40 % zalog, poslanih v destilacijo, 0,50-0,55 EUR na liter.
(70)
Po mnenju Nemčije so bile te dejavnosti dobičkonosne v času, ko je banka WAK odobrila posojilo družbi GfW. Na eni strani je družba GfW nameravala 40 % kupljenega mošta decembra 1999 uporabiti za preventivno destilacijo po ceni, ki je bila znatno višja od nakupne cene (0,50-0,55 EUR na liter). Na drugi strani se je predvidevalo, da bodo proizvajalci penečih vin plačali sorazmerno visoke cene (0,36-0,41 EUR na liter) za velike količine enotne osnove zajamčene kakovosti. Nemčija meni, da bi lahko družba GfW dosegla povprečen prihodek od prodaje v višini 0,44-0,46 EUR na liter, kar je veliko več od povprečnih 0,38 EUR na liter, ki jih prejmejo vinogradniška podjetja in trgovci.
(71)
Načrtovanje je potekalo na podlagi naslednjih predpostavk ciljnih cen:
Obseg
Cena/liter (v EUR)
Destilacija
40 %
0,50-0,55
Subvencija EU za skladiščenje vina/mošta (1 leto): 0,06 EUR/l in naknadna prodaja kot osnova za peneče vino
20 %
0,435
Prodaja kot osnova za peneče vino
40 %
0,375
(72)
Na podlagi navedenih predpostavk je bila pričakovana povprečna prodajna cena 0,44-0,46 EUR na liter.
(73)
Iz zgoraj navedene napovedi prodaje izhaja naslednji izračun dobička:
Cena/liter (v EUR)
Nakupna cena in obdelava
0,37-0,38
Prihodek od prodaje osnove za peneče vino, destilacije, subvencij za skladiščenje
0,44-0,46
Pričakovani dobiček
0,06-0,09
(74)
Na podlagi skupne količine približno 44 milijonov litrov je bil pričakovan dobiček v znesku približno 2,64-3,96 milijona EUR.
(75)
Nemčija se sklicuje tudi na dejstvo, da je bila tržna cena, ki jo je za namizno vino v sklepih o sprožitvi postopka navedla Evropska komisija (0,26 EUR na liter), najnižja ponujena cena za namizno vino v novembru 1999. Polna ponujena cena novembra 1999 je tržna cena za namizno vino, ki znaša 0,26-0,56 EUR na liter. Poleg tega je bil to celoten razpon za celo leto 1999. Leta 2000 je razpon znašal 0,20-0,41 EUR na liter. Nemčija poudarja tudi, da je imelo 60 % mošta, ki ga je kupila družba GfW, povprečno 81 stopinj Oechsleja, kar močno presega 44 stopinj Oechsleja, zahtevanih za namizno vino, pri čemer se je to izražalo v ceni, ki jo je družba GfW plačala za mošt.
V.2. Element pomoči v času podreditve in odpovedi terjatvam
(76)
Po mnenju Nemčije je bilo po vmesnem obračunu poslovanja novembra 2000 ugotovljeno, da družbi GfW grozi nesolventnost. Družba GfW je imela takrat primanjkljaj tekočega računa približno 6 milijonov EUR, kar se je potrdilo med pripravo letnega računovodskega izkaza za leto 2000. Razlog za primanjkljaj je bil, da se je vrednost zalog, ki so bile še vedno v lasti družbe GfW, zmanjšala zaradi znatnega znižanja tržnih cen, kar je pomenilo, da bi lahko družba GfW svoje zaloge prodala le po ceni, nižji od predvidene.
(77)
V skladu z informacijami, ki jih je predložila Nemčija, je imela banka WAK 31. oktobra 2000 še vedno 10 milijonov EUR terjatev do družbe GfW. Banka WAK je kot zavarovanje sprejela zavarovana sredstva družbe GfW, ki so takrat imela vrednost 5,7 milijona EUR. Ta sredstva so bila odvisna od pridržka lastninske pravice (navadnega, razširjenega ali podaljšanega) vinogradniških podjetij in trgovcev, ki bi po mnenju Nemčije zato imela prednost v primeru nesolventnosti. Tako bi morala družba GfW po mnenju Nemčije v primeru postopka zaradi nesolventnosti plačila vinogradniškim podjetjem in trgovcem v znesku približno 3,5 milijona EUR poravnati pred plačili drugim upnikom.
(78)
Da bi se pravočasno odpravil primanjkljaj in preprečil začetek postopkov zaradi nesolventnosti v skladu s členom 64 nemškega zakona o družbah z omejeno odgovornostjo (stara različica) v povezavi s členom 19 nemškega zakona o nesolventnosti, je bilo potrebno takojšnje ukrepanje.
(79)
Nemčija poudarja, da je imela banka WAK kot glavna upnica s slabšim položajem zavarovanja velik interes, da se prepreči grozeča insolventnost. Zato je poskušala vinogradniška podjetja in trgovce prepričati, da se odpovejo delu svojih terjatev, in je 4. decembra 2000 z družbo GfW sprejela tudi dogovor, da:
-
po dogovoru vinogradniških podjetij in trgovcev o odpovedi 90 % svojih preostalih terjatev podredi terjatve v višini primanjkljaja,
-
se bo odpovedala enakemu znesku zahtevkov, kot jih je podredila, vendar le, če bo to potrebno.
(80)
Družba GfW kljub uspešnemu začetku pogajanj, ko se je večina vinogradniških podjetij in trgovcev strinjala z odpovedjo terjatvam, na koncu ni bila uspešna zaradi usklajenega delovanja nekaterih vinogradniških podjetij in trgovcev ter njihovih odvetnikov. Zaradi prednostnega položaja zavarovanja, ki je bil posledica razširjenega ali podaljšanega pridržka lastninske pravice, se svojim terjatvami niso bili pripravljeni odpovedati in so vložili tožbe. Te tožbe je obravnavalo sodišče, ki je predlagalo sporazume o poravnavi. V skladu s sporazumi o poravnavi bi morala družba GfW plačati 70 % preostalih terjatev, 30 % pa bi se jih odpovedalo. Sodišče je tudi odločilo, da mora družba GfW kriti 80 % sodnih stroškov. Podobne sporazume o poravnavi so predlagala tudi druga sodišča. Družba GfW zato ni več mogla pričakovati, da bi se vinogradniška podjetja in trgovci strinjali z odpovedjo 90 % svojih preostalih terjatev. Poleg tega je več vinogradniških podjetij in trgovcev izjavilo, da bodo zahtevali celotno poplačilo preostalih 20 odstotkov. Dejstvo, da je 1 700 od 2 700 vinogradniških podjetij in trgovcev že nakazalo, da bi se bili pripravljeni odpovedati delu svojih terjatev, ni bilo več pomembno, ker člen 305a nemškega zakona o nesolventnosti določa, da izvensodna poravnava (außergerichtliche Einigung) za preprečitev postopkov zaradi nesolventnosti ni več mogoča, ko en sam upnik začne izvršbo po začetku pogajanj o izvensodni poravnavi.
