SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY 2011/92/EU
ze dne 13. prosince 2011
o boji proti pohlavnímu zneužívání a pohlavnímu vykořisťování dětí a proti dětské pornografii, kterou se nahrazuje rámcové rozhodnutí Rady 2004/68/SVV
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 82 odst. 2 a čl. 83 odst. 1 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
po konzultaci s Výborem regionů,
v souladu s řádným legislativním postupem (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Pohlavní zneužívání a pohlavní vykořisťování dětí, včetně dětské pornografie, představují závažné porušování základních práv, zejména práv dítěte na ochranu a péči nezbytnou pro jeho blaho, jak jsou stanovena Úmluvou Organizace spojených národů o právech dítěte z roku 1989 a Listinou základních práv Evropské unie (3).
(2)
V souladu s čl. 6 odst. 1 Smlouvy o Evropské unii uznává Unie práva, svobody a zásady obsažené v Listině základních práv Evropské unie, jejíž čl. 24 odst. 2 stanoví, že při všech činnostech týkajících se dětí, ať už uskutečňovaných veřejnými orgány nebo soukromými institucemi, musí být prvořadým hlediskem nejvlastnější zájem dítěte. Boj proti pohlavnímu zneužívání a pohlavnímu vykořisťování dětí a dětské pornografii je navíc jednoznačně upřednostněn ve Stockholmském programu - otevřená a bezpečná Evropa, která slouží svým občanům a chrání je (4).
(3)
Dětská pornografie, která sestává z vyobrazení pohlavního zneužívání dětí, a jiné zvlášť závažné formy pohlavního zneužívání a pohlavního vykořisťování dětí stále narůstají a šíří se pomocí nových technologií a internetu.
(4)
Rámcové rozhodnutí Rady 2004/68/SVV ze dne 22. prosince 2003 o boji proti pohlavnímu vykořisťování dětí a dětské pornografii (5) sbližuje právní předpisy členských států s cílem učinit trestnými nejzávažnější formy pohlavního zneužívání a pohlavního vykořisťování dětí, rozšířit vnitrostátní soudní příslušnost a poskytnout obětem minimální úroveň pomoci. Rámcové rozhodnutí Rady 2001/220/SVV ze dne 15. března 2001 o postavení obětí v trestním řízení (6) stanoví soubor práv obětí v trestním řízení, včetně práva na ochranu a odškodnění. Koordinace stíhání v případech pohlavního zneužívání a pohlavního vykořisťování dětí a dětské pornografie bude dále usnadněna prováděním rámcového rozhodnutí Rady 2009/948/SVV ze dne 30. listopadu 2009 o předcházení kompetenčním sporům při výkonu pravomoci v trestním řízení a jejich řešení (7).
(5)
Podle článku 34 Úmluvy Organizace spojených národů o právech dítěte se státy, které jsou smluvní stranou této úmluvy, zavazují chránit dítě před všemi formami pohlavního vykořisťování a pohlavního zneužívání. Opční protokol z roku 2000 k Úmluvě Organizace spojených národů o právech dítěte týkající se prodeje dětí, dětské prostituce a dětské pornografie a zejména Úmluva Rady Evropy z roku 2007 o ochraně dětí před pohlavním vykořisťováním a zneužíváním představují významné kroky v procesu posilování mezinárodní spolupráce v této oblasti.
(6)
Závažné trestné činy, jakými jsou pohlavní vykořisťování dětí a dětská pornografie, vyžadují komplexní přístup zahrnující stíhání pachatelů trestných činů, ochranu dětských obětí a předcházení tomuto jevu. Prvořadým hlediskem při provádění všech opatření zaměřených na boj proti těmto trestným činům musí být nejlepší zájem dítěte, a to v souladu s Listinou základních práv Evropské unie a s Úmluvou Organizace spojených národů o právech dítěte. Rámcové rozhodnutí 2004/68/SVV by mělo být nahrazeno novým nástrojem, který poskytne takový ucelený právní rámec, aby bylo dosaženo požadovaného účelu.
(7)
Tato směrnice by měla doplňovat směrnici Evropského parlamentu a Rady 2011/36/EU ze dne 5. dubna 2011 o prevenci obchodování s lidmi, boji proti němu a o ochraně obětí, kterou se nahrazuje rámcové rozhodnutí Rady 2002/629/SVV (8), neboť některými oběťmi obchodování s lidmi jsou dětské oběti pohlavního zneužívání nebo pohlavního vykořisťování.
(8)
V souvislosti s kriminalizací činů souvisejících s prováděním pornografických představení se tato směrnice vztahuje na činy, které představují organizovaná živá vystoupení určená určitému publiku, jež proto z definice vylučují bezprostřední osobní styk mezi přihlížejícími osobami ve věku pohlavní dospělosti a dětmi ve věku pohlavní dospělosti a jejich partnery.
(9)
Dětská pornografie často zahrnuje vyobrazení, na nichž je zaznamenáno sexuální zneužívání dětí ze strany dospělých. Může rovněž zahrnovat vyobrazení dětí, které se účastní jednoznačně sexuálního jednání, nebo jejich pohlavních orgánů, přičemž tato vyobrazení jsou vytvářena nebo používána k prvotně sexuálním účelům a zneužívána s vědomím nebo bez vědomí dítěte. Pojem dětské pornografie se dále vztahuje také na realistické obrázky dítěte, které se účastní jednoznačně sexuálního jednání nebo je zobrazeno, jak se účastní jednoznačně sexuálního jednání, určené k prvotně sexuálním účelům.
(10)
Postižení samo o sobě automaticky nevylučuje možnost souhlasit s pohlavním stykem. Zneužívání existence takového postižení za účelem účasti na sexuálních praktikách s dítětem by však mělo být považováno za trestný čin.
(11)
Při přijímání právních předpisů v oblasti trestního práva hmotného by Unie měla zajistit soulad těchto právních předpisů, a to zejména z hlediska trestních sazeb. S ohledem na Lisabonskou smlouvu je třeba mít na paměti závěry Rady ze dne 24. a 25 dubna 2002 o přístupu, který je třeba uplatňovat při sbližování trestních sazeb, uvádějící čtyři úrovně trestních sazeb. Vzhledem k mimořádně vysokému počtu různých trestných činů, které jsou v této směrnici uvedeny, je v ní za účelem zohlednění různé míry jejich závažnosti nutné stanovit různé úrovně trestních sazeb, což jde nad rámec toho, co by mělo být v právních nástrojích Unie obvykle uvedeno.
(12)
Za závažné formy pohlavního zneužívání a pohlavního vykořisťování dětí by měly být stanoveny účinné, přiměřené a odrazující sankce. Jedná se zejména o různé formy pohlavního zneužívání a pohlavního vykořisťování dětí, jež jsou usnadněné využíváním informačních a komunikačních technologií, jako například navazování kontaktu s dětmi k sexuálním účelům prostřednictvím sociálních sítí a diskusních fór na internetu. Rovněž definice dětské pornografie by měla být upřesněna a měla by se přiblížit definicím obsaženým v mezinárodních nástrojích.
(13)
Tresty odnětí svobody s horní hranicí trestní sazby, které tato směrnice stanoví za trestné činy v ní uvedené, by měly být ukládány přinejmenším v případě nejzávažnějších forem této trestné činnosti.
(14)
Pro dosažení horní hranice sazby trestu odnětí svobody stanovené v této směrnici v případě trestných činů týkajících se pohlavního zneužívání a pohlavního vykořisťování dětí a dětské pornografie, mohou členské státy s přihlédnutím ke svému vnitrostátnímu právu kombinovat sazby trestů odnětí svobody stanovené ve vnitrostátních právních předpisech upravujících tyto trestné činy.
(15)
Tato směrnice ukládá členským státům povinnost stanovit ve svých vnitrostátních právních předpisech tresty s ohledem na právo Unie v oblasti boje proti pohlavnímu zneužívání, pohlavnímu vykořisťování dětí a dětské pornografii. Pokud jde o uplatňování těchto trestů nebo jiného dostupného systému vymáhání práva v konkrétních případech, neukládá tato směrnice žádné povinnosti.
(16)
Zejména v případech, kdy jsou trestné činy uvedené v této směrnici spáchány za účelem finančního zisku, by měly členské státy zvážit stanovení možnosti uložit kromě trestu odnětí svobody i finanční pokutu.
(17)
Termínem „protiprávní“ je ve spojení s dětskou pornografií dána členským státům možnost, aby uznaly jako oprávněné jednání vztahující se k „pornografickému materiálu“, který má například lékařský, vědecký či jiný podobný účel. Uvedený termín rovněž připouští aktivity prováděné na základě pravomocí vyplývajících z vnitrostátního práva, jako je oprávněné držení dětské pornografie státními orgány za účelem vedení trestního řízení nebo za účelem prevence, odhalování či vyšetřování trestné činnosti. Nevylučuje rovněž jiné důvody nebo podobné zásady, které dotyčnou osobu za daných okolností zprošťují odpovědnosti, například když jsou tyto případy ohlašovány prostřednictvím telefonních či internetových horkých linek.
(18)
Vědomé získávání přístupu k dětské pornografii prostřednictvím informačních a komunikačních technologií by mělo být považováno za trestný čin. K tomu, aby daná osoba mohla být činěna odpovědnou, je třeba, aby na internetovou stránku, na níž je dětská pornografie k dispozici, vstoupila úmyslně a byla si zároveň vědoma toho, že tam lze takové snímky nalézt. Sankce by neměly být uplatňovány vůči osobám, které internetové stránky obsahující dětskou pornografii navštíví neúmyslně. Úmyslnou povahu trestného činu lze vyvodit zejména ze skutečnosti, že k němu dochází opakovaně nebo že trestné činy byly spáchány prostřednictvím služby za úplatu.
(19)
Navazování kontaktu s dětmi k sexuálním účelům představuje hrozbu, která získává v souvislosti s internetem zvláštní podobu, protože Internet umožňuje bezprecedentní, anonymitu uživatelů, neboť jim dává příležitost k utajování jejich skutečné totožnosti a vlastností, jako je například věk. Členské státy současně uznávají, že proti navazování kontaktu s dětmi k sexuálním účelům je třeba bojovat i mimo rámec internetu, zejména tam, kde k navazování kontaktů tohoto druhu nedochází prostřednictvím informačních a komunikačních technologií. Členské státy se vybízejí k tomu, aby za trestný čin považovaly jednání, kdy pachatel navazuje kontakt s dítětem, aby se s ním stýkalo za účelem sexu, v přítomnosti či v blízkosti dítěte, což může mít formu zvláštního trestného činu přípravy, pokusu o spáchání trestných činů uvedených v této směrnici nebo zvláštní formu pohlavního zneužití. Členské státy by bez ohledu na to, jaké zvolí právní řešení otázky kriminalizace získávání důvěry dětí přes Internet k sexuálním účelům („off-line grooming“), měly zajistit, aby pachatelé této trestné činnosti byli nějakým způsobem stíháni.
(20)
Tato směrnice neupravuje politiku členských států, pokud jde o sexuální praktiky prováděné se souhlasem zúčastněných stran, kterých se mohou účastnit děti a které lze považovat za normální objevování sexuality při vývoji lidského jedince s přihlédnutím k různým kulturním a právním tradicím, a také k novým formám navazování a udržování vztahů u dětí a dospívající mládeže, mimo jiné prostřednictvím informačních a komunikačních technologií. Uvedené otázky nespadají do oblasti působnosti této směrnice. Jestliže členské státy využijí možností uvedených v této směrnici, činí tak v rámci výkonu svých pravomocí.
(21)
Členské státy by ve svém vnitrostátním právu měly v souladu s příslušnými pravidly týkajícími se přitěžujících okolností danými jejich právním řádem stanovit přitěžující okolnosti. Měly by zajistit, aby tyto přitěžující okolností měli k dispozici soudci a mohli k nim při vyměřování trestu pro pachatele trestných činů přihlížet, ačkoli soudci nemají povinnost tyto přitěžující okolnosti uplatňovat. Jsou-li tyto přitěžující okolnosti vzhledem k povaze konkrétního trestného činu nepodstatné, členské státy by je ve svém vnitrostátním právu stanovovat neměly. Závažnost jednotlivých přitěžujících okolností stanovených v této směrnici by měla být na vnitrostátní úrovni vyhodnocena pro každý trestný čin uvedený v této směrnici.
(22)
Tělesná či mentální nezpůsobilost by v rámci této směrnice měla být chápána v tom smyslu, že zahrnuje také stav tělesné či mentální nezpůsobilosti způsobený vlivem omamných látek či alkoholu.
(23)
V rámci boje proti pohlavnímu vykořisťování dětí je třeba v plné míře využívat stávající nástroje zaměřené na zajištění a konfiskaci výnosů z trestné činnosti, jako je Úmluva Organizace spojených národů proti nadnárodnímu organizovanému zločinu a protokoly k této úmluvě, Úmluva Rady Evropy z roku 1990 o praní, vyhledávání, zadržování a konfiskaci výnosů ze zločinu, rámcové rozhodnutí Rady 2001/500/SVV ze dne 26. června 2001 o praní peněz, identifikaci, vysledování, zmrazení, zajištění a propadnutí nástrojů trestné činnosti a výnosů z ní (9) a rámcové rozhodnutí Rady 2005/212/SVV ze dne 24. února 2005 o konfiskaci výnosů a majetku z trestné činnosti a nástrojů trestné činnosti (10). Je třeba podporovat využívání zajištěných a konfiskovaných nástrojů trestné činnosti uvedené v této směrnici a výnosů z ní na pomoc obětem a na jejich ochranu.
(24)
Je třeba zabránit tomu, aby oběti trestných činů uvedených v této směrnici byly vystaveny sekundární viktimizaci. V členských státech, v nichž je za prostituci nebo vystupování v pornografii možno v souladu s vnitrostátním trestním právem ukládat tresty, by mělo být možné nezahajovat trestní stíhání či neukládat sankce podle těchto právních předpisů v případě, že dotyčné dítě tyto činy spáchalo v důsledku toho, že bylo obětí pohlavního vykořisťování, nebo v případě, že bylo k účasti na dětské pornografii přinuceno.
(25)
Tato směrnice jakožto nástroj sbližování trestního práva stanoví trestní sazby, které by měly být uplatňovány, aniž jsou tím dotčeny konkrétní trestní politiky členských států týkající se dětských pachatelů trestné činnosti.
(26)
Vyšetřování trestných činů a podávání žalob v trestních řízeních by se mělo usnadnit, aby se vzaly v úvahu obtíže, které musí dětské oběti při oznamování pohlavního zneužití překonávat, a anonymita pachatelů trestných činů v kybernetickém světě. Aby byla zajištěna úspěšnost vyšetřování a stíhání trestných činů uvedených v této směrnici, nemělo by zahájení vyšetřování či trestního stíhání v zásadě záviset na tom, zda oběť nebo její zástupce učiní oznámení či vznese obvinění. Dostatečně dlouhá doba pro stíhání by měla být stanovena v souladu s vnitrostátním právem.
(27)
Osobám a orgánům odpovědným za vyšetřování a stíhání trestných činů uvedených v této směrnici by měly být k dispozici účinné vyšetřovací nástroje. Mezi tyto nástroje může patřit odposlech, sledování včetně elektronického sledování, monitorování bankovních účtů nebo jiné finanční vyšetřování, přičemž je třeba přihlížet mimo jiné k zásadě proporcionality a k povaze a závažnosti vyšetřovaných trestných činů. V souladu s vnitrostátním právem by tyto nástroje měly případně zahrnovat rovněž možnost, aby donucovací orgány mohly používat na internetu utajenou totožnost.
(28)
Členské státy by měly vybízet všechny osoby, které vědí nebo mají podezření, že došlo k pohlavnímu vykořisťování nebo pohlavnímu zneužívání dítěte, k tomu, aby tyto skutečnosti oznámily příslušným orgánům. Členské státy by měly určit příslušné orgány, jimž mohou být taková podezření oznamována. Tyto příslušné orgány by se ve své činnosti neměly omezovat na ochranu dětí nebo na příslušné sociální služby. Požadavek, aby se podezření oznamovalo „v dobré víře“, by měl zabránit uplatňování příslušného ustanovení k tomu, aby jej bylo možné zneužívat k oznamování naprosto smyšlených nebo nepravdivých skutečností.
