ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 29. června 2011
o státní podpoře C 35/08 (ex NN 11/08), kterou Francie poskytla veřejné ìnstituci Institut Français du Pétrole
(oznámeno pod číslem K(2011) 4483)
(Pouze francouzské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2012/26/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie (1), a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru (2), a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s uvedenými články (3),
vzhledem k těmto důvodům:
1 POSTUP
(1)
V rámci formálního vyšetřovacího řízení ve věci státní podpory č. C 51/05, kterou Francie poskytla podniku Institut Français du Pétrole (4) (dále jen „IFP“), francouzské orgány informovaly útvary Komise dopisem ze dne 18. července 2006, zaevidovaným dne 19. července 2006, že veřejná instituce IFP byla dne 7. července 2006 přeměněna z profesní instituce ve smyslu zákona č. 43-612 ze dne 17. listopadu 1943 o správě odborných zájmů na veřejnou instituci průmyslové a obchodní povahy (dále jen „EPIC“). K této změně došlo na základě dvou dokumentů, které francouzské orgány přiložily ke svému dopisu: i) na základě nařízení č. 2006-797 ze dne 6. července 2006 o nových stanovách veřejné instituce IFP a ii) na základě článku 95 zákona č. 2005-781 ze dne 13. července 2005 o programu orientace energetické politiky (k jehož provedení bylo výše uvedené nařízení přijato).
(2)
Dopisy ze dne 3. srpna 2007 a 7. května 2008 požádala Komise francouzské orgány o informace a obdržela jejich odpověď v dopisech ze dne 28. září 2007 a ze dne 26. června 2008.
(3)
Dne 16. července 2008 přijala Komise v rámci dříve zahájené věci rozhodnutí (dále jen „rozhodnutí C 51/2005“) ohledně první podpory, kterou Francie poskytla skupině IFP (5). Zdůraznila v něm, že prostřednictvím odděleného řízení zvlášť posoudí otázku existence dodatečné státní podpory ve formě případné neomezené státní záruky vyplývající z toho, že veřejná instituce IPF má postavení veřejné instituce průmyslové a obchodní povahy (EPIC).
(4)
Toto druhé řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU bylo zahájeno rozhodnutím Komise ze dne 16. července 2008 (6) (dále jen „rozhodnutí o zahájení řízení“), které bylo přijato na základě čl. 4 odst. 4 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (7) (dále jen „procesní nařízení“), ohledně neomezené státní záruky, jíž mohla skupina IFP případně požívat.
(5)
Zveřejněním výše uvedeného rozhodnutí o zahájení řízení dne 11. října 2008 v Úředním věstníku Evropské unie Komise vyzvala zúčastněné třetí strany k předložení připomínek k projednávanému opatření.
(6)
Komise obdržela připomínky Francie dopisem ze dne 14. října 2008.
(7)
Dopisem ze dne 6. listopadu 2008, který Komise zaevidovala téhož dne, poradci ze společnosti UOP Limited informovali Komisi, že jejich klientka si přeje vyjádřit připomínky k projednávanému opatření. S ohledem na čas nezbytný pro překlad požádali o prodloužení termínu k předložení svých připomínek až do 30. listopadu 2008. Komise v dopise ze dne 7. listopadu 2008 uvedla, že souhlasí s odůvodněním této žádosti a že prodlužuje lhůtu pro odpověď společnosti UOP Limited do 30. listopadu 2008. Dopisem ze dne 28. listopadu 2008, který Komise zaevidovala téhož dne, poradci ze společnosti UOP Limited zaslali připomínky své klientky k rozhodnutí o zahájení řízení.
(8)
V témže dopise ze dne 28. listopadu 2008 poradci společnosti UOP Limited požádali o povolení, aby jejich klientka mohla vyjadřovat další připomínky během řízení. Komise dopisem ze dne 17. prosince 2008 odpověděla na tuto žádost a souhlasila s prodloužením lhůty pro odpověď společnosti UOP Limited až do 23. ledna 2009, aby jí umožnila předložit případné další připomínky. V dopise ze dne 23. ledna 2009 zaslali poradci společnosti UOP Limited další připomínky své klientky.
(9)
V dopise ze dne 6. května 2009 Komise informovala francouzské orgány o všech připomínkách, které k rozhodnutí o zahájení řízení vznesla společnost UOP Limited, a to v případě potřeby bez důvěrných údajů. Vyzvala francouzské orgány, aby se k těmto připomínkám vyjádřily nejpozději do dne 8. června 2009. Francouzské orgány dopisem ze dne 2. června 2009 požádaly o prodloužení této lhůty do 22. června 2009, protože připomínky předložené třetí stranou podle nich vyžadovaly podrobnou a hloubkovou analýzu a konzultaci několika ministerských odborů. Komise v dopise ze dne 9. června 2009 schválila prodloužení lhůty do 22. června 2009. Francouzské orgány se vyjádřily k připomínkám společnosti UOP Limited dopisem ze dne 22. června 2009.
(10)
Komise v dopise ze dne 29. července 2009 požádala francouzské orgány o dodatečné informace a vyzvala je, aby je poskytly do 24. srpna 2009. Francouzské orgány dopisem ze dne 19. srpna 2009 požádaly o prodloužení lhůty na odpověď do 7. září 2009, Komise tuto žádost schválila dopisem ze dne 20. srpna 2009. Francouzské orgány nakonec zaslaly požadované informace v dopise ze dne 8. září 2009.
(11)
Komise v dopise ze dne 20. listopadu 2009 požádala francouzské orgány o dodatečné informace a vyzvala je, aby je poskytly do dvaceti dnů. Francouzské orgány dopisem ze dne 14. prosince 2009 požádaly o prodloužení lhůty na odpověď do 22. ledna 2010, Komise tuto žádost schválila dopisem ze dne 18. prosince 2009. Francouzské orgány nakonec zaslaly požadované informace v dopise ze dne 13. ledna 2010.
(12)
Dne 20. května 2010 uspořádaly útvary Komise v Bruselu schůzi, na které s francouzskými orgány projednaly, jaké důsledky má pro posuzovanou podporu rozhodnutí Komise ze dne 26. ledna 2010 ve věci státní podpory č. C 56/07 (ex E 15/05) poskytnuté společnosti La Poste (8) (dále jen „rozhodnutí C 56/2007“). Společnost La Poste byla veřejným subjektem, který měl až do té doby postavení rovnocenné veřejné instituci průmyslové a obchodní povahy (9), věc, která se jí týkala (dále jen „věc La Poste“ nebo„věc týkají se pošty“), měla řadu společných znaků s projednávaným opatřením, a proto francouzské orgány předložily v připomínkách k oběma věcem mutatis mutandis tytéž argumenty. Dne 4. června 2010 zaslaly útvary Komise Francii mailem seznam dodatečných otázek, protože si přály mít k dispozici písemné vyjádření francouzských orgánů k několika bodům, které se projednávaly na výše uvedené schůzi. Francouzské orgány poskytly požadovaná vyjádření v dopise ze dne 16. července 2010.
(13)
V dopise ze dne 29. září 2009 požádala Komise francouzské orgány o dodatečné informace a vyzvala je, aby jí je zaslaly do dvaceti dnů. Francouzské orgány dopisem ze dne 7. října 2010 požádaly o prodloužení lhůty na odpověď do 26. listopadu 2010 a Komise tuto žádost schválila dopisem ze dne 8. října 2010. Francouzské orgány nakonec zaslaly požadované informace v dopise ze dne 26. listopadu 2010.
2 SKUPINA IFP
(14)
Jak Komise uvedla v rozhodnutí o zahájení řízení a ve výše uvedeném rozhodnutí C 51/2005 (10), veřejná instituce IFP plní tyto tři úkoly:
-
výzkum a vývoj v oblasti vyhledávání ložisek ropy a plynu a v oblasti technologií rafinace a petrochemie,
-
vzdělávání inženýrů a techniků a
-
poskytování informací a dokumentace souvisejících s těmito odvětvími.
Uzavírá se státem smlouvu o cílech, v níž jsou pokaždé vymezeny hlavní směry její činnosti na období pěti let.
(15)
Veřejná instituce IFP rovněž přímo či nepřímo ovládá obchodní společnosti, s nimiž uzavřela výhradní výzkumné a licenční dohody. Komise na základě souboru souvisejících prvků, jejichž podrobný popis je uveden ve 137. bodě odůvodnění, dospěla v rozhodnutí C 51/2005 k závěru, že celek, který tvoří akciové společnosti Axens, Beicip-Franlab a Prosernat a jejich mateřská společnost, veřejná instituce IFP, představuje ve smyslu práva hospodářské soutěže hospodářskou skupinu (dále jen „skupinu IFP“).
(16)
Společnost Axens působí na trhu katalyzátorů a technologií pro rafinerie a petrochemický průmysl. V roce 2006, v době změny postavení mateřské společnosti, dosáhla konsolidovaného obratu 308,45 milionů EUR. IFP a Axens jsou propojeny dvěma výhradními dohodami o rámcové licenci a o licenci na výrobky a smlouvou o aplikovaném výzkumu (11). Protihodnotou za tyto dohody platí dceřiná společnost mateřské společnosti jednak poplatky na základě licenčních smluv a jednak odměnu […] (13) za přístup k výzkumným kapacitám veřejné instituce IFP.
(17)
Společnost Beicip-Franlab se specializuje na vydávání a distribuci programového vybavení v oblasti „Průzkum - Ložiska“ a na provádění studií a poradenské činnosti. V roce 2006 činil její obrat 42 milionů EUR. Výhradní smlouva o vývoji, uvádění na trh a užití, která byla podepsána v roce 2003 na dobu deseti let, stanoví, že [IFP nabízí] společnosti Beicip-Franlab [výsledky svých výzkumů] (**) o algoritmech, modelech nebo metodikách [vyvinutých] (**) IFP v oblasti „Průzkum - Ložiska“ a že Beicip-Franlab může IFP požádat o realizaci produktů na tomto základě. Beicip-Franlab hradí veškeré náklady veřejné instituce IFP na vývoj produktů. Beicip-Franlab kromě toho hradí různé doplňkové odměny […] (*) k pokrytí nákladů na údržbu a užívací práva. V roce 2005 byl podepsán dodatek smlouvy, který upravuje podmínky odměňování, ale zachovává přitom zásadu, že Beicip-Franlab hradí veškeré náklady na vývoj.
(18)
Společnost Prosernat dodává studie a služby, jakož i průmyslové celky v oblasti zpracování plynu a rekuperace síry. V roce 2006 činil její obrat 49,9 milionů EUR. Dohoda o rámcové licenci a smlouva o aplikovaném výzkumu mezi veřejnou institucí IFP a společností Prosernat byly podepsány dne 18. srpna 2003 na dobu deseti let, se zpětným účinkem k 1. lednu 2002, a udělují společnosti Prosernat výhradní licenci na patenty veřejné instituce IFP a [IFP této společnosti nabízí výsledky svých] (**) výzkumů […] (*) v oblasti technologií zpracování plynu a rekuperace síry. Společnost Prosernat platí mateřské společnosti poplatek z ročního obratu jako odměnu za licenci na postupy a také poplatek, který je stanoven podle konkrétního vybavení. Odměna veřejné instituce IFP za přístup společnosti Prosernat k výsledkům výzkumných prací činí […] (*) % z celkového ročního obratu společnosti Prosernat.
(19)
V souladu s článkem 6 rozhodnutí C 51/2005 byla v roce 2009 (14) vložena do výhradních dohod, které upravují odměňování veřejné instituce IFP jejími dceřinými společnostmi Axens a Prosernat, doložka, která zajišťuje, aby se mateřské společnosti vyplácela minimální nepaušální odměna pokrývající alespoň 25 % nákladů na studie proveditelnosti před aplikovaným výzkumem, 50 % nákladů na aplikovaný výzkum a případně 75 % nákladů na předvýrobní vývojové činnosti (15) ve smyslu Pokynů Společenství pro státní podpory na výzkum a vývoj ze dne 17. února 1996 (16) (dále jen „pokyny pro výzkum a vývoj z roku 1996“), které IFP provádí v oblastech činnosti svých dceřiných společností.
(20)
V souladu s rozhodnutím o zahájení řízení by se v rámci vyšetřování projednávané podpory mělo přihlédnout k potenciálnímu dopadu státní záruky, která vyplývá z toho, že veřejná instituce IFP má postavení EPIC, na všechny subjekty skupiny IFP (tedy na veřejnou instituci IFP a její tři soukromoprávní dceřiné společnosti) (17).
3 POPIS OPATŘENÍ
(21)
Až do roku 2006 měla veřejná instituce IFP formu právnické osoby soukromého práva, profesní instituce ve smyslu zákona č. 43-612 ze dne 17. listopadu 1943 o správě odborných zájmů, a byla pod hospodářskou a finanční kontrolou francouzské vlády.
(22)
Článek 95 zákona č. 2005-781 ze dne 13. července 2005 o programu orientace energetické politiky stanovil, že se IFP stane veřejnou institucí průmyslové a obchodní povahy (EPIC). Tato přeměna nabyla účinnosti od data zveřejnění nařízení č. 2006-797 ze dne 6. července 2006 o stanovách veřejné instituce IFP v Úředním věstníku Francouzské republiky.
(23)
K datu změny postavení na EPIC se z veřejné instituce IFP stala právnická osoba veřejného práva (18).
(24)
Právní důsledky postavení EPIC jsou podrobně vysvětleny v části 2 (Popis opatření) rozhodnutí C 56/2007 a v části 3.2.1 (Právní důsledky postavení EPIC pro IFP) rozhodnutí o zahájení řízení, na něž Komise odkazuje mutatis mutandis.
4 DŮVODY, KTERÉ VEDLY K ZAHÁJENÍ FORMÁLNÍHO VYŠETŘOVACÍHO ŘÍZENÍ
(25)
V rozhodnutí o zahájení řízení Komise uvedla, že pochybnosti související s podporou se týkaly zejména skutečnosti, že nepřiměřený režim obecného práva, který byl zaveden ve prospěch veřejných institucí průmyslové a obchodní povahy (EPIC) v případě konkurzu, je obdobný mechanismu neomezené státní záruky využívajícímu veřejné prostředky:
-
Na veřejné instituce EPIC jakožto právnické osoby veřejného práva se z důvodu obecné zásady nezabavitelnosti majetku právnických osob veřejného práva, kterou francouzské soudy, zejména Kasační soud, uznávají již od konce 19. století (19), nepoužije insolvenční a konkurzní řízení. Podrobnější informace jsou uvedeny v části 3.2.1.1 rozhodnutí o zahájení řízení, konkrétně ve 38. až 40. bodě odůvodnění (20).
-
Na druhou stranu pro veřejné instituce EPIC platí zákon ze dne 16. července 1980 a související prováděcí předpisy. Tyto předpisy výslovně stanoví, že stát je orgánem způsobilým k vymáhání dluhů veřejných institucí, udělují mu významné pravomoci, například pravomoc provedení úhrady z moci úřední a pravomoc vytvoření dostatečných zdrojů, a upravují zásadu konečné odpovědnosti státu za dluhy právnických osob veřejného práva. Komise uvedla podrobnější informace v části 3.2.1.2 rozhodnutí o zahájení řízení, konkrétně ve 41. až 45. bodě odůvodnění (21).
-
V případě zániku EPIC se použije zásada převodu dluhů na stát nebo na jiný veřejnoprávní subjekt (22), takže všichni věřitelé EPIC mají jistotu, že nikdy nepřijdou o svou pohledávku vůči veřejné instituci. Komise uvedla podrobnější informace v části 3.2.1.3 rozhodnutí o zahájení řízení, konkrétně v 46. až 51. bodě odůvodnění (23).
-
EPIC by mohly využít přednostního přístupu k účtům záloh státní pokladny. Komise uvedla podrobnější informace v části 3.2.1.4 rozhodnutí o zahájení řízení, konkrétně v 52. bodě odůvodnění (24).
(26)
Kromě toho, jak Komise podrobněji uvedla v 65 až 74. bodě rozhodnutí o zahájení řízení, měla Komise za to, že vysvětlení, které francouzské orgány podaly k právním předpisům, a priori nestačilo k odstranění pochybností.
(27)
Komise dále uvedla, že nelze vyloučit, že z této situace vyplývá selektivní hospodářská výhoda, zejména kvůli podmínkám financování, které se zdají být příznivější, a to i v přesto, že veřejná instituce IFP a její dceřiné společnosti nejsou oceňovány externí ratingovou agenturou. Skupina IFP by mohla být rovněž zvýhodněna ve svých vztazích se zákazníky a dodavateli, pokud se tito zákazníci a dodavatelé domnívají, že jejich pohledávky jsou zaručené státem. Ve fázi předběžného šetření proto nemohlo být vyloučeno, že při dodávce nebo nákupu zboží či služeb spojených s pohledávkou poskytují tito dodavatelé nebo zákazníci veřejné instituci IFP lepší podmínky, než by poskytli podniku, který nedisponuje státní zárukou.
(28)
Komise rovněž na základě informací, které měla k dispozici po předběžném šetření, dospěla k závěru, že neomezená povaha záruky, zejména pokud jde o její trvání, její výši a její rozsah, velice ztěžuje výpočet tržního poplatku, který by veřejná instituce IFP měla státu platit za poskytnutí této ochrany.
(29)
Komise rovněž uvedla, že pochybuje o slučitelnosti státní podpory s vnitřním trhem, protože se prima facie nezdá, že by tato podpora usnadňovala rozvoj některých hospodářských činností nebo regionů.
5 PŘIPOMÍNKY A NÁVRHY FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ
5.1 PŮVODNÍ PŘIPOMÍNKY FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ
(30)
V návaznosti na výše uvedené rozhodnutí o zahájení řízení sdělily francouzské orgány Komisi své připomínky a návrhy dopisem ze dne 14. října 2008. Tento dopis doplnil připomínky a návrhy uvedené v předchozích dopisech francouzských orgánů (25) a shrnuté v rozhodnutí o zahájení řízení.
(31)
Ve svých připomínkách ze dne 14. října 2008 francouzské orgány na úvod připomněly, že řízení ve věci skupiny IFP bylo zahájeno souběžně s výše uvedeným řízením ve věci pošty, a uvedly, že proto mutatis mutandis využijí stejné argumenty jako ty, které předložily při vyšetřování uvedené věci (26). Francouzské orgány rovněž upozornily, že i přes výše uvedené obdobné prvky je veřejná instituce IFP jedinečná v tom, že se jedná o výzkumnou instituci pověřenou třemi posláními obecného zájmu (výzkum, vzdělávání a dokumentace), jejíž činnosti jsou z velké části nehospodářské povahy, což je důvodem k financování z veřejných zdrojů. Dále odůvodnily změnu postavení na EPIC: údajným účelem změny postavení bylo dosažení souladu mezi povahou činnosti a způsobem financování IFP na jedné straně s jeho právním postavením na straně druhé, aby se instituce IFP přiblížila k veřejné sféře zrušením postavení profesní instituce soukromého práva.
(32)
Francouzské orgány nesouhlasily s tím, že by se jednalo o státní podporu, protože podle nich nejsou splněny dvě podmínky čl. 107 odst. 1 SFEU, projednávané opatření nezahrnuje převod státních zdrojů (5.1.1) a neposkytuje veřejné instituci IFP žádnou výhodu (5.1.2).
5.1.1 NEEXISTENCE ZÁRUKY, KTEROU BY POSKYTOVAL STÁT A KTERÁ BY ZAHRNOVALA PREVOD STÁTNÍCH PROSTREDKU
(33)
Podle francouzských orgánů a) není veřejným institucím poskytována záruka v důsledku jejich postavení a b) odůvodnění Komise v rozhodnutí o zahájení řízení je chybné.
A. Neexistence neomezené státní záruky
(34)
Jak bylo uvedeno v 41. až 45. bodě odůvodnění výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na něž Komise odkazuje mutatis mutandis, francouzské orgány uvedly na podporu svého tvrzení pět argumentů.
(35)
Za prvé, žádný právní předpis ani žádné rozhodnutí nezavádí zásadu, podle které by stát za dluhy EPIC ručil ze zásady a neomezeně.
(36)
Za druhé, z jurisdikce Státní rady, zejména z rozsudku ve věci Société de l'hôtel d'Albe (27) a ze dvou rozhodnutí ve věci Campoloro (28), vyplývá, že záruky neexistují.
(37)
Za třetí, ústavní zákon ze dne 1. srpna 2001 o rozpočtovém zákoně stanoví, že záruka může vzniknout pouze na základě ustanovení rozpočtového zákona (29), což Státní rada výslovně potvrdila ve své výroční zprávě za rok 2006 (30). Podle znalce, kterého francouzské orgány pověřily ve věci pošty (31), proto od úplného nabytí účinnosti rozpočtového zákona ke dni 1. ledna 2005 nemohla být podle práva poskytnuta žádná implicitní záruka. Na dluhy sjednané po dni 1. ledna 2005 se tudíž nevztahuje žádná implicitní záruka. V případě dluhů sjednaných před dnem 1. ledna 2005 má znalec za to, že vzhledem k tomu, že v této věci neexistuje žádné soudní rozhodnutí, nelze stanovit, zda z důvodu dodržování ústavou chráněných práv věřitele lze nebo nelze vyloučit neplatnost implicitních záruk, které byly poskytnuty před dnem 1. ledna 2005, aniž by byly výslovně povoleny rozpočtovým zákonem.
(38)
Za čtvrté se Francie domnívá, že kdyby měly EPIC nárok na státní záruku, změna jejich postavení by vyžadovala zavedení opatření k ochraně práv věřitelů. Vzhledem k tomu, že takový mechanismus nebyl nikdy zaveden (32), docházejí k závěru, že EPIC naopak nepožívají žádné státní záruky.
(39)
Za páté, francouzské orgány citují článek (33) pana Labetoulle, bývalého předsedy právní sekce Státní rady, podle něhož „z právních předpisů nevyplývá žádné automatické poskytování, využívání a rozsah této záruky [státní záruky, která by se plnoprávně vztahovala na státní veřejné instituce].“
B. Chybné odůvodnění Komise (34)
(40)
Francouzské orgány se domnívají, že v případě EPIC a) není zaručena úhrada individuálních pohledávek, b) není zaručeno zachování existence veřejné instituce nebo jejích závazků.
a) Neexistence záruky za úhradu individuálních pohledávek
(41)
Jak bylo uvedeno v 46. až 49. bodě odůvodnění rozhodnutí C 56/2007, na něž Komise odkazuje mutatis mutandis, francouzské orgány se domnívají, že zákon ze dne 16. července 1980 nezakládá záruku. Francie se dovolává dokumentů a jednání při přípravě zákona, výkladu rozhodnutí ve věci Camporolo ze dne 10. listopadu 1999 (35) a dne 18. listopadu 2005 (36) a zásadních článků (37) a tvrdí, že podle ní není v zákoně ze dne 16. července 1980 stanovena povinnost státu vynaložit své vlastní zdroje: výraz „tak učiní“ uvedený v článku 1 prý dává státu pouze pravomoc „zastoupit“ výkonný orgán právnické osoby, kterou zastupuje, na základě „zásady, podle níž má zástupce stejné pravomoci jako zastupovaný“. V rámci tohoto zastoupení může stát pouze vykonávat pravomoci daného výkonného orgánu, do nichž nepatří možnost nakládat státním rozpočtem, protože přidělení výjimečné dotace „nespadá do oblasti výkonu pravomoci zastupovat“.
(42)
Mimo jiné, jak je uvedeno v 50. až 53. bodě odůvodnění rozhodnutí C 56/2007, na něž Komise odkazuje mutatis mutandis, francouzské orgány tvrdí, že objektivní odpovědnosti státu se nelze dovolávat jen kvůli nedostatku aktiv. Podle francouzských orgánů je předpokladem jakékoli záruky to, že ručitel souhlasí s ručením. Jestliže se odpovědnost vztahuje k pochybení nebo, v případě objektivní odpovědnosti, na převzetí následků vlastního činu, nemůže se jednat o záruku. Francie zastává názor, že není možno uplatnit odpovědnost státu pouze z důvodu, že prefekt nebo dozorčí orgán nemohl z důvodu finanční a majetkové situace veřejné instituce přijmout žádná opatření, která by umožnila úhradu pohledávky Je třeba mít za to, že k žádnému provinění nedošlo, protože skutečnost, že prefekt nebo dozorčí orgán nepřijali opatření, není sama o sobě chybou. Francouzské orgány nicméně uznávají, že představitelé státu musí při postupu podle zákona ze dne 16. července 1980 zohledňovat požadavek na kontinuitu veřejné služby, ale domnívají se, že i kdyby soud nařídil odškodnění věřitele, věřitel by se nacházel ve stejné situaci jako v právu obecném, protože při uplatnění obecného práva by byl daný majetek prodán a věřitelé by obdrželi odpovídající částku. Pro věřitele tudíž podle jejich názoru nevyplývá žádná výhoda.
b) Neexistence záruky za zachování veřejné instituce IFP nebo za její závazky
(43)
Jak bylo uvedeno v 54. až 56. bodě odůvodnění rozhodnutí C 56/2007, na něž Komise odkazuje mutatis mutandis, francouzské orgány se domnívají, že skutečnost, že se na veřejnoprávní subjekty nepoužijí řízení obecného práva v oblasti soudního vyrovnání a likvidace, nevylučuje možnost konkurzu EPIC nebo konkurzního řízení s tímto subjektem. Francouzské orgány nesouhlasí s analýzou Komise, která vychází ze sdělení o státních podporách ve formě záruk (38) (dále jen sdělení o zárukách), a domnívají se, že v tomto konkrétním případě Komise neprokázala existenci „příznivějších úvěrových podmínek“, které by souvisely s vyloučením možnosti konkurzního řízení, a neposkytla důkazy o tom, že veřejná instituce IFP nemůže upadnout do konkurzu a že insolvenční řízení není možné, protože zákon z roku 1985 je pouze procesní zákon a skutečnost, že EPIC nespadají do jeho oblasti působnosti neznamená, že se v jejich případě nemůže použít ad hoc postup soudního vyrovnání, likvidace nebo „úpadku“.
(44)
Jak je mimo jiné vysvětleno ve 25. až 67. bodě odůvodnění výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na něž Komise odkazuje mutatis mutandis, francouzské orgány tvrdí, že použití „řízení“ zavedeného zákonem ze dne 16. července 1980 místo hromadného řízení obecného práva by věřitelům neposkytlo žádnou výhodu. Nesouhlasí s tím, že pro vyhodnocení, zda uplatnění určitého řízení v případě platební neschopnosti poskytuje subjektu, který takovému řízení podléhá, výhodu oproti podnikům podléhajícím obchodnímu právu (39), je nutné dodržovat kritéria zveřejnění (40) a rovnocennosti (41), jak Komise požaduje v 81. bodě odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení, ovšem samy používají tatáž kritéria pro analýzu řízení zavedeného zákonem ze dne 16. července 1980. Francouzské orgány tvrdí, že pokud jde o kritérium zveřejnění, je řízení řádně vymezeno ratingovými agenturami jako použitelné v případě platební neschopnosti EPIC, zatímco pokud jde o kritérium rovnocennosti, rozlišují případ, kdy lze použít požadavek kontinuity veřejné služby, od případu, kdy takový požadavek uplatnit nelze, a upozorňují, že veřejná instituce IFP a její dceřiné společnosti se nacházejí v takové finanční situaci, že je nepravděpodobné, že by skupina IFP neměla dostatek aktiv, její dostupné prostředky a investice (150,3 milionů EUR) totiž v roce 2007 dosahovaly přibližně pětinásobku jejích úvěrů a finančních dluhů (25,2 milionů EUR):
a)
za předpokladu, že by se nepoužil žádný požadavek veřejné služby, by v případě nedostatku aktiv veřejné instituce řízení zavedené zákonem z roku 1980 neposkytlo věřitelům výhodnější podmínky než řízení podle obecného práva: získali by stejné částky jako věřitelé subjektu, který se řídí obchodním právem, tedy částky vyplývající z realizace aktiv, a po ukončení řízení by již neměli nárok na odvolání (42), protože podle názoru francouzských orgánů se odpovědnosti státu nelze dovolávat na základě pouhého nedostatku aktiv. Lišily by se pouze dva aspekty:
-
pohledávky věřitelů by se nevyřizovaly hromadně: na rozdíl od soukromoprávního řízení, v němž se pohledávky vyřizují hromadně a věřitelé jsou uspokojováni podle přednostního pořadí sestupně a v poměru k disponibilním částkám, řízení zavedené zákonem ze dne 16. července 1980 se vyznačuje tím, že věřitel si zachová svá práva, pouze pokud o to sám požádá. Logika zákona ze dne 16. července 1980 je taková, že „kdo dřív přijde, ten dřív bere“,
-
představitel státu pod dohledem správního soudu (dohled nad závažným proviněním, jak jej ustanovila Státní rada ve výše uvedeném rozhodnutí Campoloro) zastává funkci rovnocennou funkci likvidátora a správce konkurzní podstaty.
b)
za předpokladu, že by musela být zajištěna kontinuita veřejné služby, francouzské orgány připouštějí, že by představitel státu při výkonu svých pravomocí svěřených zákonem ze dne 16. července 1980 mohl rozhodnout, že určitá aktiva nezbytná k plnění poslání veřejné služby nebudou prodána. Pokud by určitý majetek nebyl postoupen a stát by za něj neposkytl náhradu, projevila by se tato skutečnost sníženým prodejem aktiv a odpovídajícím snížením částek, které by mohli obdržet věřitelé. Podle francouzských orgánů toto řízení neuděluje věřitelům veřejné instituce IFP větší práva, než která by měli při použití obchodního práva. Francouzské orgány však připouštějí, že za tohoto předpokladu by bylo možné dovolávat se objektivní odpovědnosti státu, která by se projevila odškodněním věřitelů ve výši újmy, kterou utrpěli (maximálně do výše prodejní hodnoty aktiv, která si stát zachoval z důvodu kontinuity veřejné služby). Věřitelé by tedy případně byli ve stejné situaci, jako kdyby se použilo obecné právo. Francouzské orgány z toho vyvozují, že řízení zavedené zákonem ze dne 16. července 1980 neposkytuje žádnou výhodu oproti řízení podle obecného práva, a že tedy není důvod k tomu, aby veřejná instituce IFP musela podléhat řízení podle obecného práva.
(45)
Jak bylo vysvětleno v 68. bodě odůvodnění rozhodnutí C 56/2007, na něž Komise odkazuje mutatis mutandis, francouzské orgány zdůrazňují, že předpisy, které Komise uvádí v rozhodnutí o zahájení řízení, zejména v 82. bodě odůvodnění, tedy kodifikační předpis č. 02-060-M95 ze dne 18. července 2002 o úpravě financování a účetnictví státních veřejných institucí výrobní a obchodní povahy a Příručka k finanční organizaci založení, přeměně a zrušení státních veřejných institucí a sdružení veřejného zájmu ze dne 14. listopadu 2006, nelze ani použít ani přenést na veřejnou instituci IFP.
(46)
Francouzské orgány se domnívají, že v případě rekapitalizace dceřiných společností veřejné instituce IFP by se neměla otázka uvedená v 80. bodě odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení posuzovat proto, aby se prokázala existence případné státní záruky, ale spíše proto, aby se změřily případné účinky takové záruky, která by případně vytvářela pro veřejnou instituci IFP a její dceřiné společnosti lepší situaci tím, že by usnadnila podmínky jejich rekapitalizace. Domnívají se rovněž, že tvrzení Komise vychází ze dvou nesprávných názorů:
-
Komise se podle nich mýlí, když tvrdí, že by veřejná instituce mohla eventuálně podporovat své dceřiné společnosti prostřednictvím převodů uvnitř skupiny, protože podmínky, za nichž mateřská společnost skupiny, i kdyby to byla veřejnoprávní společnost, může podporovat svou dceřinou společnost v obtížích, jsou podrobně upraveny právem obchodních společností (43) a nijak nesouvisí s pojmem podniku ve smyslu soutěžního práva.
-
francouzské orgány rovněž nesouhlasí s tvrzením, že by veřejné instituci IFP její postavení EPIC a státní záruka, která by z takového postavení případně vyplývala, umožňovalo rekapitalizovat dceřiné společnosti snadněji, než by tomu bylo v případě soukromoprávní mateřské společnosti skupiny. Francouzské orgány tvrdí, že skutečnost, že určitá společnost dočasně nese ztráty jedné ze svých dceřiných společností, je běžnou součástí fungování skupiny společností, jak již podle jejich názoru uznal i soud Evropské unie (44), a že zásah veřejnoprávního investora, který jedná podle stejných pravidel jako soukromoprávní investor, neobsahuje prvky státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU (45). Podle jejich názoru je tomu tak zejména v případě veřejné instituce IFP, která má právní možnost (nikoli povinnost) rekapitalizovat svou dceřinou společnost v obtížích podle stejných hodnotících kritérií jako každý dobrý investor. Francouzské orgány rovněž nesouhlasí s tvrzením, že veřejné instituce s postavením EPIC mají možnost „přímého přístupu“ k „účtům státní pokladny“. Upřesňují, že rozpočtový mechanismus „účtu finanční pomoci“, který je upraven článkem 24 rozpočtového zákona, se týká zřízení účtů pro omezené úvěry (jejich výše je omezena rozpočtovým zákonem), které státu umožňují, aby v případě, že si to přeje a může tak učinit (zejména s ohledem na právo Evropské unie), poskytl zálohy různým subjektům. Podle francouzských orgánů nemají veřejné instituce EPIC k těmto účtům „přímý přístup“.
5.1.2 NEEXISTENCE VÝHOD NA ÚROVNI VEREJNÉ INSTITUCE IFP A JEJÍCH DCERINÝCH SPOLECNOSTÍ
(47)
Francouzské orgány se především domnívají, že v tomto konkrétním případě nelze na základě výše uvedeného sdělení o zárukách vyvodit existenci výhody, dále že rozšíření výhod, kterých veřejná instituce IFP údajně požívá z důvodu svého postavení EPIC, na její dceřiné společnosti, akciové společnosti veřejného práva, je v rozporu s rozhodovacími postupy Komise a že v tomto konkrétním případě nebylo prokázáno poskytnutí skutečné hospodářské výhody veřejné instituci IFP a jejím dceřiným společnostem.
(48)
Francouzské orgány se domnívají, že Komise mylně vykládá bod 1.2 výše uvedeného sdělení o zárukách, v němž je stanoveno, že „(…) podporu ve formě záruky představují rovněž výhodnější úvěrové podmínky získané podniky, jejichž právní forma vylučuje konkurzní řízení nebo jiná řízení v případě platební neschopnosti, nebo zajistí výslovnou státní záruku nebo pokrytí ztrát státem“:
-
francouzské orgány za prvé nesouhlasí s tvrzením, že veřejná instituce IFP má kvůli svému postavení EPIC právní formu, která vylučuje konkurzní řízení nebo insolvenční řízení; v každém případě to Komise podle jejich názoru neprokázala, pouze předložila důkaz, že toto postavení znemožňuje použít jeden konkrétní postup (v dané věci řízení zavedené zákonem ze dne 25. ledna 1985);
-
francouzské orgány za druhé popírají, že existuje automatická vazba mezi právní a statutární nemožností stát se předmětem konkurzního nebo insolvenčního řízení a mezi využíváním příznivějších podmínek financování na trzích; podle jejich názoru má Komise při uplatňování bodu 1.2 výše uvedeného sdělení o zárukách povinnost předem prokázat existenci příznivějších úvěrových podmínek, aby bylo možné tvrdit, že podnik, jehož právní forma vylučuje konkurzní nebo insolvenční řízení, je příjemcem podpory ve formě záruk.