(81)
Zato se je 21. februarja 2001 banka WAK z družbo GfW dogovorila, da bo primanjkljaj iz leta 2000 pokrila z odpovedjo svojim terjatvam v vrednosti 5 005 441,60 EUR, da za preostali dolg za obdobje od 1. januarja 2001 do 31. decembra 2001 ne bo zaračunavala obresti in da se bodo terjatve vinogradniških podjetij in trgovcev poravnale v celoti. Zavarovanje nepodrejenih terjatev je bilo zagotovljeno. Primanjkljaj družbe GfW je bil odpravljen, postopki zaradi nesolventnosti so bili preprečeni, družba GfW pa je lahko nadaljevala s poslovanjem.
(82)
Nemčija trdi, da sta podreditev in odpoved terjatev v skladu s preskusom zasebnega upnika. Nemčija to trditev podpira s sklicevanjem na ustrezno sodno prakso.
(83)
Odpoved delu terjatve se lahko zahteva, da se poveča dejansko povrnjeni znesek (11). Zasebni upnik bi ravnal tako, da bi čim bolj zmanjšal svojo izgubo. Če terjatev ni bila dovolj zavarovana, bi dogovor o preložitvi poplačila povečal možnosti za poplačilo brez izgube, ker bi imel dolžnik možnost, da premaga krizo in izboljša svoj položaj (12). V sodbi Sodišča prve stopnje v zadevi HAMSA je sodišče zavrnilo prejšnjo prakso Komisije, ki je zahtevala, da imajo zasebni in javni upniki enak delež odpovedi terjatvam glede na njihov delež dolga. Namesto tega je sodišče določilo, da se lahko preskus zasebnega upnika uporabi tudi, če je razmerje odpovedi različnih upnikov nesorazmerno. Sodišče prve stopnje poudarja, da je odločilen status upnika kot lastnika zavarovanih, preferencialnih ali navadnih terjatev, tj. rang zavarovanj različnih upnikov. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da javni upnik ravna kot zasebni upnik, če se po obširni in razumni oceni zneska, ki bi ga lahko izterjal, tveganja likvidacije in možnosti, da bo podjetje ponovno vzpostavilo sposobnost preživetja odloči, da se bo odpovedal delu svojih terjatev (13). Nazadnje se Nemčija sklicuje na odločbo Komisije v zadevi Huta Cynku, kjer je Komisija odločila, da nobena ugodnost, in torej nobena državna pomoč, ne obstaja, kadar bi prestrukturiranje prineslo boljši iztržek kot likvidacija (14).
(84)
Na podlagi tega Nemčija trdi, da sta bili, ob upoštevanju položaja banke WAK kot glavne upnice in njenega slabšega položaja zavarovanja v primerjavi z vinogradniškimi podjetji in trgovci, podreditev in odpoved terjatev v skladu s preskusom zasebnega upnika ter ne pomenita državne pomoči. V postopku zaradi nesolventnosti bi banka WAK izgubila najmanj enak, zelo verjetno pa še večji obseg svojih preostalih terjatev.
(85)
Le s preprečitvijo nesolventnosti družbe GfW ter poravnavo preostalih terjatev vinogradniških podjetij in trgovcev je lahko banka WAK koristila polne zavarovalne pravice do preostalih zalog in zagotovila poplačilo svojih preostalih terjatev, ki je višje od poplačila v primeru nesolventnosti.
(86)
Po mnenju Nemčije je bilo delovanje banke WAK s predhodnega vidika pravilno, zlasti ker ji je s tem, da je spremenila svoj slab položaj zavarovanja v primarno zavarovalno pravico in preprečila grozečo nesolventnost družbe GfW, uspelo zagotoviti višje poplačilo. Po mnenju Nemčije bi vsaka zasebna banka v takih razmerah ravnala enako.
(87)
Po mnenju nemških organov bi predhodna ocena računovodskih evidenc družbe GfW pokazala, da bi banka WAK ob nadaljevanju poslovanja družbe GfW lahko izvedla poplačila v vrednosti 5 112 918,81 milijona EUR. Če pa bi družba GfW začela postopek zaradi nesolventnosti, potem bi banka WAK lahko izvedla poplačila v vrednosti največ 2,4 milijona EUR. To pomeni razliko najmanj 2,7 milijona EUR.
(88)
To potrjuje poročilo neodvisnega revizorja (15) z dne 3. februarja 2003, ki ga je naročila banka WAK, predložili pa so ga nemški organi. V sklepni ugotovitvi poročila je navedeno, da je bilo za banko WAK z ekonomskega vidika smiselno, da podredi svoje terjatve, se odpove delu svojih terjatev v zgoraj navedenem znesku in se odpove prihodnjim plačilom obresti. Nemčija je predložila naslednje razloge za to sklepno ugotovitev:
-
Če banka WAK ne bi podredila in odpovedala svojih terjatev in plačil obresti, bi morala družba GfW vložiti predlog za postopek zaradi nesolventnosti in bi bila likvidirana. Terjatve banke WAK bi bilo treba izplačati iz prodaje zalog družbe GfW.
-
Če bi bila družba likvidirana, bi se vrednost njenih zalog znižala. Dejanski iztržki od prodaje zalog bi znašali le približno 50 do 70 % njihove knjigovodske vrednosti. Zato bi ob ohranitvi zavarovalnih pravic iztržki znašali 1,84-2,4 milijona EUR.
-
Postopki zaradi nesolventnosti so dragi.
-
Nemški zakon o nesolventnosti določa pravico do izločitve za proizvode s pridržkom lastninske pravice, vendar se to opredeli na podlagi možnosti stečajnega upravitelja, da izbere med izpolnjevanjem pogodbe in izločitvijo sredstev (člen 103 nemškega zakona o nesolventnosti). Izločitev sredstev je mogoča le, če stečajni upravitelj zavrne izpolnitev pogodbe, ker lahko v tem primeru upnik odstopi od pogodbe, zahteva izločitev sredstev in je upravičen do odškodnine zaradi neizpolnjevanja pogodbe. Predplačila se lahko pobotajo. V zameno lahko družba GfW zahteva povrnitev že izvedenih plačil, ki jih je mogoče pobotati z odškodnino zaradi neizpolnjevanja pogodbe.
-
V nasprotju s tem pa je bilo, ko je banka WAK podredila del svojih terjatev, pravno mogoče, da se je družba GfW izognila postopkom zaradi nesolventnosti, banka WAK pa je imela po odpovedi delu svojih terjatev in plačil obresti neporavnane terjatve v znesku 5,15 milijona EUR, katerih povrnitev je lahko pričakovala, saj je družba GfW lahko nadaljevala s poslovanjem.
-
Poudarjeno je tudi, da bi lahko družba GfW v primeru začetka postopkov zaradi nesolventnosti v skladu s predpisi o nesolventnosti izpodbijala odplačila posojila v znesku 1 440 476,92 EUR, ki jih je banki WAK izplačala v obdobju med 1. novembrom in 31. decembrom 2000. Tako bi bila banka WAK obvezana k poplačilu teh sredstev.
(89)
Nemčija poudarja, da naknadna ocena kaže, da je bila možnost podreditve in odpovedi terjatev z ekonomskega vidika bolj smiselna, saj so poplačila, prejeta zaradi preprečitve nesolventnosti družbe GfW, znašala 4 670 517,65 EUR, kar je več kot največ 2,4 milijona EUR, ki bi jih bilo mogoče zagotoviti v okviru postopkov zaradi nesolventnosti.