(29)
Měla by se změnit pravidla o soudní příslušnosti, aby se zajistilo, že pachatelé pohlavního zneužívání nebo pohlavního vykořisťování dětí, kteří pocházejí z Unie, budou stíháni i tehdy, pokud se dopustí trestného činu mimo Unii, zejména v rámci tzv. sexuální turistiky. Sexuální turistika zaměřená na děti by měla být chápána jako pohlavní vykořisťování dětí páchané osobou či osobami, které z obvyklého místa svého pobytu vycestují do zahraničí, kde se dopouštějí pohlavního styku s dětmi. V případě, že je sexuální turistika zaměřená na děti provozována za hranicemi Unie, by členské státy měly prostřednictvím dostupných vnitrostátních a mezinárodních nástrojů, včetně dvoustranných a mnohostranných smluv o vydávání, vzájemné pomoci či předávání trestního řízení, usilovat o prohlubování spolupráce se třetími zeměmi a mezinárodními organizacemi s cílem bojovat proti sexuální turistice. Členské státy by měly podporovat otevřený dialog a komunikaci se zeměmi mimo Unii, aby bylo možné stíhat v souladu s příslušnými vnitrostátními předpisy pachatele, kteří vycestovávají z Unie za účelem sexuální turistiky zaměřené na děti.
(30)
Měla by být přijata opatření na ochranu dětských obětí, která jsou v jejich nejlepším zájmu a zohledňují jejich potřeby. Dětské oběti by měly mít snadný přístup k právním prostředkům nápravy a k možnosti využívat opatření řešících střet zájmů, pokud k pohlavnímu zneužívání nebo pohlavnímu vykořisťování dítěte dochází v rodině. V případě, že by byl pro dítě v průběhu trestního vyšetřování či řízení určen zvláštní zástupce, může tuto úlohu plnit rovněž právnická osoba, instituce nebo orgán. Pokud svůj případ předloží příslušným orgánům, neměly by dětské oběti také podléhat sankcím ukládaným například podle vnitrostátních právních předpisů o přistěhovalectví nebo prostituci. Dále by účast v trestním řízení neměla u těchto obětí vyvolávat pokud možno žádná další traumata v důsledku výslechů nebo vizuálního kontaktu s pachateli. Schopnost dobře rozumět dětem a způsobu jejich chování pod tíhou traumatických zážitků pomůže zajistit vysokou kvalitu získávání důkazů a ulevit dětem od stresu při provádění nezbytných opatření.
(31)
Členské státy by měly zvážit možnost poskytování krátkodobé a dlouhodobé pomoci dětským obětem. Jakákoli újma způsobená pohlavním zneužíváním a pohlavním vykořisťováním dítěte je závažná a je třeba ji řešit. Vzhledem k povaze újmy způsobené pohlavním zneužíváním a pohlavním vykořisťováním by měla být tato pomoc poskytována tak dlouho, jak je to nutné k fyzickému a psychickému zotavení dítěte, případně až do dospělosti. Je třeba uvážit možnost poskytovat pomoc a rady i rodičům nebo opatrovníkům dětských obětí, pokud nejsou podezřelí ze spáchání příslušného trestného činu, aby mohli být těmto dětským obětem nápomocni po celou dobu trestního řízení.
(32)
Práva obětí v trestním řízení, včetně práva na ochranu a odškodnění, jsou stanovena v rámcovém rozhodnutí 2001/220/SVV. Kromě toho by dětem, které jsou oběťmi pohlavního zneužívání, pohlavního vykořisťování a dětské pornografie, měl být umožněn přístup k právní pomoci a v souladu s postavením oběti v příslušném právním řádu rovněž k právnímu zastupování, a to mimo jiné za účelem uplatnění nároku na odškodnění. Tuto právní pomoc a právní zastupování mohou také poskytovat příslušné orgány za účelem uplatňování nároku na odškodnění od státu. Právní pomoc má obětem umožnit přístup k informacím a zajistit, že se jim dostane rady o různých možnostech, které jsou jim k dispozici. Právní pomoc by měla poskytovat osoba, která absolvovala příslušnou odbornou přípravu, přičemž se nemusí nutně jednat o právníka. Právní pomoc a, v souladu s postavením oběti v příslušném právním řádu, právní zastoupení by měly být poskytovány bezplatně, a to alespoň v případě, že oběť nemá dostatečné finanční prostředky, a způsobem, který je v souladu s vnitrostátními postupy členských států.
(33)
Členské státy by měly přijmout opatření, která jim umožní předcházet aktivitám souvisejícím s propagací pohlavního zneužívání dětí a sexuální turistiky zaměřené na děti nebo tyto aktivity zakázat. Uvažovat lze o různých preventivních opatřeních, jako je vypracování a prosazování kodexu chování a samoregulačních mechanismů v odvětví cestovního ruchu, vytvoření etického kodexu nebo „známek kvality“ pro organizace působící v odvětví cestovního ruchu, které proti sexuální turistice zaměřené na děti bojují nebo mají pro boj se sexuální turistikou zaměřenou na děti vypracovánu přímou strategii.
(34)
Členské státy by prostřednictvím informačních a osvětových kampaní a výzkumných a vzdělávacích programů měly zavést nebo posílit politiky pro prevenci pohlavního zneužívání a pohlavního vykořisťování dětí, včetně odrazujících opatření a opatření na snížení poptávky, která podporuje všechny formy pohlavního vykořisťování dětí, a opatření na snižování rizika, že se děti stanou oběťmi. V rámci takových iniciativ by měly členské státy prosazovat práva dítěte. Zvláštní péče by měla být věnována zajištění toho, aby osvětové kampaně určené dětem byly vhodné pro děti a byly snadno srozumitelné. Zvážit je třeba také zřízení linek důvěry či horkých linek.
(35)
Pokud jde o systém informování o pohlavním zneužívání a pohlavním vykořisťování dětí a o pomoc dětem v nouzi, měly by být propagovány horké linky s číslem 116 000 pro pohřešované děti, 116 006 pro oběti trestných činů a 116 111 pro děti, zavedené rozhodnutím Komise 2007/116/ES ze dne 15. února 2007 o vyhrazení vnitrostátního číselného rozsahu 116 pro harmonizovaná čísla harmonizovaných služeb se sociální hodnotou (11), a měly by být zohledněny zkušenosti s jejich fungováním.
(36)
Odborní pracovníci, u nichž se předpokládá, že přijdou do styku s dětskými oběťmi pohlavního zneužívání a pohlavního vykořisťování, by měli být odpovídajícím způsobem proškoleni, aby byli schopni tyto oběti rozpoznat a jednat s nimi. Absolvování takového školení by mělo být prosazováno zejména v případě dále uvedených kategorií povolání, pakliže je u nich možné předpokládat kontakt s dětskými oběťmi: policisté, státní zástupci, právníci, soudci a soudní úředníci, inspektoři práce, zaměstnanci služeb péče o dítě a zdravotnický personál, ale mohly by mezi ně patřit i další skupiny osob, u kterých lze předpokládat, že budou v rámci své práce přicházet do styku s dětskými oběťmi pohlavního zneužívání a pohlavního vykořisťování.
(37)
Za účelem předcházení pohlavnímu zneužívání a pohlavnímu vykořisťování dětí by pachatelům sexuálně motivovaných trestných činů měly být nabídnuty specificky zaměřené intervenční programy nebo opatření. Tyto intervenční programy nebo opatření, které by měly být nepovinného charakteru, by měly vycházet z široce pojatého flexibilního přístupu a zaměřovat se na léčebné a psychosociální aspekty. Těmito intervenčními programy nebo opatřeními nejsou dotčeny intervenční programy nebo opatření ukládané příslušnými justičními orgány.
(38)
Právo na využití intervenčních programů nebo opatření nevzniká automaticky. Volba vhodných intervenčních programů nebo opatření závisí na rozhodnutí členského státu.
(39)
Aby se předešlo opakovanému páchání trestných činů a aby se tento jev v co největší míře omezil, měli by se pachatelé trestných činů podrobit posouzení své nebezpečnosti a možného rizika opakování sexuálně motivovaných trestných činů spáchaných na dětech. Úprava tohoto posouzení, jako je určení orgánu příslušného k tomu, aby posouzení nařídil nebo provedl, nebo okamžik před trestním řízením či po něm, kdy by mělo být toto posouzení provedeno, jakož i úprava účinných intervenčních programů nebo opatření nabízených na základě tohoto posouzení, by měly být v souladu s vnitrostátními postupy členských států. V zájmu dosažení výše uvedeného cíle by pachatelé trestných činů měli mít přístup k účinným intervenčním programům nebo opatřením rovněž na základě dobrovolnosti. Tyto intervenční programy nebo opatření by neměly narušovat zavedené vnitrostátní systémy pro léčbu osob s duševními poruchami.
(40)
Tam, kde je to vzhledem k nebezpečnosti pachatele či možnému riziku opakování trestného činu vhodné, by se mělo pachatelům trestných činů, kteří byli odsouzeni, případně dočasně nebo trvale zabránit alespoň ve výkonu profesních činností, u nichž se předpokládá přímý a pravidelný styk s dětmi. Zaměstnavatelé mají právo na to, aby se při náboru osoby na pracovní místo, jehož náplň zahrnuje přímý a pravidelný kontakt s dětmi, informovali o dosavadních odsouzeních za sexuálně motivované trestné činy spáchané na dětech zaznamenaných v rejstříku trestů nebo o platných zákazech činnosti. Pro účely této směrnice by za zaměstnavatele měly být považovány i osoby, které provozují organizaci vykonávající dobrovolnickou práci v oblasti dozoru nad dětmi nebo péče o ně, pokud tato práce zahrnuje přímý a pravidelný kontakt s dětmi. Způsob, jakým mají být tyto informace podávány, zda je má například zpřístupnit dotčená osoba, jakož i přesný obsah těchto informací a definice organizovaných dobrovolnických činností a přímého a pravidelného kontaktu s dětmi by měly být stanoveny v souladu s vnitrostátním právem.
(41)
Tato směrnice bere s ohledem na rozdílné právní tradice členských států v úvahu skutečnost, že přístup k rejstříku trestů je možný pouze na základě povolení příslušných orgánů nebo se souhlasem dotyčné osoby. Tato směrnice neukládá povinnost upravovat vnitrostátní systémy, jimiž se řídí rejstříky trestů či způsob, jakým lze k těmto rejstříkům získat přístup.
(42)
Cílem této směrnice není harmonizace pravidel týkajících se souhlasu dotyčné osoby při sdělování informací z rejstříku trestů, tj. zda její souhlas je či není vyžadován. Bez ohledu na to, zda je nebo není podle vnitrostátního práva tento souhlas vyžadován, neukládá tato směrnice žádnou novou povinnost měnit v tomto směru vnitrostátní právo a postupy.
(43)
Členské státy mohou v souvislosti s pachateli zvážit přijetí dalších administrativních opatření, jako je například registrace odsouzených osob za trestné činy uvedené v této směrnici v rejstřících pachatelů sexuálních trestných činů. Přístup k těmto rejstříkům by měl podléhat omezení v souladu vnitrostátními ústavními zásadami a platnými normami pro ochranu údajů, tak aby k němu mohly mít přístup například pouze soudní nebo donucovací orgány.
(44)
Členské státy by za účelem sledování a vyhodnocování fenoménu pohlavního zneužívání a pohlavního vykořisťování dětí měly vytvořit na státní či místní úrovni a ve spolupráci s občanskou společností mechanismy určené ke shromažďování údajů nebo koordinační střediska. Aby mohla Unie řádně vyhodnotit výsledky opatření pro boj proti pohlavnímu zneužívání, pohlavnímu vykořisťování a dětské pornografii, měla by pokračovat ve své práci na metodikách a metodách shromažďování údajů s cílem získat srovnatelné statistiky.
(45)
Členské státy by měly přijmout vhodná opatření pro zřízení informačních služeb, které budou poskytovat informace o tom, jakým způsobem lze rozpoznat příznaky pohlavního zneužívání a pohlavního vykořisťování.
(46)
Dětská pornografie, kterou se rozumí vyobrazení pohlavního zneužívání dítěte, je zvláštním typem obsahu, který nelze považovat za vyjadřování názoru. V rámci boje proti dětské pornografii je nezbytné snížit oběh materiálů zobrazujících zneužívání dětí tím, že bude pachatelům ztíženo nahrávání takového obsahu na veřejně přístupné internetové stránky. Proto jsou nezbytná taková opatření, která umožní odstranit obsah již u zdroje a dopadnout osoby vinné z výroby, distribuce nebo stahování vyobrazení pohlavního zneužívání dítěte. Členské státy by se s ohledem na podporu úsilí, které Unie věnuje boji proti dětské pornografii, měly co nejvíce vynasnažit spolupracovat se třetími zeměmi ve snaze zajistit odstraňování takového obsahu ze serverů provozovaných na jejich území.
(47)
Navzdory takovému úsilí se však ukazuje odstranění materiálů obsahujících dětskou pornografii u zdroje často jako nemožné, pokud jsou původní materiály umístěny mimo Unii, a to buď proto, že stát, na jehož území jsou servery spravovány, není ochoten ke spolupráci, nebo proto, že zajištění toho, aby příslušný stát uvedený materiál odstranil, se ukáže být obzvlášť zdlouhavé. Mohou být také zavedeny mechanismy, jež by z území Unie zablokovaly přístup k internetovým stránkám označeným jako stránky obsahující nebo šířící dětskou pornografii. Opatření prováděná členskými státy v souladu s touto směrnicí za účelem odstraňování, popřípadě blokování internetových stránek obsahujících dětskou pornografii, mohou zahrnovat různé činnosti veřejných orgánů, jako například legislativní, nelegislativní, soudní a jiné povahy. Touto směrnicí nejsou v této souvislosti dotčena dobrovolná opatření přijatá subjekty, které působí v rámci internetového odvětví, s cílem zabránit zneužívání jejich služeb a není jimi dotčena ani podpora takových opatření ze strany členských států. Členské státy by bez ohledu na to, jaký základ zvolí pro svůj postup či metodu, měly zajistit, aby tento základ zaručoval uživatelům a poskytovatelům služeb potřebnou míru právní jistoty a předvídatelnosti. S cílem odstranit a blokovat materiály zobrazující zneužívání dětí by měla být navázána a posilována spolupráce mezi veřejnými orgány, zejména v zájmu zajištění toho, aby vnitrostátní seznamy internetových stránek s dětskou pornografií byly co nejúplnější a aby se zamezilo zdvojování práce. Všechny takové činnosti musí brát ohled na práva konečných uživatelů, dodržovat stávající právní a soudní postupy a být v souladu s Úmluvou Rady Evropy o lidských právech a základních svobodách a Listinou základních práv Evropské unie. Program pro bezpečnější Internet vytvořil síť horkých linek, jejichž cílem je shromažďování informací a podávání a výměna zpráv o hlavních typech nedovoleného internetového obsahu.
(48)
Cílem této směrnice je pozměnit a rozšířit ustanovení rámcového rozhodnutí 2004/68/SVV. Jelikož je změn, které je třeba provést, značný počet a jsou nejrůznější povahy, mělo by být rámcové rozhodnutí v zájmu jasnosti nahrazeno v plném rozsahu ve vztahu k členským státům, které se účastní přijímání této směrnice.
(49)
Jelikož cíle této směrnice, totiž bojovat proti pohlavnímu zneužívání, pohlavnímu vykořisťování dětí a proti dětské pornografii, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, a proto jich může být z důvodu rozsahu a účinků této směrnice lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle.
(50)
Tato směrnice dodržuje základní práva a respektuje zásady uznávané zejména v Listině základních práv Evropské unie a zejména právo na ochranu lidské důstojnosti, zákaz mučení a nelidského či ponižujícího zacházení nebo trestu, práva dítěte, právo na svobodu a bezpečnost, svobodu projevu a informací, právo na ochranu osobních údajů, právo na účinnou právní ochranu a spravedlivý proces a zásady zákonnosti a přiměřenosti trestných činů a trestů. Cílem této směrnice je zajistit plné dodržování těchto práv a zásad, v souladu s nimiž musí být provedena.
(51)
V souladu s článkem 3 Protokolu (č. 21) o postavení Spojeného království a Irska s ohledem na prostor svobody, bezpečnosti a práva, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o fungování Evropské unie, oznámily Spojené království a Irsko své přání účastnit se přijímání a používání této směrnice.
(52)
V souladu s články 1 a 2 Protokolu (č. 22) o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o fungování Evropské unie, se Dánsko neúčastní přijímání této směrnice, a tato směrnice pro ně není závazná ani použitelná,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Předmět
Tato směrnice stanoví minimální pravidla týkající se vymezení trestných činů a sankcí v oblasti pohlavního zneužívání a pohlavního vykořisťování dětí, dětské pornografie a navazování kontaktu s dětmi k sexuálním účelům. Jejím cílem je také zavést ustanovení umožňující těmto trestným činům lépe předcházet a chránit jejich oběti.