(49)
Francouzské orgány dále uvádějí, že Komise v rozhodnutí o zahájení řízení nepřihlížela ke své rozhodovací praxi při hodnocení případných výhod, které na úrovni dceřiných společností veřejné instituce IFP vyplývají z existence neomezené záruky pro EPIC. Komise podle jejich názoru uvažovala opačně než při zřízení společnosti La Banque Postale (46): tato společnost byla, stejně jako dceřiné společnosti veřejné instituce IFP, akciovou společností, kterou ze 100 % vlastnil subjekt srovnatelný s veřejnou institucí EPIC, ale Komise dospěla k závěru (a to bez ohledu na závazky, které Francie v této věci přijala), že právní forma veřejnoprávní akciové společnosti umožňuje sama o sobě vyloučit existenci neomezené záruky na úrovni dceřiné společnosti. Stejné uvažování by podle francouzských orgánů mělo vést k závěru, že dceřiné společnosti veřejné instituce IFP, které mají rovněž postavení veřejnoprávní akciové společnosti, rovněž nemají nárok na neomezenou záruku, která případně vyplývá z postavení EPIC.
(50)
Komise rovněž údajně neprokázala existenci skutečné hospodářské výhody v případě veřejné instituce IFP a jejích dceřiných společností, pouze v rozhodnutí o zahájení řízení uvedla, že podmínky financování „se zdají být“ příznivější, aniž by předložila konkrétní důkaz. Z jurisdikce Evropské unie vyplývá, že Komise by měla v tomto konkrétním případě prokázat, že veřejné instituci IFP její postavení EPIC skutečně umožnilo získat příznivější podmínky financování (47). Francouzské orgány tvrdí, že během řízení informovaly o určitých skutečnostech, které prokazovaly, že postavení EPIC veřejné instituci IFP ani jejím dceřiným společnostem neposkytlo a ani nemohlo poskytnout žádnou finanční výhodu, protože při přeměně veřejné instituce IFP byla dodržena obecná zásada kontinuity, zejména na úrovni její činnosti, organizace, účetního a finančního režimu (zdroje a účetní a finanční pravidla) a daňového režimu.
(51)
Francouzské orgány se domnívají, že výše uvedené skutečnosti prokazují, že
-
finanční situace veřejné instituce IFP a jejích dceřiných společností je dobrá, čímž je bezpředmětná otázka jejího případného konkurzu, a tedy i zásahu státu jako konečného ručitele,
-
krátkodobé podmínky financování veřejné instituce IFP a jejích dceřiných společností jsou v případě každého jednotlivého subjektu odlišné a jsou výsledkem konkrétních jednání, které proběhlo intuitu personae s bankami jednotlivých subjektů.
-
ve vztazích veřejné instituce IFP a jejích dceřiných společností s dodavateli rovněž neexistují zvýhodněné podmínky, které by vyplývaly z toho, že uvedení dodavatelé a zákazníci počítají se zárukou státu.
(52)
Francouzské orgány proto dospěly k závěru, že:
-
analýza provedená Komisí v jejím rozhodnutí o zahájení řízení je sporná: veřejná instituce IFP a její dceřiné společnosti nedisponují žádnou státní zárukou,
-
Komise neprokázala existenci výhody, která by pro veřejnou instituci IFP a její dceřiné společnosti vyplývala z postavení EPIC veřejné instituce IFP,
-
Komise proto neprokázala existenci státní podpory ve prospěch veřejné instituce IFP a jejích dceřiných společností.
5.2 NÁVRHY FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ
(53)
Francouzské orgány však za účelem odstranění všech pochybností Komise uvedly, že kdyby Komise souhlasila s ukončením řízení rozhodnutím o neexistenci podpory podle čl. 7 odst. 2 výše uvedeného procesního řízení, jsou ochotny přijmout následující opatření:
-
vyjasnit prováděcí nařízení k zákonu ze dne 16. července 1980,
-
vložit ustanovení o neexistenci záruky do smluv veřejné instituce IFP, které zahrnují pohledávku,
-
vložit ustanovení o neexistenci záruky do smluv o financování dceřiných společností veřejné instituce IFP.
5.2.1 VYJASNENÍ PROVÁDECÍHO NARÍZENÍ K ZÁKONU ZE DNE 16. CERVENCE 1980
(54)
Jak je upřesněno v 94. až 96. bodě odůvodnění rozhodnutí C 56/2007, na něž Komise odkazuje mutatis mutandis, francouzské orgány navrhují vyjasnit výklad zákona ze dne 16. července 1980 úpravou čl. 3 odst. 1 čtvrtého pododstavce jeho prováděcího nařízení (48). Navrhovaná změna by podle nich odstranila veškeré pochybnosti o významu výrazu „tak učiní“ při organizaci dozorčích pravomocí svěřených prefektovi nebo dozorčímu orgánu, kteří by po provedení změny museli uvolnit prostředky z rozpočtu daného územního celku nebo dané instituce (49). Podle francouzských orgánů by tento návrh vyloučil, že by v budoucnosti mohl zástupce státu při výkonu své dozorčí pravomoci zvýšit prostředky územního celku nebo dotčené instituce státní dotací nebo vkladem veřejných zdrojů.Vložení zmínky upřesňující absenci záruky do smluv veřejné instituce IFP, které by zahrnovaly pohledávku
5.2.2 VLOŽENÍ ZMÍNKY UPŘESŇUJÍCÍ ABSENCI ZÁRUKY DO SMLUV VEŘEJNÉ INSTITUCE IFP, KTERÉ BY ZAHRNOVALY POHLEDÁVKU
(55)
Jak upřesňují body odůvodnění 97 až 100 výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na něž se Komise odvolává mutatis mutandis, francouzské orgány nesouhlasí s názorem Komise (50), podle kterého by bylo možné uplatnit odpovědnost státu čistě na základě platební neschopnosti veřejné instituce IFP. Podávají nicméně návrh založený na výjimce přijatého rizika (viz rozsudky Státní rady ve věcech Sille (51) a Meunier (52)), přičemž podobně jako ve věci La Poste navrhují, že věřitelům veřejné instituce IFP úředně potvrdí, že za jejich pohledávku nebyla vystavena státní záruka a že v případě platební neschopnosti by nebyl stát povinen převzít finanční závazky podniku při zaplacení pohledávky. Proto by se případné zúčastněné strany, jež se vědomě a se znalostí věci vystavily riziku, nemohly domáhat nároku na odškodné. Francouzské orgány by se proto zavázaly, že společně s veřejnou institucí IFP budou při každé transakci ve smlouvě o financování (pro všechny nástroje, na které se vztahuje smlouva) uvádět tuto zmínku:
„Emise/program/půjčka nejsou kryty žádnou přímou či nepřímou státní zárukou. V případě platební neschopnosti není stát povinen převzít finanční závazky IFP při placení pohledávky“.
(56)
Jak upřesňuje 101. bod odůvodnění výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na který se Komise odvolává mutatis mutandis, francouzské orgány rovněž vzaly na vědomí pochybnosti, které Komise vyjádřila v 71. bodě odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení, ve kterém se uvádí, že výjimka přijatého rizika je, na jedné straně, pravidlo stanovené judikaturou, která se může měnit, a že, na straně druhé, toto pravidlo spočívá na nástrojích sekundárního práva, jež mohou být v případě konfliktu zbaveny platnosti, a nakonec, že návrh francouzských orgánů se nevztahuje na všechny eventuality, neboť pohledávky mohou být nejen finanční, ale také obchodní či jiné.
(57)
Jak upřesňují body odůvodnění 102 až 104 výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na něž se Komise odvolává mutatis mutandis, francouzské orgány poté, co uvedly své zásadní námitky ohledně stanoviska Komise k uplatnění plné odpovědnosti státu za provinění pouze na základě nedostatku aktiv veřejné instituce IFP, poskytly v odpovědi na tyto pochybnosti doplňující údaje:
a)
francouzské orgány se domnívají, že první námitka Komise odpovídá úvaze, že i když vnitrostátní právo členského státu neobsahuje zákonné ustanovení v tomto smyslu, pouhé riziko změny v judikatuře, to znamená změna vnitrostátního práva, postačuje k prokázání existence státní podpory. Komise nemůže zakládat možné opatření podpory na případné změně práva, která je v daném případě více než nepravděpodobná, přičemž výjimka přijatého rizika představuje obecnou zásadu veřejného práva, obsáhle potvrzenou v judikatuře, nikdy nepopíranou a hojně komentovanou;
b)
co se týče druhé námitky, francouzské orgány uznávají, že zákon a právní předpisy jsou nadřazeny smlouvě a že sporná doložka může být kdykoli prohlášena za neplatnou. Nicméně se domnívají, že tato námitka se nedovolává na žádný nadřazený právní předpis, není ničím podepřená, a nemá tedy žádný význam;
c)
nakonec, co se týče třetí námitky, francouzské orgány se domnívají, že tato námitka je založena pouze na předpokladu případné důvěry a očekávání státní záruky na pohledávky ze strany dodavatelů, což je předpoklad, který sám o sobě nemůže zakládat existenci výhody, ale měl by jej potvrdit důkaz svědčící o tom, že veřejné instituci IFP a jejím dceřiným společnostem byla skutečně poskytnuta takováto hospodářská výhoda.
(58)
Přesto, jak upřesňuje 106. bod odůvodnění výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na který se Komise odvolává mutatis mutandis, francouzské orgány poznamenávají, že jsou ochotny rozšířit svůj návrh zápisu absence záruky na všechny smlouvy zahrnující pohledávku tak, aby se výslovně vyloučilo veškeré riziko uplatnění plné odpovědnosti státu, založené pouze na platební neschopnosti veřejné instituce IFP.
5.2.3 VLOŽENÍ ZMÍNKY UPŘESŇUJÍCÍ ABSENCI ZÁRUKY DO SMLUV O FINANCOVÁNÍ DCEŘINÝCH SPOLEČNOSTÍ VEŘEJNÉ INSTITUCE IFP AXENS, BEICIP-FRANLAB, PROSERNAT
(59)
Kromě toho, za účelem doplnění navrhovaného mechanismu, francouzské orgány předložily Komisi dodatečný návrh podobný tomu, jenž byl předložen při zakládání La Banque Postale a který spočíval v přijetí písemného závazku týkajícího se podmínek poskytnutí půjček dceřiným společnostem veřejné instituce IFP (Axens, Beicip-Franlab, Prosernat) na trzích, že při každé transakci se uvede ve smlouvě o financování (pro všechny nástroje, na které se vztahuje smlouva), že „v souladu s francouzským právem (zejména s nutností výslovného povolení každé záruky zákonem) tato finanční transakce nebude kryta žádnou přímou či nepřímou státní zárukou“.
(60)
Jak upřesňují body odůvodnění 107 až 110 výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na něž se Komise odvolává mutatis mutandis, francouzské orgány se domnívají, že obě navrhovaná objasňující opatření (jejichž podrobný popis je uveden v 55. a 59. bodě odůvodnění) umožňují objasnit věřitelům veřejné instituce IFP a jejích dceřiných společností jejich práva tak, že Francii nelze považovat, jak uvedla Komise v 87. bodě odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení, za „odpovědnou za očekávání věřitelů veřejné instituce IFP ohledně existence záruky“ a domnívat se, že svévolně udržuje „neprůhlednou právní situaci“, jež „zvýhodňuje veřejnou instituci IFP a může vést k uvolnění státních prostředků“.
5.3 DOPLŇUJÍCÍ PŘIPOMÍNKY FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ
(61)
Ve svých dopisech ze dne 16. července 2010 a 26. listopadu 2010 francouzské orgány poskytly doplňující údaje, jež podle nich potvrzují neexistenci státní podpory pro veřejnou instituci IFP.
(62)
V úvodu svého dopisu ze dne 16. července 2010 připomínají věc France Télécom (53) a skutečnost, že soud Evropské unie připomenul povinnost Komise prokázat existenci skutečné výhody s cílem stanovit existenci státní podpory. Domnívají se, že v tomto případě neomezená záruka, která podle Komise vyplývá z postavení veřejné instituce IFP, neposkytuje ve skutečnosti této instituci žádnou hospodářskou výhodu. Ve svém dopise ze dne 26. listopadu 2010 francouzské orgány upřesňují, že podle nich spočívá důkazní břemeno na Komisi. V této souvislosti připomínají požadavky judikatury Evropské unie na důkazy a odůvodnění, zejména pak rozsudku Tribunálu ve výše uvedené věci France Télécom a rozsudků Soudního dvora ve věci Krantz (54) a nověji ve věci Deutsche Post AG (55). Francouzské orgány se domnívají, že analýza předložená Komisí je v tomto případě „založena více na předpokladech, než na konkrétní analýze“.
(63)
Kromě toho francouzské orgány usuzují, že Komise se domnívá, že veřejná instituce IFP by mohla získat výhodu na třech úrovních: i) na úrovni svých vztahů s bankovními a finančními institucemi, ii) na úrovni svých vztahů s dodavateli, iii) na úrovni svých vztahů s třetími průmyslovými partnery, kteří využívají výzkumné služby.
(64)
Co se týče vztahů veřejné instituce IFP s bankovními a finančními institucemi, francouzské orgány se domnívají, že veřejná instituce IFP dosud na základě svého postavení EPIC nezískala žádnou hospodářskou výhodu. Překládají Komisi informace potvrzující, že i) v dlouhodobém časovém horizontu veřejná instituce IFP vykazovala nulový dluh za léta 2005, 2006 a 2007 (56), stejně jako za léta 2008 a 2009, že ii) ve střednědobém horizontu veřejná instituce IFP samozřejmě každoročně dojednala úvěrové linie u různých bankovních institucí, ale získala sazby srovnatelné s těmi na trhu, a v každém případě tyto úvěrové linie nikdy nepoužila a nakonec, že iii) v krátkodobém horizontu bylo zadlužení veřejné instituce IFP za dané období téměř nulové anebo nulové.
(65)
Co se týče vztahů s dodavateli, francouzské orgány se domnívají, že veřejná instituce IFP, coby veřejný zadavatel, podléhá povinnosti zveřejnit informace a povinnosti uskutečnit veřejné výběrové řízení podle vyhlášky č. 2005-649 ze dne 6. června 2005 (57), a proto nemůže získat žádnou výhodu. V svém dopise ze dne 26. listopadu 2010 francouzské orgány znovu poukazují na tuto analýzu a upřesňují, že zadávání zakázek veřejné instituce IFP na základě výběrového řízení v souladu se směrnicí 2004/18/ES Evropského parlamentu a Rady ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby (58) podle nich představuje dostatečnou záruku, že se zabrání narušení hospodářské soutěže na trhu. Podle Francie veřejná instituce IFP, která by získala své dodavatele na základě výběrového řízení v souladu s povinnostmi vyplývajícími z práva Evropské unie, by nemohla být přinejmenším z důvodu neexistence konkrétních důkazů obviněna z toho, že získala neoprávněnou výhodu. Zdůrazňují, že právě v zájmu efektivnosti zadávání veřejných zakázek se zjednodušilo používání elektronických systémů nákupů, přičemž v 13. bodě odůvodnění směrnice 2004/18/ES se například uvádí, že „tato technika nákupů umožňuje veřejným zadavatelům […] disponovat poměrně širokým spektrem nabídek […], a tudíž zajistit optimální využití veřejných prostředků prostřednictvím široké hospodářské soutěže“. V této souvislosti se zmiňují o zprávě (59) Komise, ve které Komise dochází k závěru, že právní předpisy v oblasti zadávání veřejných zakázek mají pozitivní dopad na pokles cen, tedy pokles, jenž je prezentován jako „sociální výhoda“ spravedlivější soutěže mezi uchazeči. Komise tím, že by tyto úspory „připsala“ postavení EPIC veřejné instituce IFP, by se neztotožnila se smyslem směrnice, která ve výběrových řízeních spatřuje hlavní vektor hospodářské soutěže, jež vede ke snížení nákladů veřejné zakázky.
(66)
Konečně, pokud jde o vztahy veřejné instituce IFP s jejími zákazníky, Francie upřesňuje, že příslušné činnosti v oblasti smluvního výzkumu se vztahují na služby poskytované veřejnou institucí IFP na žádost zákazníka, třetí strany nebo dceřiné společnosti v oblasti, která patří do rozsahu úloh veřejné instituce IFP, což nemá z hlediska vlastnictví výsledků pro veřejnou instituci IFP strategický význam, může obohatit poznatky a know-how veřejné instituce z hlediska řízení programů veřejného výzkumu a vývoje, jež uskutečňuje, a nepatří do výhradní oblasti činnosti dceřiných společností. Francouzské orgány poznamenávají, že při poskytování služeb výzkumu těmto zákazníkům se používá specifického vybavení a specifického posudku.
(67)
V této souvislosti Francie tvrdí, že i kdyby měla veřejná instituce IFP na základě svého postavení EPIC výhodu při výkonu těchto hospodářských činností, tato výhoda by neměla žádný materiální dopad na trh. Především by pak nemohla narušit hospodářskou soutěž, ani ovlivnit obchod mezi členskými státy. Pokud jde o běžné období počínající změnou statusu veřejné instituce IFP (ke které došlo v červenci 2006), francouzské orgány nicméně přiznávají, že by veřejná instituce IFP mohla případně dosáhnout snížení poplatků z důvodů nevystavení záruky za řádné provedení smlouvy, které by představovalo zanedbatelnou částku vzhledem k částkám, které banky a pojišťovny obvykle vyžadují. Francouzské orgány z toho vyvozují, že takový účinek nemá charakter výhody, což by zpochybnilo samotnou existenci státní podpory pro veřejnou instituci IFP.
6 PŘIPOMÍNKY TŘETÍCH STRAN A STANOVISKO FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ
6.1 PŘIPOMÍNKY SPOLEČNOSTI UOP LIMITED
(68)
Ve svém dopise ze dne 28. listopadu 2008 společnost UOP Limited nejprve zdůvodnila svůj zájem konat jako třetí strana zainteresovaná na řízení (60) a poté předložila několik obecných připomínek s tím, že podle ní je subjekt, který nazývá „IFP/Axens“, příjemcem státní podpory:
-
celek tvořený veřejnou institucí a její dceřinou společností Axens, „IFP/Axens“ je zřejmě nepopiratelně vnímám trhem jako veřejný subjekt (5.1.1);
-
udělení postavení EPIC subjektu „IFP/Axens“ mohlo umožnit a nadále by umožňovalo zásadní narušení hospodářské soutěže na trhu technologií postupů, tedy trhu, na kterém je činná společnost UOP Limited, protože by ho zvýhodnilo ve vztahu k dodavatelům, poskytovatelům kapitálu a zákazníkům (5.1.2).
6.1.1 VNÍMÁNÍ SUBJEKTU „IFP/AXENS“ ZE STRANY TRHU
(69)
Podle společnosti UOP Limited argument francouzských orgánů, že Axens, stejně jako jiné dceřiné společnosti IFP, tvoří samostatné hospodářské subjekty, není možné přijmout. Komise zřejmě oprávněně zdůrazňuje, že i) Axens je 100 % vlastněn veřejnou institucí IFP; ii) uskutečňování výzkumu a vývoje veřejné instituce IFP společností Axens zřejmě odráží strategické priority rozhodnuté státem; iii) vedoucí pracovníci veřejné instituce IFP se účastní řízení společnosti Axens; iv) Axens má s veřejnou institucí IFP exkluzivní smlouvu, která je podstatná pro hospodářskou činnost dceřiné společnosti; a v) především existuje dohoda o prvním použití a přidělování zaměstnanců.
(70)
K informacím uvedeným v předcházejícím bodě odůvodnění společnost UOP Limited doplňuje, že rozhodujícími faktory jsou rovněž to, jak svůj vztah prezentují IFP a Axens a jak to vnímá trh:
-
IFP a Axens na trhu vystupují jako jeden hospodářský subjekt „IFP/Axens“. Na internetové stránce společnosti Axens se údajně především uvádí, že „společnost se už téměř padesát let opírá o úspěch v oblasti výzkumu a vývoje a vlastní průmyslové výroby“ (61). Kromě toho reklamy společnosti Axens na její technologii odkazují na veřejnou instituci IFP. Navíc zaměstnanci společnosti Axens a veřejné instituce IFP občas navštěvují držitele svých licencí společně.
-
Průmyslový tisk uvádí příklad vnímání subjektu „IFP/Axens“ ze strany trhu jako jednoho hospodářského subjektu. Společnost UOP Limited především připojila výňatky z výstřižků z tisku, jež se týkají činnosti subjektu „IFP/Axens“ v oblasti licencí na technologie postupů, anebo se alternativně zmiňují o poskytování takových licencí veřejnou institucí IFP prostřednictvím dceřiné společnosti Axens. Kromě toho společnost UOP Limited poskytla příklady v podobě článků nebo prezentací, ve kterých se zaměstnanci společnosti Axens nechali slyšet, že veřejná instituce IFP vnímá Axens jako zahrnující „všechny příslušné činnosti průmyslové divize a divize Procatalyse“.
6.1.2 VÝHODY PLYNOUCÍ Z POSTAVENÍ EPIC
(71)
Společnost UOP Limited uvádí, že skutečnost, že dodavatelé i zákazníci vnímají společnost Axens jako nakládající s neomezenými státními zdroji za účelem financování svých činností, ji výrazně zvýhodňuje na trhu. I když by se jednalo pouze o vnímání ze strany trhu, tato skutečnost má v globálním kontextu hospodářské krize stále větší význam.
(72)
Co se týče zákazníků, záruky, které údajně nabízí subjekt „IFP/Axens“, mají zvláštní význam na trhu, kde zákazníci předtím, než si vyberou danou technologii, zváží dlouhodobé ekonomické důvody. Na příkladu „aromatických komplexů“ společnost UOP Limited v podstatě vysvětluje, že před zavedením takovýchto technologií musí zákazníci velmi významně investovat do projektování a vybudování výrobních infrastruktur, které si údajně vyžadují několik let práce. Úspěch těchto průmyslových komplexů je ale spojený s výkonností používaných technologií, u kterých zákazníci obecně požadují, aby jim na ně prodejce postupů poskytl záruku (62). Za předpokladu, že by nebyla dosažena požadovaná úroveň výkonnosti, by neváhali se domáhat odpovědnosti prodejce a vyžadovali by plnění přísných závazků, pokud jde o uvedení do původního stavu. Významným faktorem ve volbě kupujících je tedy dlouhodobá platební schopnost prodejce, nejen kvůli dodržení smluvních závazků, ale také z důvodu perspektiv poskytnutých v oblasti výzkumu a vývoje, jež jsou zárukou budoucího zlepšení výkonnosti získaného postupu. Subjekt „IFP/Axens“, vnímaný trhem jako závislý na státu, má tedy údajnou výhodu ve vztahu ke konkurentům, neboť kupující nemají zvláštní důvod pochybovat o jeho dlouhodobém přežití.
(73)
Pokud jde o dodavatele, společnost UOP Limited se domnívá, že subjektu „IFP/Axens“ mohly být poskytnuty zvýhodněné podmínky v porovnání s konkurencí; v tomto směru odkazuje na smlouvy podepsané společně institucí IFP a společností Axens uvedené v rozhodnutí o zahájení řízení.
(74)
Co se týče finančních trhů, společnost UOP Limited se domnívá, že subjekt „IFP/Axens“ má zvýhodněné podmínky a zvýhodněné úrokové sazby na kapitálových trzích s ohledem na úlohu konečného ručitele, kterým by byl stát. Kromě toho v souvislosti s finanční krizí přítomnost státu a jistota, kterou tato přítomnost představuje pro investory, údajně umožňuje přilákat soukromý kapitál v době nedostatku. Konkurenční podniky nemají podobný přístup k financování nebo jej mohou získat za méně zajímavých podmínek. Podle společnosti UOP Limited vliv hospodářské a finanční krize ještě posílil potenciál opatření narušovat hospodářskou soutěž.
(75)
Ve svém dopise ze dne 23. ledna 2009 společnost UOP Limited odkazuje na své předchozí připomínky a na připomínky předané v rámci řízení týkajícího se výše uvedeného rozhodnutí C 51/2005. Domnívá se, že tyto informace poskytují dostatek důkazů o významu platební schopnosti smluvních partnerů na dotyčném trhu s licencemi na výrobní postupy. Opakuje argument, podle kterého zákazníci subjektu „IFP/Axens“ předpokládají, že jsou v obchodním vztahu se státním orgánem, jehož dlouhodobá životaschopnost je bez jakéhokoli rizika. Konečně společnost UOP Limited vyzývá Komisi, aby analyzovala dohody mezi společností Axens a jejími zákazníky, přičemž uvádí, že je přesvědčena o tom, že tyto dohody neobsahují žádné ustanovení, jež by mohlo omezit odpovědnost společnosti Axens.
6.2 STANOVISKO FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ K PŘIPOMÍNKÁM SPOLEČNOSTI UOP LIMITED
(76)
Ve svém dopise ze dne 22. června 2009 se francouzské orgány domnívají, že připomínky společnosti UOP Limited jsou „založené na nesprávných, nebo dokonce zcela nepravdivých tvrzeních, a v každém případě nejsou založené na žádném důkazu o existenci státní podpory pro veřejnou instituci IFP nebo společnost Axens“.
(77)
Francouzské orgány v zásadě popírají relevantnost tvrzení, že trh vnímá „IFP/Axens“ jako veřejný subjekt zvýhodňovaný ve vztahu k zákazníkům, dodavatelům či finančním trhům, a odmítají tvrzení, že subjekt „IFP/Axens“ je orgánem státu, který se vůbec neobává o svou dlouhodobou životaschopnost.
(78)
Francouzské orgány dále rozvíjejí dva argumenty:
-
zaprvé, subjekt IFP/Axens není orgánem státu disponujícím neomezenými zdroji; navíc nic nedokazuje, že tento subjekt je na trhu takto vnímán (6.2.1);
-
zadruhé, postavení EPIC veřejné instituce IFP neposkytuje společnosti Axens žádnou výhodu na trhu (6.2.2).
6.2.1 SUBJEKT IFP/AXENS ÚDAJNĚ NENÍ STÁTNÍM ORGÁNEM DISPONUJÍCÍM NEOMEZENÝMI ZDROJI
(79)
Podle francouzských orgánů, na rozdíl o tvrzení společnosti UOP Limited, dodavatelé a zákazníci subjektu „IFP/Axens“ údajně nevnímají tento podnik jako „státní orgán“ disponující neomezenými zdroji.
(80)
Zaprvé, francouzské orgány odkazují na právní analýzu, kterou předložily Komisi, a na své předchozí připomínky, jež podle nich dokazují, že postavení EPIC veřejné instituce IFP neposkytuje žádnou státní záruku.
(81)
Zadruhé, francouzské orgány poznamenávají, že společnost UOP Limited se dovolává na „údajné víry v neomezenou státní záruku ve prospěch IFP/Axens“, která právně neexistuje, a ani by sama o sobě nepostačovala k prokázání existence státní podpory.
(82)
Zatřetí, i za předpokladu, že by veřejná instituce IFP získala státní záruku - což francouzské orgány popírají - bylo by chybou se domnívat, že by taková záruka byla automaticky rozšířená na dceřiné společnosti veřejné instituce IFP, protože tato instituce a její dceřiné společnosti údajně tvoří jednu hospodářskou skupinu ve smyslu práva hospodářské soutěže. Podle Francie se na dceřiné společnosti veřejné instituce IFP, především pak společnost Axens, jako na subjekty soukromého práva podléhající právu obchodních společností, nevztahuje tato záruka, přičemž zásada nezávislosti dceřiných společností odporuje zejména teorii „automatického rozšíření“ záruk v rámci skupiny, kterou předložila společnost UOP Limited. Pojem skupina, který může mít význam v právu hospodářské soutěže, není podle všeho obsažen v právu obchodních společností, a tak poskytnutí záruk v rámci skupiny by podléhalo přísným podmínkám co do formy i obsahu. Jednalo by se především o případ veřejné instituce IFP, kde se vyžaduje povolení správní rady ve smyslu článku 7 jejích stanov. Vedle toho se francouzské orgány domnívají, že Komise již vzala tuto skutečnost na vědomí, neboť uznala, „že právní postavení Banque Postale (právnická osoba soukromého práva) stačí samo o sobě na vyloučení existence jakékoli neomezené záruky pro Banque Postale“ (63).
6.2.2 SPOLEČNOST AXENS NENÍ Z DŮVODU POSTAVENÍ EPIC VEŘEJNÉ INSTITUCE IFP NIJAK ZVÝHODNĚNA NA TRHU
(83)
Francouzské orgány se domnívají, že argument společnosti UOP Limited, podle něhož trh věří, že subjekt „IFP/Axens“ je státním orgánem s neomezenými zdroji a že požívá výhod vůči svým zákazníkům, dodavatelům i věřitelům, není založen „na žádném hodnověrném důkaze“, a navíc je „nesporně vyvrácen fakty“.
(84)
Francouzské orgány předložily služební zprávu ředitelství pro právní záležitosti a dohody (AJA) společnosti Axens nazvanou „Zásady právní jistoty Axens“ (64), ve které jsou přesně vymezené vztahy mezi veřejnou institucí IFP a společností Axens. Tyto vztahy se výslovně řídí obecným pravidlem, že Axens nebude od své mateřské společnosti vyžadovat záruku, a to z jakéhokoli důvodu. Francouzské orgány upřesnily, že od tohoto pravidla absence záruky není možná žádná odchylka. Kromě toho se tato zásada připomíná in extenso v dokumentu těmito slovy: „IFP neručí za konání nebo opomenutí společnosti Axens“. Francouzské orgány jasně uvedly, že toto pravidlo se vztahuje na veškeré smlouvy či projekty, jež by mohla společnost Axens uzavřít nebo realizovat se zákazníky, dodavateli nebo na finančních trzích.
6.2.2.1 K vztahům mezi společností Axens a jejími zákazníky
(85)
Podle Francie společnost UOP Limited neodůvodněně vyvozuje z významu státní záruky, jaká je dlouhodobá finanční situace společnosti Axens, zejména co se týče smluvních záruk a závazků údržby klasicky obsažených v licenčních dohodách (65), a rovněž neuvádí důvody, kvůli kterým se „domnívá, že Komise nenalezne žádné ustanovení omezující odpovědnost společnosti Axens“.
(86)
V tomto směru se francouzské orgány jasně vyjádřily, že pravidlo popsané v 84. bodě odůvodnění (podle kterého dceřiná společnost nepředkládá mateřské společnosti žádnou žádost o záruku) se vztahuje rovněž na veškeré záruky, které by mohla společnost Axens vyjednat nebo uzavřít se zákazníkem. Francouzské orgány ilustrovaly své argumenty na příkladu „aromatických komplexů“, který společnost UOP Limited zmínila ve svých připomínkách. Francouzské orgány upřesnily, že obecně společnost Axens volí možnost omezení své odpovědnosti na určitou část poplatku […] (*). Tato politika omezení záruk, která je jednou ze Zásad právní jistoty Axens, se proto výrazně liší od zvyklostí jiných podniků působících v této oblasti, jež mají podle francouzských orgánů ve zvyku poskytovat v určitých případech neomezené záruky.
(87)
Konečně, francouzské orgány připomínají, že povinnosti v oblasti údržby/opravy použitelné v případě škodné události by neměly za následek uvolnění finančního krytí ze strany veřejné instituce IFP:
a)
v případě neplnění závazků ze strany společnosti Axens by kapacita nabízená jejími pojišťovateli odpovědnosti za škodu prostřednictvím různých pojistných linií v rámci jejího globálního programu byla o mnoho větší, než jsou odpovědnostní stropy společnosti Axens smluvně dojednané s držiteli její licence,
b)
velmi významná by byla rovněž schopnost okamžitého nebo rychlého uvolnění zdrojů společnosti Axens, zejména díky jejímu malému zadlužení,
c)
dohody mezi veřejnou institucí IFP a společností Axens by výslovně omezovaly odpovědnost veřejné instituce IFP v případě neplnění závazků ze strany držitele licence společnosti Axens na částky, které musí být nevyhnutelně ohraničené, protože jsou spojeny s poplatkem, který vybírá veřejná instituce IFP,
d)
pojišťovatel odpovědnosti za škodu společnosti Axens by se výslovně zřekl jakéhokoli uplatňování nároků vůči veřejné instituci IFP z jakéhokoli důvodu.
(88)
Na základě toho francouzské orgány vyvozují, že tvrzení společnosti UOP Limited týkající se existence domnělých výhod, které společnost Axens získává na trhu licencí na výrobní postupy, by se tímto vyvrátila, zejména protože společnost Axens bez přestání uskutečňovala politiku omezování záruk týkajících se odpovědnosti a poskytovaných jejím zákazníkům.
(89)
V svém dopise ze dne 8. září 2009 francouzské orgány jasně uvedly, že omezení odpovědnosti vůči zákazníkům je ustanovené jak v dohodě o rámcové licenci (66), tak v dohodě o licenci na výrobky (67), jež byly uzavřeny mezi veřejnou institucí IFP a společností Axens a vstoupily v platnost 1. ledna 2001. V obou smlouvách se ustanovuje, že pokud může společnost Axens prokázat, že příčinou neplnění závazků z její strany jsou služby poskytované veřejnou institucí IFP, finanční odpovědnost této instituce se omezí na určité procento (68) částek, které veřejná instituce IFP skutečně vybrala jako poplatek úměrný prodejní transakci, v souvislosti s kterou vznikla reklamace (licence na výrobky) a úměrný k jednotce, která je předmětem sublicence nebo prodejní transakce uskutečněné v rámci sublicence, v souvislosti s kterou vznikla reklamace (rámcová licence). Jinými slovy, odpovědnost veřejné instituce IFP nikdy nesmí přesáhnout 100 % vybraných částek. Kromě toho je v rámcové licenci ustanoveno, že společnost Axens převezme finanční záruky za technickou výkonnost výrobních postupů poskytovaných držitelům sublicencí. Veřejná instituce IFP tedy není odpovědná za technické záruky poskytované společností Axens jejím zákazníkům.
(90)
Vedle toho je třeba upřesnit, že v licenčních smlouvách mezi společností Axens a jejími zákazníky je symetricky zahrnuta skutečnost, že finanční odpovědnost společnosti Axens je obecně omezena na […] (*) % licenčních poplatků zaplacených za každou jednotku, na kterou se vztahuje reklamace. Odpovědnost veřejné instituce IFP je zcela nezávislá na odpovědnosti společnosti Axens, pokud se záruka, kterou tato společnost poskytla svému zákazníkovi, z obchodních důvodů jeví jako vyšší než ta, kterou poskytla veřejná instituce IFP. Stejná zásada se uplatňuje na veškeré licence, které veřejná instituce IFP poskytne třetím stranám, jiným než svým dceřiným společnostem.
(91)
Nakonec francouzské orgány doplnily, že veřejná instituce IFP sleduje zásadu omezovat svou odpovědnost vůči zákazníkům (dceřiným společnostem nebo společnostem mimo skupinu) v případech, kdy pro ně zabezpečuje služby (studie, výzkumy v oblasti zakázek, testy atd.). Odpovědnost, kterou na sebe bere veřejná instituce IFP, potom spočívá v závazku opravit vykonané práce, zatímco ve finanční oblasti platí zásada, že odpovědnost je omezená na […] (*) % skutečně zaplacené odměny se stropem, který může v závislosti na daném případě být až […] (*) %. Pokud se tedy zákazník domnívá, že práce vykonaná veřejnou institucí IFP je chybná, tato instituce nebude v žádné případě povinna neomezeně vykonávat opravy prací.
6.2.2.2 Ke vztahům mezi společností Axens a jejími dodavateli a k podmínkám financování na finančních trzích
(92)
Francouzské orgány popírají jakoukoli relevantnost tvrzení společnosti UOP Limited, že domnělá víra v existenci neomezených finančních záruk ve prospěch společnosti Axens by této společnosti měla poskytovat zvýhodněné podmínky jak ze strany dodavatelů, tak finančních trhů. Podle názoru Francie neposkytla společnost UOP Limited sebemenší důkaz na podporu tohoto tvrzení.
(93)
Francouzské orgány se domnívají, že pravidlo popsané v 84. bodě odůvodnění, podle kterého dceřiná společnost nepodává mateřské společnosti žádnou žádost o záruku, je dostatečné pro to, aby zneplatnilo hypotézu, kterou předkládá společnost UOP Limited.