(90)
Nemčija ugotavlja, da vinogradniška podjetja in trgovci v času podreditve in odpovedi terjatev banke WAK niso prejeli pomoči, ker sta bili podreditev in odpoved terjatev v skladu s preskusom zasebnega upnika.
VI. OCENA POMOČI
VI.1. Skupna ureditev trga
(91)
Pred začetkom veljavnosti Uredbe Sveta (ES) št. 479/2008 z dne 29. aprila 2008 o skupni ureditvi trga za vino (16) je področje vinogradništva in predelave vina urejala Uredba (ES) št. 1493/1999. Člen 71 Uredbe (ES) št. 1493/1999 določa, da se členi 87, 88 in 89 Pogodbe (zdaj členi 107, 108 in 109 PDEU) uporabljajo za proizvodnjo in trgovino s proizvodi, ki so zajeti v navedeni uredbi. Pred 31. julijem 2000 je področje vinogradništva in predelave vina urejala Uredba (EGS) št. 822/87. Člen 76 Uredbe (EGS) št. 822/87 določa, da se členi 92, 93 in 94 Pogodbe (zdaj členi 107, 108 in 109 PDEU) uporabljajo za proizvodnjo in trgovino s proizvodi iz člena 1 Uredbe. Zato je treba obravnavane ukrepe preučiti z vidika pravil glede državne pomoči.
VI.2. Obstoj državne pomoči v smislu člena 107(1) PDEU
(92)
V skladu s členom 107(1) PDEU je vsaka pomoč, ki jo dodeli država članica, ali kakršna koli vrsta pomoči iz državnih sredstev, ki izkrivlja ali bi lahko izkrivljala konkurenco z dajanjem prednosti posameznim podjetjem ali proizvodnji posameznega blaga, prepovedana, kolikor prizadene trgovino med državami članicami.
(93)
Banka WAK je družba javnega prava, ki se deloma financira iz sredstev zvezne dežele Porenje-Pfalška, delno pa iz davkom podobnih dajatev. Ukrep se zato financira iz državnih sredstev.
(94)
Zdi se, da pomoč, ki se dodeli podjetju, prizadene trgovino med državami članicami, če podjetje posluje na trgu, odprtem za trgovanje v Evropski uniji (17). Trgovanje s kmetijskimi proizvodi znotraj Unije je obsežno. Zato bi zadevna pomoč lahko prizadela trgovino med državami članicami (18).
(95)
Sodišče je razsodilo, da je za presojo, ali državni ukrep pomeni pomoč v smislu člena 107(1) PDEU, treba ugotoviti tudi, ali upravičeno podjetje dobi ekonomsko prednost, ki je pod običajnimi tržnimi pogoji (19) ne bi dobilo, in/ali se je podjetje zaradi ukrepa lahko izognilo kritju stroškov, ki bi jih običajno moralo poravnati iz lastnih finančnih sredstev (20). To bi zagotovo zadostovalo, da se pokažejo morebitna izkrivljanja konkurence (21).
VI.2.1. Obstoj pomoči družbi Gesellschaft für Weinabsatz (GfW)
VI.2.1.a. Odobritev posojila banke WAK
(96)
Posojilo banke WAK v znesku 15 302 696,25 EUR je bilo odobreno jeseni 1999. Družbi GfW so bile v obdobju odplačevanja posojila zaračunane obresti po obrestni meri 3,28-5,25 %. Premija za tveganje ni bila zaračunana. V tem obdobju je referenčna mera za Nemčijo znašala 5,23-6,33 %.
(97)
Nemčija se strinja z mnenjem Komisije, da posojilo ni bilo odobreno v skladu s tržnimi pogoji. Če bi bilo posojilo odobreno v skladu s tržnimi pogoji, bi bila zaračunana višja osnovna mera, zaradi omejene varnosti, ki jo je zagotavljalo zavarovanje posojila, pa bi bila dodana premija za tveganje.
(98)
Ugotoviti je mogoče, da je posojilo, odobreno družbi GfW, vsebovalo element državne pomoči v smislu člena 107(1) PDEU, ker je družba GfW dobila ekonomsko prednost, ki je pod običajnimi tržnimi pogoji ne bi. Element pomoči se izračuna kot razlika med zaračunano obrestno mero in referenčno mero s prištetjem ustrezne premije za tveganje.
(99)
Morebiten prenos pomoči na pravne naslednike
(100)
Po navedbah Nemčije je bila družba GfW s 1. junijem 2005 likvidirana in razpuščena. Vse preostale zaloge s preostalih področij poslovanja so bile prodane. Vsi iztržki bili uporabljeni za poplačilo banki WAK. S kupcem (posameznikom) je bilo dogovorjeno, da se vrednost preostalih zalog glede na popis blaga z dne 31. decembra 2004 prenese na banko WAK konec leta 2005. Vrednost zalog naj bi bila enaka izhodiščni nabavni vrednosti 79 579,79 EUR. Družba GfW je bila leta 2006 izbrisana iz trgovskega registra, pri čemer pravnega naslednika ni, prav tako pa ne kakršne koli pravne osebe, ki bi lahko vrnila pomoč. Po mnenju Nemčije v skladu z ustaljeno sodno prakso (22) vračilo zato ni mogoče.
(101)
Ker so bila preostala sredstva družbe GfW prodana, bi lahko njihov kupec izkoristil pomoč, odobreno družbi GfW. Ker je kupec plačal prvotno nakupno ceno, tržne razmere pa so se v zadnjih letih poslabšale, je jasno, da je bila cena, ki jo je plačal, vsaj enaka tržni ceni. Komisija tako ugotavlja, da pomoč ni bila prenesena na kupca preostanka zalog družbe GfW. Hkrati pa je družba GfW prenehala obstajati, zato vračilo pomoči ni mogoče.
VI.2.1.b. Podreditev in odpoved terjatev banke WAK
(102)
Banka WAK je podreditev terjatev ter odpoved terjatev in plačil obresti financirala iz lastnih sredstev in ustreznega posojila, zato se šteje, da ju je financirala iz državnih sredstev.
(103)
Da se ugotovi, ali podreditev terjatev ter odpoved terjatev in plačil obresti pomenita državno pomoč družbi GfW v smislu člena 107(1) PDEU, je treba ugotoviti tudi, ali družba GfW dobi ekonomsko prednost, ki je pod običajnimi tržnimi pogoji ne bi in/ali se je družba GfW zaradi ukrepa lahko izognila kritju stroškov, ki bi jih običajno morala poravnati iz lastnih finančnih sredstev. Ta ocena se mora izvesti s preskusom zasebnega upnika. S preskusom zasebnega upnika se oceni, ali bi zasebni upnik pod enakimi tržnimi pogoji ravnal ali je ravnal enako kot javni upnik.
(104)
V skladu z ustaljeno sodno prakso se lahko odpoved delu terjatev zahteva, da se poveča dejansko povrnjeni znesek. Zasebni upnik bi ravnal tako, da bi čim bolj zmanjšal svojo izgubo (23). Če terjatev ni bila dovolj zavarovana, bi dogovor o preložitvi poplačila povečal možnosti za poplačilo brez izgube, ker bi imel dolžnik možnost, da premaga krizo in izboljša svoj položaj (24).