Článek 2
Definice
Pro účely této směrnice se rozumí:
a)
„dítětem“ každá osoba mladší 18 let;
b)
„věkem pohlavní dospělosti“ věk, pod jehož hranicí je podle vnitrostátního práva zakázána účast na sexuálních praktikách s dítětem;
c)
„dětskou pornografií“
i)
jakýkoli materiál, který zobrazuje dítě, které se účastní skutečného nebo předstíraného jednoznačně sexuálního jednání,
ii)
jakékoli zobrazení pohlavních orgánů dítěte prvotně k sexuálním účelům,
iii)
jakýkoli materiál, který zobrazuje osobu se vzhledem dítěte, která se účastní skutečného nebo předstíraného jednoznačně sexuálního jednání, nebo každé zobrazení pohlavních orgánů osoby se vzhledem dítěte k prvotně sexuálním účelům, nebo
iv)
realistické obrázky dítěte, které se účastní jednoznačně sexuálního jednání, nebo realistické obrázky pohlavních orgánů dítěte k prvotně sexuálním účelům;
d)
„dětskou prostitucí“ zneužívání dítěte k sexuálním praktikám, kdy jsou dítěti za jeho účast na sexuálních praktikách poskytovány či slibovány peníze nebo jiné odměny či výhody bez ohledu na to, zda je tato platba, slib nebo výhoda poskytována dítěti či třetí straně;
e)
„pornografickým představením“ živé vystoupení určené určitému publiku, a to i prostřednictvím informačních a komunikačních technologií:
i)
dítěte, které se účastní skutečného nebo předstíraného jednoznačně sexuálního jednání, nebo
ii)
pohlavních orgánů dítěte k prvotně sexuálním účelům;
f)
„právnickou osobou“ subjekt, který má podle použitelného práva právní subjektivitu, s výjimkou států nebo jiných veřejných orgánů vykonávajících státní moc a veřejných mezinárodních organizací.
Článek 3
Trestné činy pohlavního zneužívání
1. Členské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění trestnosti úmyslných jednání uvedených v odstavcích 2 až 6.
2. Zapříčinění toho, že je dítě, které nedosáhlo věku pohlavní dospělosti, za sexuálním účelem svědkem sexuálních praktik, a to i v případě, kdy se těchto praktik samo neúčastní, se trestá odnětím svobody s horní hranicí trestní sazby nejméně jeden rok.
3. Zapříčinění toho, že je dítě, které nedosáhlo věku pohlavní dospělosti, za sexuálním účelem svědkem pohlavního zneužívání, a to i v případě, kdy se tohoto zneužívání samo neúčastní, se trestá odnětím svobody s horní hranicí trestní sazby nejméně dvě léta.
4. Účast na sexuálních praktikách s dítětem, které nedosáhlo věku pohlavní dospělosti, se trestá odnětím svobody s horní hranicí trestní sazby nejméně pět let.
5. Účast na sexuálních praktikách s dítětem, pokud
i)
dochází ke zneužití důvěry, autority nebo vlivu vyplývajících ze vztahu pachatele k dítěti, se trestá odnětím svobody s horní hranicí trestní sazby nejméně osm let, nedosáhlo-li dítě věku pohlavní dospělosti, a odnětím svobody s horní hranicí trestní sazby nejméně tři léta, jestliže dítě tohoto věku dosáhlo, nebo
ii)
dochází ke zneužití zvlášť zranitelného postavení dítěte, zejména pokud se jedná o dítě s mentálním či tělesným postižením či dítě ve stavu závislosti, se trestá odnětím svobody s horní hranicí trestní sazby nejméně osm let nebo, nedosáhlo-li dítě věku pohlavní dospělosti, a odnětím svobody s horní hranicí trestní sazby nejméně tři léta, jestliže dítě tohoto věku dosáhlo, nebo
iii)
je k nim použito nátlaku, násilí nebo pohrůžek, se trestá odnětím svobody s horní hranicí trestní sazby nejméně deset let, nedosáhlo-li dítě věku pohlavní dospělosti, a odnětím svobody s horní hranicí trestní sazby nejméně pět let, jestliže dítě tohoto věku dosáhlo.
6. Donucování dítěte k sexuálním praktikám se třetími osobami za použití násilí nebo pohrůžek se trestá odnětím svobody s horní hranicí trestní sazby nejméně deset let, nedosáhlo-li dítě věku pohlavní dospělosti, a odnětím svobody s horní hranicí trestní sazby nejméně pět let, jestliže dítě tohoto věku dosáhlo.
Článek 4
Trestné činy pohlavního vykořisťování
1. Členské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění trestnosti úmyslných jednání uvedených v odstavcích 2 až 7.
2. Zapříčinění účasti dítěte na pornografických představeních, najímání dítěte k účasti na pornografických představeních, prospěch z takové účasti dítěte nebo jiné vykořisťování dítěte k takovým účelům se trestá odnětím svobody s horní hranicí trestní sazby nejméně pět let, nedosáhlo-li dítě věku pohlavní dospělosti, a odnětím svobody s horní hranicí trestní sazby nejméně dvě léta, jestliže dítě tohoto věku dosáhlo.
3. Donucení dítěte násilím k účasti na pornografických představeních nebo pohrůžkou násilí vůči dítěti se trestá odnětím svobody s horní hranicí trestní sazby nejméně osm let, nedosáhlo-li dítě věku pohlavní dospělosti, a odnětím svobody s horní hranicí trestní sazby nejméně pět let, jestliže dítě tohoto věku dosáhlo.
4. Vědomá účast na pornografických představeních, v nichž účinkuje dítě, se trestá odnětím svobody s horní hranicí trestní sazby nejméně dvě léta, nedosáhlo-li dítě věku pohlavní způsobilosti, a odnětím svobody s horní hranicí trestní sazby nejméně jeden rok, jestliže dítě tohoto věku dosáhlo.
5. Zapříčinění účasti dítěte na dětské prostituci nebo najímání dítěte za účelem účasti na dětské prostituci a prospěch z takové účasti dítěte nebo jiné vykořisťování dítěte k takovým účelům se trestá odnětím svobody s horní hranicí trestní sazby nejméně osm let, nedosáhlo-li dítě věku pohlavní dospělosti, a odnětím svobody s horní hranicí trestní sazby nejméně pět let, jestliže dítě tohoto věku dosáhlo.
6. Donucování dítěte k dětské prostituci za použití násilí nebo pohrůžek vůči dítěti se trestá odnětím svobody s horní hranicí trestní sazby nejméně deset let, nedosáhlo-li dítě věku pohlavní dospělosti, a odnětím svobody s horní hranicí trestní sazby nejméně pět let, jestliže dítě tohoto věku dosáhlo.
7. Účast na sexuálních praktikách s dítětem v případech, kdy se jedná o dětskou prostituci, se trestá odnětím svobody s horní hranicí trestní sazby nejméně pět let, nedosáhlo-li dítě věku pohlavní dospělosti, a odnětím svobody s horní hranicí trestní sazby nejméně dvě léta, jestliže dítě tohoto věku dosáhlo.
Článek 5
Trestné činy dětské pornografie
1. Členské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění trestnosti úmyslných jednání uvedených v odstavcích 2 až 6, jsou-li protiprávní.
2. Pořizování nebo držení dětské pornografie se trestá odnětím svobody s horní hranicí trestní sazby nejméně jeden rok.
3. Vědomé získávání přístupu k dětské pornografii prostřednictvím informačních a komunikačních technologií se trestá odnětím svobody s horní hranicí trestní sazby nejméně jeden rok.
4. Distribuce, šíření nebo předávání dětské pornografie se trestá odnětím svobody s horní hranicí trestní sazby nejméně dvě léta.
5. Nabízení, dodávání nebo zpřístupňování dětské pornografie se trestá odnětím svobody s horní hranicí trestní sazby nejméně dvě léta.
6. Výroba dětské pornografie se trestá odnětím svobody s horní hranicí trestní sazby nejméně tři roky.
7. Členské státy rozhodnou, zda se tento článek použije na případy dětské pornografie uvedené v čl. 2 písm. c) bodě iii), pokud osobě se vzhledem dítěte bylo v době vyobrazení ve skutečnosti již 18 let nebo více.
8. Členské státy rozhodnou, zda se odstavce 2 a 6 tohoto článku použijí na případy, kdy se zjistí, že pornografický materiál uvedený v čl. 2 písm. c) bodě iv) výrobce vyrobil a vlastní výlučně pro své osobní použití, pokud k jeho výrobě nebyl použit pornografický materiál uvedený v čl. 2 písm. c) bodech i), ii) nebo iii) a za předpokladu, že nehrozí riziko šíření tohoto materiálu.
Článek 6
Navazování kontaktu s dětmi k sexuálním účelům
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění trestnosti tohoto úmyslného jednání:
Navrhne-li dospělá osoba prostřednictvím informačních a komunikačních technologií setkání dítěti, které nedosáhlo věku pohlavní dospělosti, s cílem spáchat trestný čin uvedený v čl. 3 odst. 4 a čl. 5 odst. 6 a učiní-li po tomto návrhu konkrétní kroky vedoucí k tomuto setkání, trestá se tento návrh odnětím svobody s horní hranicí trestní sazby nejméně jeden rok
2. Členské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění trestnosti pokusu dospělé osoby o spáchání trestných činů uvedených v čl. 5 odst. 2 a 3, pokud se tato osoba snaží navázat prostřednictvím informačních a komunikačních technologií kontakt s dítětem, které nedosáhlo věku pohlavní dospělosti, za účelem pořizování dětské pornografie obsahující vyobrazení tohoto dítěte.
Článek 7
Návod, pomoc a účastenství a pokus
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění trestnosti navádění, pomoci a účastenství při páchání některého z trestných činů uvedených v článcích 3 až 6.
2. Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění trestnosti pokusu o spáchání některého z trestných činů uvedených v čl. 3 odst. 4, 5 a 6, čl. 4 odst. 2, 3, 5, 6 a 7 a v čl. 5 odst. 4, 5 a 6.
Článek 8
Sexuální praktiky prováděné se souhlasem zúčastněných osob
1. Členské státy rozhodnou, zda se čl. 3 odst. 2 a 4 použijí na sexuální praktiky prováděné se souhlasem zúčastněných osob mezi vrstevníky podobného věku i stupně duševního a tělesného vývoje či zralosti, pokud při tomto jednání nedošlo ke zneužití.
2. Členské státy rozhodnou, zda se čl. 4 odst. 4 použije na pornografická představení, v nichž dochází k praktikám uskutečňovaným se souhlasem zúčastněných osob, kdy dítě dosáhlo věku pohlavní dospělosti, nebo mezi vrstevníky podobného věku i stupně duševního a tělesného vývoje či zralosti, pokud při tomto jednání nedochází ke zneužití nebo vykořisťování a jestliže za pornografické představení není vyplácena peněžitá odměna či jiná forma odměny nebo úhrady.
3. Členské státy rozhodnou, zda se čl. 5 odst. 2 a 6 použijí na výrobu, pořizování nebo držení materiálu, do kterého jsou zapojeny děti, jež dosáhly věku pohlavní dospělosti, jestliže je tento materiál vyráběn a držen s jejich souhlasem a výlučně pro soukromé použití zúčastněných osob a pokud při tomto jednání nedochází ke zneužívání.
Článek 9
Přitěžující okolnosti
Pokud následující okolnosti nejsou již součástí skutkové podstaty trestných činů uvedených v článcích 3 až 7, přijmou členské státy opatření nezbytná k zajištění toho, že tyto okolnosti budou moci být v souladu s příslušnými ustanoveními vnitrostátního práva a v souvislosti s příslušnými trestnými činy uvedenými v článcích 3 až 7 považovány za přitěžující okolnosti:
a)
trestný čin byl spáchán na dítěti ve zvlášť zranitelné situaci, například na dítěti s mentálním či tělesným postižením či dítěti ve stavu závislosti nebo ve stavu tělesné či mentální nezpůsobilosti;
b)
trestný čin byl spáchán členem rodiny dítěte, osobou žijící s dítětem ve společné domácnosti nebo osobou, která zneužila své důvěryhodnosti či své autority vyplývajících z jejího postavení;
c)
trestný čin byl spáchán společně několika osobami;
d)
trestný čin byl spáchán v rámci zločinného spolčení ve smyslu rámcového rozhodnutí Rady 2008/841/SVV ze dne 24. října 2008 o boji proti organizované trestné činnosti (12);
e)
pachatel byl již v minulosti odsouzen za trestné činy stejné povahy;
f)
pachatel úmyslně nebo z nedbalosti ohrozil život dítěte nebo
g)
trestný čin byl spáchán za použití hrubého násilí nebo způsobil dítěti vážnou újmu.
Článek 10
Zákaz činnosti z důvodu odsouzení
1. S cílem vyhnout se riziku opakování trestných činů přijmou členské státy opatření nezbytná k zajištění toho, aby fyzické osobě, která byla odsouzena za některý z trestných činů uvedených v článcích 3 až 7, mohlo být dočasně či trvale zabráněno alespoň ve výkonu profesních činností zahrnujících přímé a pravidelné kontakty s dětmi.
2. Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby zaměstnavatelé při náboru osoby pro účely výkonu profesní nebo organizované dobrovolné činnosti, která zahrnuje přímý a pravidelný kontakt s dětmi, měli právo vhodným způsobem, jako například na základě žádosti o výpis z rejstříku trestů nebo prostřednictvím dotčené osoby, a v souladu s vnitrostátním právem požadovat informace o tom, zda byla dotčená osoba odsouzena za některý z trestných činů uvedených v článcích 3 až 7 a zda je o tom veden záznam v rejstříku trestů nebo zda jí bylo z důvodu odsouzení za některý z těchto trestných činů zakázáno vykonávat činnosti, při nichž by vstupovala do přímého a pravidelného kontaktu s dětmi.
3. Členské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění toho, aby pro účely odstavců 1 a 2 tohoto článku byly informace o tom, zda byla dotčená osoba odsouzena za některý z trestných činů uvedených v článcích 3 až 7 nebo jí bylo z důvodu odsouzení za tyto trestné činy zakázáno vykonávat činnosti, při nichž by vstupovala do přímého a pravidelného kontaktu s dětmi, na žádost podanou podle článku 6 rámcového rozhodnutí se souhlasem dotčené osoby předány ve shodě s postupy, které stanoví rámcové rozhodnutí Rady 2009/315/SVV ze dne 26. února 2009 o organizaci a obsahu výměny informací z rejstříku trestů mezi členskými státy (13).
Článek 11
Zajištění a konfiskace
Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby jejich příslušné orgány byly oprávněny zajistit a konfiskovat nástroje použité ke spáchání trestných činů uvedených v článcích 3, 4 a 5 a výnosy z nich.
Článek 12
Odpovědnost právnických osob
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby právnické osoby bylo možné činit odpovědnými za trestné činy uvedené v článcích 3 až 7, které v jejich prospěch spáchá jakákoli osoba jednající samostatně nebo v rámci orgánu dotyčné právnické osoby a která v této právnické osobě působí ve vedoucím postavení na základě:
a)
oprávnění zastupovat tuto právnickou osobu nebo
b)
pravomoc přijímat jménem této právnické osoby rozhodnutí nebo
c)
pravomoc vykonávat v rámci této právnické osoby kontrolu.
2. Členské státy přijmou rovněž opatření nezbytná k zajištění odpovědnosti právnických osob v případech, kdy nedostatek dohledu nebo kontroly ze strany osoby uvedené v odstavci 1 umožnil spáchání trestných činů uvedených v článcích 3 až 7 ve prospěch této právnické osoby osobou jí podřízenou.
3. Odpovědnost právnických osob podle odstavců 1 a 2 nevylučuje trestní řízení proti fyzickým osobám, které se dopustí trestných činů uvedených v článcích 3 až 7, nebo navádějí k jejich spáchání, nebo se na nich spolupodílí.
Článek 13
Sankce vůči právnickým osobám
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění možnosti postihnout právnickou osobu odpovědnou podle čl. 12 odst. 1 účinnými, přiměřenými a odrazujícími sankcemi, které zahrnují pokuty trestní nebo jiné povahy a mohou zahrnovat i jiné sankce, jako například:
a)
zbavení oprávnění pobírat veřejné výhody nebo podpory;
b)
dočasný nebo trvalý zákaz provozování obchodní činnosti;
c)
uložení soudního dohledu;
d)
zrušení rozhodnutím soudu nebo
e)
dočasné nebo trvalé uzavření provozoven, jichž bylo využito ke spáchání trestného činu.
2. Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění možnosti postihnout právnickou osobu odpovědnou podle čl. 12 odst. 2 účinnými, přiměřenými a odrazujícími sankcemi nebo opatřeními.
Článek 14
Nezahájení trestního stíhání obětí a neukládání sankcí obětem
Členské státy v souladu se základními zásadami svého právního řádu přijmou nezbytná opatření k zajištění toho, aby jejich příslušné vnitrostátní orgány měly pravomoc nezahájit trestní stíhání dětí, které se staly obětí pohlavního zneužívání a pohlavního vykořisťování za svou účast v trestných činnostech, k jejichž spáchání byly přinuceny v přímém důsledku toho, že byly oběťmi některého z činů uvedených v čl. 4 odst. 2, 3, 5 a 6 a v čl. 5 odst. 6.