(94)
Ostatně pokud jde o podmínky půjčky společnosti Axens, stejně jako v případě společností Beicip-Franlab a Prosernat, na finančních trzích, francouzské orgány poznamenávají, že by byly ochotny se zavázat před Komisí, že při každé transakci bude ve smlouvě o financování uvedeno, že „v souladu s francouzským právem (zejména s nutností výslovného povolení každé záruky zákonem) tato finanční transakce nebude kryta žádnou přímou či nepřímou státní zárukou“ (69).
7 HODNOCENÍ
7.1 EXISTENCE STÁTNÍ PODPORY VE SMYSLU ČL. 107 ODST. 1 SMLOUVY O FUNGOVÁNÍ EU
(95)
Ustanovení čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU stanoví: „podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné se společným trhem, nestanoví-li tato smlouva jinak“.
(96)
V tomto případě na prokázání existence státní podpory je především zapotřebí ověřit, zda opatření spočívající v udělení postavení EPIC veřejné instituci IFP ze strany Francie dne 7. července 2006 využívá státní zdroje (7.1.1) na poskytnutí neomezené státní záruky vztahující se na hospodářské činnosti (7.1.2). Zatímco rozsah krytí prostřednictvím státní záruky a povaha činností, na než se vztahuje, umožní vymezit dosah tohoto rozhodnutí (7.1.3), následně bude nutné přezkoumat, zda dotyčné opatření poskytuje skupině IFP selektivní výhodu (7.1.4), která by mohla ovlivňovat obchod mezi členskými státy (7.1.5).
7.1.1 VYUŽÍVÁNÍ STÁTNÍCH ZDROJŮ VE FORMĚ NEOMEZENÉ ZÁRUKY
(97)
Se zřetelem na osobitou strukturu hospodářské skupiny ve smyslu práva hospodářské soutěže je zapotřebí zohlednit možný dopad neomezené státní záruky vyplývající z postavení EPIC veřejné instituce IFP na všechny subjekty skupiny IFP, tj. samotnou veřejnou instituci a její dceřiné společnosti, ve dvou fázích:
-
pokud jde o veřejnou instituci IFP, dopad neomezené záruky přímo vyplývá z postavení EPIC: veřejná instituce IFP, coby právnická osoba veřejného práva, nepodléhá obecnému právu týkajícímu se soudního vyrovnání a likvidace podniků v obtížích. Vzhledem k této zvláštnosti by mateřská společnost skupiny IFP mohla přímo vykonávat své hospodářské činnosti za výhodnějších podmínek, než mají další účastníci na trhu, kteří nemají podobnou ochranu (7.1.1.1),
-
pokud jde o činnosti vykonávané přímo dceřinými společnostmi soukromého práva skupiny IFP, které plně podléhají obecnému právu v oblasti konkurzu, přímé uplatnění nároku vůči veřejné instituci, a tedy i státu, je podle všeho nemožné. Proto je za předpokladu nedostatečné výše majetku některé z dceřiných společností vhodné analyzovat, zda by věřitelé společností Axens, Prosernat a Beicip-Franlab mohli těžit z nepřímého mechanismu na základě případné odpovědnosti mateřské společnosti za počínání jejích dceřiných společností, rovnocenné mechanismu záruky (7.1.1.2).
7.1.1.1 Krytí veřejné instituce IFP prostřednictvím neomezené státní záruky, kterou poskytuje postavení EPIC
(98)
Ve výše uvedeném rozhodnutí C 56/2007 došla Komise k závěru (70), že podstatné zvláštnosti postavení veřejné instituce La Poste (71), a zejména pak existence záruky na úhradu jednotlivých pohledávek a na zachování existence a/nebo povinností La Poste, znamenají, že stát plní úlohu konečného ručitele za hospodářské činnosti vykonávané veřejnou institucí.
(99)
V tomto případě se Komise domnívá, že argumenty použité ve výše uvedeném rozhodnutí C 56/2007 je možno v zásadě uplatnit na postavení EPIC veřejné instituce IFP a že se na tuto instituci taktéž vztahuje zvláštní právní stav, pokud jde o uspokojování jejích věřitelů či zachování její existence v případě platební neschopnosti. Pro potřeby této analýzy bude tedy Komise odkazovat na argumenty rozvinuté v části 4.1 („Charakteristika podpory“) výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007.
A. Záruka za úhradu jednotlivých pohledávek
(100)
Nejprve je třeba ověřit argument francouzských orgánů, že právní předpisy nebo judikatura vylučují existenci státní záruky ve prospěch institucí s postavením EPIC (a), a až potom prokázat, že kdyby se veřejná instituce nacházela v situaci zastavení plateb, na její věřitele by se vztahovalo výhodnější řízení než na věřitelské podniky podléhající obecnému právu.
a) Odmítnutí argumentů francouzských orgánů
(101)
Na rozdíl od tvrzení francouzských orgánů Komise může usuzovat, že francouzské právo připouští existenci implicitních záruk, zejména existenci státní záruky v důsledku postavení veřejné instituce. Komise odmítá argumenty francouzských orgánů z těchto důvodů:
(102)
Zaprvé, Komise se odvolává mutatis mutandis na body odůvodnění 120 a 121 výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007 v souvislosti s tvrzením francouzských orgánů, že žádný předpis anebo rozhodnutí nestanovuje zásadu, podle níž stát ručí za dluhy subjektů s postavením EPIC. Komise se naopak domnívá, že ačkoli opravdu neexistuje žádný předpis nebo rozhodnutí potvrzující nebo vylučující existenci výslovné státní záruky ve prospěch subjektů EPIC, absence takové záruky nevylučuje existenci záruky implicitní.
(103)
Zadruhé, Komise se odvolává mutatis mutandis na body odůvodnění 122 až 124 výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007 v souvislosti s názorem francouzských orgánů, že existuje judikatura o neexistenci záruk, zejména rozsudek ve věci Société de l'hôtel d'Albe (72) a rozsudky ve věci Campoloro (73). Co se týče první věci, jak zdůraznil odborník Komise ve věci La Poste, rozsudek Société de l'hôtel d'Albe se netýká konkrétní situace, v níž by mohla být záruka uplatněna (74). Pokud jde o druhou věc (75), Komise se naopak domnívá, že tato věc ukazuje, že režim odpovědnosti státu při zavádění opatření ohledně postupu pro vymáhání dluhů veřejných institucí vykazuje veškeré vlastnosti záručního mechanismu.
(104)
Zatřetí, Komise se domnívá, že argument francouzských orgánů předložený ve věci La Poste, podle něhož se na dluhy, které vznikly subjektům s postavením EPIC po vstupu v platnost ústavního zákona a rozpočtovém zákoně (LOLF) dne 1. ledna 2005, nemůže vztahovat implicitní záruka, nelze přijmout:
a)
Komise zdůrazňuje, že změna právního postavení veřejné instituce IFP nastala dne 7. července 2006, což je až po vstupu v platnost zákona LOLF. Za takovýchto podmínek není nutné zkoumat argumenty odborníka francouzských orgánů ve věci La Poste ohledně případných dluhů vzniklých před datem 1. ledna 2005, a to i přesto, že na ně francouzské orgány ve svých připomínkách odkazují mutatis mutandis. Ve skutečnosti dluhy, které vznikly veřejné instituci IFP před datem 1. ledna 2005, vznikly profesní instituci ve smyslu zákona č. 4-612 ze dne 17. listopadu 1943 o řízení profesních zájmů (a tedy právnické osobě soukromého práva), a proto se na ně v čase jejich vzniku (76) nemohla vztahovat neomezená záruka plynoucí z postavení EPIC.
b)
Komise nicméně podotýká, že - jak ostatně zdůraznil její odborník ve věci La Poste a jak už vysvětlila ve 130. bodě odůvodnění výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na který se odvolává mutatis mutandis, že rozsah povinnosti zahrnout do rozpočtového zákona státní záruky se omezuje na „poskytnutí“ takových záruk; že poskytnutí záruk se vztahuje na případy, ve kterých se stát výslovným projevem vůle rozhodl poskytnout záruku za instituci nebo za transakci; že do rozsahu povinnosti zahrnout záruky do rozpočtového zákona proto nepatří záruky vzniklé na základě právního postavení nebo právní povinnosti, jež se vyznačují tím, že jsou implicitní a automatické; že tato druhá kategorie nezávisí na rozhodnutí státu, ale na skutečnosti, že záruka je vlastně důsledkem již existujícího právního rámce daného státem (77).
c)
Komise na základě toho došla k závěru, že stejně jako v 131. bodě odůvodnění rozhodnutí C 56/2007, na který se odvolává mutatis mutandis, argument francouzských orgánů opírající se o LOLF není přesvědčivý a skutečnost, že žádný rozpočtový zákon neupřesňuje, že stát poskytuje záruku veřejné instituci IFP z důvodu jejího postavení, nevylučuje existenci takové implicitní záruky; že Komise není v žádném případě vázána charakteristikou opatření jakožto záruky podle francouzského práva, ani skutečností, že by se jednalo o záruku spadající pod ustanovení LOLF; že podstatné je hodnocení tohoto opatření pouze z hlediska práva Evropské unie; že toto právo uznává existenci implicitní záruky, jestliže je členský stát právně vázán k uhrazení pohledávky jiné osoby v případě její platební neschopnosti (78).
(105)
Začtvrté, Komise odmítá argument francouzských orgánů, že v případě existence státní záruky ve prospěch subjektů s postavením EPIC by si založení každého nového subjektu s tímto postavením (včetně změny právního postavení) žádalo zavedení opatření týkajících se záruk, jež by ochránila právní nároky věřitelů, které vznikly před změnou postavení subjektu, a jejich protiargument (modus tollens), že když takový mechanismus nebyl nikdy zaveden (79), neměla by existovat žádná záruka ve prospěch veřejné instituce IFP:
a)
Jak uvedl odborník Komise ve věci La Poste a jak se uvádí v 133. bodě odůvodnění výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na který se odvolává mutatis mutandis, Komise se domnívá, že takové tvrzení vychází z příliš širokého výkladu ústavní ochrany práva vlastnit majetek.
b)
Komise si přeje upřesnit, jak ostatně učinila v 134. bodě odůvodnění rozhodnutí C 56/2007, na který se odvolává mutatis mutandis, že právo vlastnit majetek nestanovuje přijetí zvláštního opatření k zaručení práv věřitelů v době přeměny EPIC na společnost podléhající řízení týkajícímu se soudní vyrovnání a likvidace, a že neexistence takových opatření tudíž není známkou absence implicitní záruky.
c)
Komise dodává, jak vysvětlila v bodech odůvodnění 135 a 136 výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na něž se odvolává mutatis mutandis, že skutečnost, že francouzské orgány rozhodly o poskytnutí výslovné záruky podniku La Poste (80), když v roce 1990 získal postavení rovnocenné s EPIC, nedokazuje, že už v jeho prospěch neexistovala nějaká implicitní záruka.
(106)
Zapáté, Komise odkazuje na část tohoto rozhodnutí týkající se uplatnění odpovědnosti státu, stejně jako na část 4.1.1 bod A písm. b) podbod 3) výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, pokud je o článek pana Labetoullea citovaný francouzskými orgány (81) a jeho analýzu judikatury Camporolo (82).
(107)
Oproti tomu, co tvrdí francouzské orgány - podle nich předpisy vylučují takovou záruku - Komise podotýká, že existence implicitních záruk vázaných na právní postavení veřejné instituce je potvrzena oznámením Státní rady předloženým v roce 1995 ve věci Crédit Lyonnais, které zakládá existenci implicitní státní záruky pouze na povaze subjektu coby veřejné instituce (83).
(108)
Jak bylo vysvětleno ve zmíněném rozhodnutí C 56/2007, konkrétně v bodech odůvodnění 142 až 145, na které se odkazuje mutatis mutandis, Komise nesdílí výklad francouzských orgánů, podle něhož nelze toto stanovisko Státní rady přenést na veřejnou instituci IFP. V rozhodnutí se konkrétně zdůrazňuje, že toto stanovisko se nijak neodvolává ani na poslání této veřejné instituce ani na to, zda tato veřejná instituce má nebo nemá veřejného účetního. Francouzské orgány nevysvětlují, proč by se podle nich dalo toto stanovisko použít pouze na veřejné instituce s veřejným účetním. Komise dále odmítá argumenty francouzských orgánů, podle nichž toto stanovisko není použitelné, jelikož je starší než zákon LOLF a je v rozporu z pozdější judikaturou Státní rady. Komise současně připomíná v bodě odůvodnění 104 a také ve dříve zmíněném rozhodnutí C 56/2007, že zákon LOLF není překážkou existence implicitní státní záruky ve prospěch veřejné instituce IFP.
(109)
Jak je uvedeno v bodech odůvodnění 146 a 147 výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na které se odkazuje mutatis mutandis, bere Komise na vědomí oznámení ministra hospodářství, financí a průmyslu ze dne 22. července 2003, jehož předmětem je „registrace mechanismů implicitních nebo výslovných záruk poskytnutých státem“, a které potvrzuje existenci implicitních záruk vyplývajících ze zákonného nebo správního opatření, které „vytváří a nese s sebou finanční důsledky pro stát“. Toto oznámení ukazuje, že státní záruka může vyplývat z právních aktů nejrůznější povahy (84), a připomíná, že založení veřejné instituce může být ze své podstaty spojeno s vytvořením implicitní státní záruky ve prospěch věřitelů této instituce (85).
b) Věřitel veřejné instituce IFP má jistotu, že jeho pohledávka bude uhrazena.
(110)
Podle příkladu dokazování v části 4.1.1. bod A písm. b) zmíněného rozhodnutí C 56/2007, na které odkazuje mutatis mutandis, hodlá Komise nyní dokázat, že se v případě zastavení plateb ze strany veřejné instituce IFP budou její věřitelé nacházet v příznivější situaci než věřitelé podniku, který podléhá obchodnímu právu.
(111)
Zaprvé, jelikož se jedná o veřejné instituce, nevztahují se na ně tradiční omezení úhrady pohledávek subjektu soukromého práva. Na základě skutečností, jimiž se podrobněji zabývají body odůvodnění 150 až 154 uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na které se odvolává mutatis mutandis, Komise v tomto prvním bodě dochází k závěru, že:
-
na rozdíl od věřitelů podniků podléhajících obchodnímu právu, věřitelé veřejné instituce IFP (vzhledem k tomu, že tato instituce nepodléhá obecnému právu ve věcech soudního vyrovnání a soudní likvidace podniků v obtížích) neriskují, že jejich pohledávka při ukončení řízení o soudním vyrovnání zanikne úplně nebo částečně,
-
právní subjektivita veřejné instituce IFP není překážkou pro státní záruku,
-
při absenci výslovného omezení odpovědnosti státu za veřejnou instituci IFP se mohou věřitelé této instituce po právu opírat o zásadu, podle níž stát přebírá dluhy veřejné instituce IFP, i když je tato instituce právnickou osobou.
(112)
Zadruhé, v případě vymáhání dluhů veřejných institucí rozhodnutím soudu je řízení podle zákona ze dne 16. července 1980 (a různých souvisejících prováděcích aktů (86)) z důvodů vysvětlených v bodech odůvodnění 113 až 117 příznivější pro věřitele veřejné instituce IFP než soudní řízení obecného práva, jelikož nevede k zániku pohledávky za veřejnou institucí IFP.
(113)
V souladu s rozborem uvedeným v bodech odůvodnění 157 až 161 rozhodnutí C 56/2007, na které se odvolává mutatis mutandis, Komise především poznamenává, že zákon z roku 1980 (87) a jeho prováděcí opatření (88) označují stát jako orgán oprávněný k vymáhání dluhů veřejných institucí a svěřují mu významné pravomoci: provedení úhrady z moci úřední a vytvoření dostatečných zdrojů.
(114)
Podobně jako v souvislosti s body odůvodnění 162 až 168 rozhodnutí C 56/2007, na něž se odkazuje mutatis mutandis, se Komise domnívá, že zvláštní řízení stanovené zákonem z roku 1980 a jeho prováděcími předpisy je pouze řízením o vymáhání pohledávek, a nikoliv likvidačním řízením, a že následkem jeho použití pohledávka nezaniká, zatímco následkem uplatnění likvidačního řízení podle obecného práva závěrečný rozsudek pro nedostatek aktiv bez postihu s sebou nese zákaz, aby věřitelé pohledávku dále soudně vymáhali. Komise rovněž poznamenává, že zákon z roku 1980 a související prováděcí předpisy tím, že stanoví odklad úhrady z moci úřední a nepočítají se zastavením plateb, umožňují věřitelům předpokládat, že stále existují nebo budou existovat zdroje pro zaplacení jejich pohledávky za veřejným subjektem. Z těchto dvou aspektů vyplývá, že nedostatek peněžních prostředků je v případě potřeby jištěn státem, nebo je pouze přechodný. Naproti tomu žádné likvidační řízení nestanoví možnost, že se třetí osoba stane odpovědnou za dluhy insolventní osoby, samozřejmě vyjma případu, kdy se jedná o ručitele.
(115)
V souladu s rozborem uvedeným v bodech odůvodnění 170 až 180 uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na které se odkazuje mutatis mutandis, se Komise domnívá, že francouzské právní předpisy dovolují, ba dokonce podporují stát v tom, aby poskytoval dotace veřejným institucím při nedostatku peněžních prostředků přednostně před klasickými bankovními půjčkami, a tyto dotace mohou podle zákona ze dne 16. července 1980 představovat „dodatečné zdroje“. Domnívá se rovněž, že jsou věřitelé s těmito právními dokumenty obeznámeni, a právem se tudíž domnívají, že dozorčí orgán bude schopen nalézt zdroje potřebné k úhradě jejich pohledávky. Komise se domnívá, že předpoklad, za něhož se věřiteli nezdaří dosáhnout splacení své pohledávky za použití řízení podle zákona ze dne 16. července 1980, je málo pravděpodobný.
(116)
Na rozdíl od závěru, k němuž dospěla v souvislosti s věcí La Poste v uvedeném rozhodnutí C 56/2007, Komise zdůrazňuje, že v tomto případě lze uvolnit relativně veliké vlastní zdroje veřejné instituce IFP, jelikož, jak vysvětlily francouzské orgány v bodě odůvodnění 44, hotovost a investice (150,3 milionu EUR) byly na konci roku 2007 přibližně pětkrát vyšší než suma půjček a finančních dluhů (25,2 milionu EUR). Komise tím uznala, že za současného stavu jejích financí je podle všeho málo pravděpodobné, přinejmenším v blízké budoucnosti, že v důsledku nedostatku vlastních zdrojů se veřejná instituce IFP může octnout v platební neschopnosti a vznikne potřeba státního zásahu.
(117)
Přestože je v současné době nedostatek aktiv veřejné instituce IFP nepravděpodobný, neznamená to, že tomu tak bude i v dlouhodobém horizontu. Za těchto okolností by nemožnost uvolnění zdrojů cestou postoupení majetku měla za následek použití jiných záručních mechanismů (zálohy, uplatnění odpovědnosti státu atd.). Ustaví-li totiž zákonodárce systém ochrany majetku, eventuální neplnění závazků ze strany veřejné instituce IFP by mohlo vést k nárůstu sporů o objektivní odpovědnost státu (89). V této souvislosti bere Komise na vědomí argument francouzských orgánů (90), podle něhož by v případě, že by stát považoval aktiva patřící veřejné instituci za nezbytná pro výkon jejího poslání veřejné služby. a postavil se tudíž proti jejich prodeji, nebyl povinen poskytnout vyrovnání prostřednictvím záručních mechanismů. Bere nicméně na vědomí, že francouzské orgány uznaly (i když popírají, že by tím byla veřejná instituce zvýhodněna), že požadavek kontinuity veřejné služby je závazný pro představitele státu při provádění řízení zavedeného zákonem ze dne 16. července 1980 (91). Komise se také domnívá, že by v důsledku tohoto rozhodnutí veřejné moci nepřistoupit k prodeji aktiv v zájmu zachování veřejné služby mohlo dojít k uplatnění objektivní odpovědnosti státu za porušení rovnosti před veřejnými břemeny.
(118)
Zatřetí, z důvodů, které již byly uvedeny v bodech odůvodnění 185 až 226 rozhodnutí C 56/2007, na které se odkazuje mutatis mutandis, má Komise za to, že za málo pravděpodobného předpokladu, že řízení ustavené zákonem ze dne 16. července 1980 neumožní uspokojení věřitele, vykazují prostředky, k nimž by se věřitel mohl uchýlit, aby uplatnil odpovědnost státu, vlastnosti záručního mechanismu.
(119)
Přestože se francouzské orgány domnívají, že odpovědnost státu nelze v zásadě uplatnit, ať se jedná o odpovědnost za zavinění či objektivní odpovědnost (92), současně přiznávají, že za předpokladu existence požadavku kontinuity veřejné služby a závaznosti tohoto požadavku pro představitele státu při provádění řízení podle zákona z roku 1980 by mohl soud nařídit odškodnění věřitele. Francouzské orgány mají za tohoto předpokladu za to, že by věřitel nebyl nijak zvýhodněn, jelikož by odškodnění bylo srovnatelné s odškodněním, které by získal podle obecného práva. Komise v této souvislosti upozorňuje na některé právní zvláštnosti plynoucí ze zákona z roku 1980: v soudní likvidaci podle obecného práva věřitelé (zejména věřitelé z písemné smlouvy) obvykle nezískávají zpět celou svou pohledávku a za podnik v likvidaci třetí osoby většinou dluhy neplatí.
(120)
Francouzské orgány rovněž popírají, že možnosti odškodnění věřitelů prostřednictvím uplatnění odpovědnosti lze považovat za formu záruky. Komise se naopak domnívá, že se uplatnění odpovědnosti státu (za zavinění nebo objektivní odpovědnost) při provádění řízení o vymáhání dluhů veřejných subjektů podle zákona ze dne 16. července 1980 rovná mechanismu záruky podle práva Evropské unie, neboť zajišťuje věřitelům uspokojení jejich pohledávky tím, že donutí stát splatit ji v případě neplnění závazků ze strany veřejné instituce IFP. Judikatura Evropského soudu pro lidská práva (ESLP) nadto ve věci Société de gestion du port de Campoloro a Société fermière de Campoloro v. Francie (93) (dále jen „věc Campoloro“) uznává existenci automatické záruky.
(121)
A konečně, podobně jako v důkazech předložených v bodech odůvodnění 181 až 184 výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na něž se mutatis mutandis odkazuje, Komise vyjadřuje stanovisko, že návrh francouzských orgánů na vyjasnění prováděcího nařízení k zákonu z roku 1980 nestačí k vyloučení toho, že zdroje budou uvolněny díky poskytnutí dotace z veřejných zdrojů.
a)
Francouzské orgány navrhly změnit prováděcí nařízení k zákonu z roku 1980 takto: „Zůstala-li úřední výzva po uplynutí těchto lhůt bez účinku, představitel státu nebo dozorčí orgán zanese výdaj do rozpočtu územního správního celku nebo veřejné instituce, která neplní své závazky. V případě potřeby uvolní potřebné zdroje v rámci rozpočtu správního celku nebo instituce buď snížením prostředků určených na jiné výdaje, nebo dosud nevyužitých, anebo navýšením zdrojů“ (změny jsou podtrženy).
b)
Komise v každém případě poznamenává, jak učinila v 67. bodě odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení, že právní předpisy ani v současném znění ani ve znění změněném podle francouzských orgánů nevylučují, že zdroje mohou být uvolněny díky navýšení zdrojů předem umožněnému poskytnutím dotace nebo finančního příspěvku z veřejných zdrojů.
(122)
Z důvodů vyložených v bodech odůvodnění 204 až 211 výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na něž se mutatis mutandis odkazuje, se Komise domnívá, že kromě toho, že rozhodnutí ESPL ve věci Campoloro dokazuje, že uplatnění odpovědnosti francouzského státu v tomto případě působí jako implicitní záruka za pasiva veřejných orgánů a není spojena s žádnou podmínkou vzniku škody.
a)
Komise zejména konstatuje, že ESLP odmítl argumenty francouzských orgánů (94) založené jednak na tom, že příčinu nelze připsat státu, a jednak na neexistenci záruky státu vůči veřejným orgánům, které mají subjektivitu právnické osoby, a dále konstatuje, že ESLP přihlédl k protiargumentům žalujících stran (95).
b)
Komise upozorňuje, že ESLP konstatoval porušení čl. 6 odst. 1 Evropské úmluvy o lidských právech (dále jen „Úmluva“), konkrétně proto, že „Je tudíž třeba, aby tyto rozsudky byly provedeny, přičemž Soudní dvůr připomíná, že státní orgán nemůže pod záminkou chybějících zdrojů nesplatit dluh na základě soudního rozhodnutí […]“. ESLP rovněž shledal, že došlo k porušení článku 1 Protokolu č. 1 k Evropské úmluvě o lidských právech, neboť žalující strany utrpěly zásah do jejich práva vlastnit majetek, neboť jsou zatíženy zvláštním a přílišným břemenem z důvodu nezaplacení dlužných částek (96). Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem nakonec ESLP připsal státu dluhy dlužnických obcí v plné výši (97).
c)
Komise má za to, že z této judikatury vyplývají tři důležité skutečnosti:
-
s výhradou toho, že žalující strany dosáhly soudního rozhodnutí, kterým byla jejich pohledávka uznána, odpovědnost státu plní úlohu implicitní záruky (98), neboť francouzský stát je na jedné straně odsouzen k úhradě celého dluhu právnické osoby veřejného práva (99) a na druhé straně se nerozlišovalo mezi tím, co může souviset s platební neschopností dlužnického orgánu veřejné samosprávy a případným nesplněním povinnosti ze strany státu (neboť ESLP v žádném stadiu řízení nehledá příčinu na straně státu a omezuje se jen na stav platební neschopnosti dlužníka);
-
tato odpovědnost pokrývá dluhy orgánů veřejné moci, které však jsou právnickými osobami. Francouzská vláda se výslovně dovolávala existence právnické osoby a vlastního jmění, aby oponovala uplatnění odpovědnosti francouzského státu, avšak ESLP tento argument odmítl;
-
působnost státní záruky se vztahuje na veřejné orgány, které jsou od něj odvozeny. Záruka je tedy vnitřně spjata s veřejnoprávním statusem dlužníka.
d)
Komise kromě toho konstatuje, že řešení, které přijal ESLP v uvedené věci Campoloro, není ojedinělé, a naopak má svůj původ ve velmi zřetelné tendenci judikatury, která se projevila zejména v rozsudcích Artico v. Itálie (100) a Bourdov v. Rusko (101).
(123)
Z důvodů uvedených v bodech odůvodnění 212 až 220 zmíněného rozhodnutí C 56/2007, na které Komise odkazuje mutatis mutandis, se Komise domnívá, že připomínky francouzských orgánů nejsou takového charakteru, aby mohly způsobit neplatnost tohoto důkazu. Na základě výše uvedeného Komise, podobně jako v závěru, k němuž dospěla ve věci La Poste v bodě odůvodnění 222 uvedeného rozhodnutí C 56/2007 a v rozhodnutí o zahájení řízení, usoudila z toho, co už bylo uvedeno, že za současného stavu francouzského práva může věřitel veřejné instituce IFP, který se nedomohl zaplacení své pohledávky na základě použití postupů podle zákona ze 16. července 1980, získat všechny sumy odpovídající nesplacené pohledávce tak, že se bude domáhat konečné odpovědnosti státu, na rozdíl od toho, k čemu dochází v rámci likvidačního řízení obecného práva, při němž je uspokojení věřitele omezeno hodnotou disponibilního majetku. Komise se proto domnívá, že na odpovědnost státu se má pohlížet jako na záruku, že není omezena žádným francouzským právním předpisem a že je vnitřně spjata s veřejnoprávním postavením dlužnické instituce.
(124)
Kromě toho z důvodů, které už byly vysvětleny v bodech odůvodnění 223 až 226 uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na které se odkazuje mutatis mutandis, Komise bere na vědomí francouzský návrh na to, aby byla do všech smluv veřejné instituce IFP, z nichž vyplývá dluh, vložena doložka omezující riziko uplatnění objektivní odpovědnosti státu pouze základě platební neschopnosti veřejné instituce IFP. Domnívá se však, že takový právní rámec je křehký a vyvolává pochybnosti o jeho trvalosti, protože výjimku přijatého rizika stanovila jako pravidlo judikatura, která se může dále vyvíjet. Komise se domnívá, že takový návrh je sám o sobě nedostatečný, protože nepočítá se všemi eventualitami: neumožňuje vyloučit, že se státní záruka může uplatnit při všech druzích odpovědnosti (zejména mimosmluvní odpovědnosti a trestní odpovědnosti). Mimoto nelze smluvně stanovit, že stát nebude ručit za dluhy, které má veřejná instituce IFP vůči svým dlužníkům, jelikož veřejná instituce se může například octnout v postavení dlužníka vůči třetí osobě na základě různých právních mechanismů, zejména v případě pohlcení jiného subjektu (102), vůči němuž by měly třetí osoby na první pohled nezjistitelné pohledávky. Závěrem, pokud jde o jednotlivé pohledávky třetích osob, Komise se domnívá, že „odstranit“ státní záruku může jen obecně závazný právní předpis upravující situace a třetí osoby všeho druhu, v němž by bylo uvedeno, že stát není ručitelem veřejné instituce IFP. Nakonec i za předpokladu, že by francouzské návrhy připravily věřitele veřejné instituce IFP o všechny možnosti, jak uplatnit odpovědnost státu za účelem uspokojení své pohledávky (podle Komise je tento předpoklad neověřený), tyto návrhy neumožňují spolehlivě zjistit, k čemu by došlo v případě platební neschopnosti (103) veřejné instituce IFP.
(125)
Za čtvrté, i kdyby věřitel nebyl uspokojen, může způsobit právní účinky přípustného omylu, jehož se dopustil při zakládání pohledávky, a který spočíval v domněnce, že bude tato pohledávka splacena.
(126)
Z důvodů, které již byly vysvětleny v bodech odůvodnění 227, 228 (odstavce 1 až 3) a 229 uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na které se odkazuje mutatis mutandis, se Komise domnívá, že teorie zdánlivosti (104) umožňuje potvrdit, že věřitelé veřejné instituce IFP jsou oprávnění se domnívat na základě souboru souhlasných indicií, že taková záruka skutečně existuje (a to i za předpokladu, quod non, že postavení veřejné průmyslové a obchodní instituce (EPIC) veřejné instituce IFP jí z právního hlediska neposkytuje neomezenou záruku francouzského státu). Hlavní relevantní indicie z hlediska teorie zdánlivosti vyplývají na jedné straně z toho, že různé právní předpisy (zákon z roku 1980 a jeho prováděcí opatření) nebo úřední dokumenty (rozpočtové dokumenty) dávají věřiteli právo domnívat se, že stát převezme dluhy institucí s postavením EPIC v případě nedostatku hotovosti nebo že uplatní svou odpovědnost, a na druhé straně chybějící vysvětlení právního stavu po skončení řízení ve věci Campoloro a prvních řízení, která Komise zahájila v souvislosti s postavením institucí EPIC, taktéž utvrzuje víru věřitelů v existenci takové záruky; svou roli tu nakonec sehrává i neexistence jasných informací o účincích zastavení plateb instituce se statusem EPIC.
(127)
V tomto případe by Komise chtěla dodat, že před 7. červencem 2006 byli případní věřitelé veřejné instituce IFP ve smluvním vztahu s profesní institucí ve smyslu zákona č. 43-612 ze dne 17. listopadu 1943 o řízení profesních zájmů (a tedy právnickou osobou soukromého práva), u níž nebyl důvod domnívat se, že se na ni může vztahovat jakákoli státní záruka.Proto teorie zdánlivosti může být v daném případě relevantní, pouze co se týče pohledávek vzniklých po změně postavení veřejné instituce IFP.
(128)
Komise dospěla k podobnému závěru jako její odborník ve věci La Post, že co se týče pohledávek vzniklých po 7. červenci 2006, i kdyby se za předpokladu, který obhajují francouzské orgány, věřitel mylně domníval, že stát je povinen ručit za dluhy veřejných institucí, konkrétně za veřejnou instituci IFP, jeho omyl by byl přípustný vzhledem k výše uvedeným prvkům a právo by tomu mohlo připisovat účinky. Kdyby věřitel výjimečně nemohl dosáhnout uspokojení své pohledávky, měl by nicméně jistotu, že není možné, aby zanikla.
B. Záruka zachování existence veřejné instituce IFP nebo jejích závazků
(129)
Z důvodů, které byly vysvětleny v bodech odůvodnění 230 až 250 uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na které se odkazuje mutatis mutandis, se Komise domnívá, že i když se v přiměřené lhůtě a s použitím postupů popsaných v předchozí části nepodaří věřiteli instituce s postavením EPIC dosáhnout úhrady své pohledávky, má jistotu, že tato pohledávka mu nezanikne, na rozdíl od situace, v níž se nachází věřitel subjektu soukromého práva v likvidaci, který nemá žádnou jistotu, že jeho pohledávka bude uspokojena.
(130)
Komise zdůrazňuje, že neexistuje žádný postup týkající se likvidace a zániku veřejné instituce z vůle veřejného orgánu, který by byl spojen se zánikem práv a povinností této instituce: v případě zániku z rozhodnutí veřejného orgánu, třebaže to žádný právní předpis výslovně nestanoví, praxe a určité základní zásady správního práva spíše prokazují, že práva a povinnosti veřejných institucí, které jako takové zaniknou, vždy převezme jiný subjekt, popřípadě stát. Jinými slovy, dluhy veřejných institucí vždy přecházejí na jinou právnickou osobu, která nemůže odmítnout jejich převzetí, takže každý věřitel má jistotu, že bude možné domáhat se práv, které mu vyplývají z jeho pohledávky za jiným subjektem, a že jeho pohledávka tedy nezanikne.
(131)
Komise odkazuje na podrobnou analýzu v bodech odůvodnění 233 až 250 uvedeného rozhodnutí C 56/2007, která se opírá o studii organického vývoje veřejných institucí, kterou provedl odborník ve věci La Poste, a která rozlišuje tři příčiny zániku veřejných institucí (105): případ zániku veřejných institucí uplynutím doby, na kterou byly zřízeny, případ zániku veřejných institucí zánikem jejich poslání a častější případ převodu poslání, který s sebou nevyhnutně nese přechod práv a povinností.
a)
Na základě tohoto znaleckého posudku lze zaprvé soudit, že ačkoli neexistuje obecná právní úprava zániku veřejných institucí, praxe ukazuje, že právní předpis vždy upravuje přesun práv a povinností zanikající instituce buď na stát, nebo na subjekt, který přebírá jeho poslání (106).
b)
Zadruhé, obecně jde o přesun „práv a povinností“ (výraz povinnosti se jistým způsobem vztahuje na dluhy), někdy o převod „majetku“ (107) (formulace, která rovněž zahrnuje dluhy). Jediný zjištěný příklad bezvýhradného zániku veřejné instituce se v každém případě týkal převodu samotných „dluhů“ na jiné subjekty veřejného práva (108).
c)
Zatřetí, i když dojde k zániku poslání, v praxi přebírá práva a povinnosti veřejné instituce jiný subjekt.
d)
Za čtvrté, praxe popsaná ve studii je v souladu s kodifikačním předpisem č. 02-060-M95 z 18. července 2002 a s Příručkou k finanční organizaci založení, přeměně a zrušení státních veřejných institucí (109), tj. práva a povinnosti likvidované instituce s postavením EPIC přecházejí buď na stát nebo na právnickou osobu, která přebírá poslání instituce.
(132)
Komise na základě názoru svého odborníka ve věci La Poste nakonec usoudila, že dluhy veřejných institucí se v praxi vždy převádějí na jinou právnickou osobu veřejného práva v případě zániku veřejné instituce, která vykonávala poslání. Věřitelé těchto veřejných institucí, k nimž náleží veřejná instituce IFP, mají proto jistotu, že jejich neuhrazené pohledávky nezaniknou.