(105)
V sodbi Sodišča prve stopnje v zadevi HAMSA (25) je sodišče zavrnilo prejšnjo prakso Komisije, ki je zahtevala, da imajo zasebni in javni upniki enak delež odpovedi terjatvam glede na njihov delež dolga. Namesto tega je sodišče določilo, da se lahko preskus zasebnega upnika uporabi tudi, če je razmerje odpovedi različnih upnikov nesorazmerno. Točki 168 in 169 sodbe navajata:
„(168)
Če podjetje, ki se srečuje z znatnim poslabšanjem svojega finančnega stanja, predlaga dogovor ali vrsto dogovorov za plačilo dolga upnikom z namenom izboljšanja stanja in preprečitve likvidacije, mora vsak upnik izbirati med zneskom, ki mu je ponujen v skladu s predlaganim dogovorom, na eni strani in zneskom, za katerega meni, da bi ga lahko izterjal ob morebitni likvidaciji, na drugi strani. Na njegovo izbiro vplivajo številni dejavniki, kot so njegov status upnika kot lastnika zavarovanih, prednostnih ali običajnih terjatev, narava in obseg vsakega morebitnega zavarovanja, ki ga ima, njegova presoja možnosti, da bo podjetje ponovno vzpostavilo sposobnost preživetja, ter znesek, ki bi ga prejel v primeru likvidacije. Če se na primer izkaže, da je v primeru likvidacije podjetja realizacija vrednosti njegovih sredstev zadostna samo za pokritje hipoteke in prednostnih terjatev, ne bi imele običajne terjatve nobene vrednosti. Če bi se običajni upnik v takšnem primeru odpovedal večjemu delu svojih terjatev, to zanj dejansko ne bi pomenilo odrekanja.
(169)
To pomeni, da zaradi pomanjkanja podatkov o dejavnikih, ki določajo vrednosti izbir, ki so na voljo upnikom, iz samega dejstva, da so zneski, ki so jih različni upniki odpisali, očitno nesorazmerni, ni mogoče sklepati o razlogih za njihovo sprejetje predlaganih odpustov dolga.“
(106)
Poleg tega je Sodišče prve stopnje v zadevi HAMSA (26) ugotovilo, da javni upnik ravna kot zasebni upnik, če se po obširni in razumni oceni zneska, ki bi ga lahko izterjal, tveganja likvidacije in možnosti, da bo podjetje ponovno vzpostavilo sposobnost preživetja, odloči, da se bo odpovedal delu svojih terjatev. Nazadnje je Komisija v odločbi v zvezi z zadevo Huta Cynku (27) odločila, da nobena ugodnost, in torej nobena državna pomoč, ne obstaja, kadar bi prestrukturiranje prineslo boljši iztržek kot likvidacija.
(107)
Ob sklicevanju na zgoraj navedeno sodno prakso je treba pri ocenjevanju, ali bi zasebni upnik ravnal ali je ravnal kot banka WAK, preučiti izbire, ki jih je imela banka WAK na voljo, ko je ugotovila, da družbi GfW grozi nesolventnost, in preučiti, kakšne bi bile ekonomske posledice, povezane s temi odločitvami. Nato je treba na enak način preučiti vinogradniška podjetja in trgovce ter oceniti, ali je mogoče položaj banke WAK primerjati in oceniti na podlagi ravnanja vinogradniških podjetij in trgovcev.
(108)
Ko je banka WAK izvedela, da družbi GfW grozi nesolventnost, je imela na voljo dve možnosti. Odločila bi se lahko za začetek postopkov zaradi nesolventnosti ali pa bi se temu poskusila izogniti z dogovorom z družbo GfW, ki bi tej družbi omogočil nadaljevanje poslovanja. Na podlagi informacij, ki jih je predložila Nemčija in ki so podprte s poročilom z dne 3. februarja 2003, ki ga je pripravil neodvisni revizor (glej uvodno izjavo 88), bi bile ekonomske posledice, povezane s tema dvema odločitvama, po navedbah Nemčije naslednje. Banka WAK bi lahko v primeru postopkov zaradi nesolventnosti predhodno pričakovala povrnitev največ približno 2,4 milijona EUR terjatev. Če bi banka WAK sklenila dogovor z družbo GfW, v okviru katerega bi se odpovedala delu terjatev in tako družbi GfW omogočila nadaljevanje poslovanja, bi lahko predhodno pričakovala povrnitev približno 5,1 milijona EUR terjatev. Če bi torej banka WAK družbi GfW omogočila, da se izogne začetku postopkov zaradi nesolventnosti, bi dobila povrnjenih 2,7 milijona EUR več. Pripravljenost vinogradniških podjetij in trgovcev na enako ravnanje je le nekoliko vplivala na izračune povrnitve, vendar ni spremenila izida primerjave obeh možnosti.
(109)
Ocena stopnje povrnitve v primeru nesolventnosti v znesku 2,4 milijona EUR v poročilu temelji na predpostavki Nemčije, da bi bilo treba terjatve vinogradniških podjetij in trgovcev v znesku 4,4 milijona EUR poravnati pred terjatvami banke WAK. Vendar Evropska komisija navaja, da nemški zakon o nesolventnosti določa, da je treba pred dolgovi do banke WAK poravnati le dolg do vinogradniških podjetij in trgovcev s podaljšanim pridržkom lastninske pravice. Drugi dolgovi so v enakem položaju kot dolgovi do banke WAK. Vendar izračuni Evropske komisije kažejo, da lahko celo v primeru, v katerem bi imele terjatve banke WAK ter vinogradniških podjetij in trgovcev enak položaj, banka WAK pričakuje povrnitev največ 4,7 milijona EUR v primeru nesolventnosti (na podlagi največjega skupnega poplačila 6,8 milijona EUR v primeru nesolventnosti ter dejstva, da so banka WAK in vinogradniška podjetja prejeli poplačilo, sorazmerno znesku, ki jim je dolgovan, tj. 10 milijonov EUR za banko WAK ter 4,4 milijona EUR za vinogradniška podjetja in trgovce). Zato je mogoče skleniti, da bi bila za banko WAK predhodno ugodnejša možnost, da družbi GfW omogoči preprečitev nesolventnosti.
(110)
Izračuni za vinogradniška podjetja in trgovce pa so bili na drugi strani zelo drugačni. Ti so namreč že prejeli 80 % plačila za dobavljeno blago. Poleg tega bi v skladu s ponudbo družbe GfW prejeli le 10 % od 20 % dolgovanega zneska. Dejansko je to pomenilo, da bi v primeru sklenitve dogovora prejeli le dodatna 2 % dogovorjene nakupne cene. To je nedvomno manj od zneska, ki bi ga lahko pričakovali v okviru postopka zaradi nesolventnosti, ne glede na njihovo zavarovanje (navadni, razširjeni ali podaljšani pridržek lastninske pravice). V povprečju bi lahko po pričakovanjih prejeli 48 % svojih preostalih terjatev (2,1 milijona EUR od skupnega dolga 4,4 milijona EUR). Zato ni presenetljivo, da so nekatera vinogradniška podjetja in trgovci zavrnili ponudbo družbe GfW. Poleg tega je moralo biti očitno, da sta odpoved delu terjatev in preprečitev nesolventnosti v interesu banke WAK, čeprav se vinogradniška podjetja in trgovci svojim terjatvam ne bi odpovedali, kar bi jim dejansko omogočilo povrnitev večjega deleža preostalih terjatev od ponujenih 10 %. Nazadnje, več vinogradniških podjetij in trgovcev je že vložilo tožbe proti družbi GfW, pri čemer je sodišče razsodilo v njihovo korist in družbi GfW naložilo, da mora poravnati 80 % preostalih terjatev.