Článek 15
Vyšetřování a trestní stíhání
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby vyšetřování nebo stíhání trestných činů uvedených v článcích 3 až 7 nebylo závislé na oznámení nebo obvinění učiněném obětí nebo jejím zástupcem a aby trestní řízení pokračovalo i v případě, že dotčená osoba svou výpověď vzala zpět.
2. Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby bylo možné stíhat všechny trestné činy uvedené v článku 3, čl. 4 odst. 2, 3, 5, 6 a 7 a všechny závažné trestné činy uvedené v čl. 5 odst. 6, kdy byla využívána dětská pornografie ve smyslu čl. 2 písm. c) bodech i) až ii), po dostatečně dlouhou dobu poté, co oběť dosáhla plnoletosti, přičemž tato doba odpovídá závažnosti příslušného trestného činu.
3. Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby osoby, útvary nebo orgány odpovědné za vyšetřování nebo stíhání trestných činů uvedených v článcích 3 až 7 měly k dispozici účinné vyšetřovací nástroje, jakých se využívá při vyšetřování případů organizované a jiné závažné trestné činnosti.
4. Členské státy přijmou nezbytná opatření, která vyšetřovacím útvarům nebo orgánům umožní pokusit se o identifikaci obětí trestných činů uvedených v článcích 3 až 7, zejména analýzou dětského pornografického materiálu, jako například fotografií a audiovizuálních záznamů šířených nebo předávaných prostřednictvím informačních a komunikačních technologií.
Článek 16
Oznamování podezření z pohlavního zneužívání nebo pohlavního vykořisťování
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby pravidla důvěrnosti ukládaná právními předpisy daného státu určitým odborníkům, jejichž hlavní pracovní náplní je práce s dětmi, nebránila těmto odborníkům informovat orgány odpovědné za ochranu dětí o každé situaci, kdy mají důvodné podezření, že je dítě obětí trestných činů uvedených v článcích 3 až 7.
2. Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby povzbudily všechny osoby, které vědí nebo se v dobré víře domnívají, že došlo ke spáchání některého z trestných činů uvedených v článcích 3 až 7, k oznamování těchto skutečností příslušným orgánům.
Článek 17
Působnost k trestnímu stíhání a koordinace trestního stíhání
1. Každý členský stát přijme opatření nezbytná k určení své působnosti ve vztahu k trestným činům uvedeným v článcích 3 až 7, pokud:
a)
trestný čin byl zcela nebo zčásti spáchán na jeho území nebo
b)
pachatel je státním příslušníkem tohoto státu.
2. Každý členský stát informuje Komisi v případě, že se rozhodne rozšířit svou působnost na trestné činy uvedené v článcích 3 až 7 spáchané mimo jeho území, například pokud:
a)
je trestný čin spáchán na státním příslušníkovi tohoto státu nebo na osobě, která má místo obvyklého pobytu na jeho území;
b)
je trestný čin spáchán ve prospěch právnické osoby usazené na jeho území nebo
c)
má pachatel místo obvyklého pobytu na jeho území.
3. Každý členský stát zajistí, aby se jeho působnost vztahovala i na trestné činy uvedené v článcích 5 a 6, případně v článcích 3 a 7, spáchané prostřednictvím informačních a komunikačních technologií použitých z jeho území, bez ohledu na to, zda jsou tyto technologie provozovány na jeho území či nikoli.
4. V případě stíhání jakéhokoli trestného činu uvedeného v čl. 3 odst. 4, 5 a 6, v čl. 4 odst. 2, 3, 5, 6 a 7 a v čl. 5 odst. 6 spáchaného mimo území příslušného členského státu, pokud jde o odst. 1 písm. b) tohoto článku, přijme každý členský stát opatření nezbytná k zajištění toho, aby jeho působnost nebyla podmíněna tím, že čin představuje trestný čin v místě, kde byl spáchán.
5. V případě stíhání některého z trestných činů uvedených v článcích 3 až 7 spáchaných mimo území příslušného státu, pokud jde o odst. 1 písm. b) tohoto článku, přijme každý členský stát opatření nezbytná k zajištění toho, aby jeho působnost nebyla podmíněna tím, že stíhání může být zahájeno pouze na základě oznámení podaného obětí v místě, kde byl trestný čin spáchán, nebo na základě oznámení státu, na jehož území byl trestný čin spáchán.
Článek 18
Obecná ustanovení o opatřeních na pomoc a podporu dětským obětem a na jejich ochranu
1. Dětským obětem trestných činů uvedených v článcích 3 až 7 se poskytuje pomoc, podpora a ochrana v souladu s články 19 a 20, přičemž se zohlední nejlepší zájem dítěte.
2. Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby byla dítěti poskytnuta pomoc a podpora, jakmile příslušné orgány získají důvodné podezření, že se dítě mohlo stát obětí některého z trestných činů uvedených v článcích 3 až 7.
3. Členské státy zajistí, aby osoba, která se stala obětí některého z trestných činů uvedených v článcích 3 až 7, jejíž věk není jistý a u níž existují důvody k domněnce, že se jedná o dítě, byla za dítě považována a získala tak okamžitý přístup k pomoci, podpoře a ochraně v souladu s články 19 a 20.
Článek 19
Pomoc obětem a jejich podpora
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby byla obětem poskytnuta pomoc a podpora před zahájením trestního řízením, během něj a po přiměřenou dobu od jeho skončení, s cílem umožnit jim uplatňovat práva stanovená v rámcovém rozhodnutí Rady 2001/220/SVV a v této směrnici. Členské státy zejména učiní kroky nezbytné k zajištění ochrany dětí, které nahlásí, že dochází ke zneužívání v rámci jejich rodiny.
2. Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby pomoc a podpora dětské oběti nebyla podmíněna její ochotou spolupracovat při vyšetřování trestného činu, trestním řízení či soudním procesu.
3. Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby zvláštní opatření, která mají dětským obětem krátkodobě i dlouhodobě pomáhat a podpořit je v uplatňování práv, která jim přísluší na základě této směrnice, byla přijata až po individuálním posouzení zvláštní situace každé dětské oběti při řádném zohlednění názorů, potřeb a zájmů dítěte.
4. Dětské oběti trestných činů uvedených v článcích 3 až 7 se považují za obzvlášť ohrožené oběti podle čl. 2 odst. 2, čl. 8 odst. 4 a čl. 14 odst. 1 rámcového rozhodnutí 2001/220/SVV.
5. Je-li to vhodné a možné, členské státy přijmou opatření na poskytnutí pomoci a podpory rodině dětské oběti, aby jí umožnily uplatnit práva, která jí přísluší na základě této směrnice, jestliže se tato rodina nachází na území těchto členských států. Je-li to vhodné a možné, členské státy zejména použijí na tuto rodinu dětské oběti článek 4 rámcového rozhodnutí 2001/220/SVV.
Článek 20
Ochrana dětských obětí při vyšetřování trestných činů a při trestním řízení
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby při vyšetřování trestných činů a při trestním řízení příslušné orgány určily v souladu s postavením oběti v příslušném právním řádu zvláštního zástupce dětské oběti, v případě, že osoby, které mají za dítě rodičovskou zodpovědnost, podle vnitrostátního práva nesmějí dítě z důvodu střetu zájmů mezi nimi a dětskou obětí zastupovat, nebo v případě, že je dítě bez doprovodu nebo odloučeno od rodiny.
2. Členské státy zajistí, aby dětské oběti měly neprodleně přístup k právní pomoci a, v souladu s postavením oběti v příslušném právním řádu, k právnímu zastupování, a to mimo jiné za účelem požadování odškodného. V případě, že oběť nemá dostatečné finanční prostředky, je právní pomoc a právní zastoupení poskytováno bezplatně.
3. Aniž jsou dotčena práva obhajoby, členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby při vyšetřování trestných činů uvedených v článcích 3 až 7:
a)
výslechy dětských obětí proběhly bez zbytečného prodlení poté, co byly skutečnosti předloženy příslušným orgánům;
b)
výslechy dětských obětí v případě potřeby proběhly v prostorách k tomuto účelu určených nebo upravených;
c)
výslechy dětských obětí byly prováděny odborníky vyškolenými k tomuto účelu nebo s jejich pomocí;
d)
pokud je to možné a v případě potřeby vedly všechny výslechy určité dětské oběti tytéž osoby;
e)
počet výslechů byl co nejmenší a výslechy proběhly pouze v případě, že je to naprosto nezbytné pro účely vyšetřování trestného činu a trestního řízení;
f)
dětská oběť mohla být doprovázena svým právním zástupcem, nebo případně dospělou osobou podle svého výběru, pokud nebylo v souvislosti s touto osobou přijato odůvodněné rozhodnutí v opačném smyslu.
4. Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby při vyšetřování trestných činů uvedených v článcích 3 až 7 mohly být všechny výslechy dětských obětí nebo případně dítěte, které vystupuje jako svědek, zaznamenány pomocí audiovizuálních prostředků a aby tyto audiovizuální záznamy výslechů mohly být v souladu s ustanoveními vnitrostátního práva použity jako důkazy v trestním řízení.
5. Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby v trestním řízení týkajícím se jakéhokoli trestného činu uvedeného v článcích 3 až 7 mohlo být nařízeno, že:
a)
slyšení proběhne s vyloučením veřejnosti;
b)
dětská oběť může být vyslýchána v soudní síni, aniž by byla přítomna, především s využitím vhodných komunikačních technologií.
6. Jestliže je to v zájmu dětských obětí a s přihlédnutím k dalším důležitým zájmům, přijmou členské státy nezbytná opatření, aby zajistily ochranu soukromí dětských obětí, jejich totožnosti a jejich podoby a zabránily veřejnému šíření jakýchkoli informací, které by mohly vést k jejich identifikaci.
Článek 21
Opatření proti propagaci zneužívání dětí a sexuální turistiky zaměřené na děti
Členské státy přijmou vhodná opatření pro prevenci nebo zákaz:
a)
šíření materiálů propagujících možnost spáchat některý z trestných činů uvedených v článcích 3 až 6 a
b)
organizování cest, ať pro komerční, nebo jiné účely, pro třetí osoby za účelem spáchání některého z trestných činů uvedených v článcích 3 až 5.
Článek 22
Preventivní intervenční programy nebo opatření
Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby osoby, které se obávají, že by mohly spáchat některý z trestných činů uvedených v článcích 3 až 7, mohly mít případně přístup k účinným intervenčním programům nebo opatřením, na jejichž základě je možné posoudit riziko spáchání takového trestného činu a těmto rizikům předcházet.
Článek 23
Prevence
1. Členské státy přijmou vhodná odrazující opatření, například ve formě vzdělávání nebo odborné přípravy, zaměřená na snížení poptávky, která podporuje všechny formy pohlavního vykořisťování dětí.
2. Členské státy, případně ve spolupráci s příslušnými organizacemi občanské společnosti a dalšími zúčastněnými subjekty, přijmou vhodná opatření, která využívají rovněž Internet, jako jsou informační a osvětové kampaně, výzkumné a vzdělávací programy, zaměřená na zvyšování informovanosti a snižování rizika, že se děti stanou oběťmi pohlavního zneužívání a pohlavního vykořisťování.
3. Členské státy podpoří pravidelnou odbornou přípravu státních zaměstnanců, včetně policistů v přímém výkonu služby, u nichž lze předpokládat, že se dostanou do kontaktu s dětmi, které se staly oběťmi pohlavního zneužívání nebo pohlavního vykořisťování, jejímž cílem je umožnit těmto pracovníkům rozpoznávat dětské oběti a potenciální dětské oběti pohlavního zneužívání nebo pohlavního vykořisťování a umět s nimi jednat.
Článek 24
Intervenční programy nebo opatření na dobrovolném základě v průběhu trestního řízení nebo po jeho skončení
1. Aniž jsou dotčeny intervenční programy nebo opatření uložené příslušnými soudními orgány podle vnitrostátního práva, přijmou členské státy nezbytná opatření, aby zajistily dostupnost účinných intervenčních programů nebo opatření s cílem předejít riziku opakování trestných činů sexuální povahy namířených proti dětem či toto riziko minimalizovat. Tyto programy nebo opatření jsou dostupné po celou dobu trestního řízení, ve věznici i mimo ni, v souladu s vnitrostátním právem.
2. Intervenční programy nebo opatření uvedené v odstavci 1 musí odpovídat zvláštním vývojovým potřebám dětí, které se dopustily sexuálně motivovaného trestného činu.
3. Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby k intervenčním programům nebo opatřením uvedeným v odstavci 1 mohly mít přístup tyto osoby:
a)
osoby, proti nimž je vedeno trestní řízení pro některý z trestných činů uvedených v článcích 3 až 7, za podmínek, které nejsou v rozporu s právem na obhajobu ani s požadavky na spravedlivý a nestranný proces, a především při respektování zásady presumpce neviny, a
b)
osoby odsouzené za některý z trestných činů uvedených v článcích 3 až 7.
4. Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby byl v případě osob uvedených v odstavci 3 vypracován posudek ohledně nebezpečí, které tato osoba představuje, a možných rizik opakování některého z trestných činů uvedených v článcích 3 až 7, a to s cílem stanovit vhodné intervenční programy nebo opatření.
5. Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby osoby uvedené v odstavci 3, kterým byly navrženy intervenční programy nebo opatření v souladu s odstavcem 4:
a)
byly plně informovány o důvodech návrhu;
b)
souhlasily s účastí v těchto programech nebo opatřeních s plným vědomím všech skutečností;
c)
mohly účast odmítnout a byly informovány o možných důsledcích takového odmítnutí.
Článek 25
Opatření proti internetovým stránkám obsahujícím nebo šířícím dětskou pornografii
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby byly neprodleně odstraněny internetové stránky obsahující nebo šířící dětskou pornografii, které jsou spravovány na jejich území, a budou usilovat o odstranění i těch stránek, které jsou spravovány mimo jejich území.
2. Členské státy mohou přijmout opatření umožňující zablokovat uživatelům internetu na svém území přístup k internetovým stránkám obsahujícím nebo šířícím dětskou pornografii. Tato opatření musí být stanovena transparentním způsobem a musí poskytovat dostatečné záruky, zejména aby bylo zajištěno, že toto omezení bude uplatňováno jen v nezbytných případech a přiměřeným způsobem a že uživatelé budou o důvodech tohoto omezení informováni. Mezi tyto záruky patří i možnost soudní nápravy.
Článek 26
Nahrazení rámcového rozhodnutí 2004/68/SVV
Tímto se ve vztahu k členských státům, které se účastní přijímání této směrnice, nahrazuje rámcové rozhodnutí 2004/68/SVV, aniž by byly dotčeny další povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení tohoto rámcového rozhodnutí ve vnitrostátním právu.
Odkazy na rámcové rozhodnutí 2004/68/SVV se ve vztahu k členským státům, které se účastní přijímání této směrnice, považují za odkazy na tuto směrnici.
Články 27
Provedení
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18. prosince 2013.
2. Členské státy předloží Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, kterými ve svém vnitrostátním právu provádějí povinnosti, jež pro ně vyplývají z této směrnice.
3. Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 28
Podávání zpráv
1. Do 18. prosince 2015 předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu, ve které zhodnotí, do jaké míry členské státy přijaly opatření nezbytná k dosažení souladu s touto směrnicí a případně připojí legislativní návrh.
2. Do 18. prosince 2015 předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu, ve které vyhodnotí provádění opatření stanovených v článku 25.
Článek 29
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 30
Určení
Tato směrnice je určena členským státům v souladu se Smlouvami.
Ve Štrasburku dne 13. prosince 2011.
DIREKTIVA 2011/92/EU EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA
z dne 13. decembra 2011
o boju proti spolni zlorabi in spolnemu izkoriščanju otrok ter otroški pornografiji in nadomestitvi Okvirnega sklepa Sveta 2004/68/PNZ
EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA -
ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije, zlasti člena 82(2) in člena 83(1) Pogodbe,
ob upoštevanju predloga Evropske komisije,
po posredovanju osnutka zakonodajnega akta nacionalnim parlamentom,
ob upoštevanju mnenja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora (1),
po posvetovanju z Odborom regij,
v skladu z rednim zakonodajnim postopkom (2),
ob upoštevanju naslednjega:
(1)
Dejanja spolne zlorabe in spolnega izkoriščanja otrok ter otroška pornografija so hude kršitve temeljnih človekovih pravic, zlasti pravic otrok do zaščite in dobrobiti, kot je določeno v Konvenciji Združenih narodov o otrokovih pravicah iz leta 1989 in Listini Evropske unije o temeljnih pravicah (3).
(2)
Unija v skladu s členom 6(1) Pogodbe o Evropski uniji priznava pravice, svoboščine in načela iz Listine o temeljnih pravicah Evropske unije, ki v členu 24(2) določa, da se morajo pri vseh ukrepih organov javne uprave ali zasebnih institucij, ki se nanašajo na otroke, upoštevati predvsem otrokovi najboljši interesi. Poleg tega je v stockholmskem programu - odprta in varna Evropa, ki služi državljanom in jih varuje (4), poudarjena prednost boja proti spolni zlorabi in spolnem izkoriščanju otrok ter otroški pornografiji.