C. Závěr o existenci státní záruky v prospěch veřejné instituce IFP
(133)
Na základě skutečností uvedených za účelem prokázání existence záruky na uspokojení jednotlivých pohledávek a zachovaní existence závazků veřejné instituce IFP Komise dospěla k závěru, že počínaje změnou právního postavení veřejné instituce IFP, k níž došlo 7. července 2006,
-
věřitelé veřejné instituce IFP nenarážejí na obvyklá omezení soukromého práva a veřejného práva, která by mohla bránit plné úhradě pohledávky,
-
věřitelé veřejné instituce IFP mohou k vymáhání svých pohledávek použít zvláštní postupy, které opravňují stát, aby donutil dlužnický subjekt k úhradě pohledávky,
-
francouzské právo věřitelům veřejné instituce IFP nikde nenaznačuje, že by se tato instituce mohla definitivně octnout ve stavu nedostatku peněžních prostředků,
-
rozpočtové dokumenty v případě nedostatku peněžních prostředků naznačují, že stát by mohl poskytnout mimořádný finanční příspěvek subjektům veřejného sektoru, k nimž IFP náleží,
-
neumožňují-li výše popsané postupy věřiteli, aby byl uspokojen, může uplatnit odpovědnost státu, aby dosáhl zaplacení své pohledávky v plné výši,
-
pokud by se výše zvažované činnosti měly rozložit v čase, věřitel má jistotu, že jeho pohledávka nezanikne, i kdyby u veřejné instituce IFP došlo k organickému vývoji.
(134)
Tyto zvláštnosti úzce souvisejí s právním postavením veřejné instituce IFP a znamenají, že stát plní úlohu konečného ručitele. Lze tudíž oprávněně usoudit, že veřejné instituci IFP byla poskytnuta neomezená záruka francouzského státu z důvodu jejího postavení EPIC.
(135)
Neomezená státní záruka ve prospěch veřejné instituce IFP má za následek převod státních zdrojů ve smyslu bodu 2.1 výše uvedeného sdělení o zárukách. Veřejná instituce IFP v praxi neplatí za tuto záruku žádný poplatek. Tímto způsobem dochází ke vzniku výhody a k čerpání státních prostředků, protože stát se zříká odměny, která je s poskytnutím záruk obvykle spojena. Na druhé straně záruka vytváří riziko možného a budoucího čerpání státních zdrojů, jelikož stát by byl povinen platit dluhy veřejné instituce IFP (110).
(136)
Neomezenou státní záruku ve prospěch veřejné instituce IFP lze nakonec přičíst státu, neboť vyplývá z kombinace veřejnoprávního postavení IFP, zásad vnitrostátního práva a dvou právních aktů, tj. zákona ze dne 25. ledna 1985, nyní obchodní zákoník, a zákona č. 80-539 ze dne 16. července 1980 a jeho prováděcích opatření.
7.1.1.2 Neexistence krytí dceřiných společností soukromého práva skupiny IFP neomezenou zárukou
(137)
Jak již Komise uvedla ve svém rozhodnutí týkajícím se uvedené věci C 51/2005 (111), v rozhodnutí o zahájení řízení v této věci a v části 2 (skupina IFP) veřejná instituce IFP a její dceřiné společnosti Axens, Beicip-Franlab a Prosernat tvoří z hlediska práva hospodářské soutěže hospodářskou skupinu: veřejná instituce IFP totiž přímo vlastní 100 % kapitálu společnosti Axens a 100 % kapitálu společnosti Beicip-Franlab a nepřímo vlastní 100 % kapitálu společnosti Prosernat, vykonává kontrolu nad svými dceřinými společnostmi prostřednictvím členství svých řídících pracovníků v rozhodovacích orgánech těchto společností, vyjadřuje se zejména ke strategickému směřování a k rozhodnutím zásadního významu pro budoucnost dceřiných společností a je vázáná exkluzivními dohodami o převodu technologií nezbytných k výkonu hospodářských činností dceřiných společností (dohody zahrnují reciproční práva prvního odmítnutí) (112)), jakož i smlouvami o poskytnutí prostor a přidělení pracovníků, takže hospodářská integrace veřejné instituce IFP a jejich dceřiných společností Axens, Beicip-Franlab a Prosernat je dost silná k tomu, aby bylo možné dospět k tomuto závěru. Také je třeba prozkoumat skutečný rozsah státní záruky a prověřit, zda se v případě, že dceřiná společnost soukromého práva veřejné instituce IFP neplní své závazky, mohou uvolnit státní zdroje, a uspokojit její věřitele (jinými slovy, zda se na hospodářské činnosti dceřiných společností veřejné instituce IFP vztahuje či nevztahuje neomezená státní záruka).
(138)
Společnost UOP Limited se ve svých připomínkách k této otázce nevyjadřuje. Její argumenty vycházejí z vnímání subjektu IFP/Axens z pohledu účastníka trhu, z něhož podle ní může vyplynout výhoda pro skupinu IFP jednak ve vztazích s dodavateli, jednak ve vztazích se zákazníky nebo poskytovateli kapitálu. Tento aspekt bude prozkoumán v bodě 7.1.4 tohoto rozhodnutí v souvislosti se zkoumáním výhod, které má skupina IFP z opatření.
(139)
Naproti tomu, jak se uvádí v bodě odůvodnění 47, francouzské orgány popírají existenci státní záruky v prospěch dceřiných společností veřejné instituce IFP zejména z důvodu jejich postavení akciových společností podle obecného práva.
(140)
Podobně jako při dokazování existence neomezené státní záruky v prospěch veřejné instituce IFP v bodě 7.1.1.1 Komise postupně prozkoumá, zda věřitelé dceřiných společností soukromého práva veřejné instituce IFP získali záruku, pokud jde o uspokojení jejich individuálních pohledávek (A) nebo záruku na zachování závazků těchto dceřiných společností (B) v případě nedostatku majetku.
A. Věřitelé dceřiných společností veřejné instituce IFP nemají žádnou záruku, že jejich individuální pohledávky budou uspokojeny
(141)
Dceřiné společnosti veřejné instituce IFP mají právní postavení akciových společností. Jako právnické osoby soukromého práva (na rozdíl od jejich kontrolujícího akcionáře, který je veřejnou institucí) patří v plném rozsahu do působnosti řízení ve věcech soudního vyrovnání a soudní likvidace podle obecného práva (113) ve Francii.
(142)
Než bude prozkoumáno, zda lze uplatnit odpovědnost kontrolujícího akcionáře - veřejné instituce IFP - za počínání dceřiných společností b), je třeba představit řízení o soudní likvidaci podle obecného práva, jemuž by tyto dceřiné společnosti soukromého práva podléhaly v případě zastavení plateb a).
a) Řízení o soudní likvidaci podle obecného práva
(143)
Za předpokladu, že by se některá z dceřiných společností skupiny IFP, akciová společnost, ocitla v situaci zastavení plateb (jinými slovy, nebyla by více schopna splácet své nevyřízené dluhy s pomocí svých likvidních aktiv) a vyrovnání by bylo zjevně nemožné (114), řízení podle obecného práva (115) by vedlo ke vstupu této společnosti do soudní likvidace. O zahájení řízení (116) by v případě potřeby požádal dlužník nejpozději do čtyřiceti pěti dnů po zastavení plateb (pokud již dlužník nepožádal o zahájení smírčího řízení). Účelem takového řízení o soudní likvidaci by bylo ukončení činnosti podniku nebo zpeněžení jeho majetku celkovým či jednotlivým prodejem jeho práv a majetku (117). V rozhodnutí o zahájení soudní likvidace (118) by soud určil konkurzního soudce a za likvidátora by vyjmenoval soudního zplnomocněnce nebo osobu vybranou kvůli její kompetentnosti v dané věci. Likvidátor by vypracoval v měsíci svého jmenování zprávu o situaci podniku a potom by uskutečnil likvidační operace a audit (119) pohledávek (120). Výtěžek z likvidace by se potom rozdělil mezi věřitele podle jejich pořadí (přednostní věřitelé a hypoteční věřitelé, věřitelé, na které se vztahuje zvláštní movitá záruka, věřitelé na základě písemné smlouvy, tj. nepřednostní věřitelé, v poměru jejich pohledávek).
(144)
Pokud již nejsou nevyřízení závazky a likvidátor má dostatečné sumy na to, aby uspokojil věřitele, nebo pokud není možné pokračovat v operacích soudní likvidace kvůli nedostatku majetku, soud vyhlásí soudní likvidaci za ukončenou (121). Po ukončení řízení se na dlužníka vztahuje zásada zákazu dalšího soudního vymáhání pohledávek. Jinými slovy, rozsudek o ukončení soudní likvidace pro nedostatek majetku nedává věřitelům možnost dále soudně vymáhat pohledávky od dlužníka, vyjma případu (122), kdy je pohledávka důsledkem trestního odsouzení nebo práv souvisejících s osobou věřitele.
b) Neexistence záručního mechanismu ve prospěch dceřiných společností soukromého práva veřejné instituce IFP
(145)
Jak vysvětlil odborník ve věci La Poste, v některých obchodních společnostech, zejména v akciových společnostech a ve společnostech s ručením omezeným nejsou společníci obvykle povinni hradit dluhy organizace, v níž mají účast, nad rámec svého původního vkladu. Přesně do této kategorie patří dceřiné společnosti veřejné instituce jako akciové společnosti. Ve skupině IFP, stejně tak jako v jakékoliv jiné skupině společností se v případě neplnění závazků ze strany dceřiné společnosti, založené ve formě společnosti s omezeným rizikem (v tomto případě akciové společnosti), omezuje odpovědnost mateřské společnosti na ztrátu jejích vkladů (jako v případě každého běžného akcionáře), pokud neexistuje ručení, avaly, záruky, prohlášení o splnění závazků nebo doporučující dopisy (123), které by výslovně zakládaly vznik odpovědnosti mateřské společnosti.
(146)
S ohledem na příslušnost veřejné instituce IFP a jejích dceřiných společností k jedné a té samé skupině ve smyslu práva hospodářské soutěže je třeba prověřit, zda ve francouzském právu obchodních společností vztah hospodářské závislosti, v němž se nacházejí dceřiné společnosti vůči své mateřské společnosti, může nebo nemůže automaticky způsobit vznik odpovědnosti veřejné instituce IFP v případě, že si tyto dceřiné společnosti soukromého práva neplní své závazky, a na základě toho čerpání státních prostředků, když stát zajistil podstatnou část financování veřejné instituce a poskytl jí implicitní neomezenou záruku.
(147)
Po skončení tohoto důkladného prozkoumání může Komise dospět k závěru, že ve francouzském občanském a obchodním právu v případě neplnění závazků ze strany některé dceřiné společnosti v podstatě nelze uplatnit odpovědnost jejího akcionáře, který nad ní vykonává kontrolu, pokud se neprokáže existence zavinění na straně kontrolujícího akcionáře v řízení jeho dceřiné společnosti i). Nedávno uvažované návrhy reformy občanského zákoníku, od nichž bylo poté upuštěno a které se konkrétně týkaly rozšíření zásady odpovědnosti za počínání třetí osoby na případ vztahu mezi mateřskou společností a dceřinými společnostmi, naopak potvrdily, že taková zásada v současnosti ve francouzském právu neexistuje ii).
i) Neexistence obecné odpovědnosti akcionáře za jeho dceřinou společnost
(148)
Podle právní doktríny (124), organizace skupiny není nikdy sama o sobě zdrojem sukcesivní odpovědnosti. Francouzské právo vyznává zásadu osobní odpovědnosti uvedené v článku 1382 občanského zákoníku (125). Proto jedině protiprávní jednání, které lze připsat mateřské společnosti, může umožnit přístup k jejímu majetku.
(149)
V první řadě, pokud je v tomto případě mateřská společnost skupiny IFP právnickou osobou veřejného práva (veřejná instituce IFP), tento problém vyvolává dodatečné potíže: je třeba si totiž nejprve položit otázku, která soustava soudů (správní soudy anebo obecné soudy) je ve francouzském systému v případě potřeby příslušná posoudit případnou odpovědnost právnické osoby veřejného práva kontrolující právnickou osobu soukromého práva, která vstoupila do soudní likvidace.
(150)
Komise poznamenává, že pokud jde o žaloby o odpovědnost při nedostatku majetku (126), kompetenční soud se dlouho domníval, že obecný soud je příslušný v případě, že právnická osoba veřejného práva je řídícím subjektem podle práva (127) a správní soud, když právnická osoba veřejného práva je řídícím subjektem ve skutečnosti (128). V tomto případě je však podle všeho rozdělení pravomocí mezi správní soudy a obecné soudy dále založeno na povaze poskytovaných služeb: veřejná služba v oblasti správy nebo činnost průmyslového a obchodního charakteru.
a)
Pokud jde o veřejnou službu v oblasti správy, kompetenční soud podle všeho upustil od předchozí judikatury, která vycházela z řízení de jure nebo de facto (129) vzhledem ke svému rozhodnutí ve věci Département de la Dordogne (departement Dordogne) (130): soud vyššího stupně tehdy rozhodl ve prospěch příslušnosti správního soudu, protože věc se týkala veřejné služby v oblasti správy, a to tak, že právnická osoba veřejného práva je buď řídícím subjektem de jure anebo de facto právnické osoby soukromého práva, která plní úkoly veřejné služby. Poté, co kompetenční soud připomněl v souvislosti s rozsudkem ve věci Blanco (131), že „odpovědnost, která může náležet státu nebo jiným právnickým osobám veřejného práva z důvodu škod připsaných jejich veřejným službám v oblasti správy, podléhá systému veřejného práva“ (podtržení vloženo) a že jinak je tomu jen v případě, když to zákon výslovně stanovil, rozhodl, že ze zákona z 25. ledna 1985 o vyrovnání a soudní likvidaci podniků (v současnosti kodifikovaného v článcích L. 624-3 a násl. Obchodního zákoníku) nevyplývá, „že by zákonodárce mínil odchylně od zásad, kterými se řídí odpovědnost právnických osob veřejného práva, zahrnout do působnosti obecných soudů přezkum občanskoprávní odpovědnosti státu nebo jiných právnických osob veřejného práva z titulu plnění úkolů veřejné služby v oblasti správy.“ (Podtržení vloženo).
b)
Naopak vzhledem k tomu, že jde o činnost průmyslového nebo obchodního charakteru, jsou k přezkoumání občanskoprávní odpovědnosti právnické osoby veřejného práva vykonávající kontrolu nad soukromou osobou, která vstoupila do likvidace, zjevně příslušné soudy. V rozhodnutí ve věci Société d'Économie Mixte Olympique d'Alès en Cévennes (132) rozhodl soud pro kompetenční spory zejména, že „ačkoli jsou pro přezkum občanskoprávní odpovědnosti státu či jiných právnických osob veřejného práva v důsledku výkonu správní služby příslušné správní soudy, žaloba v takové záležitosti spadá do pravomoci obecných soudů, jakmile se odpovědnost státu nebo právnické osoby veřejného práva zkoumá z hlediska výkonu činnosti průmyslového nebo obchodního charakteru, přičemž není třeba rozlišovat, zda dotyčný orgán státní moci jednal jako řídící subjekt de jure nebo de facto“. (Podtržení přidáno). Kompetenční soud dospěl k tomuto závěru v uvedené věci tak, že neuznal, že činnosti vykonávané akciovou společností s představenstvem a dozorčí radou (SEM Olympique d'Alès en Cévennes) mají povahu veřejné služby v oblasti správy, na základě uvážení dvou aspektů: jejího předmětu (133) a způsobu jejího financování (134).
(151)
Co se týče konkrétně akciových společností Axens, Beicip-Franlab a Prosernat, dceřiných společnosti soukromého práva kontrolovaných veřejnou institucí IFP, z informací uvedených ve spisu a zejména z informací uvedených v bodě odůvodnění 159 vyplývá, že jejich předmět spadá pod hospodářský účel (135), nikoli pod správní účel. Kromě toho podstatná část zdrojů těchto podniků pochází z provozních příjmů, které vytvářejí jejich hospodářské činnosti, nikoli z veřejného financování. Nakonec je třeba uvést, že tyto dceřiné společnosti veřejné instituce IFP byly založeny jako obchodní společnosti z iniciativy právnické osoby soukromého práva (136) (nikoli právnické osoby veřejného práva, protože k transformaci veřejné instituce IFP na veřejnou instituci s postavením EPIC došlo až 7. července 2006). Průmyslová a obchodní povaha činnosti Axens, Beicip-Franlab a Prosernat je tudíž nesporná a v případě soudní likvidace jsou obecné soudy bezpochyby příslušné rozhodovat o případné žalobě o odpovědnosti proti veřejné instituci IFP.
(152)
Za těchto podmínek třeba ověřit podmínky vzniku odpovědnosti kontrolujícího akcionáře z hlediska judikatury kasačního soudu. Jinak podmínky, za nichž lze rozšířit řízení o soudní likvidaci zahájené proti určité osobě (dceřiné společnosti) na jinou právnickou osobu (mateřskou společnost), jsou velice přísné. Ve vztahu k dceřiné společnosti, která neplní své závazky, musí osoby poškozené tímto jednáním dokázat protiprávní jednání mateřské společnosti, aby se domohly náhrady, a zvláště popírání mateřskou společností právní subjektivity její dceřiné společnosti (α) a chybné řízení kontrolované společnosti (β).
α) Popírání právní subjektivity dceřiné společnosti mateřskou společností
(153)
Judikatura kasačního soudu potvrdila možnost rozšířit odpovědnost mateřské společnosti na jednání jejích dceřiných společností ve dvou mimořádných případech (137): jednak když se majetek dceřiných společností zaměňuje s majetkem mateřské společnosti (předpoklad zvaný „záměna majetků“), a jednak když jsou dceřiné společnosti fiktivními právnickými osobami (předpoklad zvaný „fiktivnost právnické osoby“).
(154)
Pokud jde o „záměnu majetků“ (138), tento pojem všeobecně charakterizuje situaci, kdy z příslušných účetních záznamů dvou samostatných právních subjektů nelze určit, ke kterému z nich se vztahuje některá položka aktiv nebo pasiv. K prokázání existence takové záměny majetků však nestačí existence vazeb, ani úzkých, mezi společnostmi skupiny. Kromě toho údaje o společnících nebo řídících pracovnících, ani adresa sídla společnosti (139), neumožňují samy o sobě zjistit záměnu majetků. K vyloučení jakékoliv záměny majetků obvykle stačí formální vymezení vztahů v rámci skupin ve smlouvách uzavřených mezi mateřskou společností a jejími dceřinými společnostmi (140).
(155)
Ve dvou věcech z nedávné doby Metaleurop (141) a AOL Liberté (142) kasační soud podle všeho dokonce zpřísnil svou kontrolu podmínek rozšíření řízení proti mateřské společnosti skupiny. Integrace společností skupiny, dokonce velmi silná, s sebou nezbytně nepřináší záměnu majetků. Podle právní doktríny (143)„[ani] smlouvy o správě hotovosti a výměnách mezi dvěma subjekty, ani výměny zaměstnanců, ani zálohy vyplacené mateřskou společností, ani převzetí mateřskou společností pravomocí řídit dceřinou společnost nenabylo charakter všeobecného zmatku v účtech, který by zdůvodňoval opětovné spojení majetků.“ Proto se zdá, že je zvlášť těžké uplatnit odpovědnost mateřské společnosti za jednání některé její dceřiné společnosti na základě záměny jejich majetků (144), přičemž úroveň důkazů požadovaná kasačním soudem k jejímu prokázání je mimořádně vysoká.
(156)
V tomto případě je třeba konstatovat, že Komise už zdůraznila, že „[…] jelikož veřejná instituce IFP a dotčené dceřiné společnosti jsou samostatnými právními subjekty, jejich účty jsou odděleny“ (145). Kromě toho dohody, které mezi sebou uzavřely veřejná instituce IFP a její dceřiné společnosti, zejména exkluzivní smlouvy o převodu technologií nebo o přidělení zaměstnanců (146), nenabyly charakter všeobecného zmatku v účtech, který by zdůvodňoval opětovné spojení majetků ve smyslu judikatury kasačního soudu, jelikož každé plnění se odděleně účtuje v příslušných výkazech jednotlivých subjektů skupiny IFP, jak stanoví konkrétně body 7.1.4. a 7.3.
(157)
Co se týče „fiktivnosti právnické osoby“, jde o charakteristiku neexistence údajů ve společenské smlouvě dceřiné společnosti (affectio societatis) tak, aby se prokázalo, že ve skutečnosti neexistuje. Kasační soud (147) se domnívá, že společnost je fiktivní, když existence právnické osoby, proti které je zahajováno řízení, je pouze zdánlivá, neboť nemá činnost odlišnou (148) od činnosti majitele společnosti - fyzické nebo právnické osoby.
(158)
Na základě veřejně dostupných informací (149) Komise konstatuje, že veřejná instituce IFP a Axens, Beicip-Franlab a Prosernat nemají ani stejnou adresu, ani stejné provozovny:
a)
veřejná instituce IFP je zapsána v obchodním rejstříku a rejstříku společností (dále jen „ORRS“) v Nanterre pod číslem B 775 729 155 a její sídlo se nachází v Rueil-Malmaison (150). Veřejná instituce IFP má dvě provozovny, které se nacházejí ve Francii, v Solaize (151) a v Pau (152).
b)
Společnost Axens je zapsána v ORRS v Nanterre pod číslem B 599 815 073 a její sídlo se také nachází v Rueil-Malmaison, avšak na adrese, která není totožná (153) s adresou mateřské společnosti. Její provozovny se také nacházejí v místech, které jsou jiné než je místo její mateřské společnosti, nejčastěji mimo Francie: ve Spojených státech v Houstonu (Texas), v Princetonu (New Jersey), v Savannah (Gruzie) a v Calvert City (Kentucky), v Kanadě v Brockville (Ontario), v Číně v Pekingu, v Japonsku v Tokiu, v Indii v Dillí (New Delhi), v Bahrajnu a v Rusku v Moskvě;
c)
společnost Beicip-Franlab je zapsána v ORRS v Nanterre pod číslem B 679 804 047 a její sídlo se též nachází v Rueil-Malmaison, avšak na adrese, která není totožná (154) s adresou její mateřské společnosti a společnosti Axens. Má dceřiné společnosti a kanceláře v mnoha zemích světa, zejména v Bahrajnu, Abú Dhabí, v Libyi v Tripolisu, v Malajsii v Kuala Lumpur, ve Spojených státech v Houstonu v Texasu, v Mexiku ve Villahermosa, v Brazílii v Rio de Janeiro a v Rusku v Moskvě;
d)
společnost Prosernat je zapsána v ORRS v Nanterre pod číslem B 315 251 330 a její sídlo se nachází v Puteaux (155). Společnost uvádí (156), že má zastoupení asi v dvaceti zemích světa, především v Jižní Americe (Argentina, Brazílie, Venezuela), Evropě (Velká Británie, Itálie, Norsko), Severní Africe (Alžírsko, Egypt), v zemích Perského zálivu (Saudská Arábie, Spojené arabské emiráty, Kuvajt, Omán, Katar), Iránu, Rusku a ve Společenství nezávislých států, jakož i v jihovýchodní Asii.
(159)
Kromě toho v tomto případě jsou hospodářské činnosti prováděné jednotlivými dceřinými společnostmi skutečné, takže je přiměřeně nelze hodnotit jako fiktivní, jelikož kasační soud má na hodnocení právnické osoby coby „fiktivní“ velmi přísná kriteria (157):
a)
společnost Axens založená v roce 2001 skutečně provádí hospodářskou činnost na trhu s katalyzátory a technologiemi pro rafinérský a petrochemický průmysl, pro tyto účely zaměstnává přes 600 osob, a díky této činnosti dosahuje roční obrat přibližně 300 milionů EUR.
b)
Společnost Beicip-Franlab založená v roce 1967 vykonává skutečnou činnost v oblasti vydávání a distribuci programového vybavení se zaměřením na „Průzkum - Ložiska“ a provádění studií a poradenské činnosti. Na této činnosti se podílí více než sto zaměstnanců a její roční obrat činí asi čtyřicet milionů EUR.
c)
Společnost Prosernat pořízená v roce 2001 působí v oblasti studií a služeb a výroby zařízení na zpracování plynu a rekuperaci síry. Pro účely výkonu této činnosti podnik zaměstnává přibližně 70 osob a dosahuje obratu přibližně 50 milionů EUR.
(160)
Z uvedeného vyplývá, že kromě případu pochybení při výkonu řízení, který bude prozkoumán v bodech odůvodnění 161 až 164, velice úzce vymezené případy - fiktivnost právnické osoby v případě dceřiné společnosti nebo záměna majetků dceřiné společnosti a mateřské společnosti - ustanovené judikaturou jako předpoklad vzniku odpovědnosti mateřské společnosti za jednání jejích dceřiných společností, nebyly v tomto případě jednoznačně splněny. Komise se proto domnívá, že nejsou splněné podmínky pro automatické uplatnění odpovědnosti veřejné instituce IFP v případě likvidace jejích dceřiných společností Axens, Beicip-Franlab a Prosernat.
β) Odpovědnost za pochybení při řízení dceřiné společnosti mateřskou společností
(161)
Pochybení při výkonu kontroly nad dceřinou společností tradičně může zakládat odpovědnost mateřské společnosti (158). V případě, že se mateřská společnost dopustila nedbalosti při kontrole, kterou je povinna vykonávat při řízení svých dceřiných společností, „zvláště v případě skupin společností judikatura umožňuje domáhat se odpovědnosti mateřské společnosti“ (159). Právní doktrína vyvozuje, že pochybení při řízení dceřiné společnosti v obtížích ze strany její mateřské společnosti, která vystupovala jako řídící subjekt de jure nebo de facto, může založit vznik její odpovědnosti (160) v případě likvidace. Mateřská společnost totiž může být coby společník dceřiné společnosti shledána odpovědnou (161), pokud jí lze připsat chybné jednání, které je příčinou obtíží kontrolované společnosti (162).
(162)
Obecné právo tedy stanoví odpovědnost řídících subjektů vůči jejich společnosti, společníkům nebo věřitelům (163). V případě skupiny se věřitelé dceřiné společnosti, která je v situaci zastavení plateb, budou snažit dokázat, že mateřská společnost měla de jure nebo de facto postavení řídícího subjektu (164) dceřiné společnosti. Odpovědnost mateřské společnosti za pochybení její dceřiné společnosti je potvrzena zejména právem hromadných řízení (165), přesněji v rámci žaloby o odpovědnosti za nedostatek majetku (166), pod podmínkou, že se tato společnost chová jako řídící subjekt (167) své dceřiné společnosti. K uplatnění odpovědnosti mateřské společnosti za pochybení je třeba předložit důkaz o takovém zavinění, a zejména o vztahu příčinnosti mezi pochybením a škodou způsobenou jednáním dceřiné společnosti (168).
(163)
Z uvedeného v každém případě vyplývá, že tyto žaloby nejsou v žádném případě žalobami o záruku, protože jsou vždy založeny na odpovědnosti za pochybení mateřské společnosti. Tyto žaloby též nemohou založit obecnou zásadu odpovědnosti mateřské společnosti za počínání jejích dceřiných společností, která by popřela zásadu omezení odpovědnosti akcionáře za počáteční vklady do akciových společností, s výjimkou předpokladů, že akciové společnosti by byly fiktivními subjekty nebo by se jejich majetek zaměňoval s majetkem mateřské společnosti, které v tomto případě možno vyloučit.
(164)
Nakonec z judikatury kasačního soudu vyplývá, že použití zásady odpovědnosti za pochybení mateřské společnosti při řízení dceřiné společnosti se v žádném případě nepodobá mechanismu, který je rovnocenný záručnímu systému.
ii) Nedávné návrhy reformy odpovědnosti za počínání třetí osoby
(165)
Podle závěrů nedávné parlamentní informační zprávy (169) se tedy zdá, že za současné právní úpravy „řešení přijímaná judikaturou kladou důraz na důležitost překážky, jakou je právní subjektivita právnické osoby v rámci připsatelnosti odpovědnosti“ (170). (Podtržení přidáno).
(166)
V této souvislosti je taková překážka podle všeho rozhodující, protože ve Franci se nedávno rozproudila diskuse o vhodnosti reformy občanského zákoníku, která by rozšířila odpovědnost za počínání třetí osoby (171) (zejména v případě vztahů, v kterých se nacházejí dceřiné společnosti skupiny vůči své mateřské společnosti) na situace hospodářské závislosti. Zdá se, že některá sdružení spotřebitelů (172) zmíněná v uvedené parlamentní zprávě zejména litují toho, že technika „přidružení“ společností umožňuje určitým subjektům v pozdějším sporu namítat právní oddělení společností skupiny v případě zpochybnění odpovědnosti dceřiné společnosti, ačkoli obchodní nabídky byly založeny na obraze skupiny dokonale integrovaných společností nabízejících soubor služeb.
(167)
V článku 1355 předběžného návrhu Catala (173) bylo nedávno navrženo, aby byl stanoven nový právní základ odpovědnosti za počínání třetí osoby, který by přehodnotil zásadu právní nezávislosti dceřiných společností:
„Článek 1355
Plným právem odpovídáme za škody způsobené těmi, jejichž způsob života řídíme nebo jejichž činnost organizujeme, vedeme nebo kontrolujeme ve svém vlastním zájmu. […]“.
(168)
Komentáře autorů tohoto předběžného návrhu objasňují inovace navrhnuté v tomto dokumentu v oblasti mimosmluvní odpovědnosti za počínání třetí osoby. Jeho přijetím by se přidalo do možného základu „řízení a organizování činnosti jiného v osobním zájmu toho, kdo tuto kontrolu vykonává“ (174), čímž by se výrazně změnila současná právní úprava v tom, že od daného okamžiku by tato odpovědnost byla přísná: „nevyžadoval by se důkaz o zavinění řídícím subjektem, nýbrž důkaz o jednání, které by mohlo založit vznik osobní odpovědnosti přímého původce, kdyby nejednal pod kontrolou jiného“ (175).
(169)
V odstavci 2 článku 1360 předběžného návrhu se uvádí tato zásada v případě odpovědnosti mateřské společnosti skupiny společností ve vztahu k jejím dceřiným společnostem:
„Článek 1360
[…] Stejně je odpovědný ten, kdo kontroluje hospodářskou nebo majetkovou činnost profesionála, který je v závislém postavení, i když jedná za sebe samého, pokud poškozený prokáže, že poškozující jednání souvisí s výkonem kontroly. Totéž platí zejména o mateřských společnostech odpovědných za škody způsobené jejich dceřinými společnostmi nebo o poskytovatelích koncesí v případě škod způsobených jejich koncesionáři.“ (Podtržení vloženo.)
(170)
Z uvedeného naopak vyplývá, že za současného stavu francouzského práva uplatnění odpovědnosti mateřské společnosti za počínání její dceřiné společnosti skutečně předpokládá, jak už bylo vysvětleno, předložení důkazu o pochybení mateřské společnosti vůči společnosti dceřiné.
(171)
Pokud jde o předvídatelný vývoj francouzského pozitivního práva, Komise bere na vědomí, že od reformy plánované v tomto směru bylo podle všeho upuštěno. V uvedené parlamentní zprávě se totiž pracovní skupina komise pro zákony vyslovila proti jakémukoli „potvrzení existence objektivní odpovědnosti z důvodu stavu hospodářské závislosti“ (doporučení č. 19). Zdá se však, že taková reforma už není na programu dne: především nefiguruje v návrhu zákona č. 657 o reformě občanskoprávní odpovědnosti (176) předložené na řádném zasedání 2009-2010 (zaevidovaném předsednictvím senátu dne 9. července 2010).
(172)
Následkem toho na rozdíl od odpovědnosti státu v případě neplnění závazků ze strany jeho veřejných institucí, která má vlastnosti záručního mechanismu (zejména) proto, neboť je automatická, za současného stavu francouzského práva neexistuje implicitní a automatické uplatnění odpovědnosti mateřských společností za jednání jejích dceřiných společností soukromého práva, které vstoupily do soudní likvidace.
B. Věřitelé dceřiných společností veřejné instituce IFP nemají žádnou záruku, co se týče zachování jejich existence a/nebo jejich povinností.
(173)
Na základě uvedeného může Komise konstatovat, že pokud dceřiné společnosti veřejné instituce IFP coby akciové společnosti zaniknou po skončení řízení o likvidaci, jejich práva a povinnosti zaniknou spolu s nimi. Za podobných okolností by jejich akcionář, který je kontroluje - veřejná instituce IFP, jistě měl možnost předem vložit kapitál (177), aby zabránil jejich zániku a likvidaci. Takový kapitálový vklad by tak mohl zajistit zachování pohledávek, které mají třetí osoby za těmito dceřinými společnostmi.
(174)
Byla by to tedy strategická volba veřejné instituce a nikoli její automatická povinnost ze zákona. Kromě toho by taková volba byla přísně vymezena právem v oblasti státní podpory: za předpokladu, že by takový kapitálový zásah nebyl odůvodněný chováním soukromého investora v tržním hospodářství, po oznámení francouzskými orgány by nadále podléhal předběžné kontrole (a předběžnému souhlasu) Evropské komise.
(175)
Komise může současně dospět k závěru, že v případě řízení o likvidaci věřitelé dceřiných společností veřejné instituce IFP nemají žádnu jistotu, že jejich pohledávky budou uhrazeny.
C. Závěr o neexistenci státní záruky pokrývající dceřiné společnosti soukromého práva veřejné instituce IFP
(176)
Na základě uvedeného Komise může dospět k závěru, že na rozdíl od věřitelů veřejné instituce IFP nemají věřitelé dceřiných společností soukromého práva skupiny IFP záruku ani toho, že jejich jednotlivé pohledávky budou uhrazeny, a ani toho, že bude zachována existence těchto akciových společností v případě likvidace. Z toho vyplývá, že se na tyto dceřiné společnosti soukromého práva nevztahuje neomezená státní záruka, na kterou má nárok veřejná instituce IFP z důvodu svého právního postavení. Komise opírá svou analýzu o skutečnost, že věřitelé dceřiných společností soukromého práva veřejné instituce IFP:
-
nadále podléhají řízení obecného práva ve věcech vyrovnání a likvidace podniků,
-
za současného stavu francouzského práva nemohou automaticky uplatnit odpovědnost akcionáře kontrolujícího dceřiné společnosti - veřejné instituce IFP (a tedy francouzského státu), za jednání jejích dceřiných společností; jsou totiž povinni předložit předběžný důkaz o tom, že se veřejná instituce dopustila chyby, což vylučuje, aby takové uplatnění odpovědnosti bylo automatické, a aby teda mohlo být považováno za záruční mechanismus.
(177)
Komise zdůrazňuje, že podobné závěry už přijala v jiných případech, kdy usoudila, že na akciovou společnost v 100 % vlastnictví veřejné instituce nebo samotného státu, se nevztahuje neomezená státní záruka, jakou získal její akcionář. Pokud jde o akciové společnosti přímo ve vlastnictví státu, Komise se od roku 2003 domnívala ve věci EDF (178), že transformace podniku se statusem EPIC na akciovou společnost obecného práva, a tedy jeho podřízení obecnému konkursnímu právu, mělo za následek zrušení záruky, která se až do té doby na podnik vztahovala. Nedávno se to potvrdilo, když se sám podnik La Poste transformoval na akciovou společnost (179) v 100 % vlastnictví státu. Co se týče akciových společností ve vlastnictví veřejných institucí, Komise uznala v uvedeném rozhodnutí o zřízení La Banque Postale, že právní postavení takové dceřiné společnosti - akciové společnosti v úplném vlastnictví veřejné instituce (v tomto případě podniku La Poste, který měl svého času veřejnoprávní status EPIC) - samo o sobě umožňuje vyloučit existenci neomezené státní záruky v jejím případě (180).
7.1.2 HOSPODÁŘSKÁ POVAHA ČINNOSTÍ VEŘEJNÉ INSTITUCE IFP KRYTÝCH NEOMEZENOU ZÁRUKOU
(178)
Jak již Komise uvedla ve svých předchozích rozhodnutích týkajících se veřejné instituce IFP (181), veřejná instituce IFP plní podle svých stanov tyto tři úkoly:
-
výzkum a vývoj v oblasti vyhledávání ložisek ropy a plynu a v oblasti technologií rafinace a petrochemie,
-
vzdělávání inženýrů a techniků a
-
poskytování informací a dokumentace souvisejících s těmito odvětvími.