(111)
Čeprav so bila vinogradniška podjetja in trgovci ter banka WAK vsi upniki družbe GfW, je mogoče ugotoviti, da so bile njihove izbire in izid izbranih možnosti za banko WAK ter vinogradniška podjetja in trgovce tako različni, da niso primerljivi. Dejstvo, da se vinogradniška podjetja in trgovci niso hoteli odpovedati terjatvam, ne bi smelo negativno vplivati na analizo, ali je banka WAK delovala v skladu s preskusom zasebnega upnika.
(112)
Komisija po primerjavi različnih možnosti banke WAK ugotavlja, da sta delna podreditev in odpoved terjatev 4. decembra 2000 in 21. februarja 2001 v skupnem znesku 5 005 441,60 EUR ter odpoved plačil obresti od 31. decembra 2000 naprej za banko WAK najugodnejša možnost, ki je zato v skladu s preskusom zasebnega upnika. Podreditev in odpoved terjatev pomenita odlog plačila dolga, kar je za upnika ugodneje od likvidacije. V skladu z ustaljeno sodno prakso (28) javni upnik ugodnost, ki izhaja iz zneska, ponujenega v okviru načrta za prestrukturiranje, primerja z zneskom, ki bi ga lahko izterjal, če bi bila družba likvidirana. Družba GfW tako ni imela ugodnosti, ki jih ne bi imela tudi pod običajnimi tržnimi pogoji, torej družba ni prejela državne pomoči zaradi odločitve banke WAK, da bo podredila in odpovedala del svojih terjatev.
(113)
Ob začetku postopkov je bil izražen dvom, ali je banka WAK podreditev in odpoved terjatev omejila na najnižjo raven. Vendar Nemčija v pripombah navaja, da se je banka WAK odpovedala deležu svojih terjatev, potrebnih za kritje primanjkljaja družbe GfW za leto 2000, kar je bilo potrebno v skladu z nemškim zakonom o nesolventnosti (glej uvodno izjavo 25), da bi se preprečili postopki zaradi nesolventnosti in bi se družbi GfW omogočilo nadaljevanje poslovanja. V prvi pogodbi (podpisani 4. decembra 2000) med družbo GfW in banko WAK sta se podpisnici, da bi se preprečila nesolventnost družbe GfW, dogovorili o podreditvi terjatev v enakem znesku kot primanjkljaj družbe GfW po privolitvi vinogradniških podjetij in trgovcev v odpoved 90 % preostalih terjatev in po potrebi odpoved zneska terjatve, za katerega je bila dogovorjena podreditev (glej uvodni izjavi 79 in 80). Razlog za večjo odpoved od pričakovane je bil, da se vinogradniška podjetja in trgovci kljub prizadevanju banke WAK in družbe GfW, da bi dosegli njihovo pomoč pri preprečitvi nesolventnosti družbe GfW (glej uvodni izjavi 79 in 80, ki obravnavata pripombe Nemčije), niso odločili za odpoved svojim terjatvam zaradi razlogov iz uvodne izjave 110 zgoraj. Kot je navedeno v uvodni izjavi 108, je odločitev vinogradniških podjetij in trgovcev, da se ne odpovejo deležu svojih preostalih terjatev, le omejeno vplivala na ekonomsko oceno banke WAK in ni spremenila izida te ocene: da je za banko WAK ekonomsko ugodneje, da družbi GfW omogoči preprečitev postopkov zaradi nesolventnosti.
(114)
Komisija zato ugotavlja, da sta bili delna podreditev in odpoved terjatev najugodnejša možnost za banko WAK, zaradi česar sta v skladu z načelom zasebnega upnika in zato ne pomenita državne pomoči družbi GfW v smislu člena 107(1) PDEU.
VI.2.2. Obstoj pomoči za vinogradniška podjetja in trgovce
(115)
Ob začetku in naknadnem podaljšanju formalnega postopka preiskave so se pojavila vprašanja glede morebitne pomoči vinogradniškim podjetjem in trgovcem. Položaj zavarovanja, ki ga je družba GfW v času nakupa dodelila vinogradniškim podjetjem in trgovcem, naj bi bil sorazmerno močan, pri čemer so se pojavili dvomi, ali je dodeljeni položaj zavarovanja dejansko v skladu z običajno poslovno prakso. Poleg tega naj bi bila cena, plačana za kupljeni mošt, višja od tržne cene. Prav tako pa je bila odločitev vinogradniških podjetij in trgovcev, da se ne bodo odpovedali svojim terjatvam, ko je družbi GfW grozila nesolventnost, vprašljiva skupaj z odločitvijo banke WAK za podreditev in poznejšo odpoved deleža terjatev, čeprav so se vinogradniška podjetja in trgovci odločili, da se ne bodo odpovedali 90 % preostalih terjatev (20 % vrednosti zaloge).
VI.2.2.a. V času nakupa mošta - dodeljeni položaj zavarovanja
(116)
Nemčija je v pripombah zagotovila, da so bili navadni, razširjeni ali podaljšani pridržki lastninske pravice, dodeljeni različnim vinogradniškim podjetjem in trgovcem v povezavi z nakupom mošta, dejansko v skladu z običajno poslovno prakso. Čeprav je to vinogradniškim podjetjem in trgovcem omogočilo sorazmerno močan položaj zavarovanja, zlasti podjetjem in trgovcem, ki jim je bil dodeljen podaljšan pridržek, je bil ta položaj vseeno v skladu z običajno poslovno prakso in ni bil močnejši kot v primeru dogovora z zasebnim kupcem.
(117)
Komisija se sklicuje na priporočila (29) zveze nemških vinskih kleti in trgovcev z vinom (Trier), zveze nemških trgovcev z vinom (Mainz) ter združenja nemških vinogradnikov (Bonn) (Der Bundesverband der Deutschen Weinkellereien und des Weinfachhandels e.V., Trier, der Bundesverband der Deutschen Weinkommissionäre e.V., Mainz und der Deutsche Weinbauverband e.V., Bonn), predložena nemškim organom za konkurenco (Bundeskartellamt) v skladu s členom 22(3)(2) nemškega zakona proti omejevanju konkurence (des Gesetzes gegen Wettbewerbsbeschränkungen) (30). Prva različica priporočil je bila predložena leta 1990, zadnja pa leta 2005. V teh priporočilih je jasno navedeno, da mora prodajalec v primerih, kadar v času prenosa blaga ni plačana polna nakupna cena, obdržati lastniško pravico, dokler ni plačana polna cena. Položaji zavarovanj, dodeljeni vinogradniškim podjetjem in trgovcem v obravnavanem primeru, so zagotavljali različno stopnjo zavarovanja. Le tisti s podaljšanim pridržkom lastninske pravice so imeli v celoti zavarovana plačila. To pomeni, da položaj zavarovanja za vinogradniška podjetja in trgovce v povprečju ni bil tako močan, kot je bilo priporočeno v zgoraj navedenih priporočilih. Komisija zato ob sklicevanju na priporočila in dejanski dodeljeni položaj zavarovanja sprejema zagotovila Nemčije, da je dodelitev položajev zavarovanj, kakor so bili dodeljeni vinogradniškim podjetjem in trgovcem v tem primeru, običajna poslovna praksa ter da dodeljeni položaj zavarovanja ni bil močnejši kot v okviru običajne pogodbe med dvema zasebnima udeležencema in zato ne pomeni državne pomoči v smislu člena 107(1) PDEU.