(3)
Otroška pornografija, ki vsebuje podobe spolne zlorabe otrok ter druge posebno hude oblike dejanj spolne zlorabe in spolnega izkoriščanja otrok, je vse pogostejša in se širi z uporabo novih tehnologij in spleta.
(4)
Namen Okvirnega sklepa Sveta 2004/68/PNZ z dne 22. decembra 2003 o boju proti spolnemu izkoriščanju otrok in otroški pornografiji (5) je približevanje zakonodaj držav članic, da bi se inkriminirale najhujše oblike dejanj spolne zlorabe in spolnega izkoriščanja otrok ter uvedla nacionalna sodna pristojnost in tudi zagotovila minimalna raven pomoči žrtvam. Z Okvirnim sklepom Sveta 2001/220/PNZ z dne 15. marca 2001 o položaju žrtev v kazenskem postopku (6) so določene pravice žrtev v kazenskem postopku, vključno s pravico do zaščite in odškodnine. Prav tako je z izvajanjem Okvirnega sklepa Sveta 2009/948/PNZ z dne 30. novembra 2009 o preprečevanju in reševanju sporov o izvajanju pristojnosti v kazenskih postopkih (7) olajšano usklajevanje pregona dejanj spolne zlorabe in spolnega izkoriščanja otrok ter otroške pornografije.
(5)
V skladu s členom 34 Konvencije Združenih narodov o otrokovih pravicah so države pogodbenice zavezane k zaščiti otrok pred vsemi oblikami dejanj spolne zlorabe in spolnega izkoriščanja. Izbirni protokol Združenih narodov h Konvenciji o otrokovih pravicah glede prodaje otrok, otroške prostitucije in otroške pornografije iz leta 2000 ter zlasti Konvencija Sveta Evrope o zaščiti otrok pred spolnim izkoriščanjem in spolnim zlorabljanjem iz leta 2007 sta ključna instrumenta v postopku krepitve mednarodnega sodelovanja na tem področju.
(6)
Hudi kaznivi dejanji, kot sta spolno izkoriščanje otrok in otroška pornografija, zahtevata celovit pristop, vključno s pregonom storilcev kaznivih dejanj, zaščito otrok žrtev in preprečevanjem teh pojavov. Pri izvajanju ukrepov za boj proti tem kaznivim dejanjem je treba skladno z Listino Evropske unije o temeljnih pravicah in Konvencijo Združenih narodov o otrokovih pravicah upoštevati zlasti otrokove najboljše interese. Okvirni sklep 2004/68/PNZ bi bilo treba nadomestiti z novim instrumentom, ki bi moral zagotoviti celovit pravni okvir, s katerim bi navedeni namen bil dosežen.
(7)
Ta direktiva bi morala biti v celoti usklajena z Direktivo 2011/36/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. aprila 2011 o preprečevanju trgovine z ljudmi in boju proti njej ter zaščiti njenih žrtev in o nadomestitvi Okvirnega sklepa Sveta št. 2002/629/PNZ (8), saj so bile nekatere žrtve trgovine z ljudmi tudi otroci žrtve spolne zlorabe ali spolnega izkoriščanja.
(8)
Glede kaznivosti dejanj, povezanih s pornografskimi predstavami, so v to direktivo vključena dejanja, ki pomenijo organizirano prikazovanje otrok za publiko v živo, medtem ko je iz te opredelitve izključena osebna in prostovoljna komunikacija med vrstniki in med otroci, ki so dosegli starost, ko oseba lahko pristane na spolnost, ter njihovimi partnerji.
(9)
Otroška pornografija pogosto vsebuje podobe odraslih, ki spolno zlorabljajo otroke. Lahko vsebuje tudi podobe otroka v spolnem aktu ali podobe spolnih organov otroka, ki so ustvarjene ali se jih uporabi ali izkoristi predvsem v spolne namene, ne glede na to, ali je otrok za to vedel ali ne. Razen tega vsebuje pojem otroške pornografije tudi realistične podobe otroka v spolnem aktu oziroma otroka, prikazanega, kot da bi bil v spolnem aktu, predvsem za spolne namene.
(10)
Invalidnost sama po sebi ne pomeni, da oseba ni zmožna pristati na spolne odnose. Vendar bi dejanje zlorabe invalidnosti z namenom sodelovanja v spolnih dejanjih z otrokom moralo biti kaznivo dejanje.
(11)
Pri sprejemanju zakonodaje na področju kazenskega materialnega prava bi morala Unija zagotoviti usklajenost tovrstne zakonodaje, zlasti glede višine kazni. Glede na Lizbonsko pogodbo bi bilo treba upoštevati sklepe Sveta z dne 24. in 25. aprila 2002 o pristopu, ki naj bi se uporabljal za približevanje kazni, v katerih so opisane štiri višine kazni. Ker je v tej direktivi opredeljeno izjemno veliko število različnih kaznivih dejanj, je glede na težo kaznivega dejanja potrebno določiti različne višine možnih kazni, kar presega običajno normiranje na ravni pravnih instrumentov Unije.
(12)
Za hujše oblike dejanj spolne zlorabe in spolnega izkoriščanja otrok bi morale biti predvidene učinkovite, sorazmerne in odvračilne kazni. To vključuje zlasti različne oblike dejanj spolne zlorabe in spolnega izkoriščanja otrok, ki so enostavneje izvedljive z uporabo informacijskih in komunikacijskih tehnologij, kot je na primer pridobivanje otrok po spletu za spolne namene na spletnih straneh socialnih omrežij in v spletnih klepetalnicah. Opredelitev pojma otroške pornografije je treba razjasniti in približati opredelitvi tega pojma v mednarodnih instrumentih.
(13)
Najvišja kazen zapora, določena za kazniva dejanja iz te direktive, bi se morala izreči vsaj za najhujše oblike teh kaznivih dejanj.
(14)
Da bi se dosegla najvišja kazen zapora, določena za kazniva dejanja spolne zlorabe in spolnega izkoriščanja otrok ter otroške pornografije iz te direktive, lahko države članice ob upoštevanju nacionalnega prava določijo, da se trajanje predvidene kazni zapora za ta kazniva dejanja v nacionalni zakonodaji sešteva.
(15)
S to direktivo je državam članicam naloženo, da v nacionalni zakonodaji določijo kazni, ki upoštevajo določbe zakonodaje Unije o boju proti spolni zlorabi in spolnemu izkoriščanju otrok ter otroški pornografiji. Ta direktiva ne ustvarja obveznosti uporabe teh kazni ali drugega razpoložljivega sistema pregona v posameznih primerih.
(16)
Države članice se povabi k preučitvi možnosti, da se razen kazni zapora lahko naložijo tudi denarne kazni, zlasti kadar se kazniva dejanja iz te direktive storijo z namenom ustvarjanja dobička.
(17)
Državam članicam izraz „protipravno“ v povezavi s pojmom „otroška pornografija“ omogoča, da izvzamejo legitimna ravnanja s pornografskim gradivom za medicinske, znanstvene ali podobne namene. Prav tako so dovoljena ravnanja domačih pravosodnih organov, kot so pristojni organi pregona in zakonita posest otroške pornografije za namene kazenskih postopkov ali za preprečevanje, odkrivanje in preiskovanje kaznivih dejanj. Nadalje, ni izključena možnost pravice do zagovora ali uporabe podobnih načel, v skladu s katerimi so osebe v posebnih okoliščinah lahko izvzete od odgovornosti, na primer, ko s pomočjo odprtih telefonskih ali spletnih številk opravljajo dejavnosti v podporo naznanitvam primerov zlorab.
(18)
Zavestni dostop do otroške pornografije z uporabo informacijske in komunikacijske tehnologije bi moralo biti kaznivo dejanje. Oseba bi morala biti kazensko odgovorna za namerno vstopanje na spletna mesta z otroško pornografijo, če je za to slikovno gradivo vedela. Kazni se ne bi smele izrekati osebam, ki so na spletno mesto z otroško pornografijo vstopile nenamerno. Na to, da je navedeno kaznivo dejanje storjeno z namenom, se lahko sklepa predvsem zaradi dejstva, da je ponavljajoče ali storjeno s pomočjo storitve v zameno za plačilo.
(19)
Pridobivanje otrok za spolne namene je grožnja, ki ima v zvezi z spletom specifične lastnosti, saj splet uporabnikom omogoča anonimnost brez primere in s tem možnost prikrivanja identitete in osebnih lastnosti, kot je recimo starost. Istočasno države članice priznavajo, da je pomemben tudi boj proti pridobivanju otrok izven spleta, zlasti kadar pridobivanje ne poteka s pomočjo informacijske in komunikacijske tehnologije. Države članice se spodbuja h določitvi kaznivosti dejanja pridobivanja otrok za spolne namene s storilcem v prisotnosti ali bližini otroka, na primer v obliki posebnega pripravljalnega dejanja, poskusa kaznivega dejanja iz te direktive ali v obliki spolne zlorabe. Ne glede na to, kakšna pravna rešitev se izbere za določitev kaznivosti pridobivanja otrok izven spleta, bi morale države članice na možen način zagotoviti pregon storilcev.
(20)
Ta direktiva ne ureja politik držav članic v zvezi s sporazumnimi spolnimi dejanji, ki lahko vključujejo otroke in ki se lahko štejejo za običajno spoznavanje spolnosti v okviru človeškega razvoja, ob upoštevanju različnih kulturnih in pravnih tradicij ter novih oblik vzpostavljanja in ohranjanja odnosov med otroki in mladostniki, vključno z informacijskimi in komunikacijskimi tehnologijami. Te politike ne spadajo v področje uporabe te direktive. Države članice, ki uporabijo možnosti urejanja iz te direktive, s tem le izvršujejo svoje pristojnosti.
(21)
Države članice bi morale v svojih nacionalnih predpisih predvideti določbe o obteževalnih okoliščinah v skladu z določbami veljavnih predpisov svojega pravnega sistema glede obteževalnih okoliščin. Zagotoviti bi morale, da jih sodniki lahko upoštevajo ob izrekanju kazni storilcem kaznivih dejanj, čeprav jih niso zavezani upoštevati. Kadar te obteževalne okoliščine zaradi narave določenega kaznivega dejanja niso bistvene, državam članicam teh okoliščin v svoji zakonodaji ni treba predvideti. Na nacionalni ravni bi morala biti izdelana ocena o tem, ali so obteževalne okoliščine, predvidene v tej direktivi, bistvene za vsako kaznivo dejanje iz te direktive.
(22)
Duševna ali telesna nezmožnost iz te direktive bi morala vključevati tudi stanje telesne ali duševne nezmožnosti, ki jo povzroči vpliv prepovedanih drog in alkohola.
(23)
V boju proti spolnemu izkoriščanju otrok bi bilo treba v celoti uporabiti obstoječe instrumente za zaseg in zaplembo premoženjskih koristi, pridobljenih s kaznivim dejanjem, kot so Konvencija Združenih narodov proti mednarodnemu organiziranemu kriminalu ter njeni protokoli, Konvencija Sveta Evrope o pranju, odkrivanju, zasegu in zaplembi premoženjske koristi, pridobljene s kaznivim dejanjem iz leta 1990, Okvirni sklep Sveta 2001/500/PNZ z dne 26. junija 2001 o pranju denarja, identifikaciji, sledenju, zamrznitvi, zasegu in zaplembi pripomočkov za kazniva dejanja in premoženjske koristi, pridobljene s kaznivim dejanjem (9) ter Okvirni sklep Sveta 2005/212/PNZ z dne 24. februarja 2005 o zaplembi premoženjske koristi, pripomočkov in premoženja, ki so povezani s kaznivimi dejanji (10). Spodbujati bi bilo treba uporabo zaseženih in zaplenjenih sredstev in premoženjskih koristi, pridobljenih s kaznivimi dejanji iz te direktive za podporo pri pomoči in zaščiti žrtev.
(24)
Treba bi se bilo izogibati sekundarni viktimizaciji žrtev kaznivih dejanj iz te direktive. V državah članicah, kjer sta v skladu z nacionalnim kazenskim pravom prostitucija ali pojavljanje v pornografiji kaznivi dejanji, bi bilo treba omogočiti, da se v skladu s tem pravom zadevnega otroka ne preganja ali kaznuje, če je ta dejanja storil kot žrtev spolnega izkoriščanja ali če je bil prisiljen sodelovati v otroški pornografiji.
(25)
Ta direktiva kot instrument približevanja kazenskega prava predvideva višine kazni, ki bi se morale uporabljati brez vpliva na konkretne kazenske politike držav članic v zvezi z mladoletnimi storilci kaznivih dejanj.
(26)
Preiskovanje kaznivih dejanj in vlaganje obtožnic v kazenskih postopkih bi bilo treba poenostaviti z namenom upoštevanja stiske otrok žrtev ob naznanitvah kaznivih dejanj spolne zlorabe in anonimnosti storilcev kaznivih dejanj na spletu. Da bi zagotovili uspešno preiskovanje in pregon kaznivih dejanj iz te direktive, njuna uvedba načeloma ne bi smela biti odvisna od tega, ali je žrtev oziroma njen zastopnik kaznivo dejanje naznanil oziroma od tega, ali je storilec kaznivega dejanja bil obdolžen. Zadostno dolžino obdobja kazenskega pregona bi bilo treba določiti v skladu z nacionalno zakonodajo.
(27)
Odgovornim za preiskovanje in pregon kaznivih dejanj iz te direktive bi morala biti dostopna učinkovita preiskovalna orodja. Ta orodja bi lahko vključevala prestrezanje komunikacij, tajno nadzorovanje, vključno z elektronskim nadzorom, spremljanje bančnih računov in druge finančne preiskave, zlasti ob upoštevanju načela sorazmernosti ter narave in teže preiskovanih kaznivih dejanj. Kadar je to primerno in v skladu z nacionalnim pravom, bi morala ta orodja vključevati tudi možnost, da organi kazenskega pregona uporabijo prikrito identiteto na spletu.
(28)
Države članice bi morale spodbujati vse osebe, ki za kazniva dejanja spolnega izkoriščanja ali spolne zlorabe otrok vedo ali sumijo, da jih naznanijo pristojnim službam. Posamezne države članice so odgovorne za določitev pristojnih organov, katerim se lahko naznanijo takšna dejstva ali sumi. Ti pristojni organi ne bi smeli biti le službe za zaščito otrok ali zadevne socialne službe. Z zahtevo po utemeljenem sumu v dobri veri bi morali preprečiti uporabljanje navedene določbe za podajanje zlonamernih naznanitev, temelječih na povsem izmišljenih ali neresničnih dejstvih.
(29)
Pravila o sodni pristojnosti je treba spremeniti in zagotoviti, da v Uniji storilcem kaznivih dejanj spolne zlorabe ali spolnega izkoriščanja otrok grozi pregon, tudi če kazniva dejanja storijo izven Unije, zlasti v okviru tako imenovanega spolnega turizma. Otroški spolni turizem je treba razumeti kot kaznivo dejanje ene ali več oseb, ki spolno izkoriščajo otroke, ko iz svojega običajnega okolja potujejo v kraj v tujini, kjer imajo spolne stike z otroki. Kadar je kraj otroškega spolnega turizma izven Unije, bi bilo treba države članice spodbujati k boju proti spolnemu turizmu s povečanjem vzajemne pomoči ali prenosa postopkov, sodelovanja s tretjimi državami in mednarodnimi organizacijami s pomočjo nacionalnih in mednarodnih instrumentov, vključno z dvostranskimi ali večstranskimi sporazumi o izročitvi. Države članice bi morale spodbujati odprti dialog in komunikacijo z državami izven Unije, da bi v skladu z ustrezno nacionalno zakonodajo bila zagotovljena možnost pregona storilcev kaznivih dejanj, ki zaradi otroškega spolnega turizma potujejo čez meje Unije.
(30)
Ukrepe za zaščito otrok žrtev je treba sprejeti v njihovem najboljšem interesu ob upoštevanju potreb otrok. Otroci žrtve bi morali imeti enostaven dostop do pravnih sredstev ter ukrepov za obravnavo navzkrižja interesov, če do spolne zlorabe ali spolnega izkoriščanja otroka pride v družini. Kadar je v kazenski preiskavi ali postopku otroku treba dodeliti posebnega zastopnika, lahko kot posebni zastopnik nastopa tudi pravna oseba, institucija ali organ. Poleg tega je treba otroke žrtve, ki o svojem primeru obvestijo pristojne organe, izvzeti od kaznovanja, na primer na podlagi nacionalne zakonodaje o prostituciji. Otroci žrtve, kolikor je to mogoče, ne smejo imeti dodatnih travm zaradi zaslišanj ali vizualnih stikov s storilci kaznivih dejanj v okviru sodelovanja v kazenskem postopku. Dobro razumevanje otrok in njihovega obnašanja, ko so izpostavljeni travmatičnim izkušnjam, bo pripomoglo k zagotavljanju kakovostnega dokazovanja in zmanjšanju stresa, ki so mu otroci izpostavljeni pri izvajanju potrebnih ukrepov.