(179)
Jak je uvedeno v bodě odůvodnění 31, francouzské orgány se domnívají, že veřejná instituce IFP je výzkumná instituce, která plní tři úlohy obecného zájmu (výzkum, vzdělávání a dokumentace).
(180)
Komise se rovněž domnívá, že z hlediska úkolů, jimiž byla veřejná instituce IFP pověřena, ji lze kvalifikovat jako „výzkumnou instituci“ ve smyslu bodu 2.2. písm. d) rámce Společenství pro státní podporu na výzkum, vývoj a inovace (182) (dále jen „rámec VaVaI“): jejím prvořadým cílem je vykonávat činnosti základního výzkumu (183), aplikovaného výzkumu (184) nebo experimentálního vývoje (185) a rozšiřovat jejich výsledky formou výuky, publikováním nebo převodem technologií.
(181)
V souladu s judikaturou Soudního dvora (186), veřejné financování činností vykonávaných výzkumnou institucí (včetně jejich krytí neomezenou státní zárukou) může mít za následek (187) poskytnutí státní pomoci uvedené instituci, pokud vykonává hospodářskou činnost, to znamená činnost spočívající v poskytování zboží a služeb na daném trhu (188), a to nezávisle na jejím právním postavení a způsobu jejího financování.
(182)
Co se konkrétně týče hospodářské (nebo nehospodářské) povahy činností vykonávaných výzkumnými institucemi, Komise zpřesnila v průběhu své rozhodovací praxe (189), co patří do jedné či druhé kategorie.
(183)
Pokud jde o hlavní činnosti výzkumných institucí, Komise se domnívá, že v zásadě mají nehospodářskou povahu, konkrétně:
-
vzdělávání s cílem zvýšit počty a zlepšit kvalifikaci lidských zdrojů,
-
provádění nezávislého výzkumu i výzkumu prováděného ve spolupráci s jinými subjekty s cílem zvýšit objem znalostí a zlepšit chápání stávajícího know-how;
-
šíření výsledků výzkumu.
(184)
Komise má dále za to, že činnosti sloužící převodu technologií (poskytování licencí, tvorba vedlejších produktů nebo jiných forem řízení znalostí vytvořených výzkumnou institucí) mají nehospodářskou povahu, jestliže jsou „prováděny interně“ (190) a veškeré příjmy z těchto činností jsou reinvestovány do hlavních činností daných výzkumných institucí.
(185)
Komise se naopak domnívá, že výzkum prováděný na základě smluv s průmyslem, pronájem výzkumné infrastruktury nebo poradenská činnost (191) patří do kategorie hospodářských činností.
(186)
V tomto případě neomezená státní záruka poskytnutá veřejné instituci IFP z důvodu jejího postavení EPIC pokrývá jednak její nehospodářské činnosti (což samo o sobě nevyvolává problém z hlediska práva v oblasti státní podpory), a jednak její hospodářské činnosti, které jsou dvojího druhu.
(187)
Co se týče prvního druhu hospodářských činností, francouzské orgány navzdory své domněnce, jak se uvádí v bodě odůvodnění 31, že činnosti veřejné instituce IFP jsou většinou nehospodářské, ve svých dopisech z 13. ledna a 16. července 2010 přiznaly, že mimo výhradní oblasti činnosti svých dceřiných společností poskytovala veřejná instituce IFP služby spočívající především v pronájmu materiálu svým dceřiným společnostem a prostor, přidělování zaměstnanců a v poskytování právních služeb a služeb v oblasti smluvního výzkumu pro třetí osoby a pro své dceřiné společnosti. Jak je uvedeno v bodě odůvodnění 185, takové činnosti mají skutečně hospodářskou povahu v tom smyslu, v jakém ji obvykle chápe Komise.
(188)
Pokud jde o druhý druh hospodářských činností - činnosti v oblasti převodu technologií, jako je poskytování licencí, tvorba vedlejších produktů nebo jiné formy řízení znalostí, které vytvořila výzkumná instituce -, jsou v podstatě, jak je uvedeno v bodě odůvodnění 184, nehospodářské povahy, jestliže se provádějí interně a jestliže jsou příjmy z nich v plném rozsahu reinvestovány do veřejného výzkumu. V tomto případě však, jak Komise usoudila v uvedeném rozhodnutí C 51/2005, velmi specifické vztahy mezi veřejnou institucí IFP a některými jejími dceřinými společnostmi soukromého práva způsobují, že „[…] některé činnosti veřejné instituce IFP přesahují rámec jejich nehospodářských činností, neboť umožňují jejich komerční využití ze strany jejích dceřiných společností“ (192). Komise totiž dospěla k závěru, že dotyčné dceřiné společnosti nemohou být považovány za hospodářské subjekty nezávislé na mateřské společnosti, vzhledem k tomu, že jejich činnosti jsou začleněny do vývojové strategie veřejné instituce IFP, kde vykonává nejen kontrolu de jure, ale rovněž kontrolu de facto, kde výhradní dohody svědčí o velké hospodářské integraci a kde dotyčné dceřiné společnosti vytvářejí u hospodářských subjektů příslušných odvětví dojem společného subjektu. Převody technologií, zejména těch, které pocházejí z aplikovaného výzkumu (193), mezi veřejnou institucí IFP a jejími dceřinými společnostmi Axens, Beicip-Franlab a Prosernat, je proto třeba považovat za hospodářské činnosti ve smyslu práva hospodářské soutěže.
7.1.3 PŮSOBNOST TOHOTO ROZHODNUTÍ
(189)
Z bodu 7.1.1 vyplývá, že činnosti vykonávané přímo veřejnou institucí IFP jsou kryty státní zárukou na rozdíl od činností vykonávaných jejími dceřinými společnostmi soukromého práva, na které se záruka nevztahuje.
(190)
Kromě toho v rámci činností, které vykonává přímo veřejná instituce IFP, případně zahrnuje státní podporu jen pokrytí státní zárukou těch činností, které mají hospodářskou povahu, pokud jsou splněny i ostatní podmínky stanovené v čl. 107 odst. 1 SFEU.
(191)
Z bodu 7.1.2 nakonec vyplývá, že tyto hospodářské činnosti se omezují jednak na činnosti smluvního výzkumu, které vykonává veřejná instituce IFP, a jednak na činnosti v oblasti převodu technologií ve výhradních oblastech činnosti dceřiných společností Axens, Prosernat a Beicip-Franlab, jakož i na pronájem infrastruktur, přidělování zaměstnanců a poskytování právních služeb.
7.1.4 EXISTENCE SELEKTIVNÍ VÝHODY PRO SKUPINU IFP
(192)
Pro účely analýzy případných výhod, které by skupina IFP mohla mít z neomezené státní záruky, která byla poskytnuta její mateřské společnosti - veřejné instituci IFP z důvodu jejího postavení EPIC, Komise bude postupovat dvoufázově: nejdříve prozkoumá případné výhody plynoucí mateřské společnosti (7.1.4.1) a poté prozkoumá výhody, které mohly být přeneseny na její dceřiné společnosti (7.1.4.2).
7.1.4.1 Výhody plynoucí veřejné instituci IFP
(193)
V uvedeném rozhodnutí o zahájení řízení - v souladu s bodem 2.1.3 uvedeného oznámení týkajícího se záruk - Komise uvedla, že veřejná instituce IFP může mít výhodu ze svého postavení EPIC, a to zejména díky výhodnějším podmínkám financování (194) na kapitálových trzích, přičemž výhoda vyplývá z neuplatnitelnosti postupu obecného práva v oblasti vyrovnání a soudní likvidace na právnické osoby veřejného práva. Kromě toho, pokud jde o neplnění závazků ze strany veřejné instituce, Komise poznamenala, že státní záruka se vztahuje na všechny pohledávky veřejné instituce IFP, které, jak bylo upřesněno v bodě odůvodnění 71 rozhodnutí o zahájení řízení, „mohou být nejen finanční, ale i obchodní nebo ještě jiného druhu, zejména pohledávky dodavatelů (jejichž faktury nebyly proplaceny) nebo odběratelů (jimž nebyly poskytnuty služby)“.
(194)
Po skončení důkladného prozkoumání uvedeného opatření se Komise rovněž domnívá, že je třeba analyzovat případnou výhodu pro veřejnou instituci IFP v jejích vztazích s bankovními a finančními institucemi (A), dodavateli (B) a odběrateli (C).
A. Neexistence výhody ve vztazích s bankovními a finančními institucemi
(195)
Ačkoli Komise v uvedeném rozhodnutí o zahájení řízení přiznává, že veřejná instituce IFP není předmětem finančního ratingu ze strany externí ratingové agentury (195), současně zdůrazňuje, že finance, které byly poskytnuty veřejné instituci IFP, jsou nevyhnutelně předmětem hodnocení rizika neplnění závazků ze strany věřitelů (196). Jelikož veřejná instituce IFP „využívá úvěrový trh k financování svého dluhu“, Komise uvádí, že ve stadiu předběžného přezkumu nemůže vyloučit, že IFP může být poskytnuta hospodářská výhoda spočívající v tom, že finanční trhy zohledňují skutečnost, že stát plní úlohu konečného ručitele za dluhy veřejné instituce IFP.
(196)
Po skončení důkladného prozkoumání Komise vzala na vědomí informace od Francie uvedené v bodě odůvodnění 64, které jsou shrnuty do tabulky 1, která se nachází v tomto odůvodnění (a kde „tis. EUR“ znamená „tisíc eur“).
Tabulka č. 1
Zadlužení veřejné instituce IFP v období 2005-2010
Subjekt:
IFP
2005
2006
2007
2008
2009
2010
v tis. EUR
v tis. EUR
v tis. EUR
v tis. EUR
v tis. EUR
v tis. EUR
Půjčky a dluhy vůči úvěrovým ústavům (197)
Splatnost do 1 roku (1)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Splatnost nad 1 rok
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
(1) z toho běžná pomoc od banky a kreditní zůstatky v bankách
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Úroková sazba půjček a dluhů vůči úvěrovým ústavům:
2005
2006
2007
2008
2009
2010
Úroková sazba - rozpětí
Úroková sazba - rozpětí
Úroková sazba - rozpětí
Úroková sazba - rozpětí
Úroková sazba - rozpětí
Úroková sazba - rozpětí
Střednědobé a dlouhodobé půjčky
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Pomoc od bank a krátkodobé úvěrové linky
[Banka č. 1] (198)
EONIA + […] (197)
EONIA + […] (197)
[Banka č. 2] (198)
EONIA + […] (197)
EONIA + […] (197)
[Banka č. 3] (198)
EONIA + […] (197)
[Banka č. 4] (198)
EONIA + […] (197)
(197)
Z těchto údajů vyplývá, že pokud jde o dobu splatnosti půjček nad jeden rok, veřejná instituce IFP nepoužila půjčku od peněžního ústavu od změny svého právního postavení, tj. v období od roku 2006 do roku 2009, za které jsou k dispozici údaje. Ve stejném období po změně právního postavení veřejná instituce IFP použila půjčku se splatností do jednoho roku pouze jednou, v roku 2009, v zanedbatelné výši […] (*) EUR. Je třeba však konstatovat, že sazba uplatňovaná [bankou č. 3] (**) (EONIA + […] (*) %) byla o […] (*) bazických bodů vyšší (jinak za stejných podmínek) než sazba sjednaná veřejnou institucí IFP v roce 2005 u [banky č. 1] (**) (EONIA + […] (*) %), kdy byla ještě právnickou osobou soukromého práva, a tedy se na ni ještě nevztahovala státní záruka, která jí v současnosti plyne z jejího právního postavení veřejné instituce.
(198)
Co se týče zvláště roku 2010, francouzské orgány se jasně vyjádřily, že veřejná instituce IFP přijala čtyři návrhy úvěrových linek ve výši […] (*) EUR s roční sazbou v rozpětí EONIA + […] (*) % u [banky č. 4] (**) (plus poplatek za poskytnutí úvěrové linky […] (*) %, tj. […] (*) EUR) nebo u [banka č. 5] (**) (plus poplatek za úvěrovou linku […] (*) %, tj. […] (*) EUR) a EONIA + […] (*) % u [banky č. 3] (**) (plus poplatek za úvěrovou linku […] (*) %, tj. […] (*) EUR) nebo u [banky č. 1] (**) (plus poplatek za úvěrovou linku […] (*) %, tj. […] (*) EUR). Veřejná instituce IFP zároveň přijala další nabídku „spotu“ od [banka č. 3] (**) (v závislost na zvolené době čerpání) se sazbou rovnající se sazbě EURIBOR + […] (*) %. Komise poznamenává, že tyto sazby jsou stejné jako sazby, které veřejná instituce IFP sjednávala před změnou svého právního postavení v roce 2006, kdy byla ještě právnickou osobou soukromého práva, na kterou se nevztahovala státní záruka.
(199)
S ohledem na uvedené Komise uznává, že v době od změny jejího právního postavení do roku 2010 veřejná instituce IFP nezískala na základě svého postavení EPIC žádnou skutečnou hospodářskou výhodu ve svých vztazích s bankovními a finančními institucemi. Jinými slovy, možná výhoda, která podniku mohla plynout neomezené záruky v podobě úrokových sazeb půjček, výhodnějších než byly tržní sazby, se v posuzovaném období neuplatnila.
(200)
Takový závěr se samozřejmě týká pouze minulosti, neboť Komise nemůže předvídat budoucí chování tržních subjektů, ani vývoj, pokud jde o jejich vnímání vlivu státní záruky za riziko neplacení závazků ze strany veřejné instituce IFP. Současně bude v rámci ročních zpráv, které musí zasílat Komisi, potřebné, aby francouzské orgány poskytly informace týkající se úrovně a podmínek zadlužení veřejné instituce IFP a předložily důkaz o tom, že jsou tyto půjčky v souladu s tržními podmínkami, a aby v odhadu maximální hodnoty vlivu záruky doplnily informace o hrubém ekvivalentu odpovídající podpory s pomocí podobné metodiky, jako je ta, která je popsána v tabulce č. 6 a v bodě odůvodnění 300.
(201)
Komise nakonec bere na vědomí návrh francouzských orgánů, aby byla do smlouvy o financování u každé transakce (pro každý nástroj, na který se vztahuje smlouva) uvedena tato písemná zmínka:
„Emise/program/půjčka nejsou kryty žádnou přímou či nepřímou státní zárukou. V případě platební neschopnosti není stát povinen převzít finanční závazky IFP při placení pohledávky“.
(202)
V této souvislosti tento závazek spolu se všemi povinnostmi Francie, a to i tehdy, když sám neumožní vyřešit otázku existence záruky, umožní v případě potřeby uplatnit výjimku přijatého rizika a značně omezit případný negativní vliv záruky.
B. Výhoda ve vztazích s dodavateli
(203)
Pokud jde o dodavatele, na rozdíl od toho, co uvádějí francouzské orgány (viz bod odůvodnění 65), nestačí na vyloučení jakékoli výhody z důvodu jejího postavení EPIC, aby veřejná instituce IFP podléhala povinnosti vyhlásit veřejnou soutěž podle práva Evropské unie nebo vnitrostátního práva: v rámci zorganizované veřejné zakázky každý zájemce - dodavatel může předem počítat s nemožností konkurzu veřejné instituce IFP, když odpovídá na výzvu k podání nabídek. V oblasti veřejných zakázek je třeba též rozlišovat mezi nižší cenou spojenou se zvýšením efektivnosti díky konkurenci zájemců ve veřejných soutěžích - která představuje, jak zdůraznila Komise ve zprávě zmíněné francouzskými orgány, skutečný „zisk společnosti“ - a nižší cenou, která vyplývá z příznivějšího posouzení smluvními partnery rizika neplnění závazků ze strany subjektu, o němž vědí, že je chráněn před rizikem soudní likvidace svým právním postavením veřejné instituce. I když oba tyto faktory směřují k zajištění nižších cen veřejných zakázek, vnitřně jsou velice rozdílné, takže Komise nemůže připisovat účinky jednoho faktoru druhému faktoru.
(204)
Pro účely posouzení nižších cen následkem příznivějšího posouzení rizika neplnění závazků ze strany instituce s postavením EPIC jejími dodavateli, má Komise v úmyslu vycházet v úvahách z nákladů na krytí případného rizika. Při neexistenci státní záruky by totiž dodavatel veřejné instituce IFP, který by chtěl získat srovnatelnou záruku (neboli získat úplné krytí rizika neplnění závazků ze strany smluvního partnera), mohl využít služeb peněžního ústavu nebo specializované pojišťovny. Takové převzetí rizika neplnění závazků především běžně nabízejí společnosti, které se specializují na faktoring (199).
(205)
Komise konstatuje, že poplatek za faktoringovou službu zahrnuje dvě složky:
a)
provizi za financování (nebo úroky z půjček) vypočítanou prorata temporis za účelem krytí předběžného financování zálohy poskytnuté dodavateli, která se odvíjí především od úrokové sazby platné v době postoupení pohledávek;
b)
vlastní provizi za faktoring (200), která se pohybuje v rozpětí od 0,7 % do 2,5 % svěřeného obratu při průměrné sazbě 1,5 % a která je vypočtena z částky pohledávek převedených na platby za účetní služby, služby související s vymáháním pohledávek a se zárukou za řádné plnění smlouvy.
(206)
Francouzské orgány ve svém dopise ze dne 26. listopadu 2010 uvedly, že podle jejich názoru se úvahy Komise o úloze faktoringu zakládají na nedokonalém posouzení důvodů, kvůli nimž nějaký podnik může zvolit tento typ služeb. Francouzské orgány samozřejmě uznávají, že faktoringové společnosti mohou zajistit tři služby, a to služby týkající se hotovostních záloh, vymáhání pohledávek a záruk za pohledávky, ale upřesňují, že tyto služby mohou být poskytnuty buď společně nebo jednotlivě. Na základě studie, kterou v roce 2009 provedla Banque de France (201), doplňují, že v nabídce faktorů u těchto služeb převažovalo delegované řízení (tedy finanční transakce bez vymáhání pohledávek), takže využívání faktoringu se pro dodavatele čím dál tím častěji omezovalo na pouhou hotovostní transakci. Komise bere tuto připomínku na vědomí.
(207)
Francouzské orgány mimo jiné sdělily výši plateb, které veřejná instituce IFP provedla faktorům (202) od roku 2004 (za účelem úhrady dodávek nezbytných pro oba typy - tedy hospodářské i nehospodářské činnosti):
Tabulka č. 2
Využití faktoringu dodavateli veřejné instituce IFP v období 2004-2010
Rok
Počet dotčených
dodavatelů
Platby faktorům
v EUR
Počet dotčených
faktur
2004
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2005
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2006
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2007
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2010 (203)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Celkem
(2004-2010)
[…] (*)
[…] (*)
(208)
Francouzské orgány shledávají, že od změny postavení IFP v roce 2006 se její platby faktorům zvýšily. Vyvozují z toho, že tento vývoj zneplatňuje argumenty Komise ohledně vnímání rizika neplnění závazků ze strany institucí EPIC třetími osobami. Domnívají se, že pokud by veřejná instituce IFP byla od roku 2006 pojištěna státem proti riziku neplnění závazků, využívání služeb faktorů mělo být od tohoto data méně časté, nebo dokonce mělo zcela vymizet.
(209)
Vzhledem k tomu, jak francouzské orgány samy uvádějí v bodě odůvodnění 206, že využití faktoringu vyplývá čím dál tím častěji z potřeby hotovostní zálohy (nárůst služeb v rámci delegovaného řízení) a stále méně z převzetí rizika nezaplacení (pokles služeb týkajících se vymáhání, financování a záruky) a vzhledem k tomu, že v účetnictví IFP není možné rozlišit, který typ faktoringové služby její dodavatelé využili, Komise se naopak domnívá, že vývoj zjištěný veřejnou institucí IFP neumožňuje vyvrátit její názor, a tím méně prokázat, že dodavatelé veřejné instituce IFP usoudili, že se riziko neplnění závazků ze strany veřejné instituce IFP zvýšilo na základě změny jejího postavení.
(210)
Komise uznává, že není schopna dodat přesný odhad výše poplatku nutného pro krytí dodavatelů proti riziku neplnění závazků ze strany IFP, pokud jim již státní záruka nebyla poskytnuta. Komise však konstatuje, že pokud faktoringová provize uvedená v bodě odůvodnění 205.b ve skutečnosti kryje tři různé služby (vymáhání, financování a záruku proti riziku nezaplacení), představuje uvedená maximální výše 2,5 % zaručeného obratu každopádně horní mez poplatku, který je nutný jen pro krytí rizika neplnění závazků.
(211)
V každém případě francouzské orgány mají i nadále možnost oznámit přesnější metodiku odhadu výhody, kterou záruka poskytuje veřejné instituci v jejích vztazích s dodavateli. Tato metodika založená na hospodářském odborném posudku, který byl kontradiktorně projednán v rámci vyšetřování, může být v budoucnosti předmětem kladného rozhodnutí Komise a Francie ji bude moci použít za účelem plnění povinností poskytovat informace, které jsou upřesněny ve výroku tohoto rozhodnutí.
(212)
Co se týče uvedených částek, francouzské orgány ve svém dopise ze dne 26. listopadu 2010 uvedly, že náklady na získání tohoto majetku a služeb jsou přímo zahrnuty do sazeb valorizace pracovníků pověřených činnostmi, jichž se týká získání tohoto majetku a služeb (204). Mimo jiné s činnostmi souvisejícími s přefakturováním přiděleného personálu a prostor nejsou spojeny žádné výrazné zvláštní výdaje, jelikož všechny související náklady jsou již zahrnuty do strukturálních nákladů instituce.
(213)
Co se týče majetku a služeb získaných konkrétně za účelem vykonávání hospodářských činností, průměrná roční částka těchto dodávek představuje podle francouzských orgánů pouze malý zlomek (205) průměrného ročního obratu veřejné instituce IFP. Co se týče smluvního výzkumu na základě informací, které shromáždila veřejná instituce IFP prostřednictvím svého systému analytického účetnictví, průměrná roční částka těchto dodávek, které veřejná instituce IFP získala za účelem poskytování svých služeb od roku 2006 do roku 2009, dosahuje výše […] (*) EUR ročně.
(214)
Komise se domnívá, že veřejná instituce IFP získala pro výkon svých hospodářských činností skutečnou hospodářskou výhodu, která spočívá v nižších cenách uplatňovaných jejími dodavateli a vyplývá z výhodnějšího hodnocení rizika neplnění závazků ze strany podniku, ke kterému tito dodavatelé dospěli. Přestože Komise není schopná přesně vyčíslit přesnou částku této výhody, domnívá se, že by v každém případě neměla překročit částku […] (*) EUR ročně (206) průměrně za dané období (2006-2009).
(215)
Komise nakonec poznamenává, že tato výhoda, kterou má veřejná instituce IFP ve vztazích se svými dodavateli je selektivní, protože konkurentům, kteří nadále podléhají řízením obecného práva o soudním vyrovnání a soudní likvidaci, nebyla poskytnuta obdobná státní záruka nerozlučně spojená s právním postavením veřejné instituce IFP.
C. Výhoda ve vztazích k zákazníkům
(216)
Co se týče služeb v oblasti smluvního výzkumu, které poskytuje veřejná instituce IFP, Komise bere na vědomí připomínky společnosti UOP Limited, která uvádí, že v oblasti převodu technologií, což je z principu riziková oblast, jsou nabyvatelé obzvláště citliví na záruky, které jsou jim jejich dodavatelé schopni poskytnout z hlediska krytí smluvní i mimosmluvní odpovědnosti.
(217)
Pokud se však jedná o mimosmluvní odpovědnost, francouzské orgány upřesnily ve svém dopise ze dne 13. ledna 2010, že soukromoprávní společnosti a veřejné instituce ve Francii podléhají bez rozdílu systému veřejného práva (článek 1382 Občanského zákoníku týkající se zejména systému trestní odpovědnosti (207)). Dále uvedly, že činnosti veřejné instituce IFP mají specifické vlastnosti, protože se při nich používají laboratorní nástroje a hořlavé, výbušné nebo toxické látky, které jsou možným zdrojem vysokého „průmyslového“ rizika (208) ve smyslu termínu běžně používaného pojišťovateli. Veřejná instituce IFP od té doby uzavřela různé pojistné smlouvy, aby byla krytá nejen proti klasickým rizikům (odpovědnost za škodu), ale rovněž proti specifickým rizikům, jako jsou rizika spojená se zdroji ionizace nebo rizika související se škodami na strojním zařízení v okolí dolů. Pokud jde o pojištění občanskoprávní odpovědnosti, pojistná smlouva veřejné instituce IFP pokrývá čtyři rizika: odpovědnost za škodu způsobenou provozem, odpovědnost za škodu po uskutečnění dodávky, odpovědnost za škodu způsobenou při výkonu povolání a zodpovědnost za škodu na životním prostředí.
(218)
Z uvedeného vyplývá, že veřejná instituce IFP se vůbec nijak nezbavila své mimosmluvní odpovědnosti vůči státu tím, že na sebe vzala riziko spojené s uplatněním záruky, která pro ni vyplývá z postavení EPIC v případě vzniku škodné události, ale naopak to, že uzavřela na trhu pojistné smlouvy nutné ke krytí tohoto rizika.
(219)
Pokud jde o smluvní odpovědnost, z informací, které poskytly francouzské orgány v odpovědi na připomínky společnosti UOP Limited, zejména těch, které jsou uvedeny v 91. bodě odůvodnění, vyplývá, že v oblasti poskytování služeb je odpovědnost veřejné instituce IFP vůči jejím zákazníkům (bez ohledu na to, zda se jedná o její vlastní dceřiné společnosti nebo třetí osoby) „omezená na […] (*) % skutečně vybrané odměny a její strop může případně v závislosti na jednotlivých případech dosáhnout až […] (*) %“, takže pokud se zákazník domnívá, že práce, kterou vykonala veřejná instituce IFP je chybná, tato instituce nemůže být v žádném případě povinna neomezeně vykonávat opravy prací. Kromě toho Komise bere na vědomí poznámku francouzských orgánů, které konstatují, že z důvodu zásady nekumulování odpovědností se smluvní strana nemůže domáhat mimosmluvní odpovědnosti, aby dosáhla náhrady škod, které utrpěla ve smyslu smluvního vztahu (209).
(220)
Je však samozřejmé, že se zřetelem na záruku, kterou poskytl stát veřejné instituci IFP, mají její zákazníci jistotu, že se instituce nikdy nedostane do situace soudní likvidace, a bude tedy vždy schopna plnit své smluvní závazky, nebo, pokud tak neučiní, budou odškodněni za neplnění závazků z její strany.
(221)
Podobně jako při úvahách, které vysvětlila v 204. bodě odůvodnění a bodech následujících, se Komise domnívá, že pokud jde o vztahy s dodavateli, při neexistenci státní záruky je zákazník, který chce získat stejnou úroveň ochrany, nucený sjednat u finančního zprostředkovatele (bankovní instituce nebo pojišťovny) záruku za řádné provedení smlouvy (anglicky „performance bond“), aby získal jistotu o řádném plnění smlouvy, která ho váže s veřejnou institucí IFP. Cílem takové ochrany je zaručit tomuto zákazníkovi finanční náhradu v případě škody, která vznikla následkem (úplného nebo částečného) neplnění smlouvy.
(222)
V tomto směru bere Komise na vědomí, že Francie přiznává, nikterak bez jistých výhrad, a jak je uvedeno v 66. bodě odůvodnění, že „jediný předpokládaný účinek pro veřejnou instituci IFP, který by mohl být zjištěný, spočívá ve snížení poplatků z důvodů nevystavení záruky za řádné provedení smlouvy“. Francouzské orgány proto bez dalších upřesnění dochází k závěru, že vzhledem „k částkám, které banky a pojišťovny obvykle vyžadují za takovou službu, se ukazuje, že výsledek takového snížení představuje zanedbatelnou částku“.
(223)
Komise v prvé řadě zdůrazňuje, že při výpočtu nákladů na záruku za řádné plnění smlouvy se zohledňují mnohé faktory, zejména druh smlouvy a krytá částka, počet zaměstnanců, finanční situace, riziko neplnění závazků a míra výskytu škodných událostí v podniku, jehož služby jsou zárukou kryty, stejně jako další čistě finanční aspekty, jako jsou odměny a provize zprostředkovatelů. Na základě veřejně dostupných informací (210) se Komise domnívá, že uplatňovaná sazba se obvykle pohybuje mezi 1 % a 5 % krytého obratu.
(224)
Stanovení cen za krytí specializovanými zprostředkovateli je založeno na statistických technikách, které jsou případně upřesněny podle druhu rizika, takže pro záruku za řádné plnění smlouvy není možné a priori stanovit paušální sazbu. Konečná cena záruky nakonec závisí na odhadované částce případných ztrát a na míře pravděpodobnosti, že k nim dojde. V důsledku toho, zatímco v některých odvětvích (například v odvětvích stavebního inženýrství a veřejných prací nebo v mezinárodním obchodě) lze poskytnout záruku za „dokonalé plnění“, podle všeho nelze uvažovat o tom, aby se v oblasti služeb smluvního výzkumu jednalo o více než záruku za „vynaložení maximálního úsilí“, protože VaV je svým charakterem rizikovou oblastí, v níž ten, kdo si kupuje výzkumné práce, nemá jistotu, zda povedou nebo nepovedou k využitelným výsledkům. V této souvislosti Komise poznamenává, že částka, která je smluvně zaručena klientům veřejné instituce IFP včetně jejích dceřiných společností, se omezuje na cenu poskytnutých výzkumných prací.
(225)
Komise přiznává, že nedokáže poskytnout přesný odhad částky poplatku, která by byla potřebná k zajištění klientům (včetně dceřiných společností) „vynaložení maximálního úsilí“ ze strany veřejné instituce IFP při poskytování výzkumných služeb. Francouzské orgány, jimž byla položena otázka v tomto směru, uvedly ve svém dopise z 26. listopadu 2010, že také nemají informace o výši pojistného, které vyžaduje trh na krytí zvláštních rizik v oblasti výzkumu a vývoje. Komise se však domnívá, že pojistné, které požaduje trh na krytí takového rizika (omezeného na „vynaložení maximálního úsilí“ ve výzkumu, a tedy menšího než riziko související s „řádným plněním“ smlouvy), by celkem logicky mělo být nižší než maximální odhady uvedené v bodě odůvodnění 223. Komise se rovněž domnívá, že maximální sazba 5 % obratu dosaženého v rámci služby kryté pojištěním v každém případě představuje horní mez pojistného, které by mělo byť potřebné ke krytí takového rizika.
(226)
Pokud jde o hodnotu hospodářských činností, které mohou být kryté takovou zárukou, Komise uvádí, že tyto činnosti jsou dvojího druhu: na jedné straně činnosti jako je pronájem infrastruktur, přidělení výzkumného personálu a poskytování právních služeb, jakož i činnosti smluvního výzkumu prováděné veřejnou institucí IFP (pro třetí osoby a také pro její dceřiné společnosti) a na druhé straně činnosti, jako převod technologií veřejné instituce IFP na její dceřiné společnosti ve výhradních oblastech činnosti společností Axens a Prosernat. V případě činností prováděných veřejnou institucí IFP ve výhradní oblasti činnosti její dceřiné společnosti Beicip-Franlab (211), Komise ve skutečnosti už konstatovala, že jsou v plném rozsahu financovány z příjmů získaných na trhu poradenství v oblasti těžby ropy a vývoje programového vybavení pro těžbu ropy. Komise prokázala v uvedeném rozhodnutí C 51/2005, že v rámci skupiny neexistují převody veřejného financování z veřejné instituce IFP na její dceřinou společnost Beicip-Franlab, přičemž obchodní vztahy mezi oběma subjekty se uskutečňují za obvyklých tržních podmínek. Jelikož odměny, které společnost Beicip-Franlab vyplatila veřejné instituci IFP, „dostatečně“ (212) pokryly náklady na práce, které IFP provedla ve výhradní oblasti činnosti své dceřiné společnosti, Komise může dospět k závěru, že ceny jsou stanoveny tak, že Beicip-Franlab v každém případe převezme náklady související s případným dodatečným vlivem státní záruky za náklady na výzkum, které nese veřejná instituce IFP. Za těchto podmínek pokrytí obchodních vztahů mezi dceřinou společností a její materskou společností státní zárukou nemá takovou povahu, aby poskytovalo konkurenční výhodu pro činnosti prováděné veřejnou institucí IFP ve výhradních oblastech činnosti její dceřiné společnosti Beicip-Franlab. Jejich případné pokrytí státní zárukou proto nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(227)
Pokud jde o činnosti prvního druhu, které provádí veřejná instituce IFP jak pro třetí osoby, tak pro své dceřiné společnosti, francouzské orgány oznámily ve svém dopisu z 26. listopadu 2010 hodnotu hospodářských činností provedených veřejnou institucí IFP v letech 2006 až 2009. Z těchto informací vyplývá, že průměrná roční suma vztahující se k výzkumným službám za toto období činí přibližně […] (*) EUR, z toho […] (*) EUR bylo pro třetí osoby a […] (*) pro dceřiné společnosti.
(228)
Francouzské orgány kromě toho poskytly údaje týkající se správních služeb, které veřejná instituce poskytla svým dceřiným společnostem během stejného období. Z těchto informací vyplývá, že od roku 2006 činí průměrná roční částka, kterou veřejná instituce IFP naúčtovala svým dceřiným společnostem, přibližně […] (*) EUR za přidělený personál a […] (*) EUR za náklady na domiciliaci (213).
(229)
Pokud jde o činnosti druhého druhu, tj. činnosti v oblasti převodu technologií veřejné instituce IFP na její dceřiné společnosti ve výhradních oblastech činnosti společností Axens a Prosernat, je třeba nejdříve zdůraznit, že rozhodnutí C 51/2005 už zohlednilo sumy týkající se činností za rok 2006:
a)
ve výhradní oblasti činnosti společnosti Axens uskutečnila veřejná instituce IFP studie technické proveditelnosti, které předcházely aplikovanému výzkumu, za […] (*) EUR a práce průmyslového výzkumu za […] (*) EUR, čili celkem hospodářskou činnost za […] (*) EUR;
b)
ve výhradní oblasti činnosti společnosti Prosernat uskutečnila veřejná instituce IFP studie technické proveditelnosti za […] (*) EUR a práce průmyslového výzkumu za […] (*) EUR, čili celkem hospodářskou činnost za […] (*) EUR;
c)
celkem tedy veřejná instituce IFP poskytla výzkumné služby ve výhradních oblastech činnosti svých dceřiných společností za 56,4 milionu EUR (z toho studie technické proveditelnosti za 7,4 milionu EUR a práce průmyslového výzkumu za 49,0 milionu EUR), přičemž z jejích vlastních zdrojů pocházelo jen […] (*) EUR, takže Komise usoudila, že tyto výzkumné činnosti byly podpořeny ze státních prostředků ve výši 11,3 milionu EUR (což představuje 20 % intenzitu podpory (214)).
(230)
Pokud jde o následující roky, v souladu s článkem 5 odst. 1 uvedeného rozhodnutí C 51/2005 až do uplynutí data výlučných dohod bude Francie povinna „odevzdávat Komisi podrobné roční zprávy o projektech, které uskutečnila veřejná instituce IFP ve výhradních oblastech činnosti společností Axens a Prosernat.“. Informace obsažené v těchto ročních zprávách umožní přesně vypočítat roční sumu za výzkumné služby, které veřejná instituce IFP vykonala pro své dceřiné společnosti ve výhradní oblasti jejich činnosti.
(231)
Dosud Francie zaslala Komisi roční zprávy za léta 2007, 2008 a 2009. S ohledem na lhůty potřebné ke zpracování účetních údajů se zpráva za rok 2010 odevzdá v průběhu roku 2011.
(232)
Ve výhradních oblastech činnosti společnosti Axens jsou tyto hospodářské činnosti shrnuté za roky 2007 až 2009 v tabulce 3, která se nachází v tomto bodě odůvodnění (v tisících eur).