VI.2.2.b. V času nakupa mošta - cena, plačana za kupljeni mošt
(118)
Ob začetku postopkov naj bi bila cena, ki jo je družba GfW plačala za kupljeni mošt, višja od tržne cene. Kot tržna cena je bila uporabljena cena za namizno vino, pri čemer je bila kot referenčna cena navedena cena 0,26 EUR na liter. Nemčija je v pripombah predložila bistvene informacije o poslovni strategiji družbe GfW, iz katere je razvidno, da trg za navadno namizno vino ni upoštevni trg in da ima družba GfW tri cilje. Prvič, kupiti mošt za namizno vino, s katerim bo sodelovala v programu EU za destilacijo (40 % zaloge). Drugič, kupiti visokokakovostni mošt, ki bi ga prodajala na trgu za visokokakovostno osnovo za proizvodnjo penečega vina (60 % zaloge). Tretjič, sodelovati v programu EU za destilacijo z 20 % zaloge, preden se ta proda za proizvodnjo penečega vina. Pri analizi, ali proizvoda pripadata istemu trgu, se Komisija sklicuje na Obvestilo Komisije o opredelitvi upoštevnega trga za namene konkurenčnega prava Skupnosti (31). V skladu s točko 7 obvestila „[u]poštevni proizvodni trg obsega vse tiste proizvode in/ali storitve, ki jih potrošnik smatra za zamenljive ali nadomestljive glede na lastnosti proizvodov, njihove cene in namen uporabe“.
(119)
Trg za mošt, kupljen za izkoriščanje programa EU za destilacijo, je trg za navadno namizno vino. Vendar mora biti ustrezna cena tista cena, ki se plača za vino, poslano v destilacijo.
(120)
Glavni cilj preventivne destilacije vina v skladu s členom 38 Uredbe (EGS) št. 822/87 je kot pri vseh tradicionalnih intervencijskih ukrepih na kmetijskih trgih odstranitev prekomerne zaloge s trga za vino, zato mora biti cena te prostovoljne destilacije dovolj visoka, da proizvajalce spodbudi k pošiljanju vina v destilacijo. Dejansko letno ceno ukrepa destilacije je Svet opredelil kot 65 % t. i. orientacijske cene.
(121)
Svet je orientacijsko ceno določil enkrat letno, ki je bila določena izrecno v podporo trgu. Zato je morala biti določena na dovolj visoki ravni. V Uredbi Sveta (ES) št. 1676/1999 z dne 19. julija 1999 o določitvi orientacijske cene za vino za vinsko leto 1999/2000 (32) so bile določene orientacijske cene za različne kategorije vin. Za kategorijo AII (belo namizno vino iz sort vinske trte Sylvaner ali Müller-Thurgau) je bila določena cena 82,81 EUR na hektoliter, za kategorijo AIII (belo namizno vino iz sort vinske trte Riesling) pa 94,57 EUR na hektoliter. V skladu s Prilogo III k Uredbi Komisije (ES) št. 1681/1999 z dne 26. julija 1999 o določitvi odkupnih cen, pomoči in nekaterih drugih zneskov, ki se uporabljajo za vinsko leto 1999/2000 za intervencijske ukrepe v vinskem sektorju (33), je bil točen znesek, plačan za destilacijo, odvisen od vsebnosti alkohola v dobavljenem vinu, ker Komisija tistega leta cene za preventivno destilacijo (65 % orientacijske cene) ni izračunala na hektoliter, ampak glede na vsebnost alkohola na hektoliter.
(122)
Glavna vloga Komisije v zvezi z destilacijo vina je bila oceniti dejanske razmere na trgu in skladno s tem določiti količine, ki se vsako leto sprejmejo za preventivno destilacijo v vsaki državi članici. Z Uredbo Komisije (ES) št. 2367/1999 z dne 5. novembra 1999 o uvedbi preventivne destilacije iz člena 38 Uredbe Sveta (EGS) št. 822/87 za vinsko leto 1999/2000 (34) je bilo nemškemu trgu za vinsko leto 1999/2000 dodeljenih 148 000 hektolitrov. Z Uredbo Komisije (ES) št. 546/2000 z dne 14. marca 2000 o spremembi Uredbe (ES) št. 2367/1999 o uvedbi preventivne destilacije iz člena 38 Uredbe Sveta (EGS) št. 822/87 za vinsko leto 1999/2000 (35) je bila ta količina povečana na 468 000 hektolitrov. Z Uredbo (ES) št. 2367/1999 je bila količina vina, poslanega v destilacijo, omejena na 40 % proizvodnje. V skladu z evidenco Komisije so nemški proizvajalci v okviru te sheme destilirali približno 400 000 hektolitrov.
(123)
Po navedbah Nemčije se je za vino, poslano v destilacijo, plačala cena 0,50-0,55 EUR na liter. Komisija ob upoštevanju navedene metode izračuna ugotavlja, da je cena, ki jo je navedla Nemčija, realna.
(124)
Komisija ugotavlja, da sta bila zaradi posredovanja EU na trgu za bistveni delež vina oblikovana dva ločena trga. Na enem od trgov je bila referenčna cena tista cena, ki je bila plačana za vino, poslano v destilacijo, v tem primeru 0,50-0,55 EUR na liter, referenčna cena na drugem trgu pa je bila tržna cena. Cene 0,26 EUR na liter, navedene v sklepu o sprožitvi postopka, zato ni mogoče obravnavati kot ustrezne referenčne cene za mošt, kupljen za namen destilacije.
(125)
Da bi se opredelil upoštevni trg za mošt, kupljen z namenom, da bi iz njega nastala osnova za proizvodnjo penečega vina, je treba najprej oceniti, ali obstajajo ločeni trgi za vino, in ali mošt, ki ga je kupila družba GfW, pripada istemu trgu kot namizno vino. Prav tako bo treba opredeliti, ali lahko kakovostnejše vino dosega višje cene. Komisija v statističnih podatkih vedno navaja različne cene, odvisne od kakovosti vina. Strokovnjaki za vino pri Komisiji navajajo, da cena vina ni enaka za vsako serijo, pri čemer razpoložljivi statistični podatki za vino navajajo le povprečne cene za različno kakovost vina. Na dejansko ceno vpliva več elementov. Glavni elementi so kakovost, staranje, sloves, povpraševanje in vsebnost alkohola/stopinje Oechsleja. Stopinje Oechsleja kažejo zrelost in vsebnost sladkorja v grozdju. Pomembne so, ker določajo končno naravno vsebnost alkohola v vinu. Inštitut Deutsches Weininstitute (Nemški vinski inštitut) navaja, da je za proizvodnjo sekta/penečega vina potrebna visoka vsebnost alkohola v osnovi (36).