(31)
Države članice bi morale preučiti možnosti takojšnje in dolgoročne pomoči otrokom žrtvam. Vsaka škoda, ki jo otroku povzročita dejanji spolne zlorabe in spolnega izkoriščanja, je pomembna in jo je treba obravnavati. Zaradi narave škode, ki jo povzročita dejanji spolne zlorabe ali spolnega izkoriščanja, je treba tako pomoč zagotavljati kolikor je potrebno za otrokovo fizično in psihološko okrevanje in če je to potrebno, se pomoč nadaljuje v odraslost. Pomoč in svetovanje bi bilo treba nuditi tudi staršem ali skrbnikom otrok žrtev, če niso osumljeni zadevnega kaznivega dejanja, da bi se jim pomagalo podpirati otroka žrtev med postopki.
(32)
Okvirni sklep 2001/220/PNZ določa sistem pravic žrtev v kazenskem postopku, vključno s pravico do varstva in odškodnine. Poleg tega bi bilo treba zagotoviti, da imajo otroci, ki so žrtve dejanj spolne zlorabe, spolnega izkoriščanja ali otroške pornografije, dostop do pravnega svetovanja in v skladu z vlogo žrtve v zadevnem pravosodnem sistemu, do pravnega zastopanja, vključno za namen uveljavljanja odškodnine. Takšno pravno svetovanje in zastopanje bi lahko zagotovili tudi pristojni organi s ciljem uveljavljanja odškodnine od države. Namen pravnega svetovanja je žrtvam omogočiti dostop do informacij in jim svetovati o njihovih možnostih. Pravno svetovanje bi morala opravljati oseba, ki po izobrazbi ni nujno pravnik, je pa bila ustrezno pravno usposobljena. Pravno svetovanje in v skladu z vlogo žrtve v ustreznem pravosodnem sistemu, pravno zastopanje bi moralo biti brezplačno vsaj v primeru, ko žrtev nima zadostnih finančnih sredstev, in to v skladu z notranjimi postopki držav članic.
(33)
Države članice bi morale sprejeti ukrepe za preprečevanje ali prepoved dejanj, povezanih s spodbujanjem spolne zlorabe otrok in otroškega spolnega turizma. Predvideli bi lahko različne preventivne ukrepe, kot so na primer oblikovanje in spodbujanje kodeksa ravnanja in samo-regulativnih mehanizmov v turistični industriji, vzpostavitev etičnega kodeksa ali oznak kakovosti za turistične organizacije, ki se borijo proti otroškemu spolnemu turizmu ali so uvedle jasno politiko preprečevanja otroškega spolnega turizma.
(34)
Države članice bi morale oblikovati oziroma okrepiti politike za preprečevanje dejanj spolnega izkoriščanja in spolne zlorabe otrok, vključno z ukrepi za odvračanje in zmanjšanje povpraševanja, ki spodbuja vse oblike spolnega izkoriščanja otrok, ter ukrepi za zmanjšanje tveganja, da otroci postanejo žrtve in sicer na podlagi dejavnosti obveščanja in osveščenosti ter programov izobraževanja in raziskav. Pri takih pobudah bi morale države članice sprejeti pristop, temelječ na pravicah otroka. Posebej pazljivo je treba zagotoviti, da so kampanje za povečanje osveščenosti, ki so namenjene otrokom, primerne in dovolj razumljive. Preučiti je treba možnost vzpostavitve odprtih telefonskih linij ali linij za pomoč.
(35)
Glede sistema za prijavo spolne zlorabe in spolnega izkoriščanja otrok in pomoči otrokom, ki to potrebujejo, bi bilo treba spodbujati odprte telefonske številke in sicer številko 116 000 za pogrešane otroke, številko 116 006 za žrtve kaznivih dejanj in številko 116 111 za otroke, kakor je določeno z Odločbo Komisije št. 2007/116/ES z dne 15. februarja 2007 o rezervaciji nacionalnega območja oštevilčenja, ki se začenja z 116, za usklajene številke za usklajene storitve z družbeno vrednostjo (11), ter upoštevati izkušnje, pridobljene iz njihove uporabe.
(36)
Strokovnjaki, za katere je verjetno, da bodo prišli v stik z otroki, žrtvami spolnega izkoriščanja in spolnih zlorab, bi morali biti ustrezno usposobljeni za prepoznavanje takih žrtev in za ravnanje z njimi. Kadar obstaja verjetnost stika z otroki žrtvami bi bilo treba spodbujati usposabljanje naslednjih kategorij: policisti, državni tožilci, odvetniki, sodniki in sodni uradniki, osebje, ki se ukvarja z varstvom otrok in zdravstvenim varstvom, lahko pa to vključuje tudi druge skupine oseb, za katere je verjetno, da bodo pri svojem delu prišle v stik z otroki žrtvami spolnega izkoriščanja ali spolnih zlorab.
(37)
Da bi preprečili dejanja spolnega izkoriščanja in spolne zlorabe otrok, bi morali storilcem kaznivih dejanj zoper spolno nedotakljivost predlagati sodelovanje v intervencijskih programih ali ukrepih. Ti intervencijski programi ali ukrepi bi morali biti široko zastavljeni in prilagodljivi ter se osredotočiti na zdravstvene in psiho-socialne vidike, obenem pa bi bili neobvezni. Ti intervencijski programi ali ukrepi ne vplivajo na intervencijske programe ali ukrepe, ki jih nalagajo pristojni pravosodni organi.
(38)
Intervencijski programi ali ukrepi niso samodejna pravica. Država članica odloči, kateri intervencijski programi ali ukrepi so ustrezni.
(39)
Da se prepreči in zmanjša povratništvo, bi bilo treba storilce kaznivih dejanj oceniti glede na nevarnost, ki jo predstavljajo in glede na morebitno tveganje ponovitve kaznivega dejanja zoper spolno nedotakljivost otrok. Ureditev podrobnosti v zvezi s to oceno, kot so vrsta organa, ki bi moral biti pristojen za odredbo in izvedbo ocene, trenutek med kazenskim postopkom ali po njem, ko naj se ocena izvede, pa tudi ureditev podrobnosti o učinkovitih intervencijskih programih ali ukrepih, ki bi se naj zagotovili po tej oceni, bi morala biti skladna z notranjimi postopki držav članic. Zaradi istega cilja, preprečiti in zmanjšati povratništvo, bi bilo treba storilcem kaznivih dejanj omogočiti tudi sodelovanje v učinkovitih prostovoljnih intervencijskih programih ali ukrepih. Ti intervencijski programi ali ukrepi se ne bi smeli prekrivati z nacionalnimi sistemi za zdravljenje oseb z duševno prizadetostjo.
(40)
Kadar je glede na nevarnost, ki jo predstavljajo storilci kaznivih dejanj in morebitno tveganje ponovitve kaznivega dejanja primerno, bi bilo treba obsojenim storilcem kaznivih dejanj začasno ali trajno preprečiti izvajanje vsaj tistih poklicnih dejavnosti, ki vključujejo neposredne in redne stike z otroki. Kadar delodajalci zaposlujejo na delovna mesta, ki vključujejo neposredne in redne stike z otroki, imajo pravico biti obveščeni o obstoječih dokončnih obsodbah za kazniva dejanja zoper spolno nedotakljivost otrok, vpisanih v kazensko evidenco, ali o obstoječih prepovedih opravljanja poklica. Za namene te direktive bi izraz „delodajalec“ moral pomeniti tudi osebe, ki vodijo prostovoljske organizacije na področju varstva oziroma nege otrok, kjer imajo zaposleni neposredne in redne stike z otroki. Način, kako je taka informacija podana, na primer z dostopom do zadevne osebe in natančno vsebino takih informacij, pomen organiziranih prostovoljskih dejavnosti ter pojem neposrednih in rednih stikov z otroki bi bilo treba opredeliti v skladu z nacionalnim pravom.
(41)
Ta direktiva upošteva dejstvo, da imajo do kazenskih evidenc dostop le pristojni organi ali zadevna oseba, pri tem pa so ustrezno upoštevane tudi razlike v pravni tradiciji držav članic. Direktiva ne nalaga obveznosti sprememb nacionalnih sistemov ureditve kazenskih evidenc ali način dostopanja do njih.
(42)
Namen direktive ni usklajevanje pravil glede privolitve zadevne osebe ob izmenjavi informacij iz kazenskih evidenc, torej ali je treba privolitev te osebe zahtevati ali ne. Ne glede na to, ali se v skladu s pravili iz nacionalne zakonodaje privolitev mora zahtevati ali ne, direktiva ne nalaga obveznosti sprememb s tem povezane nacionalne zakonodaje in nacionalnih postopkov.
(43)
Države članice lahko preučijo možnost sprejetja drugih upravnih ukrepov za storilce kaznivih dejanj iz te direktive, kot na primer ukrep registracije v evidenci storilcev spolnih deliktov. Za dostop do teh evidenc bi morale veljati omejitve, skladne z nacionalnimi ustavnimi načeli in veljavnimi standardi varstva podatkov, na primer z omejitvijo dostopa na pravosodne organe oziroma organe odkrivanja in pregona.
(44)
Države članice se spodbuja, naj v sodelovanju s civilno družbo oblikujejo mehanizme za zbiranje podatkov ali središča na nacionalni ali lokalni ravni za namene opazovanja in ocenjevanja pojava spolnega zlorabljanja in spolnega izkoriščanja otrok. Da bi lahko pravilno ocenili rezultate ukrepov za preprečevanje spolne zlorabe in spolnega izkoriščanja otrok in otroške pornografije, bi morala Unija še naprej razvijati svoje delo na osnovi takšnih metodologij in metod za zbiranje podatkov, ki bi omogočale primerljivo statistiko.
(45)
Države članice bi morale ustrezno ukrepati za vzpostavitev informacijskih služb, ki bi zagotavljale informacije o prepoznavanju znakov spolne zlorabe in spolnega izkoriščanja.
(46)
Otroška pornografija, ki zajema podobe spolne zlorabe otroka, je posebna vrsta vsebine, ki ne pomeni izražanja mnenja. Za boj proti otroški pornografiji je nujno treba storilcem kaznivih dejanj otežiti nalaganje takih vsebin na javno dostopni splet in tako zmanjšati obtok gradiva zlorabe otrok. Zato so potrebni ukrepi odstranitve teh vsebin pri viru in prijetje okrivljenih proizvajanja, razširjanja ali prenašanja podob spolne zlorabe otrok s spleta. V podporo prizadevanjem Unije v boju proti otroški pornografiji, bi morale države članice po najboljših močeh sodelovati s tretjimi državami in tako skušati odstraniti tovrstne vsebine s strežnikov na svojem ozemlju.
(47)
Vendar odstranjevanje tovrstnih vsebin pri viru kljub prizadevanjem ni vedno mogoče, kadar se izvirno gradivo ne nahaja v Uniji, bodisi ker država, v kateri so strežniki, ni pripravljena sodelovati ali ker je postopek za odstranitev gradiva v zadevni državi posebej dolg. Zato bi bilo mogoče vzpostaviti tudi mehanizme za preprečevanje dostopa z ozemlja Unije do spletnih strani, za katere je ugotovljeno, da vsebujejo ali razširjajo otroško pornografijo. Ukrepi, ki jih države članice sprejmejo v skladu s to direktivo za odstranitev otroške pornografije, po potrebi pa tudi za blokiranje spletnih strani, ki jo vsebujejo, temeljijo na različnih vrstah javnega delovanja, zakonodajnem, ne-zakonodajnem, pravosodnem ali drugem. Ob tem ta direktiva ne posega v prostovoljno ukrepanje spletne panoge za preprečitev zlorabe njenih storitev ali v podporo držav članic takšnemu delovanju. Ne glede na podlago ukrepanja bi morale države članice zagotoviti ustrezno raven pravne varnosti in predvidljivosti za uporabnike in ponudnike storitev. Vzpostaviti in okrepiti je treba sodelovanje med organi javne uprave, tako zaradi odstranjevanja vsebin zlorabe otrok kot zaradi preprečevanja dostopa do teh vsebin, zlasti za zagotovitev popolnosti nacionalnih seznamov spletnih strani, ki vsebujejo otroško pornografijo in v izognitev podvajanju dela. Pri vseh teh ukrepih je treba upoštevati pravice končnih uporabnikov, obstoječe pravne in pravosodne postopke ter skladnost z Evropsko konvencijo o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin in Listino Evropske unije o temeljnih pravicah. V okviru programa za varnejši splet je bilo vzpostavljeno omrežje odprtih telefonskih številk, katerega namen je zbirati informacije ter zagotoviti pokritost in izmenjavo poročil o glavnih vrstah nezakonitih spletnih vsebin.
(48)
Cilj te direktive so spremembe in razširitev področja uporabe določb Okvirnega sklepa 2004/68/PNZ. Ker so spremembe vsebinske in jih je veliko, bi bilo treba navedeni okvirni sklep za države članice, ki sodelujejo pri sprejemanju te direktive, zaradi jasnosti v celoti nadomestiti.
(49)
Ker države članice same ne morejo zadovoljivo doseči cilja te direktive, namreč boja proti spolni zlorabi, spolnemu izkoriščanju otrok ter otroški pornografiji in ga je zaradi obsega in učinkov lažje doseči na ravni Unije, lahko Unija sprejme ukrepe v skladu z načelom subsidiarnosti iz člena 5 Pogodbe o Evropski uniji. Skladno z načelom sorazmernosti iz istega člena ta direktiva ne presega tistega, kar je potrebno za uresničitev navedenega cilja.
(50)
Ta direktiva spoštuje temeljne pravice in načela, priznana zlasti z Listino Evropske unije o temeljnih pravicah, predvsem človekovo dostojanstvo, prepoved mučenja in nečloveškega ali ponižujočega ravnanja ali kaznovanja, otrokove pravice, pravico do svobode in varnosti, pravico do svobode izražanja in obveščanja, pravico do varstva osebnih podatkov, pravico do učinkovitega pravnega sredstva in poštenega sojenja ter načeli zakonitosti in sorazmernosti kaznivih dejanj in kazni. Namen te direktive je zagotovitev spoštovanja navedenih pravic in načel v celoti in jo je treba ustrezno izvajati.
(51)
V skladu s členom 3 Protokola (št. 21) o stališču Združenega kraljestva in Irske glede območja svobode, varnosti in pravice, ki je priložen Pogodbi o Evropski uniji in Pogodbi o delovanju Evropske unije, sta Združeno kraljestvo in Irska uradno izrazila željo po sodelovanju pri sprejetju in uporabi te direktive.
(52)
V skladu s členoma 1 in 2 Protokola (št. 22) o stališču Danske, ki je priložen Pogodbi o Evropski uniji in Pogodbi o delovanju Evropske unije, Danska ne sodeluje pri sprejetju te direktive, ki zato zanjo ni zavezujoča in se v njej ne uporablja -
SPREJELA NASLEDNJO DIREKTIVO:
Člen 1
Vsebina
Ta direktiva določa minimalna pravila glede opredelitve kaznivih dejanj in sankcij na področju spolne zlorabe in spolnega izkoriščanja otrok, otroške pornografije in pridobivanja otrok za spolne namene. Prav tako uvaja določbe za okrepitev preprečevanja tovrstnih kaznivih dejanj in zaščite žrtev teh dejanj.
Člen 2
Opredelitve pojmov
Za namene te direktive se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:
(a)
„otrok“ pomeni osebo do 18 let starosti;
(b)
„starost, ko oseba lahko pristane na spolnost“ pomeni starost, pod katero je v skladu z nacionalnim pravom prepovedano sodelovanje v spolnih dejanjih z otrokom;
(c)
„otroška pornografija“ pomeni:
(i)
vsako gradivo, ki vizualno prikazuje otroka v dejanskem ali simuliranem spolnem aktu;
(ii)
vsakršno prikazovanje spolnih organov otroka predvsem za spolne namene;
(iii)
vsako gradivo, ki vizualno prikazuje katero koli osebo, ki je videti kot otrok, v dejanskem ali simuliranem spolnem aktu, ali vsakršno prikazovanje spolnih organov osebe, ki je videti kot otrok, predvsem za spolne namene; ali
(iv)
realistične podobe otroka v spolnem aktu ali realistične podobe spolnih organov otroka predvsem za spolne namene;
(d)
„otroška prostitucija“ pomeni vključitev otroka v spolna dejanja, za katera je izplačan ali obljubljen denar ali druga oblika plačila ali nadomestila v zameno za otrokovo sodelovanje v spolnih dejanjih, ne glede na to, ali se to plačilo, obljuba ali nadomestilo da otroku ali tretji osebi;
(e)
„pornografska predstava“ pomeni prikazovanje za publiko v živo, tudi z uporabo informacijske in komunikacijske tehnologije:
(i)
otroka, ki je vključen v dejansko ali simulirano spolno dejanje, ali
(ii)
otrokovih spolnih organov predvsem za spolne namene;
(f)
„pravna oseba“ pomeni subjekt, ki ima v skladu s pravom, ki se uporablja, status pravne osebe, razen državnih organov ali organov javne uprave, ki izvršujejo državno oblast, in javnih mednarodnih organizacij.