Tabulka 3
Činnosti veřejné instituce IFP ve výhradních oblastech činnosti společnosti od roku 2007 do roku 2009
(v tis. EUR)
Celkem
Celkové náklady
Celkové vlastní zdroje
Veřejné zdroje (+) nebo zisk (-)
2007
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(233)
Výzkum, který veřejná instituce IFP provádí ve výhradní oblasti činnosti společnosti d'Axens, tedy umožnil hospodářskou činnost ve výši […] (*) EUR v roce 2007, […] (*) v roce 2008 a […] (*) v roce 2009, jež je srovnatelná s činností, kterou Komise uvedla v rozhodnutí C 51/2005 pro rok 2006 ([…] (*) EUR).
(234)
Ve výhradních oblastech činnosti společnosti Prosernat jsou tyto hospodářské činnosti shrnuté za roky 2007 až 2009 v tabulce 4, která se nachází v tomto bodě odůvodnění (v tis. eur).
Tabulka 4
Činnosti veřejné instituce lFP ve výhradních oblastech společnosti Prosernat v letech 2007 až 2009
(v tis. EUR)
Celkem
Celkové náklady
Celkové vlastní zdroje
Veřejné zdroje (+) nebo zisk (-)
2007
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(235)
Výzkum, který veřejná instituce IFP provádí ve výhradní oblasti činnosti společnosti Prosernat, tedy umožnil hospodářskou činnost ve výši […] (*) EUR v roce 2007, […] (*) v roce 2008 a […] (*) v roce 2009, jež je srovnatelná s činností, kterou Komise uvedla v rozhodnutí C 51/2005 pro rok 2006 ([…] (*) EUR).
(236)
Komise se proto domnívá, že veřejná instituce IFP požívala při výkonu svých hospodářských činností skutečné hospodářské výhody, která spočívala v tom, že neplatila prémii odpovídající záruce za řádné provedení smlouvy nebo přinejmenším záruce za vynaložení maximálního úsilí, a mohla tuto výhodu nabídnout v oblasti výzkumu svým zákazníkům, mezi něž patřily i její dceřiné společnosti Axens a Prosernat v jejich výhradních oblastech činnosti. Aniž by Komise byla schopna tuto výhodu kvůli specifičnosti krytého rizika přesně vyčíslit, domnívá se, že tato výhoda v každém případě, službu po službě, rok po roce, nebude vyšší než částky uvedené v tabulce 5 v tomto bodu odůvodnění (značka „EUR“ v něm znamená EUR a značka „MEUR“ miliony EUR):
Tabulka 5
Horní meze hospodářské výhody, které veřejná instituce IFP požívala díky neomezené záruce ve vztahu se svými klienty v letech 2006 až 2009
2006
2007
2008
2009
Výzkumná činnost
(mimo výhradní oblasti činnosti dceřiných společností)
Obrat
MEUR
Horní mez (215)
(pojistná prémie)
Obrat
MEUR
Horní mez
(pojistná prémie)
Obrat
MEUR
Horní mez
(pojistná prémie)
Obrat
MEUR
Horní mez
(pojistná prémie)
Pro dceřiné společnosti
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Pro třetí strany
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Poskytování administrativních služeb
Fakturování přidělených pracovníků
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Fakturování nákladů na domiciliaci
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Služby ve výhradní oblasti činnosti společnosti Axens
[…] (*)
[…] (*)M EUR
[…] (*)
[…] (*)M EUR
[…] (*)
[…] (*)M EUR
[…] (*)
[…] (*)M EUR
Služby ve výhradní oblasti činnosti společnosti Prosernat
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Celkem pro dceřiné společnosti
[…] (*)
[…] (*)M EUR
[…] (*)
[…] (*)M EUR
[…] (*)
[…] (*)M EUR
[…] (*)
[…] (*)M EUR
Celkem pro třetí strany
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
(237)
V každém případě mají francouzské orgány i nadále možnost oznámit přesnější metodiku odhadu výhody, kterou záruka poskytuje veřejné instituci v jejích vztazích se zákazníky. Tato metodika založená na hospodářském odborném posudku, který byl kontradiktorně projednán v rámci vyšetřování, může být v budoucnosti předmětem kladného rozhodnutí Komise a Francie ji bude moci použít za účelem plnění povinností poskytovat informace, které jsou upřesněny ve výroku tohoto rozhodnutí.
(238)
Komise nakonec poznamenává, že tato výhoda, kterou má veřejná instituce IFP ve vztazích se svými zákazníky, je selektivní, protože konkurentům, kteří nadále podléhají řízením soudního vyrovnání a soudní likvidace podle obecného práva, nebyla poskytnuta obdobná státní záruka nerozlučně spojená s právním postavením veřejné instituce IFP.
7.1.4.2 Výhody převedené na soukromoprávní dceřiné společnosti skupiny IFP
(239)
Ve vztahu k dceřiným společnostem veřejné instituce IFP Komise v rozhodnutí o zahájení řízení uvedla, že ve fázi předběžného šetření nemůže vyloučit, že „veškeré výhody, které by vyplývaly z toho, že veřejná instituce IFP má postavení EPIC, například výhodnější úvěrové podmínky, by mohly být přeneseny rovněž na všechny tři dceřiné společnosti“ (216).
(240)
Z podrobného šetření, na základě důvodů uvedených v části 7.1.1.2, s ohledem na skutečnost, že ve francouzském právu neexistuje obecná odpovědnost akcionáře za dceřiné společnosti ve skupinách společností, nelze mít za to, že veřejná instituce IFP, a tedy francouzský stát, mohou nést odpovědnost za úhradu pohledávek, které mají třetí strany v důsledku hospodářských činností společností Axens a Prosernat, zejména v případě, že by tyto společnosti byly ve stavu soudní likvidace.
(241)
Je však třeba poznamenat, že i když se v rozhodnutí N 531/2005 mělo za to, že La Banque Postale, jak je uvedeno ve 177. bodě odůvodnění, podléhala jakožto akciová společnost z hlediska soudního vyrovnání a likvidace obecnému právu, a proto neměla prospěch z žádné neomezené státní záruky, Komise přesto posuzovala otázku případného převodu účinků státní záruky, které požíval její jediný akcionář, na dceřinou společnost (217).
(242)
Komise konkrétně usoudila (218), že struktura fungování skupiny umožňovala průniky mezi akcionářem (La Poste) a dceřinou společností (La Banque Postale), protože i) dceřiná společnost využívala personální a materiální zdroje mateřské společnosti a ii) platila za využívání těchto zdrojů na základě nákladů mateřské společnosti, takže v případě existence hospodářské výhody, která by snížila náklady společnosti La Poste, by byly poměrně sníženy poplatky, které společnost La Banque Postale odváděla své mateřské společnosti, čímž by došlo k (alespoň částečnému) přenosu této hospodářské výhody na dceřinou společnost.
(243)
Komise v rozhodnutí C 51/2005 obdobně konstatovala, že existuje možnost průniků, zejména pokud jde o rozhodování o tarifech, které veřejná instituce IFP účtuje za služby, které poskytuje společnostem Axens a Prosernat v jejich výhradních oblastech činnosti, takže obchodní vztahy uvnitř skupiny neodpovídají tržní logice, ale nabízejí naopak možnost křížového dotování hospodářských činností dceřiných společností z veřejných prostředků, jimiž disponuje mateřská společnost. Jak bylo uvedeno ve 226. bodě odůvodnění, Komise mimo jiné dospěla k názoru, že vztahy mezi veřejnou institucí IFP a její dceřinou společností Beicip-Prosernat (219) probíhaly za běžných tržních podmínek.
(244)
Ve věci, která se týkala společnosti La Banque Postal, dospěla Komise k názoru, že je nutné, aby se francouzské orgány zavázaly k zavedení mechanismu, který by na úrovni dceřiných společností neutralizoval eventuální výhody, kterých požívala mateřská společnost. V případě podmínek financování tato povinnost spočívala v tom, že „při každé transakci se uvede ve smlouvě o financování (pro všechny nástroje, na které se smlouva vztahuje), že v souladu s francouzským právem (zejména s nutností výslovného povolení každé záruky zákonem) tato transakce nebude kryta žádnou přímou či nepřímou státní zárukou. Toto smluvní ustanovení bude zveřejněno v emisním prospektu každé transakce (220).“
(245)
V tomto konkrétním případě se francouzské orgány ve věci úvěrových podmínek dceřiných společností veřejné instituce IFP (Axens, Beicip-Franlab, Prosernat) zavázaly, že v každé smlouvě o financování (pro všechny nástroje, na které se smlouva vztahuje) při každé transakci písemně uvedou, že „v souladu s francouzským právem (zejména s nutností výslovného povolení každé záruky zákonem) tato transakce nebude kryta žádnou přímou či nepřímou státní zárukou.“
(246)
Pokud jde o skutečnost, že dceřiné společnosti využívají personální a materiální zdroje, které jim poskytuje mateřská společnost, jak Komise uvedla v rozhodnutí C 51/2005, „pokud existuje dotace hospodářských činností, vyplývá z úrovně odměn vyplacených dotyčnými dceřinými společnostmi mateřské společnosti a odrazí se v účtech IFP (221).“ Ovšem při posuzování účtů veřejné instituce IFP byly jedinými nákladovými položkami, které Komise zatím nezohlednila, jak pro rok 2006 v rozhodnutí C 51/2005, tak pro další roky ve výročních zprávách předaných francouzskými orgány, položky, které se týkaly pokrytí služeb poskytovaných veřejnou institucí IFP jejím dceřiným společnostem v souvislosti s neomezenou zárukou. Vzhledem k tomu, že se státu neplatila prémie odpovídající záruce za řádné provedení smlouvy nebo alespoň záruce za vynaložení maximálního úsilí, nemohla být započtena do sazeb za služby poskytované dceřiným společnostem.
(247)
Proto je třeba mít za to, že hospodářská výhoda spočívající ve statutární záruce, které veřejná instituce požívala z důvodu svého postavení, byla tímto způsobem převedena na soukromoprávní dceřiné společnosti Axens a Prosernat.
(248)
Pokud jde o smlouvy, které veřejná instituce IFP a její dceřiné společnosti Axens, Prosernat a Beicip-Franlab společně podepsaly se svými společnými dodavateli a o nichž se Komise zmínila v rozhodnutí o zahájení řízení a společnost UOP Limited ve svých komentářích, viz 73. bod odůvodnění, francouzské orgány sice potvrdily, že tyto smlouvy existují, ale upřesnily, že se týkají v podstatě pouze oblasti (letecké a železniční) přepravy zaměstnanců jednotlivých subjektů. Komise se domnívá, že pokud dceřiné společnosti mohly využít výhodnějších nákupních podmínek poskytnutých skupině IFP, což v případě těchto dodávek není prokázáno, bylo to spíše z důvodu množstevních slev, které dodavatelé případně poskytly při seskupení zakázek, než z důvodu případného dopadu záruky. V každém případě, i kdyby se mělo za to, že analýza uvedená v části 7.1.4.1 B pro veřejnou instituci může v případě dodávek, které dceřiné společnosti získaly spolu s veřejnou institucí, platit i pro tyto společnosti, a že by tyto společnosti proto levnějším nákupem dodávek využívaly výhodu, které veřejná instituce IFP požívá v důsledku záruky, byly by částky, o které se jedná, v tomto případě tak zanedbatelné, že Komise pochybuje, že by mohly představovat skutečnou hospodářskou výhodu.
(249)
V souladu se závěry výše uvedeného rozhodnutí C 51/2005 proto platí, že jediné činnosti, na které by se mohla vztahovat výhoda vyplývající z krytí výzkumných činností ve výhradních oblastech činnosti dceřiných společností prostřednictvím státní záruky, jež byla udělena mateřské společnosti, se omezují na „příspěvek [veřejné instituce IFP] na činnosti v oblastech činností společností Axens a Prosernat“ (222). Pokud se konkrétně jedná o výhody převedené na společnosti Axens a Prosernat, Komise se s ohledem na specifičnost krytého rizika domnívá - aniž by byla schopna vyčíslit přesnou výši této výhody -, že by v žádném případě neměla přesáhnout u jednotlivých služeb a v jednotlivých letech položky uvedené v tabulce 5, bodě odůvodnění 236.
(250)
Komise se domnívá, že taková hospodářská výhoda převedená veřejnou institucí IFP na její soukromoprávní dceřiné společnosti Axens a Prosernat je selektivní, neboť konkurenti těchto společností nemají přístup k technologiím a personálním a materiálním zdrojům veřejné instituce IFP za stejně příznivých podmínek.
7.1.5 NARUŠENÍ HOSPODÁŘSKÉ SOUTĚŽE A NEPŘÍZNIVÉ OVLIVNĚNÍ OBCHODU
(251)
Zkoumané opatření může vést ke snížení provozních nákladů veřejné instituce IFP na služby poskytované třetím stranám (smluvní výzkum) a ke snížení provozních nákladů společností Axens a Prosernat na služby, jež jim poskytuje jejich mateřská společnost (výzkum ve výhradní oblasti jejich činnosti, smluvní výzkum, přidělování personálu a poskytování materiálu a správních služeb), což má za následek zvýhodnění skupiny IFP, a tudíž narušení hospodářské soutěže ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(252)
Vzhledem k tomu, že jsou trhy, na nichž působí skupina IFP, zejména trh v oblasti smluvního výzkumu, pokud jde konkrétně o veřejnou instituci IFP, trhy s katalyzátory a technologiemi určenými pro odvětví rafinace a petrochemický průmysl v případě dceřiné společnosti Axens, studie, služby a vybavení v oblasti zpracování plynu a rekuperace síry v případě dceřiné společnosti Prosernat, široce otevřené obchodu v rámci EU, mohlo by mít takové opatření nepříznivý dopad na konkurenční podniky, jež vykonávají nebo hodlají vykonávat obdobné hospodářské činnosti na dotyčných trzích.
(253)
Za těchto podmínek může existence neomezené státní záruky ve prospěch veřejné instituce IFP narušit hospodářskou soutěž a nepříznivě ovlivnit obchod ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
7.1.6 ZÁVĚR O POVAZE OPATŘENÍ PODPORY
(254)
Státní statutární záruka ve prospěch veřejné instituce IFP má tedy za následek převod státních zdrojů přičitatelný státu a vede k narušení nebo hrozbě narušení hospodářské soutěže a obchodu mezi členskými státy, přičemž zvýhodňuje skupinu IFP.
(255)
Komise dochází k závěru, že tato záruka představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
7.2 PROTIPRÁVNOST OPATŘENÍ PODPORY
(256)
Před změnou svého postavení byla IFP právnickou osobou soukromého práva vytvořenou jako profesní instituce ve smyslu zákona č. 43-612 ze dne 17. listopadu 1943 o správě odborných zájmů. IFP tak podléhala řízením obecného práva v oblasti soudního vyrovnání a soudní likvidace a nevyužívala státní záruky poskytnuté na základě postavení veřejné průmyslové a obchodní instituce (EPIC).
(257)
Vyhláškou ze dne 6. července 2006, vydanou podle zákona č. 2005-781 ze dne 13. července 2005, se IFP dne 7. července 2006 stala veřejnou průmyslovou a obchodní institucí (EPIC). Na základě této změny postavení byla veřejné instituci IFP poskytnuta neomezená státní záruka. Dotčené opatření musí být tudíž kvalifikováno jako nová podpora ve smyslu čl. 1 písm. c) procesního nařízení.
(258)
V souladu s čl. 2 odst. 1 procesního nařízení musí členské státy s dostatečným časovým předstihem oznámit „všechny plány na poskytnutí nové podpory“. Vzhledem k tomu, že změna postavení veřejné instituce IFP nebyla Francií formálně oznámena, ale pouze incidenčně sdělena v rámci jiného řízení, a že účinné provedení opatření nebylo podmíněno předběžným schválením ze strany Komise, francouzská vláda poskytnutím uvedené státní podpory porušila čl. 108 odst. 3 SFEU.
(259)
Komise se tudíž domnívá, že toto opatření představuje protiprávní podporu ve smyslu čl. 1 písm. f) procesního nařízení.
7.3 SLUČITELNOST OPATŘENÍ PODPORY
7.3.1 PODPORA V OBLASTI SMLUVNÍHO VÝZKUMU A POSKYTOVÁNÍ SLUŽEB VEŘEJNOU INSTITUCÍ IFP
(260)
Poskytování služeb spočívá v pronájmu výzkumných infrastruktur, přidělování personálu či v poskytování právních služeb (dceřiným společnostem).
(261)
Služby související se smluvním výzkumem pro veřejnou instituci IFP obvykle znamenají poskytnutí pomoci zákazníkovi (třetí straně či dceřiné společnosti (223)), který hodlá vést výzkumné činnosti umožňující lepší pochopení nebo zvládnutí vědeckého nebo technického jevu (224). Žádost může být více méně konkrétní a veřejné instituci IFP může ponechat menší či větší prostor pro vlastní uvážení, od pouhého dodržení technických specifikací přesně stanovených zákazníkem až do poskytnutí kompletní výzkumné služby zahrnující doporučení. […] (*). Na základě každé žádosti předloží veřejná instituce IFP technicko-obchodní návrh společně se smluvními podmínkami realizace, jenž je předmětem jednání se zákazníkem. Francouzské orgány popsaly služby v oblasti smluvního výzkumu a služby, jež poskytuje veřejná instituce IFP v třech oblastech působnosti (CREP, CRRP, CRME).
(262)
Na úrovni CREP jsou služby zaměřené zejména na validaci a/nebo zdokonalení metodik, technologií a programů vyvinutých výzkumným střediskem. Pro účely realizace některých z těchto služeb poskytuje CREP svým průmyslovým partnerům vybavení a algoritmy výpočtů, které jsou specifické pro veřejnou instituci IFP, nebo cenné odborné posudky, jež nejsou k dispozici v rámci obchodní služby poskytované soukromým subjektem. Tyto služby mohou být tříděny podle následujících kategorií:
a)
služby spojené s konkrétním vybavením, jež nemá ve světě obdoby nebo se vyskytuje jen výjimečně (225);
b)
výklad daného případu při použití programů vyvinutých veřejnou institucí IFP, které ještě nebyly uvedeny na trh, nebo jejichž používání v tomto konkrétním kontextu vyžaduje specifické odborné posudky s využitím know-how veřejné instituce IFP (226);
c)
využití zvláštních odborných posudků veřejné instituce IFP (227);
d)
využití odborných posudků v průběhu vývoje pro účely validace know-how, technologií a vyvinutých metodik (228).
(263)
Na úrovni CRRP spočívaly služby v oblasti smluvního výzkumu například v podpoře při zavádění činností - prostřednictvím zahraniční univerzity (229) - spadajících do specifické kompetence IFP v oblasti katalyzátorů, v práci týkající se „[…] (*) (230)“ pro účely pochopení jevů jako […] (*), či ve studii (231) o […] (*).
(264)
Na úrovni CRME spočívaly služby související se smluvním výzkumem - pro výrobce automobilů - například v […] (*) na základě […] (*), […] (*) a na základě metodiky (232) veřejné instituce IFP, dále ve studii […] (*) (233) vyplývající z výzkumných činností veřejné instituce IFP […] (*) nebo z testů […] (*) týkajících se […] (*), které byly vyvinuty veřejnou institucí IFP (234).
(265)
Z tohoto popisu vyplývá, že činnosti související se smluvním výzkumem - prováděné veřejnou institucí IFP pro třetí strany - se zaměřují buď na vypracování technických studií proveditelnosti předcházejících výzkumným činnostem, nebo na nabytí nových znalostí a schopností v oblastech působnosti institutu, nebo na využívání znalostí a technologií vyvinutých veřejnou institucí IFP za účelem vývoje nových výrobků, postupů nebo služeb.
(266)
Francouzské orgány vyčíslily hodnotu činností souvisejících se smluvním výzkumem a s poskytováním služeb, jež veřejná instituce IFP prováděla pro třetí strany v období 2004-2009. Z předložených informací vyplývá, že tyto služby v oblasti výzkumu představují ročně zhruba [0-5] (**) % celkového rozpočtu veřejné instituce IFP (to znamená, že podíl služeb činí […] (*) EUR z rozpočtu přibližně 300 milionů EUR), takže tuto hospodářskou činnost lze hodnotit v rámci činností veřejné instituce jako okrajovou.
7.3.1.1 Předpoklad převodu státní podpory na třetí strany nebo dceřiné společnosti
(267)
V souladu s bodem 3.1.2 rámce pro výzkum, vývoj a inovace platí, že jakmile nezisková výzkumná instituce příležitostně provádí hospodářské činnosti, jako je pronájem vybavení, poskytování služeb podnikům nebo provádění smluv v oblasti výzkumu, veřejné financování těchto hospodářských činností má obecně za následek poskytnutí státní podpory. Pokud je nicméně možné prokázat, že veřejné financování bylo v plném rozsahu převedeno na konečného příjemce a že zprostředkovateli z toho nevyplynula žádná výhoda, lze usoudit, že tomuto zprostředkovateli nebyla poskytnuta státní podpora.
(268)
V tomto případě platí: pokud výzkumná instituce, jakou je veřejná instituce IFP, provádí činnosti v oblasti smluvního výzkumu a zároveň se na ni vztahuje neomezená státní záruka, je třeba konstatovat, že je tato instituce příjemcem státní podpory, pokud se ovšem nepotvrdí, že prodejní cena těchto služeb umožnila převod plné výše státní podpory na její zákazníky.
(269)
Ceny služeb v oblasti smluvního výzkumu veřejné instituce IFP jsou stanoveny na základě jejich úplných výrobních nákladů (235), na něž se uplatní marže, jejíž sazba se mění v závislosti na výsledku jednání se zákazníkem, o kterém se zmiňuje bod odůvodnění 261. Z předchozího vyplývá, že jediná složka nákladů, která veřejnou institucí pravděpodobně nebyla zohledněna, odpovídá právě poplatku za krytí záruky za řádné provedení smlouvy (nebo za vynaložení maximálního úsilí) veřejné instituce IFP.
(270)
Co se týká služeb v oblasti smluvního výzkumu poskytovaných veřejnou institucí IFP svým dceřiným společnostem Axens a Prosernat, Komise se domnívá, že hospodářská výhoda vyplývající ze záruky se může nadále vztahovat buď na veřejnou instituci IFP, nebo jí lze případně využít k jiným účelům, nebo může být tato výhoda vzhledem ke specifické povaze vazeb mezi dceřinými společnostmi a jejich mateřskou společností převedena na tyto dceřiné společnosti formou stanovování cen.
a)
v prvním případě je slučitelnost podpory popsána v této části;
b)
v druhém případě Komise odkazuje na analýzu slučitelnosti (viz část 7.3.2), jež bude z důvodu obezřetnosti zahrnovat předmětné částky, které odpovídají odhadu hospodářské výhody potenciálně převedené na dceřiné společnosti.
(271)
Podobně je tomu u zákazníků, kteří jsou třetími stranami: pokud by bylo možno prokázat, že byla částka odpovídající této složce dodatečných nákladů automaticky převáděna třetím osobám formou stanovování cen, pak by z podrobného posouzení převedených podpor s velkou pravděpodobností vyplynuly částky de minimis (236). Z informací předložených francouzskými orgány je totiž zřejmé, že z většiny fakturovaných služeb vyplývá obrat nižší než […] (*) EUR (tedy maximální výše krytí rizika neplnění závazků je […] (*) EUR), přičemž nejdůležitější smlouva představuje pouze částku ve výši […] (*) EUR (tedy maximální výše krytí rizika neplnění závazků je […] (*) EUR).
(272)
Nelze nicméně vyloučit následující: způsob výpočtu marže uplatňovaný veřejnou institucí IFP ne vždy umožnil, aby byla příjemci služeb v oblasti smluvního výzkumu převedena celá částka státní podpory. V takovém případě by skutečnost, že státu nebyl zaplacen poplatek za záruku za krytí smluv o poskytování služeb v oblasti smluvního výzkumu třetím stranám, představovala dodatečné veřejné financování poskytované veřejné instituci státem.
(273)
Odpovídající veřejné finanční prostředky by tudíž mohly být využity k těmto třem účelům:
a)
buď k financování nehospodářských činností veřejné instituce, jež by nepředstavovalo státní podporu;
b)
nebo k financování jiných činností v oblasti smluvního výzkumu ve prospěch třetích stran či dceřiných společností. Tento předpoklad je předmětem podrobné analýzy v části 7.3.1.2.
c)
nebo k financování výzkumu prováděného veřejnou institucí ve výhradní oblasti činností jejích dceřiných společností, jež by mohlo být připočteno k částkám státní podpory, které již byly převedeny dceřiným společnostem. Tento předpoklad je předmětem podrobné analýzy v části 7.3.2.
7.3.1.2 Slučitelnost státní záruky udělené výzkumné instituci za poskytování služeb v oblasti smluvního výzkumu a služeb, které jsou doplňkem její hlavní činnosti v oblasti nezávislého veřejného výzkumu
(274)
Před samotným rozborem specifik projednávané věci by Komise ráda znovu potvrdila zásadní postoj, který zaujala v rámci své rozhodovací praxe a podle něhož neomezená státní záruka zahrnující hospodářské činnosti v zásadě představuje státní podporu neslučitelnou s vnitřním trhem (237). Komise se obecně domnívá, že neomezené záruky v hospodářském odvětví, jež je otevřeno hospodářské soutěži, jsou neslučitelné se SFEU zejména proto, že z takové záruky vyplývá převzetí všech rizik spojených s hospodářskou činností státem - aniž by podnik, který je příjemcem podpory, nesl náklady tohoto krytí - a že tato záruka vyvolává situaci morálního rizika, jež podnik, který je příjemcem podpory a který je chráněn před jakoukoli hrozbou konkurzu, podněcuje k tomu, aby riskoval více než v situaci, kdy by zcela nesl negativní důsledky svého jednání. Takové neomezené záruky většinou nemohou být v souladu se zásadou proporcionality odůvodněny službami obecného hospodářského zájmu, neboť v případě neomezené záruky není podle všeho možno ověřit, zda výše podpory nepřesahuje čisté náklady na poskytování veřejné služby (238).
(275)
V tomto případě je třeba zdůraznit, že francouzské právní předpisy uložily veřejné instituci IFP povinnosti veřejné služby spočívající v trojím poslání výzkumného, vzdělávacího a dokumentačního charakteru, jež na rozdíl od služeb obecného hospodářského zájmu (239) nespadají ve smyslu práva Unie do rozsahu hospodářských činností. Krytí těchto nehospodářských činností prostřednictvím statutární veřejné záruky tudíž v žádném případě nepředstavuje poskytnutí státní podpory. Celkem vzato má činnost veřejné instituce IFP ve své podstatě nehospodářskou povahu. Dopad záruky, které statutárně využívá, je tudíž znatelný hlavně v jejích nehospodářských činnostech a doplňkového plnění v oblasti smluvního výzkumu či poskytování služeb se týká pouze okrajově.
(276)
Naopak v případě, kdy taková záruka pokrývá hospodářské činnosti výzkumných institucí (například smluvní výzkum nebo poskytování služeb), aniž by byla její cena stanovena na úroveň tržní ceny, pro výzkumnou instituci představuje státní podporu, která, jak je vysvětleno výše, může být připočtena k veřejnému financování jejích nehospodářských činností obecného zájmu (nezávislý veřejný výzkum) nebo k financování jejích dalších hospodářských činností v oblasti smluvního výzkumu či poskytování služeb, nebo k financování činností spojených s převodem technologií na společnosti Axens a Prosernat (240).
(277)
V prvních dvou případech je nicméně nutno konstatovat, že je v dané věci i přes a priori neomezenou státní záruku výjimečně možné pro období 2006-2009 následně odhadnout horní mez hrubého grantového ekvivalentu účinků této záruky (poplatek za riziko, který státu nebyl uhrazen), jenž navýšil (pokud byl na straně veřejné instituce IFP zachován) veřejné finanční prostředky, které již stát veřejné instituci IFP uhradil za účelem pokrytí čistých nákladů na její nezávislý veřejný výzkum, smluvní výzkum či poskytování služeb.
(278)
Z toho důvodu by Komise ráda zdůraznila, že smluvní výzkum a poskytování služeb krytých státní zárukou jsou nicméně omezeny na činnosti, jež „doplňují“ hlavní činnost spojenou s nezávislým veřejným výzkumem. Konkrétně se jedná o hospodářské činnosti, které:
a)
negativně neovlivňují řádný chod výzkumné instituce, její nezávislost či neutralitu;
b)
jsou předmětem služeb poskytovaných za běžných tržních podmínek, a zejména za tržní cenu, nebo jsou v případě neexistence tržní ceny poskytovány za cenu odrážející veškeré její náklady (kromě dopadu záruky), které jsou navýšeny o přiměřenou marži;
c)
jsou předmětem účetnictví, jež je odděleno od účetnictví týkajícího se činností spojených s nezávislým veřejným výzkumem, zejména pokud jde o příslušné náklady a financování;
d)
jsou vnitřně spjaty s hlavní činností v oblasti nezávislého veřejného výzkumu takovým způsobem, že je technicky nemožné je oddělit, zejména z důvodu využití stejných infrastruktur, stejného vybavení, materiálu nebo technologií, či z důvodu zaměstnání stejných výzkumných pracovníků, vědců, inženýrů, projektantů či techniků.
(279)
Tyto doplňující činnosti mohou spočívat v plnění smluv o výzkumu, odborných posudcích nebo technických a vědeckých konzultacích, jež případně zahrnují poskytnutí infrastruktur, vybavení v podobě materiálu nebo technologií s výrazným inovačním obsahem, které jsou financovány nebo zaváděny v rámci činností nutných pro nezávislý veřejný výzkum - jež nemá ve světě obdoby nebo se provádí jen výjimečně (241), a s tímto výzkumem spojených, mimo služeb poskytovaných jedním nebo více srovnatelnými výzkumnými institucemi - a jejichž využití vyžaduje znalecký posudek a odborné schopnosti výzkumných pracovníků, vědců, inženýrů, projektantů či techniků zaměstnaných v prvé řadě výzkumnou institucí s cílem přispět k její práci v oblasti nezávislého veřejného výzkumu.
(280)
Tyto služby umožňují mimo jiné šířit vědecké poznatky mezi veřejným výzkumem a průmyslem tím, že podnikům svých zákazníků nabízí možnost přístupu k experimentálním prostředkům, k technologiím a know-how zaměstnanců veřejné instituce IFP a že této instituci umožňují získávat zpětnou vazbu od uživatelů jejích původních odborných prací, z čehož může čerpat pro budoucí zdokonalení svých činností v oblasti nezávislého veřejného výzkumu. Tyto křížové vedlejší účinky v oblasti vědeckých poznatků přináší zapojeným subjektům a Evropské unii jako celku vzájemný užitek.
(281)
Jak je uvedeno v bodě odůvodnění 266, smluvní výzkum a poskytování služeb představovaly pouze [0-5] (**) % celkového rozpočtu veřejné instituce IFP za období 2004-2009, což je velmi omezený podíl.
(282)
Fakturované služby vztahující se na každého zákazníka mimo jiné představují částku, která je většinou nižší než […] (*) EUR obratu, takže maximální odhadovaná částka podpory zůstane většinou zanedbatelná, tedy zhruba ve výši […] (*) EUR na smlouvu. Komise se tudíž domnívá, že je dotyčná podpora úměrná cíli obecného zájmu, kterým je šíření vědeckých poznatků v Evropské unii.
(283)
Pokud tyto doplňkové činnosti budou nadále představovat velmi omezený zlomek rozpočtu, který veřejná instituce IFP vyčlenila na své hlavní poslání nezávislého veřejného výzkumu, a vzhledem k pozitivnímu dopadu těchto doplňkových činností na cíle společného zájmu se Komise domnívá, že jejich krytí pomocí státní záruky nemůže v žádném případě změnit podmínky obchodu v takové míře, jež by byla ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU v rozporu se zájmem Evropské unie.
(284)
V rámci výročních zpráv týkajících se dotyčného opatření budou francouzské orgány povinny prokázat, že tato podmínka je v budoucnu nadále plněna. V případě pochybností ohledně doplňkového charakteru činností v oblasti smluvního výzkumu či poskytování služeb bude pochopitelně třeba neprodleně informovat Komisi a případně oznámit eventuální státní podpory při zohlednění dopadu státní záruky.
(285)
V této souvislosti Komise bere rovněž na vědomí návrh francouzských orgánů, podle něhož by měla být do každé smlouvy - specificky pokrývající hospodářskou činnost veřejné instituce IFP, a tudíž i její činnosti v oblasti smluvního výzkumu a poskytování služeb - vložena doložka o vyloučení odpovědnosti státu tak, aby bylo případně možné uplatnit výjimku přijatého rizika a výrazně omezit možné negativní dopady záruky.
7.3.2 PODPORA VE PROSPĚCH IFP VE VÝHRADNÍCH OBLASTECH ČINNOSTI SPOLEČNOSTÍ AXENS A PROSERNAT
7.3.2.1 Základ pro posouzení slučitelnosti podpory
(286)
Vzhledem k tomu, že se jedná o opatření státní podpory, jehož cílem je podpořit práci na výzkumu a vývoji vedenou veřejnou institucí IFP, pro posouzení slučitelnosti se použijí pravidla vztahující se na státní podpory v oblasti výzkumu a vývoje.
(287)
Vzhledem k tomu, že postavení veřejné instituce IFP bylo pozměněno dne 7. července 2006, došlo k poskytnutí dotyčné neomezené státní záruky před 1. lednem 2007, kdy vstoupil v platnost výše uvedený rámec pro výzkum, vývoj a inovace. Proto, pokud se týká posouzení slučitelnosti tohoto opatření, Komise na tuto neoznámenou podporu použije - v souladu se sdělením Komise o určení pravidel použitelných na posouzení protiprávních státních podpor (242) - Rámec Společenství pro státní podporu na výzkum a vývoj z roku 1996, jenž byl platný v okamžiku poskytnutí podpory.
(288)
Nicméně vzhledem k tomu, že krytí hospodářských činností veřejné instituce IFP prostřednictvím neomezené záruky, která byla poskytnuta na základě jejího postavení veřejné průmyslové a obchodní instituce (EPIC), má být časově neomezeno, a vzhledem k tomu, že je výjimečně možné (jak již bylo uvedeno v bodě odůvodnění 277) vyčíslit odhad maximálního dopadu záruky v této věci, Komise rovněž prozkoumá, zda je krytí činností veřejné instituce ve výhradních oblastech činnosti společností Axens a Prosernat prostřednictvím neomezené záruky slučitelné s vnitřním trhem na základě ustanovení rámce pro výzkum, vývoj a inovace ode dne jeho vstupu v platnost, dne 1. ledna 2007. V každém případě zůstávají závěry analýzy slučitelnosti beze změny, a to bez ohledu na použitý rámec.
7.3.2.2 Fáze výzkumu
(289)
V rámci výše uvedeného rozhodnutí C 51/2005 (243) se Komise domnívala, že činnosti veřejné instituce IFP ve výhradních oblastech činnosti jejích dceřiných společností Axens a Prosernat a ve spolupráci s těmito společnostmi skutečně patřily do oblasti výzkumu a vývoje, vzhledem k tomu, že u každého projektu - konkrétně pokud jde o jeho komponenty, vztahy mezi nimi nebo o charakteristiky cílových postupů či výrobků - byly vymezeny problematické body, přičemž pracovní úkony, jejichž výsledky mají široký dosah a jsou patentovány, prováděli zaměstnanci (zejména výzkumní pracovníci a technici) před fází schvalování na základě metod založených na pokusech, výkladu a modelování. Komise rovněž zjistila, že činnosti stejného druhu vedené jinými hospodářskými subjekty odvětví byly obvykle klasifikovány jako výzkumné činnosti (244). Analýza inovativních aspektů činností prováděných v oblasti výzkumu byla vypracována na základě mezinárodně uznávaných standardů manuálu Frascati (245).