(126)
To potrjuje navedbe Nemčije, da mora imeti mošt za proizvodnjo penečega vina več stopinj Oechsleja kot mošt za proizvodnjo namiznega vina, pri čemer je treba za mošt z več stopinjami Oechsleja plačati premijo. Komisija zato sprejema trditve Nemčije, da obstajata ločena trga in da je bila cena mošta za proizvodnjo pečenega vina res višja od cene mošta za proizvodnjo namiznega vina. Komisija se zato strinja tudi, da cene, ki jo je družba GfW plačala v času nakupa, ni mogoče primerjati s ceno za namizno vino, tj. 0,26 EUR na liter, kakor je bilo navedeno na začetku postopka.
(127)
Nemčija je predložila informacije v zvezi z dosegljivo ceno na upoštevnem trgu, tj. trgu za visokokakovostni mošt, ki se uporablja za proizvodnjo penečega vina. V skladu s temi informacijami je bila osnovna cena za liter mošta z vrednostjo 60 stopinj Oechsleja na trgu osnove za peneče vino 0,312 EUR na liter. Pri vsaki dodatni stopinji Oechsleja (do največ 80 stopinj Oechsleja) se je cena zvišala za 0,005 EUR na liter. Vinogradniška podjetja in trgovci so za svoj visokokakovostni mošt, tj. 60 % kupljenega mošta, prejemali plačilo v skladu s tem načelom. V skladu s statističnimi podatki o uvozu nemškega združenja vinogradnikov (Deutsche Weinbauverband) za obdobje 1998-2001, ki jih je predložila Nemčija, je imelo uvoženo neustekleničeno belo vino, ki je zaradi svoje visoke kakovosti primerno za proizvodnjo penečega vina, tržno ceno 0,38 EUR na liter.
(128)
Komisija je na podlagi informacij notranjih strokovnjakov za vino v zvezi s tem, kako se določa cena vina, zgoraj navedenih informacij Deutsches Weininstitute in izračuna dobička v poslovnem načrtu družbe GfW pripravljena sprejeti trditve Nemčije, da je ustrezna tržna cena približno 0,38 EUR na liter.
(129)
Iz poslovnega načrta družbe GfW, ki ga je predložila Nemčija, je razvidno, da je družba v času nakupa mošta pričakovala, da bo lahko 40 % zaloge poslala v preventivno destilacijo po ceni 0,50-0,55 EUR na liter, 60 % zaloge prodala po ceni 0,375 EUR na liter, za 20 % zaloge pa je pričakovala dodatno subvencijo EU za skladiščenje vina v višini 0,06 EUR na liter, preden bi ga naslednje leto prodali za 0,375 EUR na liter. Po pričakovanjih naj bi skupno prodala zalogo po povprečni ceni 0,44-0,46 EUR in ustvarila dobiček v višini 0,06-0,09 EUR na liter. To bi pomenilo skupni dobiček približno 2,64-3,96 milijona EUR.
(130)
Družba GfW je leta 199940 % svojih zalog poslala v preventivno destilacijo, za kar je prejela plačilo 0,50-0,55 EUR na liter. Družba GfW se je zaradi znižanja cen na trgu za vino ob koncu leta 1999, ki ga glede na višje cene v predhodnem letu ni pričakovala, odločila, da ne bo prodala preostale zaloge tistega leta, ampak da bo vino uskladiščila in prodala leta 2000. Če pa bi cene na trgu ostale nizke, potem bi zalogo znova poslala v preventivno destilacijo. Ta odločitev je temeljila na predpostavki, da se bo preventivna destilacija še naprej izvajala. Vendar je bila preventivna destilacija z novo Uredbo (ES) št. 1493/1999 o skupni ureditvi trga za vino odpravljena. Namesto tega je bila uvedena možnost prostovoljne destilacije za oskrbo trga s pitnim alkoholom. Novo uvedeni ukrep krizne destilacije se lahko uporabi le pri izrednih motnjah na trgu. Uvodna izjava 35 Uredbe (ES) št. 1493/1999 se izrecno sklicuje na odpravo sistema destilacije kot umetne možnosti prodaje presežkov proizvodnje. Nova uredba je začela veljati 31. julija 2000.
(131)
Za družbo GfW je to pomenilo, da so bili ukrepi za destilacijo v vinskem letu 2000/2001 bistveno manj ugodni od ukrepov iz prejšnjih let. Pri destilaciji za oskrbo trga s pitnim alkoholom je bilo mogoče doseči le približno polovico prej dosežene povprečne cene 0,50-0,55 EUR na liter.
(132)
Tega razvoja po mnenju Nemčije v času, ko se je družba GfW odločila uskladiščiti vino, ni bilo mogoče napovedati. Komisija na drugi strani meni, da je bilo ta razvoj dejansko mogoče predvideti. Izrecen cilj nove skupne ureditve trga z vinom je bila odprava destilacijskega sistema. Zato bi se morala družba GfW v času, ko se je odločila za ponovno destilacijo, zavedati, da ukrepi za destilacijo v drugi polovici leta 2000 in pozneje ne bi zagotovili izboljšanja položaja zaradi znižanja cen na trgu z vinom.
(133)
Vendar trditve, da bi morala družba GfW vedeti za spremembo Uredbe, niso pomembne. Poslovni načrt v času nakupa, na podlagi katerega je treba presojati ravnanje družbe GfW kot zasebne vlagateljice, je zajemal le prvi krog preventivne destilacije, ki je bila izvedena in za katero je družba prejela 0,50-0,55 EUR na liter. Načrt ni zajemal drugega kroga preventivne destilacije, zato pričakovan dobiček na podlagi take destilacije ni bil vključen v izračun celotnega dobička v času nakupa. Ni bil del poslovnega načrta in, čeprav ni dvoma, da je bila odločitev družbe GfW za drugi krog destilacije, ko se je tržna cena znižala, slaba, je ni mogoče obravnavati kot državno pomoč za vinogradniška podjetja in trgovce v času nakupa.
(134)
Komisija na podlagi navedenega ugotavlja, da je družba GfW za mošt, kupljen jeseni 1999, plačala tržno ceno, zato vinogradniškim podjetjem in trgovcem ni bila dodeljena državna pomoč v smislu člena 107(1) PDEU.
VI.2.2.c. V času podreditve in odpovedi terjatev banke WAK
(135)
V uvodni izjavi 114 je ugotovljeno, da sta bili podreditev in odpoved terjatev banke WAK izvedeni izključno zaradi lastnega interesa in v skladu s preskusom zasebnega upnika ter zato ne pomenita državne pomoči za družbo GfW. Dejstvo, da se je banka WAK odločila v korist vinogradniških podjetij in trgovcev, ni pomembno, ker to ni bil namen, ampak le posledica prizadevanja banke WAK, da bi dosegla čim večjo povrnitev lastnih sredstev.