Člen 3
Kazniva dejanja spolne zlorabe
1. Države članice z ustreznimi ukrepi zagotovijo, da so naklepna dejanja iz odstavkov 2 do 6 kazniva.
2. Kdor povzroči, da je otrok, ki še ni dopolnil starosti, ko lahko pristane na spolnost, v spolne namene priča spolnemu dejanju, tudi če mu pri tem dejanju ni treba sodelovati, se lahko kaznuje z najvišjo kaznijo zapora, vendar ne manj kot eno leto zapora.
3. Kdor povzroči, da je otrok, ki še ni dopolnil starosti, ko lahko pristane na spolnost, v spolne namene priča spolni zlorabi, tudi če mu pri tem dejanju ni treba sodelovati, se lahko kaznuje z najvišjo kaznijo zapora, vendar ne manj kot dve leti zapora.
4. Kdor sodeluje v spolnem dejanju z otrokom, ki še ni dopolnil starosti, ko lahko pristane na spolnost, se lahko kaznuje z najvišjo kaznijo zapora, vendar ne manj kot pet let zapora.
5. Kdor sodeluje v spolnem dejanju z otrokom ob:
(i)
zlorabi priznanega položaja zaupanja, avtoritete ali vpliva nad otrokom, se lahko kaznuje z najvišjo kaznijo zapora, vendar ne manj kot osem let zapora, če otrok še ni dopolnil starosti, ko lahko pristane na spolnost, in ne manj kot tri leta zapora, če je ta starost dopolnjena; ali
(ii)
zlorabi posebej ranljivega položaja otroka, zlasti zaradi duševne ali telesne motnje ali zaradi odvisnosti od drugih, se lahko kaznuje z najvišjo kaznijo zapora, vendar ne manj kot osem let zapora, če otrok še ni dopolnil starosti, ko lahko pristane na spolnost, in ne manj kot tri leta zapora, če je ta starost dopolnjena; ali
(iii)
uporabi prisile, sile ali grožnje, se lahko kaznuje z najvišjo kaznijo zapora, vendar ne manj kot 10 let zapora, če otrok še ni dopolnil starosti, ko lahko pristane na spolnost, in ne manj kot pet let zapora, če je ta starost dopolnjena.
6. Kdor otroka sili ali prisili v spolno dejanje s tretjo osebo ali mu s tem namenom grozi, se lahko kaznuje z najvišjo kaznijo zapora, vendar ne manj kot 10 let zapora, če otrok še ni dopolnil starosti, ko lahko pristane na spolnost, in ne manj kot pet let zapora, če je ta starost dopolnjena.
Člen 4
Kazniva dejanja spolnega izkoriščanja
1. Države članice z ustreznimi ukrepi zagotovijo, da so naklepna dejanja iz odstavkov 2 do 7 kazniva.
2. Kdor povzroči sodelovanje otroka v pornografski predstavi, ali ga k takšnemu sodelovanju napeljuje, bodisi zaradi ustvarjanja dobička ali drugega izkoriščanja otroka v te namene, se lahko kaznuje z najvišjo kaznijo zapora, vendar ne manj kot pet let zapora, če otrok še ni dopolnil starosti, ko lahko pristane na spolnost, in ne manj kot dve leti zapora, če je ta starost dopolnjena.
3. Kdor otroka sili ali prisili k sodelovanju v pornografski predstavi ali mu s tem namenom grozi, se lahko kaznuje z najvišjo kaznijo zapora, vendar ne manj kot osem let zapora, če otrok še ni dopolnil starosti, ko lahko pristane na spolnost, in ne manj kot pet let zapora, če je ta starost dopolnjena.
4. Kdor zavestno obišče pornografsko predstavo, v kateri sodelujejo otroci, se lahko kaznuje z najvišjo kaznijo zapora, vendar ne manj kot dve leti zapora, če otrok še ni dopolnil starosti, ko lahko pristane na spolnost, in ne manj kot eno leto zapora, če je ta starost dopolnjena.
5. Kdor povzroči sodelovanje otroka v otroški prostituciji ali ga k temu dejanju napeljuje, bodisi zaradi ustvarjanja dobička ali kakršnega koli drugega izkoriščanja otroka v te namene, se lahko kaznuje z najvišjo kaznijo zapora, vendar ne manj kot osem let zapora, če otrok še ni dopolnil starosti, ko lahko pristane na spolnost, in ne manj kot pet let zapora, če je ta starost dopolnjena.
6. Kdor otroka sili ali prisili v otroško prostitucijo, ali mu s tem namenom grozi, se lahko kaznuje z najvišjo kaznijo zapora, vendar ne manj kot 10 let zapora, če otrok še ni dopolnil starosti, ko lahko pristane na spolnost, in ne manj kot pet let zapora, če je ta starost dopolnjena.
7. Kdor sodeluje v spolnem dejanju z otrokom s pomočjo otroške prostitucije, se lahko kaznuje z najvišjo kaznijo zapora, vendar ne manj kot pet let zapora, če otrok še ni dopolnil starosti, ko lahko pristane na spolnost, in ne manj kot dve leti zapora, če je ta starost dopolnjena.
Člen 5
Kazniva dejanja v zvezi z otroško pornografijo
1. Države članice z ustreznimi ukrepi zagotovijo, da so protipravno storjena naklepna dejanja iz odstavkov 2 do 6 kazniva.
2. Kdor pridobi ali ima otroško pornografijo, se lahko kaznuje z najvišjo kaznijo zapora, vendar ne manj kot eno leto zapora.
3. Kdor zavestno pridobi dostop do otroške pornografije z uporabo informacijske in komunikacijske tehnologije, se lahko kaznuje z najvišjo kaznijo zapora, vendar ne manj kot eno leto zapora.
4. Kdor dostavi, razpošlje ali posreduje otroško pornografijo, se lahko kaznuje z najvišjo kaznijo zapora, vendar ne manj kot dve leti zapora.
5. Kdor ponudi, preskrbi ali omogoči dostop do otroške pornografije, se lahko kaznuje z najvišjo kaznijo zapora, vendar ne manj kot dve leti zapora.
6. Kdor proizvede otroško pornografijo se lahko kaznuje z najvišjo kaznijo zapora, vendar ne manj kot tri leta zapora.
7. Vsaka država članica lahko določi, ali se ta člen uporablja tudi za primere otroške pornografije iz člena 2(c)(iii), v katerih je oseba, ki je videti kot otrok, v času prikazovanja dejansko stara 18 let ali več.
8. Vsaka država članica lahko določi, ali se odstavka 2 in 6 tega člena uporabljata za primere, v katerih je ugotovljeno, da ima tisti, ki je proizvedel pornografsko gradivo, opredeljeno v členu 2(c)(iv), to gradivo izključno za svoje zasebne namene in pod pogoji, da za izdelavo ni uporabil pornografskega gradiva, kot je opredeljeno v členu 2(c)(i),(ii) ali (iii) ter da to dejanje ne predstavlja tveganja razširjanja gradiva.
Člen 6
Pridobivanje otrok za spolne namene
1. Države članice z ustreznimi ukrepi zagotovijo, da se naklepno dejanje odrasle osebe, ki z uporabo informacijske in komunikacijske tehnologije nagovarja otroka, ki še ni dopolnil starosti, ko lahko pristane na spolnost, k srečanju z namenom storitve kaznivega dejanja iz člena 3(4) ali člena 5(6) in temu nagovarjanju sledijo še druga materialna dejanja, ki imajo za posledico srečanje, lahko kaznuje z najvišjo kaznijo zapora, vendar ne manj kot eno leto zapora.
2. Države članice z ustreznimi ukrepi zagotovijo, da je poskus storitve kaznivega dejanja iz člena 5(2) in (3), kadar odrasla oseba z uporabo informacijske in komunikacijske tehnologije nagovarja otroka, ki še ni dopolnil starosti, ko lahko pristane na spolnost, k zagotovitvi otroške pornografije v kateri bi bil prikazan, kazniv.
Člen 7
Napeljevanje, pomoč in podpiranje ter poskus
1. Države članice z ustreznimi ukrepi zagotovijo, da je napeljevanje k storitvi kaznivih dejanj iz členov 3 do 6, kakor tudi pomoč in podpiranje pri njihovi storitvi, kaznivo.
2. Države članice z ustreznimi ukrepi zagotovijo, da je poskus storitve kaznivih dejanj iz člena 3(4), (5) in (6), člena 4(2), (3), (5), (6) in (7) ter člena 5(4), (5) in (6) kazniv.
Člen 8
Sporazumna spolna dejanja
1. Države članice lahko določijo ali se člen 3(2) in (3) uporablja za sporazumna spolna dejanja med vrstniki, ki so si blizu po starosti in stopnji psihičnega in fizičnega razvoja ali zrelosti pod pogojem, da navedena dejanja ne vključujejo zlorabe.
2. Države članice lahko določijo ali se člen 4(4) uporablja za pornografsko predstavo v okviru sporazumnih odnosov, kadar je otrok dosegel starost, ko lahko pristane na spolnost, ali med vrstniki, ki so si blizu po starosti in stopnji psihičnega in fizičnega razvoja in zrelosti pod pogoji, da navedena dejanja ne vključujejo zlorabe ali izkoriščanja ter da za to pornografsko predstavo ni bil izplačan denar ali druga oblika plačila ali nadomestila.
3. Države članice lahko določijo ali se člen 5(2) in (6) uporablja za osebe, ki pridobijo, imajo ali proizvedejo gradiva otroške pornografije z otroki v starosti, ko lahko pristanejo na spolnost pod pogoji, da je ta gradiva pridobila, jih ima ali jih je proizvedla s soglasjem teh otrok in izključno za zasebno uporabo udeleženih ter da dejanja ne vključujejo zlorab.
Člen 9
Obteževalne okoliščine
Kolikor navedene okoliščine še niso elementi kaznivih dejanj iz členov 3 do 7, države članice z ustreznimi ukrepi zagotovijo, da so pri teh kaznivih dejanjih obteževalne okoliščine v skladu z ustreznimi določbami nacionalnega prava lahko naslednje:
(a)
kaznivo dejanje je bilo izvršeno nad otrokom, ki je v posebej ranljivem položaju, na primer zaradi duševne ali telesne motnje ali zaradi njegove odvisnosti od drugih ali stanja duševne ali telesne nezmožnosti;
(b)
kaznivo dejanje je izvršil otrokov družinski član, oseba, ki biva z otrokom, ali oseba, ki je zlorabila svoj priznani položaj zaupanja ali avtoritete;
(c)
kaznivo dejanje je storilo več oseb v medsebojnem sodelovanju;
(d)
kaznivo dejanje je bilo storjeno v okviru hudodelske združbe v smislu Okvirnega sklepa Sveta 2008/841/PNZ z dne 24. oktobra 2008 o boju proti organiziranemu kriminalu (12);
(e)
storilec je bil predhodno že obsojen za enakovrstna kazniva dejanja;
(f)
storilec je zavestno ali zaradi malomarnosti ogrozil otrokovo življenje; ali
(g)
kaznivo dejanje je vključevalo hudo nasilje ali pa je otrok utrpel hujšo škodo.
Člen 10
Prepoved zaradi obsodb
1. Države članice z ustreznimi ukrepi zagotovijo, da se lahko fizični osebi, ki je bila obsojena zaradi storitve katerega od kaznivih dejanj iz členov 3 do 7, zaradi preprečitve tveganja ponovitve kaznivih dejanj, začasno ali trajno prepreči izvajanje vsaj poklicnih dejavnosti, ki vključujejo neposredne in redne stike z otroki.
2. Države članice z ustreznimi ukrepi zagotovijo, da imajo delodajalci ob zaposlitvi osebe za izvajanje poklicnih ali prostovoljnih dejavnosti, ki vključujejo neposredne in redne stike z otroki pravico, da v skladu z nacionalnim pravom in na ustrezen način, na primer na zahtevo ali od zadevne osebe, pridobijo informacije o obstoju kazenske obsodbe za kaznivo dejanje iz členov 3 do 7, vpisane v kazensko evidenco, ali o obstoju prepovedi izvajanja dejavnosti, ki vključujejo neposredne in redne stike z otroki, zaradi tovrstnih kazenskih obsodb.
3. Države članice za uporabo odstavkov 1 in 2 tega člena z ustreznimi ukrepi zagotovijo, da se informacije o obstoju kazenskih obsodb za kaznivo dejanje iz členov 3 do 7 ali o prepovedi opravljanja dejavnosti, ki vključujejo neposredne in redne stike z otroki, ki izhajajo iz tovrstne obsodbe, posredujejo v skladu s postopki, določenimi v Okvirnem sklepu Sveta 2009/315/PNZ z dne 26. februarja 2009 o organizaciji in vsebini izmenjave informacij iz kazenske evidence med državami članicami (13), kadar se s privolitvijo zadevne osebe navedene informacije zahtevajo v skladu s členom 6 navedenega okvirnega sklepa.
Člen 11
Zaseg in zaplemba
Države članice z ustreznimi ukrepi zagotovijo, da so njihovi pristojni organi pooblaščeni za zaseg in zaplembo sredstev in premoženjskih koristi, pridobljenih s kaznivimi dejanji iz členov 3, 4 in 5.
Člen 12
Odgovornost pravnih oseb
1. Države članice z ustreznimi ukrepi zagotovijo odgovornost pravnih oseb za kazniva dejanja iz členov 3 do 7, ki jih v korist pravne osebe stori fizična oseba, samostojno ali kot del organa pravne osebe, ki ima v pravni osebi vodilni položaj kot:
(a)
zastopnik pravne osebe;
(b)
oseba, pooblaščena za odločanje v imenu pravne osebe; ali
(c)
oseba, pooblaščena za izvajanje nadzora v pravni osebi.
2. Države članice z ustreznimi ukrepi zagotovijo odgovornost pravnih oseb za dejanja podrejenih, kadar jim je zaradi pomanjkljivega nadzora ali kontrole osebe iz odstavka 1 tega člena bila omogočena izvršitev kaznivega dejanja iz členov 3 do 7 v korist te pravne osebe.
3. Odgovornost pravnih oseb na podlagi odstavkov 1 in 2 tega člena ne vpliva na kazenske postopke zaradi kaznivih dejanj iz členov 3 do 7 fizičnih oseb, bodisi storilcev bodisi napeljevalcev ali pomagačev.
Člen 13
Sankcije za pravne osebe
1. Države članice z ustreznimi ukrepi zagotovijo, da se odgovorna pravna oseba iz člena 12(1) kaznuje z učinkovitimi, sorazmernimi in odvračilnimi sankcijami, ki vključujejo kazenske ali ne-kazenske denarne kazni in lahko vključujejo tudi druge sankcije, kot so na primer:
(a)
izključitev iz upravičenosti do javnih ugodnosti ali pomoči;
(b)
začasno ali stalno prepoved opravljanja poslovnih dejavnosti;
(c)
uvedbo sodnega nadzora;
(d)
sodno likvidacijo; ali
(e)
začasno ali trajno zaprtje prostorov, ki so bili uporabljeni za storitev kaznivega dejanja.
2. Države članice z ustreznimi ukrepi zagotovijo, da se odgovorna pravna oseba iz člena 12(2) kaznuje z učinkovitimi, sorazmernimi in odvračilnimi sankcijami ali ukrepi.
Člen 14
Izjeme od pregona ali kaznovanja za žrtve
Države članice v skladu s temeljnimi načeli svojih pravnih sistemov sprejmejo potrebne ukrepe, s katerimi zagotovijo, da imajo pristojni nacionalni organi diskrecijsko pravico, da otrok žrtev spolne zlorabe in spolnega izkoriščanja ne preganjajo ali kaznujejo zaradi vpletenosti v kriminalnih dejavnostih, ki so jih ti otroci bili prisiljeni storiti, kot neposredno posledico dejstva, da so bili žrtve katerega izmed kaznivih dejanj iz člena 4(2), (3), (5) in (6) ter člena 5(6).
Člen 15
Preiskava in pregon
1. Države članice z ustreznimi ukrepi zagotovijo, da za uvedbo preiskave ali pregona zaradi kaznivih dejanj iz členov 3 do 7 žrtvi ali njenemu zastopniku ni treba tega dejanja naznaniti niti podati obdolžitve ter da se kazenski postopek lahko nadaljuje, tudi če sta žrtev ali njen zastopnik pozneje svoje izjave umaknila.