(290)
Pokud jde o rok 2006, Komise ve svém výše uvedeném rozhodnutí C 51/2005 (246) posoudila práce prováděné v rámci smluv o výzkumu uzavřených mezi veřejnou institucí IFP a Axens na jedné straně a veřejnou institucí IFP a Prosernat na straně druhé. Komise došla k závěru, že uvedené práce spočívaly na jedné straně v aplikovaném výzkumu a na druhé straně ve studiích technické proveditelnosti prováděných před projekty aplikovaného výzkumu ve smyslu rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996. Tato klasifikace výzkumných činností byla provedena na základě specifických příkladů a vysvětlení uvedených v manuálu Frascati, a to pro každou výzkumnou činnost prováděnou veřejnou institucí IFP a Axens na jedné straně a veřejnou institucí IFP a Prosernat na straně druhé.
(291)
V rámci zpráv předložených v souladu s výše uvedeným rozhodnutím C 51/2005 francouzské orgány roztřídily projekty prováděné ve výhradních oblastech činností společností Axens a Prosernat za období 2007, 2008 a 2009, přičemž použily obě výše uvedené kategorie ve smyslu rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996, nebo alternativně činnosti aplikovaného výzkumu ve smyslu bodu 2.2. písm. f) a studie technické proveditelnosti předcházející aplikovanému výzkumu ve smyslu bodu 5.2 rámce pro výzkum, vývoj a inovace z roku 2006. Tyto práce spočívaly ve studii nových způsobů syntézy nebo jejich zdokonalení v měřítku nesouvisejícím s měřítkem průmyslovým. Týkaly se schválení koncepcí a spadaly do aplikovaného výzkumu ve smyslu rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996 a rámce pro výzkum, vývoj a inovace. Roční souhrnné informace o jednotlivých projektech byly zaslány Komisi společně s výročními zprávami předloženými v rámci výše uvedené podpory C 51/2005.
(292)
Pokud jde o následující roky, Komise připomíná, že v souladu s rozhodnutím C 51/2005 musí Francie Komisi předávat podrobnou výroční zprávu o projektech prováděných veřejnou institucí IFP a tříděných podle kategorie výzkumu.
7.3.2.3 Způsobilé náklady
(293)
V rámci výše uvedeného rozhodnutí C 51/2005 (247) (za rok 2006) a ve výročních zprávách (za roky 2007, 2008 a 2009), náklady na projekty ve výhradních oblastech činnosti společností Axens a Prosernat jsou v souladu se způsobilými výdaji vymezenými v příloze II rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996, stejně jako se způsobilými náklady ve smyslu bodu 5.1.4 rámce pro výzkum, vývoj a inovace.
(294)
Připomeňme, že náklady na výzkumné činnosti veřejné instituce IFP účtované společnostem Axens a Prosernat zahrnují poplatky přímo přičitatelné projektům a týkají se subdodávek, pracovních cest, pojištění a dokumentace, jakož i dodávek a drobného nehmotného majetku. Zahrnují rovněž další náklady přičitatelné projektům, které se týkají nákladů na výzkumné pracovníky, odpisů dlouhodobých hmotných a nehmotných aktiv, jakož i ostatních režijních nákladů. Tyto náklady vznikají přímo z důvodu výzkumných činností a jsou rozděleny mezi jednotlivé výzkumné projekty v poměru k době, kterou výzkumný personál strávil nad každým projektem. Náklady na horizontální výzkumné a vývojové projekty týkající se metod a zařízení použitých v jiných výzkumných a vývojových projektech jsou přičítány v poměru k nákladům na každý výzkumný a vývojový projekt.
(295)
Tyto náklady odpovídají následujícím kategoriím: náklady na konzultační a rovnocenné služby, náklady na zaměstnance, náklady na nástroje, materiál, pozemky a prostory, jakož i dodatečné režijní náklady a další provozní náklady v souladu s kategoriemi způsobilých nákladů rámce z roku 1996 a rámce pro výzkum, vývoj a inovace.
(296)
Pokud jde o následující roky, měly by být tyto informace rovněž uvedeny ve výročních zprávách předložených francouzskými orgány.
7.3.2.4 Intenzita podpor
(297)
Z rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996 vyplývá, že maximální povolené intenzity pro studie technické proveditelnosti prováděné před projekty aplikovaného výzkumu činí 75 % (bod 5.4.) a pro projekty aplikovaného výzkumu 50 % (bod 5.3.).
(298)
Z rámce pro výzkum, vývoj a inovace vyplývá, že intenzita podpory vypočítaná na základě způsobilých nákladů na projekt nemůže přesáhnout 50 % v případě aplikovaného výzkumu (bod 5.1.2 b) a 65 % v případě studií prováděných před aplikovaným výzkumem vedeným ve velkých podnicích (bod 5.2. b). Připomeňme, že činnosti kryté státní zárukou se týkají pouze aplikovaného výzkumu a studií technické proveditelnosti prováděných veřejnou institucí IFP, přičemž práce na předvýrobním vývoji ve smyslu rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996 (nebo experimentálního vývoje ve smyslu rámce pro výzkum, vývoj a inovace) jsou v plném rozsahu financovány společnostmi Axens a Prosernat z vlastních zdrojů z příjmů získaných na trzích.
(299)
Komise vypracovala tabulku č. 6 v bodě odůvodnění 300 na základě seznamů projektů, které podrobně uvádějí roční náklady podle projektů a fází výzkumu, jakož i na základě výkazu vlastních zdrojů veřejné instituce IFP.
(300)
Komise se přitom řídila konzervativním přístupem a zahrnula všechny náklady vztahující se přímo nebo nepřímo na výhradní oblasti činností Axens a Prosernat a vyloučila všechny ostatní výnosy, které nebyly poukázány společnostmi Axens a Prosernat (248). Do této tabulky Komise z důvodu obezřetnosti rovněž zahrnula veškeré možné účinky neomezené záruky za předpokladu - přestože málo pravděpodobného -, že by je veřejná instituce IFP všechny použila na financování výzkumných činností ve výhradních v oblastech činností společností Axens a Prosernat (účinky záruky, pokud jde o vztahy s dodavateli a se zákazníky, nejen dceřinými společnostmi, ale také třetími stranami).
Tabulka č. 6
Maximální odhad celkové výše celkového veřejného financování poskytnutého veřejnou institucí IFP na činnosti ve výhradních oblastech společností Axens a Prosernat v letech 2006 až 2009
(v milionech eur)
2006
2007
2008
2009
Roční náklady na studie technické proveditelnosti (v milionech eur)
Oblast činností IFP/Axens
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Oblast činností IFP/Prosernat
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Celkem
7,4
3,5
0,9
0,9
Roční náklady na práce aplikovaného výzkumu (v milionech eur)
Oblast činností IFP/Axens
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Oblast činností IFP/Prosernat
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Celkem
49,0
45,5
52,8
55,2
Vlastní zdroje (v milionech eur)
Částka
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Roční státní podpora (v milionech eur)
Výše veřejného financování (249)
11,3
6,4
7,7
11,1
Horní mez účinků záruky ve vztazích mezi veřejnou institucí a jejími dodavateli
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Horní mez účinků záruky ve vztazích mezi veřejnou institucí a jejími zákazníky (250)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
-
ve výhradní oblasti dceřiných společností
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
-
mimo výhradní oblast dceřiných společností
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Maximální výše veřejného financování
(včetně horní meze účinků záruky)
13,1
9,8
11,3
14,7
Intenzita podpory
(mimo horní meze účinků záruky)
20,0 %
13,0 %
14,3 %
19,8 %
Horní mez intenzity podpory
(včetně horní meze účinků záruky)
23,2 %
20,0 %
21,0 %
26,2 %
Maximální povolená intenzita (251)
-
ustanovení rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996
53 %
51,8 %
50,4 %
50,4 %
-
ustanovení rámce pro výzkum, vývoj a inovace
-
51,1 %
50,3 %
50,2 %
(301)
Komise prověřila dodržování způsobilých intenzit podle fází výzkumu na základě ročních seznamů projektů vedených v letech 2006 až 2009, zohlednila zároveň největší možné účinky neomezené záruky spojené s postavením IFP jakožto veřejné instituce a jako doplňující prvek podpory začlenila odhad horní meze poplatku za krytí různých druhů rizika. Horní mez intenzity podpory je v každém případě i po začlenění veškerého možného dopadu záruky na vztahy mezi zákazníky a dodavateli stále hluboce pod úrovní maximální povolené intenzity. Závěrem se Komise domnívá, že intenzity podpory povolené rámcem pro výzkum a vývoj z roku 1996 a rámcem pro výzkum, vývoj a inovace jsou dodrženy.
(302)
Pokud jde o následující roky, Komise připomíná, že v souladu s výše uvedeným rozhodnutím C 51/2005 musí Francie předat Komisi výroční zprávu, aby se Komise ujistila, že jsou intenzity podpory dodrženy nejen v rámci jednotlivých fází výzkumu, ale i jednotlivých projektů. Od roku 2010 musí tato zpráva uvádět všechny projekty vedené v oblastech činností Axens a Prosernat, jež jsou tříděny podle kategorie výzkumu, přičemž kromě jejich nákladů - podle fází výzkumu - a výše financování z veřejných zdrojů a vlastních zdrojů přidělených veřejnou institucí IFP a jejími dceřinými společnostmi se upřesní také horní mez poplatku za záruku, jejíž odhad byl proveden na základě metody popsané v tomto rozhodnutí, včetně případných účinků na podmínky zadlužení veřejné instituce IFP v souladu s úvahou popsanou v bodě odůvodnění 200.
7.3.2.5 Kumulace podpor
(303)
Ustanovení týkající se kumulace, ať se jedná o ustanovení bodu 5.12 rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996 nebo bodu 8 rámce pro výzkum a vývoj a inovace, byla dodržena. Komise totiž vypočítala celkovou výši veřejného financování nezávisle na jeho původu, včetně maximálního dopadu neomezené záruky na roky 2006 až 2009.
(304)
Od roku 2010 francouzské orgány použijí stejnou metodu ve výročních zprávách předložených Komisi.
7.3.2.6 Motivační účinek
(305)
Na základě rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996 a rámce pro výzkum, vývoj a inovace musejí mít státní podpory motivační účinek, tedy musejí vést k tomu, že způsobí změnu chování příjemce podpory tak, že zvýší jeho činnost v oblasti výzkumu a vývoje (a inovace). K prokázání existence motivačního účinku v případě projektů, které získají podporu pod prahovými hodnotami podrobného přezkumu obecně stačí následující kritéria: zvýšení velikosti projektu, rozšíření jeho rozsahu, urychlení postupu projektu a růst celkové částky určené na výzkum, vývoj a inovace. Pokud bude možné prokázat výrazný účinek na alespoň jeden z těchto prvků, Komise se bude obecně domnívat, že projekt podpory má vzhledem k obvyklému jednání podniku dotyčného odvětví (252) motivační účinek.
(306)
Komise odkazuje na analýzu popsanou v bodech odůvodnění 196 až 198 výše uvedeného rozhodnutí C 51/2005, jež se týká strategického zájmu - monitorovaného a schváleného technickými výbory - o výzkumy prováděné veřejnou institucí IFP a jejími dceřinými společnostmi v oblasti dlouhodobého zabezpečování dodávek energie, zejména pokud jde o obnovu a zvýšení produkce ropy a zemního plynu (zvýšení míry úspěšnosti při vyhledávání a míry využití ložisek, ale také využití nekonvenčních zdrojů atd.), vývoj postupů rafinace, transformační technologie, vývoj inovativních pohonných látek a účinných pohonných technologií, diverzifikaci energetických zdrojů nezbytnou pro výrobu paliva, přičemž mnohé se řadí mezi priority Evropské unie v oblasti výzkumu, energetické politiky a politiky životního prostředí.
(307)
Pokud jde o rok 2006, Komise se opět odvolává na svou analýzu uvedenou v bodě odůvodnění 199 výše zmíněného rozhodnutí C 51/2005. Veřejná instituce IFP a její dceřiné společnosti mohly podle této analýzy díky veřejné podpoře, jejíž neoddělitelnou součástí je neomezená záruka, úspěšně dokončit dodatečné výzkumné činnosti, které by jinak kvůli technologickým rizikům nebo velmi nejisté povaze návratnosti investic nebyly proveditelné.
(308)
Na základě výročních zpráv zaslaných francouzskými orgány Komise zjišťuje, že v této logice se pokračovalo v letech 2007, 2008 a 2009. V těchto zprávách francouzské orgány u jednotlivých projektů uvedly motivační účinek rozsahu dosažený díky podpoře, zejména pokud jde o rozsah projektu, rychlost postupu daného projektu a navýšení celkové částky určené na výzkum a vývoj.
(309)
Například v roce 2007 vedla skupina IFP - ve výhradní oblasti společnosti Axens - zejména stěžejní projekty […] (*) (253).[…] (*). Bez státní podpory by v uvedení těchto výrobků na trh došlo k několikaletému zpoždění: výzkumné a vývojové projekty by byly zahájeny později, jejich vývoj by byl býval pomalejší a […] (*).
(310)
Ve výhradní oblasti společnosti Prosernat jinak státní podpora umožnila zahájit projekt […] (*) týkající se […] (*), vývoj a patentování originálních postupů […] (*) (254) […] (*). [Takový projekt] (**) zahrnoval citlivé a důležité operace vyžadující velké lidské zdroje, jakož i významné technické a finanční prostředky, které by společnost jako je Prosernat nemohla sama vytvořit. Ukázalo se, že veřejná podpora poskytnutá veřejnou institucí IFP je tudíž nevyhnutelná. Pouze veřejná instituce IFP měla specializované týmy, jež byly schopny vyvinout modely potřebné pro vývoj postupů, a laboratorní vybavení, jež umožňovalo zpracování složek nebezpečných pro zdraví.
(311)
V roce 2008 byly díky státní podpoře ve výhradní oblasti společnosti Axens odstraněny bariéry po stránce vědecké a technické […] (*). Kromě toho došlo rovněž k důležitému pokroku ve vývoji projektu […] (*) (255). Státní podpora umožnila veřejné instituci IFP vyvinout ve spolupráci s průmyslovými partnery postup […] (*), který bude na trhu zpřístupněn prostřednictvím licence. Práce na vývoji takového druhu postupu zahrnují jak […] (*), tak […] (*).
(312)
Ve výhradní oblasti společnosti Prosernat byl navíc prováděn projekt […] (*) týkající zachycování CO2 ve spalinách. Zachycování/ukládání CO2 (256) je jedním ze zjištěných prostředků k omezení globálního oteplování. Vzhledem ke složení spalin a k jejich nízkému tlaku si veřejná instituce IFP stanovila nové technologické výzvy. Prosernat by nebyl vzhledem k nejistotě ohledně struktury, velikosti, rozložení a právního rámce budoucího trhu technologie zachycování CO2 schopen tento postup vyvinout z vlastních prostředků.
(313)
V roce 2009 lze jako příklad - ve výhradní oblasti společnosti Axens - uvést projekt[…] (*) o postupech […] (*). Jeho cílem byl vývoj […] (*) a vylepšení určitých postupů […] (*). Díky veřejným prostředkům bylo možné prostudovat […] (*), což umožnilo výrazně zdokonalit […] (*). V rámci projektu bylo díky veřejnému financování […] (*) možno prozkoumat řešení, která se výrazně odchylují od stávajících technologií […] (*). Stejně tak se pokračovalo v projektu […] (*) týkajícím se katalyzátorů, které po extrapolaci umožnily diversifikaci nabídky na stále rostoucím trhu […] (*). Bez státní podpory by vývoj katalyzátorů probíhal více po etapách a výkon by se zlepšoval pomaleji. V oblasti […] (*) bylo možno prostřednictvím projektu […] (*), který se týkal inovativních katalyzátorů […] (*), díky státní podpoře prozkoumat nové metody, zatímco prostřednictvím projektu […] (*), jehož cílem bylo prozkoumat hranice technologie (zejména změny zátěže) s cílem […] (*) bylo možno rozšířit jeho spektrum nad rámec stávajícího výkonu.
(314)
Ve výhradní oblasti společnosti Prosernat jinak státní podpora například umožnila opětné zahájení a pokračování prací na výzkumu a vývoji v oblasti […] (*), které byly postupně ponechávány stranou. Díky veřejné podpoře tak bylo možno zamezit ztrátám technologických výdobytků minulosti a udržet si na trhu sortiment postupů […] (*). Stejně tak se díky státní podpoře pokračovalo v projektu […] (*) týkajícím se zachycování CO2 […] (*).
(315)
Komise zároveň poznamenává, že v období 2007 až 2009 pokračoval pozitivní vývoj ukazatelů úsilí vyvinutého veřejnou institucí IFP a jejími dceřinými společnostmi Axens a Prosernat v oblasti výzkumu a vývoje, na který Komise poukázala v bodě odůvodnění 200 výše uvedeného rozhodnutí C 51/2005.
Tabulka č. 7
Nárůst ukazatelů úsilí vyvinutého veřejnou institucí IFP a jejími dceřinými společnostmi Axens a Prosernat v letech 2007, 2008 a 2009
Nárůst ukazatelů
IFP/Axens
IFP/Prosernat
2007/2003
2008/2003
2009/2003
2007/2003
2008/2003
2009/2003
Výdaje na výzkum a vývoj ve výhradní oblasti
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Zaměstnanci přidělení na výzkum a vývoj ve výhradní oblasti
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(316)
Komise mimo jiné opět dospěla ke zjištěním shrnutým v bodech odůvodnění 201 až 203 svého výše uvedeného rozhodnutí C 51/2005: podíl výdajů na výzkum a vývoj v obratu skupiny IFP je zvláště vysoký, ačkoliv se tato skupina vyvíjí v prostředí, jež podléhá četným a neustále se vyvíjejícím vnitrostátním předpisům, zejména pokud jde o normy v oblasti ochrany životního prostředí či systémy ochrany duševního vlastnictví.
(317)
Jak již bylo uvedeno v bodě odůvodnění 204 výše uvedeného rozhodnutí C 51/2005, Komise zohledňuje rozmanitost a strukturu nabídky, jakož i fungování hospodářské soutěže (257) na trhu postupů rafinace či petrochemie. V této souvislosti Komise poznamenává, že někteří konkurenti mají daleko výhodnější konkurenční postavení než skupina IFP; například společnost UOP Limited má na světovém trhu tržní podíl v hodnotě přibližně 57 % oproti pouze 7 % podílu skupiny IFP. Komise se také domnívá, že veřejná podpora poskytnutá výzkumným a vývojovým projektům vedeným skupinou IFP, není svou povahou nebo svou velikostí schopna narušit dynamické pobídky trhu s technologiemi rafinace. Dále je nutno konstatovat, že obchodní partneři Evropské unie, zejména Spojené státy americké, věnují velké rozpočty na financování výzkumu v oblasti energie, které umožnily podpořit výzkumné a vývojové projekty vedené konkurenty skupiny IFP. Někteří konkurenti skupiny IFP, zejména společnost UOP Limited, tak získali významnou státní podporu (258) nebo využívali nepřímých veřejných podpor díky partnerstvím s výzkumnými ústavy a vysokými školami.
(318)
Na závěr se Komise domnívá, že státní podpora ve prospěch skupiny IFP ve výhradní oblasti jejích dceřiných společností Axens a Prosernat měla v letech 2006, 2007, 2008 a 2009 motivační účinek.
(319)
Výroční zprávy, jež bude Francie Komisi předkládat do ukončení výhradních dohod mezi veřejnou institucí IFP a jejími dceřinými společnostmi Axens a Prosernat, budou muset od roku 2010 prokázat, že je vždy prověřen motivační účinek podpory.
(320)
S ohledem na výše uvedené údaje Komise dospívá k závěru, že státní podpora, která byla skupině IFP poskytnuta na provozování činností ve výhradní oblasti činností jejích dceřiných společností Axens a Prosernat, včetně prvku podpory souvisejícího s účinky neomezené záruky, které využívá veřejná instituce IFP, je v souladu s ustanoveními rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996, jakož i s ustanoveními rámce pro výzkum, vývoj a inovace s výhradou dodržování podmínek uvedených v těchto ustanoveních.
7.3.3 ZÁVĚR O SLUČITELNOSTI DOTYČNÉHO OPATŘENÍ
(321)
Závěrem uveďme, že podle Komise je dotyčné opatření slučitelné s vnitřním trhem s výhradou dodržování podmínek uvedených v částech 7.3.1 a 7.3.2.
8 NESTRANNOST VE VĚCI ÚPRAVY VLASTNICTVÍ
(322)
Komise by ráda zdůraznila, že nijak nezpochybňuje příslušnost veřejné instituce IFP ke státu, ani nepopírá samotné postavení právnické osoby veřejného práva.
(323)
Podle článku 345 SFEU je Společenství nestranné ve věci úpravy vlastnictví v členských státech a žádné ustanovení Smlouvy nebrání tomu, aby stát držel ve vlastnictví podniky (úplně nebo částečně). Vzhledem k této skutečnosti je nutno použít pravidla hospodářské soutěže stejným způsobem na soukromé i státní podniky. Žádný z obou těchto druhů podniků nesmí být použitím jejích pravidel zvýhodněn nebo znevýhodněn.
(324)
V tomto případě nevyplývá záruka, které využívá veřejná instituce IFP, z vlastnictví, nýbrž z právního postavení podniku. Členské státy mohou svobodně zvolit právní formu podniků, musí však při své volbě dodržovat pravidla hospodářské soutěže vyplývající ze Smlouvy. Zvláště prostá skutečnost, že státní záruka je automaticky spojena se zvláštním právním postavením, nebrání tomu, aby uvedená záruka představovala státní podporu podle čl. 107 odst. 1 SFEU, pokud byly splněny všechny platné podmínky, které jsou v ní uvedeny (259),
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Tím, že Francie udělila veřejné instituci IFP postavení veřejné instituce průmyslové a obchodní povahy, poskytla jí počínaje dnem 7. července 2006 neomezenou veřejnou záruku (dále jen „státní záruka“) pokrývající všechny její činnosti.
2. Krytí nehospodářských činností veřejné instituce IFP státní zárukou, zejména krytí jejích činností týkajících se vzdělávání s cílem zvýšit množství a zlepšit kvalifikaci lidských zdrojů, činností nezávislého výzkumu a vývoje s cílem zvýšit objem znalostí a zlepšit chápání stávajícího know-how a činností týkajících se šíření výsledků dosažených v oblasti výzkumu, nepředstavuje státní podporu podle čl. 107 odst. 1 SFEU.
3. V případě činností týkajících se převodů technologií, které veřejná instituce IFP provádí v oblastech stanovených ve výhradní smlouvě o vývoji, uvádění na trh a užití - uzavřené s její dceřinou společností Beicip-Franlab - nepředstavuje krytí státní zárukou státní podporu podle čl. 107 odst. 1 SFEU.
4. V případě činností týkajících se převodů technologií, které veřejná instituce IFP provádí v oblastech stanovených ve výhradních smlouvách, jež byly uzavřeny s jejími dceřinými společnostmi Axens a Prosernat, uvedených v čl. 3 odst. 1 rozhodnutí Komise ze dne 16. července 2008 ohledně podpory, kterou Francie poskytla skupině IFP (dále jen „rozhodnutí C 51/2005“), krytí státní zárukou představuje státní podporu podle čl. 107 odst. 1 SFEU.
5. V případě služeb v oblasti smluvního výzkumu a služeb poskytovaných veřejnou institucí IFP, jak třetím stranám, tak dceřiným společnostem, krytí státní zárukou představuje státní podporu podle čl. 107 odst. 1 SFEU.
Článek 2
V případě změny smlouvy uzavřené mezi veřejnou institucí IFP a její dceřinou společností Beicip-Franlab, která je uvedena v čl. 1 odst. 3 tohoto rozhodnutí, oznámí Francie uvedenou smlouvu Komisi a přihlédne k možnému dopadu státní záruky za účelem posouzení případné celkové částky veřejného financování, pokud ovšem nové smluvní podmínky neumožní vyloučení existence státní podpory.
Článek 3
Krytí hospodářských činností uvedených v čl. 1 odst. 4 a 5 tohoto rozhodnutí státní zárukou v období od 7. července 2006 do 31. prosince 2009 představovalo podporu slučitelnou s vnitřním trhem.
Článek 4
Krytí hospodářských činností uvedených v čl. 1 odst. 4 tohoto rozhodnutí státní zárukou - od 1. ledna 2010 do ukončení platnosti výhradních dohod mezi veřejnou institucí IFP a jejími dceřinými společnostmi Axens a Prosernat, které jsou uvedeny v čl. 3 odst. 1 rozhodnutí C 51/2005 - představuje podporu slučitelnou s vnitřním trhem s výhradou dodržování podmínek uvedených v článcích 5 a 6 tohoto rozhodnutí.
Článek 5
1. Výroční finanční zpráva uvedená v čl. 4 odst. 2 rozhodnutí C 51/2005 obsahuje kromě prvků již uvedených v čl. 5 odst. 1 uvedeného rozhodnutí také prvky uvedené v odstavcích 2, 3 a 4 tohoto článku.
2. Výroční finanční zpráva obsahuje údaje o výši, úrokové sazbě a smluvních podmínkách pro poskytnutí půjček, které si vzala veřejná instituce IFP v průběhu daného ročního období, jakož i hrubý grantový ekvivalent případného úrokového zvýhodnění spojeného se státní zárukou, pokud se nepředloží důkaz o tom, že tyto smlouvy o úvěru jsou v souladu s běžnými tržními podmínkami, a to buď porovnáním jejich podmínek s podmínkami získanými veřejnou institucí IFP před změnou jejího postavení, nebo na základě přesnější metodiky, jež byla předem schválena Komisí.
3. Výroční finanční zpráva obsahuje údaje o hodnotě majetku a služeb, jež veřejná instituce IFP získala od dodavatelů za účelem poskytování hospodářských služeb uvedených v čl. 1 odst. 4 a 5 tohoto rozhodnutí v průběhu daného ročního období, jakož i maximální odhad hrubého grantového ekvivalentu podpory, jenž vyplývá ze skutečnosti, že dodavatelé příznivěji hodnotili riziko neplnění závazků podnikem. Toto hodnocení se provádí buď uplatněním paušální sazby ve výši 2,5 % na hodnotu provedených nákupů, nebo na základě přesnější metodiky, jež byla předem schválena Komisí.
4. Výroční finanční zpráva obsahuje údaje o hodnotě hospodářských činností uvedených v čl. 1 odst. 4 a 5 tohoto rozhodnutí, které veřejná instituce IFP realizovala v průběhu daného ročního období, jakož i maximální odhad hrubého grantového ekvivalentu podpory, jenž vyplývá ze skutečnosti, že nebyl zaplacen poplatek odpovídající záruce za řádné provedení smlouvy, nebo alespoň za vynaložení maximálního úsilí, která byla příjemcům uvedených hospodářských služeb poskytnuta. Toto hodnocení se provádí buď uplatněním paušální sazby ve výši 5 % na hodnotu poskytnutých služeb, nebo na základě přesnější metodiky, jež byla předem schválena Komisí.
Článek 6
1. Celková výše veřejných finančních prostředků přidělených na činnosti veřejné instituce IFP ve výhradních oblastech činnosti společností Axens a Prosernat, včetně maximálního dopadu státní záruky, tak jak byl odhadnut v čl. 5 odst. 2, 3 a 4 tohoto rozhodnutí, musí být nižší než maximální intenzita povolená Rámcem Společenství pro státní podporu na výzkum, vývoj a inovace.
2. V případě překročení prahové hodnoty uvedené v odstavci 1 tohoto článku vrátí případně společnost Axens nebo Prosernat přebytek podpory veřejné instituci IFP.
Článek 7
Krytí hospodářských činností uvedených v čl. 1 odst. 5 prostřednictvím státní záruky ode dne 1. ledna 2010 představuje státní podporu slučitelnou s vnitřním trhem s výhradou dodržování podmínek uvedených v článku 8 tohoto rozhodnutí.
Článek 8
1. Činnosti v oblasti smluvního výzkumu a poskytování služeb, jež provádí veřejná instituce IFP - uvedené v čl. 1 odst. 5 tohoto rozhodnutí -, musí pouze doplňovat její hlavní činnost v oblasti nezávislého veřejného výzkumu.
2. Aby mohly být činnosti v oblasti smluvního výzkumu a poskytování služeb, jež provádí veřejná instituce IFP, považovány za doplňkové, je třeba, aby:
-
negativně neovlivňovaly řádný chod uvedené veřejné instituce IFP, její nezávislost či neutralitu,
-
na ně byly uplatňovány tržní ceny, nebo aby se na ně v případě neexistence tržní ceny uplatnila cena, ve které se kromě možného dopadu státní záruky promítnou veškeré náklady, jež jsou navýšeny o přiměřenou marži,
-
byly předmětem účetnictví, jež je odděleno od účetnictví týkajícího se činností nezávislého veřejného výzkumu (oddělené účetnictví, pokud jde o příslušné náklady a financování), a aby zisky, které z nich vyplývají, byly plně investovány zpět do hlavní činnosti v oblasti nezávislého veřejného výzkumu,
-
byly vnitřně spjaty s hlavní činností v oblasti nezávislého veřejného výzkumu uvedené veřejné instituce IFP, zejména z důvodu využití stejných infrastruktur, stejného vybavení, materiálu nebo technologií, či z důvodu zaměstnání stejných výzkumných pracovníků, vědců, inženýrů, projektantů či techniků,
-
nespadaly do oblasti působnosti výhradních dohod uzavřených mezi veřejnou institucí IFP a jejími dceřinými společnostmi Axens a Prosernat, uvedených v čl. 3 odst. 1 výše uvedeného rozhodnutí C 51/2005, jejichž platnost byla případně prodloužena nebo jejichž znění bylo pozměněno v souladu s čl. 3 odst. 2 rozhodnutí C 51/2005 a v souladu s čl. 12 odst. 2 tohoto rozhodnutí,
-
představovaly okrajový podíl rozpočtu, který veřejná instituce IFP vyčlenila na své činnosti v oblasti nezávislého veřejného výzkumu.
3. Francie Komisi každoročně předloží zprávu o činnostech v oblasti smluvního výzkumu a poskytování služeb, jež provádí veřejná instituce IFP, ve které je upřesněn podíl těchto činností v poměru k rozpočtu veřejné instituce IFP vyčleněnému touto institucí na její činnosti v oblasti nezávislého veřejného výzkumu.
Článek 9
1. Francouzské orgány a veřejná instituce IFP zajistí, aby při každé transakci byla ve smlouvě o financování (pro všechny nástroje, na které se smlouva vztahuje) uvedena tato zmínka:
„Emise/program/půjčka nejsou kryty žádnou přímou či nepřímou státní zárukou. V případě platební neschopnosti není stát povinen převzít finanční závazky veřejné instituce IFP při placení pohledávky“.
2. Francouzské orgány zajistí vložení obdobné doložky, kterou se vyloučí odpovědnost státu, do všech smluv týkajících se služeb v oblasti smluvního výzkumu či služeb uvedených v čl. 1 odst. 5 tohoto rozhodnutí.
3. Francouzské orgány zajistí vložení obdobné doložky, kterou se vyloučí odpovědnost veřejné instituce IFP a státu, do všech smluv, které zahrnují pohledávku a které byly uzavřeny akciovými společnostmi Axens, Beicip-Franlab a Prosernat.
4. Veřejná instituce IFP se zdrží vydání jakéhokoli druhu ručení, avalu, záruky, prohlášení o splnění závazků či doporučujícího dopisu ve prospěch akciových společností Axens, Beicip-Franlab a Prosernat, které by nebyly v souladu s běžnými tržními podmínkami.
Článek 10
Francie jednotlivě oznámí Komisi podpory, jejichž částka je vyšší než prahové hodnoty stanovené rámcem Společenství pro státní podporu na výzkum, vývoj a inovace, a to s přihlédnutím k možnému dopadu státní záruky.
Článek 11
Francie sdělí Komisi do dvou měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí opatření, která přijala pro dosažení souladu s tímto rozhodnutím.
Článek 12
1. Články 4, 5 a 6 tohoto rozhodnutí se použijí do ukončení platnosti výhradních dohod mezi veřejnou institucí IFP a jejími dceřinými společnostmi Axens a Prosernat, které jsou uvedeny v čl. 3 odst. 1 rozhodnutí C 51/2005.
2. V okamžiku, kdy francouzské orgány Komisi oznámí prodloužení platnosti či pozměnění uvedených výhradních dohod v souladu s čl. 3 odst. 2 rozhodnutí C 51/2005, zohlední při posouzení celkové výše veřejného financování dopad státní záruky.
Článek 13
Toto rozhodnutí je určeno Francouzské republice.
V Bruselu dne 29. června 2011.
SKLEP KOMISIJE
z dne 29. junija 2011
o državni pomoči C 35/08 (ex NN 11/08), ki jo je Francija odobrila osebi javnega prava Institut Français du Pétrole
(notificirano pod dokumentarno številko C(2011) 4483)
(Besedilo v francoskem jeziku je edino verodostojno)
(Besedilo velja za EGP)
(2012/26/EU)
EVROPSKA KOMISIJA JE -
ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije (1) in zlasti prvega pododstavka člena 108(2) PDEU,
ob upoštevanju Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru (2) in zlasti člena 62(1)(a) Sporazuma,
po pozivu vsem zainteresiranim stranem, naj predložijo svoje pripombe v skladu z navedenima določbama, (3)
ob upoštevanju naslednjega:
1 POSTOPEK
(1)
Francoski organi so v okviru formalne preiskave državne pomoči C 51/05 glede ukrepov pomoči, ki jih je Francija odobrila Institut Français du Pétrole (4), v dopisu z dne 18. julija 2006, evidentiranem 19. julija 2006, službe Komisije obvestili, da se je oseba javnega prava IFP, prej strokovna ustanova v smislu akta, imenovanega zakon št. 43-612 z dne 17. novembra 1943 o upravljanju poklicnih interesov, 7. julija 2006 preoblikovala v osebo javnega prava industrijske in komercialne narave („établissement public à caractère industriel et commercial“, v nadaljnjem besedilu: EPIC). Podlaga za preoblikovanje je v dveh dokumentih, ki so ju francoski organi priložili dopisu: (i) odlok št. 2006-797 z dne 6. julija 2006 o določitvi novega statuta osebe javnega prava IFP in (ii) člen 95 programskega zakona št. 2005-781 z dne 13. julija 2005 o določitvi smernic energetske politike (v skladu s katerim je bil sprejet navedeni odlok).
(2)
Komisija je z dopisoma z dne 3. avgusta 2007 in 7. maja 2008 na francoske organe naslovila zahtevi po podatkih, na kateri so ti odgovorili v dopisih z dne 28. septembra 2007 in 26. junija 2008.
(3)
Komisija je v okviru predhodne zadeve 16. julija 2008 sprejela Odločbo (v nadaljnjem besedilu: Odločba C 51/2005) o prvi državni pomoči Francije za skupino IFP (5). V njej je poudarila, da je vprašanje obstoja dodatne državne pomoči v obliki morebitnega neomejenega državnega poroštva na podlagi statusa EPIC, ki ga ima oseba javnega prava IFP, predmet ločene preiskave v okviru drugega postopka.
(4)
Drugi postopek iz člena 108(2) PDEU je bil predmet odločitve Komisije z dne 16. julija 2008 (6) (v nadaljnjem besedilu: odločitev o začetku postopka), sprejete na podlagi člena 4(4) Uredbe Sveta (ES) št. 659/1999 z dne 22. marca 1999 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena 93 Pogodbe ES (7) (v nadaljnjem besedilu: postopkovna uredba), o neomejenem državnem poroštvu, do katerega je lahko bila upravičena skupina IFP.
(5)
Komisija je 11. oktobra 2008 z objavo zgoraj navedene odločitve o začetku postopka v Uradnem listu Evropske unije zainteresirane tretje osebe pozvala k predložitvi pripomb k zadevnemu ukrepu.
(6)
Pripombe Francije je prejela v dopisu z dne 14. oktobra 2008.