(136)
Komisija ugotavlja, da banka WAK s podreditvijo in odpovedjo svojih terjatev vinogradniškim podjetjem in trgovcem ni zagotovila državne pomoči v smislu člena 107(1) PDEU.
VI.3. Opredelitev pomoči kot nezakonite pomoči
(137)
Ker je bil element pomoči iz posojila banke WAK v korist družbe GfW dodeljen in izplačan brez predhodne priglasitve Komisiji, gre za nezakonito pomoč v smislu člena 1(f) Uredbe Sveta (ES) št. 659/1999 z dne 22. marca 1999 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena 93 Pogodbe ES (37).
VI.4. Izjeme iz člena 107 Pogodbe v zvezi s posojilom družbi GfW
(138)
Zato je treba preučiti, ali velja katera od izjem pri prepovedi državne pomoči v skladu s členom 107(1) PDEU.
(139)
Trenutno velja, da se izjeme iz člena 107(2) ter (3)(a), (b) in (d) ne uporabljajo, ker zadevna pomoč ni:
-
pomoč za pospeševanje gospodarskega razvoja območij, kjer je življenjska raven izjemno nizka ali kjer je podzaposlenost velika,
-
pomoč za pospeševanje izvedbe pomembnega projekta skupnega evropskega interesa ali za odpravljanje resne motnje v gospodarstvu države članice,
-
pomoč za pospeševanje kulture in ohranjanja kulturne dediščine, kadar takšna pomoč ne škoduje trgovinskim pogojem in konkurenci v Uniji v obsegu, ki je v nasprotju s skupnimi interesi.
(140)
Edina izjema, ki bi se morda lahko uporabljala, je člen 107(3)(c) PDEU.
(141)
Pomoč za primarne proizvajalce je bila v času odobritve pomoči ocenjena neposredno v skladu s členom 107(3)(c) PDEU. V skladu s takratno prakso je lahko pomoč za naložbe, kreditiranje, živinorejski sektor, organizacije proizvajalcev, oglaševanje in promocijo, nadomestilo za škodo zaradi bolezni, zavarovalne premije in tehnično pomoč ob izpolnjevanju nekaterih pogojev veljala za združljivo z notranjim trgom. Vendar nobene navedene oblike združljive pomoči ni mogoče uporabiti za izvzetje zadevne pomoči.
(142)
Poleg tega je Komisija zaradi izčrpnosti preučila, ali se za zadevni primer ne morejo uporabljati smernice za reševanje in prestrukturiranje podjetij v težavah. Prvi pogoj za izkoriščanje pomoči za reševanje ali prestrukturiranje je, da mora za zadevno podjetje veljati, da je v težavah v smislu smernic o državni pomoči za reševanje in prestrukturiranje podjetij v težavah (38). Iz informacij, ki jih ima Komisija, ni razvidno, da bi bila družba ob odobritvi pomoči v težavah v smislu zgoraj navedenih smernic. Družba GfW se je zaradi znižanja cen na trgu znašla v težavah šele leto pozneje.
(143)
V vsakem primeru želi Komisija poudariti, da mora zadevna država članica, da bi izpolnila svojo nalogo sodelovanja s Komisijo, predložiti vse dokaze, na podlagi katerih lahko Komisija preveri, ali so posebni pogoji, ki jih zahteva, izpolnjeni (39). Nemčija v zadevnem primeru ni predložila zadostnih informacij, ki bi Komisiji omogočile oceno podatkov ob upoštevanju teh smernic, prav tako ni predložila zadostne dokumentacije, ki bi Komisiji omogočila oceno pomoči ob upoštevanju drugih oblik združljive pomoči iz točke 126, in sicer kljub informacijam, ki jih je Komisija predložila v točki 44 sklepa o sprožitvi preiskovalnega postopka.
(144)
Ukrepe pomoči, katerih združljivost je treba oceniti neposredno v skladu s členom 107(3)(c) PDEU, je treba oceniti omejujoče. Jasno je treba dokazati, da so pozitivni vplivi ukrepa pomoči večji od škodljivih vplivov, ki bi jih pomoč lahko imela na konkurenco in pravilno delovanje notranjega trga. Enostranski ukrepi državne pomoči, ki so namenjeni le izboljšanju finančnega položaja proizvajalcev, pri čemer ne prispevajo k razvoju sektorja, ne izpolnjujejo teh meril, zato spadajo med pomoči za tekoče poslovanje, ki niso združljive z notranjim trgom.
(145)
Pomoč, odobrena družbi GfW kot element posojila, zaradi navedenih razlogov ni v skladu z nobeno morebitno izjemo od člena 107(3). Zato gre za pomoč, ki ni združljiva z notranjim trgom.
(146)
Druge izjeme na podlagi člena 107(3)(c) PDEU se ne uporabljajo.
VII. SKLEPNE UGOTOVITVE
(147)
Komisija zaradi navedenih razlogov ugotavlja, da posojila, odobrenega družbi GfW, ni mogoče šteti za združljivega z notranjim trgom. Komisija prav tako ugotavlja, da je Nemčija ukrep izvedla nezakonito.
(148)
Komisija zaradi navedenih razlogov ugotavlja, da naknadna podreditev terjatev ter odpoved terjatev in prihodnjih plačil obresti ne pomenita državne pomoči v korist družbe GfW ali v korist vinogradniških podjetij in trgovcev.
(149)
Komisija zaradi navedenih razlogov ugotavlja, da je bil nakup mošta izveden po tržnih cenah in v skladu z običajno poslovno prakso ter zato ne pomeni državne pomoči v korist vinogradniških podjetij in trgovcev.
(150)
Če je nezakonito odobrena državna pomoč nezdružljiva z notranjim trgom, je naravna posledica te ugotovitve njeno vračilo, da se, kolikor je mogoče, vzpostavi konkurenčni položaj, ki je obstajal pred odobritvijo pomoči.
(151)
Ker družba GfW nima pravnega naslednika, vračilo v skladu z ustaljeno sodno prakso ni mogoče (40) -
SPREJELA NASLEDNJI SKLEP:
Člen 1
Državna pomoč, ki pomeni razliko med obrestno mero, zaračunano za posojilo družbi GfW, in tržno obrestno mero s prištetjem premije za tveganje, ki bi se morala zaračunati za posojilo, ter jo je Nemčija nezakonito odobrila v korist družbe Gesellschaft für Weinabsatz Pfalz GmbH ob kršitvi člena 108(3) Pogodbe o delovanju Evropske unije, je nezdružljiva z notranjim trgom.
Člen 2
Podreditev in odpoved terjatev banke WAK ne pomenita pomoči družbi GfW ali vinogradniškim podjetjem in trgovcem v smislu člena 107(1) Pogodbe o delovanju Evropske unije.
Člen 3
Nakup mošta s strani družbe GfW leta 1999 ne pomeni pomoči vinogradniškim podjetjem in trgovcem v smislu člena 107(1) Pogodbe o delovanju Evropske unije.
Člen 4
Nemčiji ni treba izterjati pomoči iz člena 1 od upravičenca, saj je upravičenec nesolventen ter je bil razpuščen in izbrisan iz trgovskega registra, pri čemer nima pravnega naslednika.
Člen 5
Ta sklep je naslovljen na Zvezno republiko Nemčijo.
V Bruslju, 29. junija 2011