2. Države članice z ustreznimi ukrepi zagotovijo možnost pregona kaznivih dejanj iz členov 3, 4(2), (3), (5), (6) in (7) ter hudega kaznivega dejanja iz člena 5(6) zaradi uporabe otroške pornografije iz člena 2(c)(i) in (ii), v obdobju po doseženi polnoletnosti žrtve, sorazmernem s težo zadevnega kaznivega dejanja.
3. Države članice z ustreznimi ukrepi zagotovijo, da imajo osebe, enote ali službe, pristojne za preiskave ali pregon kaznivih dejanj iz členov 3 do 7 učinkovita preiskovalna sredstva, kot so na primer sredstva, ki se uporabljajo pri organiziranem kriminalu ali v drugih primerih hudih kaznivih dejanj.
4. Države članice z ustreznimi ukrepi zagotovijo preiskovalnim enotam ali službam možnost poskusa identifikacije žrtve kaznivih dejanj iz členov 3 do 7, zlasti z analizo otroške pornografije, na primer fotografij in avdiovizualnih posnetkov, prenesenih ali danih na razpolago s sredstvi informacijskih in komunikacijskih tehnologij.
Člen 16
Naznanitev dejstva ali suma spolne zlorabe ali spolnega izkoriščanja
1. Države članice z ustreznimi ukrepi zagotovijo, da pravila nacionalne zakonodaje o zaupnosti, ki veljajo za zaposlene, katerih glavna naloga je delo z otroki, ne predstavljajo ovir za naznanitev pristojnim službam za zaščito otrok kakršnih koli razmer, v katerih obstajajo utemeljeni razlogi za sum, da je otrok žrtev kaznivih dejanj iz členov 3 do 7.
2. Države članice z ustreznimi ukrepi spodbujajo vse osebe, ki v dobri veri vedo ali sumijo, da so bila storjena kazniva dejanja iz členov 3 do 7, naj o tem obvestijo pristojne službe.
Člen 17
Sodna pristojnost in koordinacija pregona
1. Države članice z ustreznimi ukrepi uvedejo svojo sodno pristojnost nad kaznivimi dejanji iz členov 3 do 7, kadar je:
(a)
kaznivo dejanje v celoti ali delno storjeno na njihovem ozemlju;
(b)
storilec njihov državljan.
2. Država članica, ki se odloči uvesti nadaljnjo sodno pristojnost za kazniva dejanja iz členov 3 do 7, ki niso storjena na njenem ozemlju, o tem obvesti Komisijo, kadar je na primer:
(a)
kaznivo dejanje storjeno zoper njenega državljana ali osebo z običajnim prebivališčem na njenem ozemlju;
(b)
kaznivo dejanje storjeno v korist pravne osebe ustanovljene na njenem ozemlju; ali
(c)
storilec kaznivega dejanja z običajnim prebivališčem na njenem ozemlju.
3. Države članice zagotovijo, da v njihovo sodno pristojnost sodijo kazniva dejanja iz členov 5 in 6, ter kolikor je potrebno, členov 3 in 7, ki so storjena z uporabo informacijskih in komunikacijskih tehnologij z dostopom na njihovem ozemlju, ne glede na to, ali se same tehnologije nahajajo na njihovem ozemlju ali ne.
4. Vsaka država članica z ustreznimi ukrepi zagotovi, da pri pregonu kaznivih dejanj iz členov 3(4), (5) in (6), člena 4(2), (3), (5), (6) in (7) ter člena 5(6) v povezavi z odstavkom 1(b) tega člena, ki niso bila storjena na ozemlju države članice, njena sodna pristojnost ni odvisna od dejstva, da se navedena dejanja v kraju, kjer so bila storjena, ne obravnavajo kot kazniva.
5. Vsaka država članica z ustreznimi ukrepi zagotovi, da je pri pregonu kaznivih dejanj iz členov 3 do 7 v povezavi z odstavkom 1(b) tega člena, ki niso bila storjena na njenem ozemlju, njena sodna pristojnost neodvisna od pogoja, da se pregon lahko začne le na podlagi naznanitve žrtve kaznivega dejanja v kraju, kjer je bilo storjeno ali države, v kateri je bilo kaznivo dejanje storjeno.
Člen 18
Splošne določbe o ukrepih za pomoč in podporo otrokom žrtvam ter za njihovo zaščito
1. Otrokom žrtvam kaznivih dejanj iz členov 3 do 7 se zagotovi pomoč, podpora in zaščita v skladu s členoma 19 in 20 ob upoštevanju najboljših interesov otroka.
2. Države članice z ustreznimi ukrepi zagotovijo, da se otroku zagotovi pomoč in podpora takoj, ko pristojni organi utemeljeno sumijo, da je morebiti zoper otroka bilo storjeno kaznivo dejanje iz členov 3 do 7.
3. Države članice zagotovijo, da se žrtev kaznivega dejanja iz členov 3 do 7, katere starost je negotova in za katero se upravičeno domneva, da je otrok, do ugotovitve njene starosti šteje za otroka in ima zato takojšen dostop do pomoči, podpore in zaščite v skladu s členoma 19 in 20.
Člen 19
Pomoč in podpora otrokom žrtvam
1. Države članice z ustreznimi ukrepi zagotovijo, da sta otrokom žrtvam zagotovljena pomoč in podpora pred kazenskim postopkom, med tem postopkom ter ustrezno obdobje po zaključku tega postopka, da bi se jim omogočilo uveljavljanje pravic iz Okvirnega sklepa 2001/220/PNZ ter iz te direktive. Države članice ukrenejo zlasti vse potrebno za zagotovitev zaščite otrok, ki naznanijo primere zlorab v krogu svoje družine.
2. Države članice z ustreznimi ukrepi zagotovijo, da pomoč in podpora otroku žrtvi nista pogojeni z njegovo pripravljenostjo sodelovati v kazenski preiskavi, pri pregonu ali sojenju.
3. Države članice z ustreznimi ukrepi po oceni posebnih okoliščin vsakega posameznega otroka žrtve zagotovijo sprejetje posebnih ukrepov pomoči in podpore otrokom žrtvam pri uveljavljanju pravic iz te direktive, ob upoštevanju otrokovih pogledov, potreb in skrbi.
4. Otroci žrtve kaznivih dejanj iz členov 3 do 7 so posebej ranljive žrtve v skladu s členom 2(2), členom 8(4) in členom 14(1) Okvirnega sklepa 2001/220/PNZ.
5. Kadar je mogoče, države članice z ustreznimi ukrepi zagotovijo pomoč in podporo družini otroka žrtve pri uživanju pravic iz te direktive, če se družina nahaja na ozemlju držav članic. Kadar je mogoče, države članice ustrezno za družine otroka žrtve uporabljajo zlasti člen 4 Okvirnega sklepa 2001/220/PNZ.
Člen 20
Zaščita otrok žrtev v kazenskih preiskavah in postopkih
1. Države članice z ustreznimi ukrepi zagotovijo, da v kazenskih preiskavah in postopkih v skladu z vlogo žrtve v ustreznem pravosodnem sistemu pristojni organi otroku žrtvi dodelijo posebnega zastopnika, če so po nacionalnem pravu nosilci starševske odgovornosti izključeni iz kazenskega postopka zaradi navzkrižja interesov med starši in otrokom žrtvijo ali če otrok nima spremstva ali je ločen od svoje družine.
2. Države članice zagotovijo, da imajo otroci žrtve nemudoma dostop do pravnega svetovanja in v skladu z vlogo žrtve v ustreznem pravosodnem sistemu do pravnega zastopanja, vključno zaradi uveljavljanja odškodnine. Pravno svetovanje in zastopanje je brezplačno, če žrtev nima dovolj finančnih sredstev.
3. Države članice brez vpliva na pravice obrambe v kazenskih preiskavah kaznivih dejanj in postopkih iz členov 3 do 7 z ustreznimi ukrepi zagotovijo:
(a)
da se zaslišanja z otrokom žrtvijo izvedejo brez neupravičenega odlašanja, potem ko so bili pristojni organi obveščeni o dejstvih;
(b)
da zaslišanja otroka žrtve po potrebi potekajo v prostorih, ki so zasnovani ali prilagojeni za ta namen;
(c)
da zaslišanja otroka žrtve opravijo strokovnjaki, usposobljeni za te namene, ali se ta zaslišanja izvedejo z njihovo pomočjo;
(d)
da vsa zaslišanja z otrokom žrtvijo opravijo iste osebe, če je to mogoče in kadar je to primerno;
(e)
da je število zaslišanj čim manjše in da se opravijo le, če so nujno potrebna za namene kazenskih preiskav ali kazenskih postopkov;
(f)
da lahko otroka žrtev spremlja njegov pravni zastopnik ali po potrebi odrasla oseba po njegovi izbiri, razen če je bila v povezavi s to osebo sprejeta utemeljena odločitev, ki temu nasprotuje.
4. Države članice z ustreznimi ukrepi zagotovijo, da je v preiskavi kaznivih dejanj iz členov 3 do 7 mogoče avdiovizualno posneti vsa zaslišanja otrok žrtev ali po potrebi zaslišanja, v katerih kot priča nastopa otrok, in da je mogoče ta avdiovizualno posneta zaslišanja v sodnih postopkih predložiti kot dokaze v skladu z nacionalnimi pravili.
5. Države članice z ustreznimi ukrepi zagotovijo, da se lahko v kazenskih postopkih zaradi kaznivih dejanj iz členov 3 do 7 zahteva:
(a)
izključitev javnosti na zaslišanju;
(b)
da je otrok žrtev zaslišan v odsotnosti, zlasti z uporabo ustreznih komunikacijskih tehnologij.
6. Države članice z ustreznimi ukrepi, če so v interesu otrok žrtev in ob upoštevanju drugih prevladujočih interesov, zaščitijo zasebnost, identiteto in podobo otrok žrtev ter preprečijo javno razširjanje kakršnih koli informacij, na podlagi katerih bi jih lahko identificirali.
Člen 21
Ukrepi zoper oglaševanje priložnosti za zlorabo in otroškega spolnega turizma
Države članice sprejmejo potrebne ukrepe za preprečitev ali prepoved:
(a)
širjenja gradiva, ki oglašuje možnost storitve kaznivih dejanj iz členov 3 do 6; in
(b)
organizacije potovanj v komercialne ali nekomercialne namene zaradi storitve kaznivih dejanj iz členov 3 do 5.
Člen 22
Preventivni intervencijski programi ali ukrepi
Države članice z ustreznimi ukrepi zagotovijo, da imajo osebe v strahu, da bi lahko zagrešile kazniva dejanja iz členov 3 do 7 potreben dostop do učinkovitih intervencijskih programov ali ukrepov, namenjenih oceni in preprečevanju tveganja za storitev takih kaznivih dejanj.
Člen 23
Preprečevanje
1. Države članice sprejmejo ustrezne ukrepe, kot sta izobraževanje in usposabljanje, za zmanjšanje in odvračanje od povpraševanja, ki spodbuja vse oblike spolnega izkoriščanja, povezane z izkoriščanjem otrok.
2. Države članice sprejmejo ustrezne ukrepe, tudi prek spleta, kot so informacijske kampanje in kampanje za ozaveščenost, raziskovalni in izobraževalni programi, po potrebi v sodelovanju z ustreznimi organizacijami civilne družbe in drugimi zainteresiranimi stranmi, namenjene večji ozaveščenosti in zmanjšanju nevarnosti, da bi otroci postali žrtve spolne zlorabe ali spolnega izkoriščanja.
3. Države članice spodbujajo redno usposabljanje uradnikov, ki bi se pri svojem delu lahko srečali z otroki žrtvami spolne zlorabe ali spolnega izkoriščanja, vključno s policisti na terenu, da bi znali odkriti otroke žrtve in potencialne otroke žrtve spolne zlorabe ali spolnega izkoriščanja ter z njimi ravnati.
Člen 24
Prostovoljni intervencijski programi ali ukrepi med kazenskim postopkom ali po njem
1. Brez poseganja v intervencijske programe ali ukrepe, ki jih naložijo pristojni pravosodni organi v skladu z nacionalnim pravom, države članice z ustreznimi ukrepi zagotovijo učinkovite intervencijske programe ali ukrepe za preprečevanje ali zmanjševanje tveganj ponavljajočih se kaznivih dejanj spolne narave zoper otroke. Takšni programi ali ukrepi so vedno na voljo v kazenskih postopkih, v zaporih in zunaj njih, v skladu z nacionalnim pravom.
2. Intervencijski programi ali ukrepi iz odstavka 1 ustrezajo posebnim razvojnim potrebam otrok, ki storijo kazniva dejanja zoper spolno nedotakljivost.
3. Države članice z ustreznimi ukrepi zagotovijo, da imajo lahko dostop do intervencijskih programov ali ukrepov iz odstavka 1 naslednje osebe:
(a)
osebe, ki se obravnavajo v kazenskih postopkih zaradi kaznivih dejanj iz členov 3 do 7 pod pogoji, ki ne škodijo pravici do obrambe in je ne ovirajo, hkrati pa niso v nasprotju z zahtevami o poštenem in nepristranskem sojenju in so v skladu z načelom domneve nedolžnosti, ter
(b)
osebe, obsojene za katero koli od kaznivih dejanj iz členov 3 do 7.
4. Države članice z ustreznimi ukrepi zagotovijo, da se za osebe iz odstavka 3 pripravi ocena nevarnosti, ki jo te osebe predstavljajo, in morebitnega tveganja ponovitve kaznivih dejanj iz členov 3 do 7, da se določijo ustrezni intervencijski programi ali ukrepi.
5. Države članice z ustreznimi ukrepi zagotovijo, da so osebe iz odstavka 3, ki so jim bili predlagani intervencijski programi ali ukrepi v skladu z odstavkom 4:
(a)
v celoti obveščene o razlogih za predlog;
(b)
ob poznavanju vseh dejstev soglašajo s sodelovanjem v programih ali ukrepih;
(c)
lahko zavrnejo in so v primeru obsojenih oseb seznanjene z morebitnimi posledicami, ki jih ima lahko taka zavrnitev.
Člen 25
Ukrepi zoper spletišča, ki vsebujejo ali razširjajo otroško pornografijo
1. Države članice z ustreznimi ukrepi zagotovijo takojšnjo odstranitev spletnih strani na strežnikih na njihovem ozemlju, ki vsebujejo ali širijo otroško pornografijo, ter si prizadevajo za odstranitev takšnih strani tudi na strežnikih izven njihovega ozemlja.
2. Države članice lahko z ukrepi preprečijo dostop do spletnih strani, ki vsebujejo otroško pornografijo ali jo širijo med spletnimi uporabniki na njihovem ozemlju. Te ukrepe je treba določiti s preglednimi postopki in zagotoviti primerne zaščitne ukrepe, zlasti za zagotovitev, da je omejitev omejena le na najnujnejše in je sorazmerna ter da so uporabniki obveščeni o razlogih za omejitev. Ti zaščitni ukrepi vsebujejo tudi možnost sodnega varstva.
Člen 26
Nadomestitev Okvirnega sklepa 2004/68/PNZ
Okvirni sklep 2004/68/PNZ se za države članice, ki sodelujejo pri sprejetju te direktive nadomesti, ne glede na njihove obveznosti prenosa okvirnega sklepa v nacionalno zakonodajo v določenih rokih.
Za države članice, ki sodelujejo pri sprejetju te direktive, se sklicevanja na Okvirni sklep 2004/68/PNZ razumejo kot sklicevanja na to direktivo.
Člen 27
Prenos
1. Države članice sprejmejo zakone in druge predpise, potrebne za uskladitev s to direktivo do 18. decembra 2013.
2. Države članice sporočijo Komisiji besedila določb predpisov, sprejetih zaradi prenosa obveznosti iz te direktive v nacionalno zakonodajo.
3. Ko države članice sprejmejo te ukrepe, se v njih sklicujejo na to direktivo ali sklic nanjo navedejo ob njihovi uradni objavi. Način sklicevanja določijo države članice.
Člen 28
Poročanje
1. Komisija do 18. decembra 2015 Evropskemu parlamentu in Svetu predloži poročilo z oceno o tem, do kolikšne mere so države članice sprejele potrebne usklajevalne ukrepe za izpolnitev zahtev te direktive, skupaj z zakonodajnimi predlogi, če je to potrebno.
2. Komisija Evropskemu parlamentu in Svetu do 18. decembra 2015 predloži poročilo z oceno izvajanja ukrepov iz člena 25.
Člen 29
Začetek veljavnosti
Ta direktiva začne veljati na dan objave v Uradnem listu Evropske unije.
Člen 30
Naslovniki
Ta direktiva je naslovljena na države članice v skladu s Pogodbama.
V Strasbourgu, 13. decembra 2011