(7)
Svetovalci družbe UOP Limited so Komisijo v dopisu z dne 6. novembra 2008, evidentiranem pri Komisiji istega dne, obvestili o želji svoje stranke, da pripravi pripombe k zadevnemu ukrepu. Ob upoštevanju potrebnega roka za prevod so tedaj zaprosili za podaljšanje roka do 30. novembra 2008, da bi lahko predložili pripombe. Komisija je v dopisu z dne 7. novembra 2008 navedla, da sprejema utemeljitev prošnje in družbi UOP Limited odobrava podaljšanje roka za odgovor do 30. novembra 2008. Svetovalci družbe UOP Limited so v dopisu z dne 28. novembra 2008, evidentiranem pri Komisiji istega dne, predložili pripombe svoje stranke k odločitvi o začetku postopka.
(8)
Svetovalci družbe UOP Limited so v istem dopisu z dne 28. novembra 2008 zaprosili za dovoljenje, da bi lahko njihova stranka med postopkom predložila dodatne pripombe. Komisija je v dopisu z dne 17. decembra 2008 odgovorila na prošnjo in sprejela podaljšanje roka za odgovor družbe UOP Limited do 23. januarja 2009, tako da ji je omogočila predložitev morebitnih dodatnih pripomb. Svetovalci družbe UOP Limited so v dopisu z dne 23. januarja 2009 predložili dodatne pripombe svoje stranke.
(9)
Komisija je v dopisu z dne 6. maja 2009 francoskim organom poslala vse pripombe družbe UOP Limited k odločitvi o začetku postopka, po potrebi v zaupni različici. Pozvala jih je k predložitvi pripomb, in to najpozneje do 8. junija 2009. Francoski organi so v dopisu z dne 2. junija 2009 zaprosili za podaljšanje navedenega roka do 22. junija 2009, ker sta bila po njihovem mnenju pri pripombah tretje osebe potrebna podrobna in poglobljena analiza ter posvetovanje z več ministrskimi službami. Komisija je v dopisu z dne 9. junija 2009 sprejela podaljšanje do 22. junija 2009. Francoski organi so v dopisu z dne 22. junija 2009 predložili pripombe k pripombam družbe UOP Limited.
(10)
Komisija je v dopisu z dne 29. julija 2009 francoske organe zaprosila za dodatne informacije in jih pozvala k predložitvi odgovora do 24. avgusta 2009. Francoski organi so v dopisu z dne 19. avgusta 2009 zaprosili za podaljšanje roka za odgovor do 7. septembra 2009, ki ga je Komisija odobrila v dopisu z dne 20. avgusta 2009. Francoski organi so v dopisu z dne 8. septembra 2009 naposled predložili zahtevane podatke.
(11)
Komisija je v dopisu z dne 20. novembra 2009 zaprosila francoske organe za nove dodatne informacije in jih pozvala k predložitvi odgovora v dvajsetih dneh. Francoski organi so v dopisu z dne 14. decembra 2009 zaprosili za podaljšanje roka za odgovor do 22. januarja 2010, ki ga je Komisija odobrila v dopisu z dne 18. decembra 2009. V dopisu z dne 13. januarja 2010 so francoski organi naposled predložili zahtevane podatke.
(12)
Službe Komisije so 20. maja 2010 pripravile sestanek v Bruslju, da bi s francoskimi organi obravnavale posledice sklepa, ki ga je Komisija sprejela 26. januarja 2010 v zvezi z državno pomočjo C 56/07 (ex E 15/05), dodeljeno podjetju La Poste (8) (v nadaljnjem besedilu: Sklep C 56/2007), za to zadevo. Ker je bilo podjetje La Poste javni subjekt, ki je do takrat imel status, enakovreden EPIC (9), je z njim povezana zadeva (v nadaljnjem besedilu: zadeva La Poste ali poštna zadeva) zelo primerljiva z zadevnim ukrepom, tako da so francoski organi v pripombah k obema zadevama navedli smiselno enake trditve. Franciji je bil v elektronskem dopisu z dne4. junija 2010 poslan seznam dodatnih vprašanj, ker so službe Komisije želele imeti pisna stališča francoskih organov o različnih točkah, obravnavanih na tem sestanku. Francoski organi so 16. julija 2010 poslali zahtevane podatke.
(13)
Komisija je v dopisu z dne 29. septembra 2010 francoske organe zaprosila za dodatne informacije in jih pozvala k predložitvi odgovora v dvajsetih dneh. Francoski organi so v dopisu z dne 7. oktobra 2010 zaprosili za podaljšanje roka za odgovor do 26. novembra 2010, ki ga je Komisija odobrila v dopisu z dne 8. oktobra 2010. V dopisu z dne 26. novembra 2010 so francoski organi naposled predložili zahtevane podatke.
2 SKUPINA IFP
(14)
Kot je Komisija navedla v odločitvi o začetku postopka in v zgoraj navedeni odločbi C 51/2005, (10) ima oseba javnega prava IFP tri naloge:
-
raziskovanje in razvoj na področjih iskanja nafte in plina, tehnoloških postopkov rafiniranja in petrokemije;
-
usposabljanje inženirjev in tehnikov ter
-
panožne informacije in dokumentacija.
Pogodba z državo o ciljih določa širše smernice ukrepanja za petletno obdobje.
(15)
Oseba javnega prava IFP ima poleg tega neposreden ali posreden nadzor nad gospodarskimi družbami, s katerimi je sklenila izključne sporazume o raziskavah in licencah. Komisija je na podlagi skupka ujemajočih se dejstev, podrobneje razloženih v uvodni izjavi 137, v zgoraj navedeni odločbi C 51/2005 menila, da delniške družbe Axens, Beicip-Franlab in Prosernat ter njihova matična družba, oseba javnega prava IFP, sestavljajo gospodarsko skupino (v nadaljnjem besedilu: skupina IFP) v smislu konkurenčnega prava.
(16)
Družba Axens je dejavna na trgu katalizatorjev in tehnologij za industrijske panoge, ki se ukvarjajo z rafiniranjem in petrokemičnimi izdelki, njen konsolidiran promet pa je leta 2006, na datum spremembe statusa njene matične družbe, znašal 308,45 milijona EUR. Oseba javnega prava IFP in družba Axens sta zavezani z izključnima sporazumoma o omejeni licenci in za licence za izdelke ter s pogodbo o industrijskih raziskavah (11). Hčerinska družba v zameno za sporazuma matični družbi plača licenčnino na podlagi licenčnih pogodb in izvede plačilo […] (13) za dostop do raziskovalne zmogljivosti osebe javnega prava IFP.
(17)
Družba Beicip-Franlab je specializirana za izdajanje in razširjanje programske opreme na področju „raziskav in nahajališč“ ter za izvajanje študij in svetovanje. Leta 2006 je njen promet znašal 42 milijonov EUR. Izključna pogodba o razvoju, trženju in uporabi, ki je bila podpisana leta 2003 za obdobje desetih let, določa, da [skupina IFP ponudi družbi Beicip-Franlab rezultate svojih raziskav] (**) na področju algoritmov, modelov ali metodologij, [ki jih je razvila] (**) skupina IFP na področju „raziskav in nahajališč“, ter da lahko od skupine IFP zahteva, da proizvede izdelke na tej podlagi. Družba Beicip-Franlab krije vse stroške razvoja izdelkov osebe javnega prava IFP. Družba Beicip-Franlab poleg tega plača različne dodatne zneske […] (*) za vzdrževanje in pravice do uporabe. Leta 2005 je bil podpisan aneks, s katerim so se spremenili plačilni pogoji, hkrati pa se je ohranilo načelo, da družba Beicip-Franlab krije vse stroške razvoja.
(18)
Družba Prosernat zagotavlja študije in storitve ter sklope naprav na področju predelave plina in razžvepljevanja. Leta 2006 je njen promet znašal 49,9 milijona EUR. Sporazum o omejeni licenci in pogodbo o industrijskih raziskavah sta oseba javnega prava IFP in družba Prosernat podpisali 18. avgusta 2003 z učinkom za nazaj od 1. januarja 2002 za obdobje desetih let, na njuni podlagi ima družba Prosernat izključno koncesijo za patente osebe javnega prava IFP, [ta pa ji ponuja rezultate svojih] […] (*) raziskav […] (*) na področju tehnoloških postopkov predelave plina in razžvepljevanja. Družba Prosernat mora matični družbi plačevati licenčnino za postopke, in sicer od letnega prometa, ter licenčnino za opremo, določeno za vsak primer posebej. Znesek, ki ga družba Prosernat plača osebi javnega prava IFP za dostop do izsledkov raziskav, je […] (*) % skupnega letnega prometa družbe Prosernat.
(19)
V skladu s členom 6 zgoraj navedene odločbe C 51/2005 je bila leta 2009 (14) v izključne sporazume, ki urejajo plačila, ki jih osebi javnega prava IFP nakažeta njeni hčerinski družbi Axens in Prosernat, vstavljena klavzula za zagotovitev, da se matični družbi plača najmanjše nepavšalno plačilo, ki pokriva najmanj 25 % stroškov pripravljalnih študij izvedljivosti za industrijsko raziskovanje, 50 % stroškov industrijskega raziskovanja in po potrebi 75 % stroškov dejavnosti predkonkurenčnega razvoja v smislu okvira Skupnosti za državno pomoč za raziskave in razvoj z dne 17. februarja 1996 (15) (v nadaljnjem besedilu: okvir R & R iz leta 1996), ki jih opravi skupina IFP na področjih dejavnosti hčerinskih družb. (16)
(20)
V skladu z odločitvijo o začetku postopka se pri preučitvi zadevnega ukrepa zdi potrebno upoštevati morebitni vpliv državnega poroštva, ki izhaja iz statusa EPIC, ki ga ima oseba javnega prava IFP, na vse subjekte skupine IFP (skupaj z osebo javnega prava IFP in njenimi tremi hčerinskimi družbami zasebnega prava). (17)
3 OPIS UKREPA
(21)
Oseba javnega prava IFP, ustanovljena kot pravna oseba zasebnega prava, je imela do leta 2006 status strokovne ustanove v smislu akta, imenovanega zakon št. 43-612 z dne 17. novembra 1943 o upravljanju strokovnih interesov, in je bila pod gospodarskim in finančnim nadzorom francoske vlade.
(22)
V členu 95 programskega zakona št. 2005-781 z dne 13. julija 2005 o določitvi smernic energetske politike je bilo določeno načelo preoblikovanja ustanove IFP v EPIC. Preoblikovanje je začelo veljati z objavo odloka št. 2006-797 z dne 6. julija 2006 o statutu osebe javnega prava IFP v Uradnem listu Republike Francije.
(23)
Ustanova IFP je kot EPIC na datum spremembe statusa postala pravna oseba javnega prava. (18)
(24)
Pravne posledice opredelitve kot EPIC so podrobneje razložene v delu 2 („Opis ukrepa“) zgoraj navedenega sklepa C 56/2007 in v delu 3.2.1 („Pravne posledice statusa EPIC, dodeljenega IFP“) odločitve o začetku postopka, na katera se Komisija smiselno sklicuje.
4 RAZLOGI ZA ZAČETEK FORMALNEGA POSTOPKA PREISKAVE
(25)
Komisija je v odločitvi o začetku postopka najprej menila, da ima pomisleke glede ukrepa, ker je sistem, ki odstopa od občega prava in se za EPIC izvaja na področju stečaja, podoben mehanizmu neomejenega državnega poroštva, pri katerem se zagotovijo javna sredstva:
-
postopki zaradi plačilne nesposobnosti in stečajni postopki se ne uporabljajo za EPIC kot pravne osebe javnega prava na podlagi splošnega načela, ki ga francoska sodna praksa ter zlasti kasacijsko sodišče priznavata od konca 19. stoletja, in sicer da pravnim osebam javnega prava premoženja ni mogoče zaseči. (19) Komisija se za več podrobnosti sklicuje na del 3.2.1.1 odločitve o začetku postopka, in sicer na uvodne izjave od 38 do 40; (20)
-
za EPIC se, nasprotno, uporabljajo zakon z dne 16. julija 1980 in njegovi izvedbeni akti. V skladu z njimi je država izrecno določena kot pristojni organ za izterjavo dolgov oseb javnega prava in ima pomembne pristojnosti, kot sta plačilo po uradni dolžnosti in ustvarjanje zadostnih sredstev, v njih pa je urejeno tudi načelo odgovornosti države za dolgove pravnih oseb javnega prava kot zadnjega sredstva. Komisija se za več podrobnosti sklicuje na del 3.2.1.2 odločitve o začetku postopka, in sicer na uvodne izjave od 41 do 45; (21)
-
če bi EPIC prenehala, se na splošno uporablja načelo prenosa dolgov na državo ali drugi pravni subjekt javnega prava, (22) tako da je vsakemu upniku osebe EPIC zagotovljeno, da ni nikoli oškodovan za terjatev do osebe javnega prava. Komisija se za več podrobnosti sklicuje na del 3.2.1.3 odločitve o začetku postopka, in sicer na uvodne izjave od 46 do 51; (23)
-
EPIC bi lahko imele prednosten dostop do predujmov iz državnih sredstev. Komisija se za več podrobnosti sklicuje na del 3.2.1.4 odločitve o začetku postopka, in sicer na uvodno izjavo 52. (24)
(26)
Poleg tega se v skladu z navedbami v uvodnih izjavah od 65 do 74 odločitve o začetku postopka, na katere Komisija napotuje za več podrobnosti, zakonodajna in zakonska pojasnila francoskih organov ne zdijo zadostna, da bi vnaprej odpravila dvome.
(27)
Komisija je nato navedla, da kot posledico navedenega položaja ni mogoče izključiti selektivne gospodarske prednosti, zlasti zaradi pogojev financiranja, ki se štejejo za ugodnejše, celo če oseba javnega prava IFP in njene hčerinske družbe niso predmet bonitetne ocene zunanje bonitetne agencije. Skupina IFP bi lahko imela prednost tudi pri odnosih s strankami in dobavitelji, ker bi ti menili, da so upravičeni do državnega poroštva za svoje terjatve. Zato pri predhodni preučitvi ni bilo mogoče izključiti, da zadevni dobavitelji ali stranke v primeru dobave ali nakupa blaga ali storitev, ki vključujejo terjatev, osebi javnega prava IFP ponujajo boljše pogoje kot podjetju, ki nima državnega poroštva.
(28)
Komisija je poleg tega po koncu predhodne preučitve na podlagi razpoložljivih informacij menila, da neomejenost poroštva, zlasti kar zadeva njegovo trajanje, znesek in obseg, zelo otežuje izračun zneska tržne premije, ki bi jo morala oseba javnega prava IFP plačati državi za dodelitev navedenega varstva.
(29)
Nazadnje je navedla, da ima pomisleke glede združljivosti državne pomoči z notranjim trgom, zlasti ker se ta ne zdi prima facie namenjena pospeševanju razvoja določenih dejavnosti ali določenih gospodarskih območij.
5 PRIPOMBE IN PREDLOGI FRANCOSKIH ORGANOV
5.1 ZAČETNE PRIPOMBE FRANCOSKIH ORGANOV
(30)
Francoski organi so Komisiji po zgoraj navedeni odločitvi o začetku postopka v dopisu z dne 14. oktobra 2008 poslali pripombe in predloge. Z dopisom so bile dopolnjene pripombe in predlogi iz prejšnjih dopisov francoskih organov, (25) povzetih v odločitvi o začetku postopka.
(31)
Francoski organi so v pripombah z dne 14. oktobra 2008 najprej opozorili, da se je postopek zoper skupino IFP začel hkrati z zgoraj navedeno poštno zadevo, in zato navedli, da bodo smiselno povzeli iste trditve, kot so jih razvili ob preučitvi te zadeve (26). Francoski organi so morali kljub podobnostim opozoriti na posebnosti osebe javnega prava IFP: gre za raziskovalno organizacijo s tremi nalogami v splošnem interesu (raziskave, usposabljanje in dokumentacija), njene dejavnosti pa so večinoma negospodarske, kar bi utemeljevalo javno financiranje, ki ji je dodeljeno. Poleg tega so pojasnili razloge za spremembo statusa v EPIC: uskladitev med vrsto dejavnosti in načinom financiranja IFP po eni strani ter njenim pravnim statusom po drugi strani naj bi utemeljevala spremembo statusa, tako da bi se IFP približala javni sferi, s tem ko bi opustila obliko strokovne ustanove zasebnega prava.
(32)
Francoski organi so izpodbijali obstoj državne pomoči, ker dva od pogojev iz člena 107(1) PDEU po njihovem mnenju nista izpolnjena, saj zadevni mehanizem ne vključuje prenosa državnih sredstev (5.1.1), poleg tega pa osebi javnega prava IFP (5.1.2) ne daje nobene prednosti.
5.1.1 NEOBSTOJ POROŠTVA, KI SE GA DA PRIPISATI DRŽAVI IN VKLJUČUJE PRENOS DRŽAVNIH SREDSTEV
(33)
Osebe javnega prava naj po mnenju francoskih organov po eni strani ne bi bile upravičene do poroštva zaradi svojega statusa (A), po drugi strani pa naj bi bilo sklepanje Komisije v odločitvi o začetku postopka napačno (B).
A. Neobstoj vsakršnega neomejenega državnega poroštva
(34)
Francoski organi navajajo pet razlogov v podporo svojim trditvam, kot je navedeno v uvodnih izjavah od 41 do 45 zgoraj navedenega sklepa C 56/2007, na katere se Komisija smiselno sklicuje.
(35)
Prvič, v nobenem aktu in tudi v nobeni odločitvi naj ne bi bilo določeno načelo, po katerem naj bi država načeloma neomejeno jamčila za dolgove EPIC.
(36)
Drugič, v sodni praksi Conseil d'État naj bi bilo odločeno o neobstoju poroštev, zlasti v sodbi Société de l'hôtel d'Albe (27) in v obeh odločitvah, sprejetih v zadevi Campoloro (28).
(37)
Tretjič, sistemski zakon z dne 1. avgusta 2001 o zakonih o financah (LOLF) določa, da se lahko poroštvo oblikuje samo z določbo zakonov o financah, (29) kar naj bi Conseil d'État izrecno potrdil v letnem poročilu za leto 2006 (30). Zato po mnenju izvedenca, ki so ga francoski organi pooblastili v zgoraj navedeni poštni zadevi (31), od 1. januarja 2005, ko je LOLF začel veljati v celoti, ni bilo mogoče zakonito dati nobenega implicitnega poroštva. Za dolgove, nastale od 1. januarja 2005, naj torej ne bi obstajalo implicitno poroštvo. Ker v zvezi z dolgovi, nastalimi pred 1. januarjem 2005, ni sodne odločbe, po mnenju izvedenca francoskih organov ni mogoče ugotoviti, ali bi bilo mogoče neveljavnost implicitnih poroštev, ki so bila dana pred 1. januarjem 2005 in katerih odobritev ne bi bila izrecno dovoljena z zakonom o financah, zavrniti - ali ne - na podlagi upoštevanja ustavno zaščitenih pravic upnikov.
(38)
Četrtič, Francija meni, da če bi bile EPIC upravičene do državnega poroštva, bi bilo treba za spremembo njihovega statusa uvesti ukrepe za ohranitev pravic upnikov. Ker tak mehanizem ni bil nikoli vzpostavljen, (32) francoski organi sklepajo, da EPIC nasprotno niso upravičene do državnega poroštva.
(39)
Petič, francoski organi navajajo članek nekdanjega predsednika oddelka za spore pri Conseil d’État, D. Labetoulla (33), v skladu s katerim „v pravu ni nobene samodejnosti pri dodeljevanju, koriščenju in obsegu tega poroštva [državnega poroštva, ki naj bi se polnopravno uporabljalo za državne osebe javnega prava]“.
B. Napačno sklepanje Komisije (34)
(40)
Francoski organi menijo, da v zvezi z EPIC poplačilo individualnih terjatev ni zajamčeno (a), tako kot ni zagotovljena ohranitev obstoja osebe javnega prava ali njenih obveznosti (b).
(a) Neobstoj poroštva za poplačilo individualnih terjatev
(41)
Po mnenju francoskih organov poroštvo ne more temeljiti na zakonu z dne 16. julija 1980, kot je pojasnjeno v uvodnih izjavah od 46 do 49 zgoraj navedenega sklepa C 56/2007, na katere se Komisija smiselno sklicuje: Francija na podlagi pripravljalnih del za zakon, razlage sodne prakse v zadevi Campoloro z dne 10. novembra 1999 (35) in z dne 18. novembra 2005 (36) ter člankov pravnih teoretikov (37) navaja, da po njenem mnenju zakon z dne 16. julija 1980 ne določa obveznosti države, da zagotovi lastna sredstva: izraz „za to poskrbi“ iz člena 1 naj bi državi dajal samo pooblastilo za „nadomestitev“ izvršilnega organa osebe, ki jo nadomesti, s tem da pri njegovem izvajanju „[velja] načelo, da ima subjekt, ki je nadomestil drugi subjekt, enake pristojnosti kot nadomeščeni subjekt“. Zato naj bi država v okviru navedene nadomestitve lahko izvajala samo pristojnosti tega izvršilnega organa, ki ne vključujejo možnosti razpolaganja z državnimi sredstvi, pri čemer naj bi bila dodelitev izredne subvencije „zunaj izvajanja pooblastila za nadomestitev“.
(42)
Poleg tega v skladu z navedbami v uvodnih izjavah od 50 do 53 zgoraj navedenega sklepa C 56/2007, na katere se smiselno sklicuje Komisija, francoski organi menijo, da nekrivdne odgovornosti države ni mogoče uveljavljati samo zaradi nezadostnosti sredstev. Po mnenju francoskih organov vsako poroštvo za poroka namreč predpostavlja, da prevzame odgovornost za dejanje, za katero je porok. Ker odgovornost vključuje prevzem odgovornosti za krivdo, v primeru nekrivdne odgovornosti pa odgovornost za posledice ukrepanja, se vprašanje poroštva ne more pojavljati. Francija trdi, da odgovornosti države ni mogoče uveljavljati samo zato, ker prefekt ali nadzorni organ zaradi finančnega in premoženjskega položaja osebe javnega prava ni mogel sprejeti nobenega ukrepa, s katerim bi omogočil poplačilo terjatve. Krivda bi morala biti zavrnjena, kajti to, da prefekt ali nadzorni organ ni izvedel svojih pristojnosti, naj samo po sebi ne bi pomenilo krivdnega ravnanja. Vendar francoski organi priznavajo, da mora predstavnik države pri izvajanju postopka, uvedenega z zakonom z dne 16. julija 1980, zagotavljati kontinuiteto javne službe, pri čemer pa menijo, da tudi če bi sodišče odredilo povrnitev škode upniku, bi bil upnik posledično postavljen v položaj, v katerem bi bil na podlagi občega prava, kajti v tem primeru bi bilo zadevno premoženje prodano, masa upnikov pa bi prejela ustrezni znesek. Iz tega naj torej ne bi izhajala nobena prednost za upnika.
(b) Neobstoj poroštva v zvezi z ohranitvijo obstoja osebe javnega prava IFP ali njenih obveznosti
(43)
Kot je navedeno v uvodnih izjavah od 54 do 56 zgoraj navedenega sklepa C 56/2007, na katere se Komisija smiselno sklicuje, po mnenju francoskih organov neuporaba občepravnih postopkov sanacije in likvidacije za javne osebe ne izključuje možnosti stečaja EPIC ali stečajnega postopka zoper njo. Izpodbijajo analizo Komisije, ki temelji na obvestilu o državni pomoči v obliki poroštev (38) (v nadaljnjem besedilu: obvestilo o poroštvih), in menijo, da Komisija v obravnavanem primeru ni dokazala obstoja „ugodnejših pogojev financiranja“, ki bi jih bilo treba pripisati izključitvi možnosti stečajnega postopka, niti tega, da oseba javnega prava IFP ne more iti v stečaj, niti tega, da ni mogoč postopek zaradi plačilne nesposobnosti, ker je zakon iz leta 1985 samo postopkovni zakon, to, da EPIC ne spadajo na področje njegove uporabe, pa ne izključuje postopka sanacije, likvidacije ali stečaja ad hoc zoper njih.
(44)
Poleg tega, kot je pojasnjeno v uvodnih izjavah od 57 do 67 zgoraj navedenega sklepa C 56/2007, na katere se smiselno sklicuje Komisija, po mnenju francoskih organov uporaba „postopka“, uvedenega z zakonom z dne 16. julija 1980, namesto kolektivnega postopka občega prava upniku ne daje nobene prednosti. Izpodbijajo nujnost upoštevanja meril objave (39) in enakovrednosti (40), ki ju je določila Komisija v uvodni izjavi 81 odločitve o začetku postopka za oceno, ali z uporabo posebnega postopka v primeru plačilne nesposobnosti subjekt, za katerega se ta postopek uporabi, pridobi prednost v primerjavi s podjetji, za katere velja trgovinsko pravo, (41) vendar uporabljajo isti merili za analizo postopka, uvedenega z zakonom z dne 16. julija 1980. Po njihovem mnenju pri merilu objave bonitetne agencije postopek pravilno opredeljujejo tako, da se uporablja v primeru plačilne nesposobnosti EPIC, pri merilu enakovrednosti pa razlikujejo med primerom, v katerem naj bi se uporabljala zahteva po kontinuiteti javne službe, in primerom, v katerem naj se taka zahteva ne bi uporabljala, pri čemer navajajo, da glede na finančni položaj osebe javnega prava IFP in njenih hčerinskih družb ni verjetno, da bi bila sredstva skupine IFP nezadostna, saj so bili njena razpoložljiva sredstva in naložbe (150,3 milijona EUR) konec leta 2007 enaki približno petkratnemu znesku posojil in finančnih dolgov (25,2 milijona EUR):
(a)
če se ne uporablja nobena zahteva po javni službi, v primeru nezadostnosti sredstev osebe javnega prava uporaba postopka, uvedenega z zakonom iz leta 1980, upnikom ne bi omogočala boljšega položaja kot uporaba postopka občega prava: povrnjen bi jim bil enak znesek kot upnikom subjekta, za katerega velja trgovinsko pravo, to je znesek od unovčenja sredstev, in po koncu postopka (42) ne bi več imeli pravnih sredstev, ker po mnenju Francije odgovornosti države ni mogoče uveljavljati že samo na podlagi nezadostnosti sredstev. Različna bi bila samo dva vidika:
-
neobstoj hkratne obravnave vseh upnikov: v nasprotju s postopkom zasebnega prava, v katerem se terjatve vseh upnikov obravnavajo hkrati in je upnikom škoda povrnjena v padajočem vrstnem redu privilegija ter sorazmerno z razpoložljivimi zneski, je za postopek, uveden z zakonom z dne 16. julija 1980, značilno, da lahko upnik samo s tožbo ohrani svoje pravice. Logika zakona z dne 16. julija 1980 je, „kdor prej pride, prej melje“,
-
nalogo, enakovredno nalogi likvidacijskega in sodnega upravitelja, prevzame predstavnik države pod nadzorom upravnega sodišča (nadzor resne krivde, kot je dokazal Conseil d’État v zgoraj navedeni sodbi Campoloro);
(b)
če bi bilo treba zagotoviti kontinuiteto javne službe, francoski organi priznavajo, da bi predstavnik države pri izvajanju pooblastil, dodeljenih z zakonom z dne 16. julija 1980, lahko odločil, da se nekatera sredstva, potrebna za izpolnjevanje naloge javne službe, ne prodajo, Če država ne bi poskrbela za nadomestilo, bi bila posledica neprodaje določenega premoženja manjše unovčenje sredstev in torej zmanjšanje zneskov, ki bi lahko bili povrnjeni upnikom. Upniki osebe javnega prava IFP po mnenju francoskih organov s tem postopkom ne bi dobili večjih pravic, kot bi jih imeli na podlagi trgovinskega prava. Francoski organi kljub temu priznavajo, da bi se bilo v tem primeru mogoče sklicevati na nekrivdno odgovornost države: v tem primeru bi upniki dobili odškodnino v višini škode, ki so jo utrpeli (največ v višini prodajne vrednosti sredstev, ki jih država ohrani zaradi kontinuitete javne službe). Upniki bi bili torej mogoče v istem položaju, kakršen bi izhajal iz uporabe občega prava. Francoski organi iz tega sklepajo, da postopek, uveden z zakonom z dne 16. julija 1980, upniku ne daje nobene prednosti v primerjavi s postopkom občega prava in da torej ni upravičeno, da bi se za osebo javnega prava IFP neposredno uporabil tak postopek.
(45)
Kot je pojasnjeno v uvodni izjavi 68 Sklepa C 56/2007, na katero se smiselno sklicuje Komisija, francoski organi poudarjajo, da besedil, ki ju je Komisija navedla v odločitvi o začetku postopka, zlasti v uvodni izjavi 82, namreč zakonodajnega navodila št. 02-060-M95 z dne 18. julija 2002 o finančni in računovodski ureditvi nacionalnih oseb javnega prava industrijske in komercialne narave ter vodnika za finančno organiziranje ustanovitev, preoblikovanj in ukinitev nacionalnih oseb javnega prava in skupin javnega interesa z dne 14. novembra 2006, ni mogoče niti uporabiti za osebo javnega prava IFP niti jih ni mogoče nanjo prenesti.
(46)
Francoski organi v zvezi z dokapitalizacijo hčerinskih družb osebe javnega prava IFP najprej menijo, da se vprašanje iz uvodne izjave 80 odločitve o začetku postopka ne bi smelo presojati za dokaz obstoja morebitnega državnega poroštva, temveč prej za merjenje mogočih učinkov takega poroštva, na podlagi katerega bi bile oseba javnega prava IFP in njene hčerinske družbe zaradi ugodnejših pogojev dokapitalizacije v prednostnem položaju. Poleg tega trditve Komisije po njihovem mnenju temeljijo na dveh napačnih stališčih:
-
Komisija naj bi po eni strani napačno sklepala v zvezi z morebitno podporo, ki bi jo lahko oseba javnega prava IFP dajala hčerinskim družbam s prenosom znotraj skupine, ker so pogoji, pod katerimi lahko matična družba, čeprav je pravna oseba javnega prava, podpira katero od hčerinskih družb v težavah, strogo urejeni v pravu gospodarskih družb (43) in nikakor niso povezani s pojmom podjetja v smislu konkurenčnega prava,
-
francoski organi po drugi strani zanikajo, da bi lahko oseba javnega prava IFP zaradi svojega statusa EPIC in državnega poroštva, ki bi ga po potrebi vključeval tak status, lažje dokapitalizirala svoje hčerinske družbe, kot bi to lahko storile matične družbe skupine s pravnim statusom zasebnega prava. To, da družba začasno krije izgube katere od hčerinskih družb, po mnenju francoskih organov izhaja iz običajnega delovanja skupine družb, kot je med drugim že priznalo Sodišče Evropske unije (44), posredovanje javnega vlagatelja, ki bi deloval po istih pravilih ravnanja kot zasebni vlagatelj, pa ne bi vsebovalo elementov državne pomoči v smislu člena 107(1) PDEU (45). Tak bi bil zlasti primer osebe javnega prava IFP, ki bi imela pravno možnost (in ne obveznost), da dokapitalizira hčerinsko družbo v težavah po isti merilih presoje kot vsak preudarni vlagatelj. Francoski organi nazadnje zanikajo, da ima EPIC kakršno koli možnost „neposrednega dostopa“ do „državnih sredstev“. Pojasnjujejo, da proračunski mehanizem „račun finančne pomoči“ iz člena 24 LOLF določa uvedbo računov za omejena sredstva (navzgor omejenih v skladu z zakonom o financah), ki državi, če to želi in lahko (zlasti z vidika prava Evropske unije), omogoča, da odobri predujme različnim organizacijam. Francoski organi trdijo, da EPIC nimajo „neposrednega dostopa“ do teh računov.
5.1.2 NEOBSTOJ VSAKRŠNE PREDNOSTI ZA OSEBO JAVNEGA PRAVA IFP IN NJENE HČERINSKE DRUŽBE
(47)
Francoski organi najprej menijo, da na podlagi zgoraj navedenega obvestila Komisije o poroštvih ni mogoče sklepati o obstoju prednosti v obravnavanem primeru, da bi bila širitev morebitnih prednosti osebe javnega prava IFP, ki naj bi jih ta uživala zaradi statusa EPIC, na njene hčerinske družbe, ki so delniške družbe občega prava, v nasprotju s prakso odločanja Komisije in da v obravnavanem primeru ni dokazana dejanska gospodarska prednost za osebo javnega prava IFP in njene hčerinske družbe.
(48)
Komisija po mnenju francoskih organov napačno razlaga točko 1.2 zgoraj navedenega obvestila o poroštvih, ki določa, da „Komisija kot pomoč v obliki poroštva obravnava tudi ugodnejše pogoje financiranja, ki jih pridobijo podjetja, katerih pravna narava izključuje stečaj ali druge postopke plačilne nesposobnosti, ali zagotavlja izrecno državno poroštvo ali državni prevzem izgube“:
-
prvič, francoski organi zanikajo, da ima oseba javnega prava IFP kot EPIC pravni status, ki izključuje vsakršen stečajni postopek ali postopek zaradi plačilne nesposobnosti; Komisija naj tega nikakor ne bi dokazala, temveč naj bi samo dokazala, da ta položaj ne omogoča uporabe posebnega postopka (v obravnavanem primeru postopka, uvedenega z zakonom z dne 25. januarja 1985);
-
drugič, francoski organi zanikajo samodejnost povezave med pravno in statutarno nezmožnostjo biti predmet stečajnega postopka ali postopka zaradi plačilne nesposobnosti ter pravico do ugodnejših pogojev financiranja na trgih; Komisija bi morala pri uporabi točke 1.2 zgoraj navedenega obvestila o poroštvih predhodno dokazati obstoj ugodnejših pogojev financiranja, da bi lahko štela, da podjetje s pravnim statusom, ki izključuje možnost stečajnega postopka ali postopka zaradi plačilne nesposobnosti, prejema pomoč v obliki poroštva.
(49)
Komisija naj poleg tega v odločitvi o začetku postopka ne bi upoštevala svoje prakse odločanja pri preučitvi morebitnih prednosti, ki naj bi za hčerinske družbe osebe javnega prava IFP izhajale iz obstoja neomejenega poroštva za EPIC. Komisija naj bi sprejela sklepanje, ki je v protislovju s tistim, ki ga je sprejela ob ustanovitvi podjetja La Banque Postale (46): medtem ko je bilo zadnjenavedeno podjetje tako kot hčerinske družbe osebe javnega prava IFP delniška družba v stoodstotni lasti subjekta, primerljivega z EPIC, je Komisija menila (in sicer razen za obveznosti, ki jih je Francija sprejela v tej zadevi), da je mogoče že samo na podlagi pravnega statusa delniške družbe občega prava izključiti obstoj vsakršnega neomejenega poroštva za hčerinsko družbo. Na podlagi istega sklepanja bi morali po mnenju francoskih organov ugotoviti, da hčerinske družbe osebe javnega prava IFP, ki imajo prav tako status delniške družbe občega prava, tudi ne uživajo neomejenega poroštva, morebiti dodeljenega na podlagi statusa EPIC.
(50)
Komisija naj nazadnje ne bi dokazala dejanske gospodarske prednosti za osebo javnega prava IFP in njene hčerinske družbe, temveč naj bi se v odločitvi o začetku postopka zadovoljila z navedbo pogojev financiranja, „ki se štejejo“ za ugodnejše, ne da bi za to predložila dejanski dokaz. V sodni praksi Evropske unije naj bi se zahtevalo, da Komisija v obravnavanem primeru dokaže, da je lahko oseba javnega prava IFP na podlagi statusa EPIC dejansko dobila ugodnejše finančne pogoje. (47) Toda francoski organi so med postopkom sporočili nekatere podatke, ki potrjujejo, da oseba javnega prava IFP in njene hčerinske družbe zaradi statusa EPIC, dodeljenega osebi javnega prava IFP, niso dobile niti niso mogle dobiti finančne prednosti, ker se je oseba javnega prava IFP preoblikovala zlasti ob upoštevanju splošnega načela kontinuitete, posebno na ravni svoje dejavnosti, organizacije, računovodskega in finančnega sistema (sredstva ter računovodska in finančna pravila) ter svoje davčne obravnave.
(51)
Po mnenju francoskih organov zgoraj navedeni elementi dokazujejo, da:
-
naj bi bil finančni položaj osebe javnega prava IFP in hčerinskih družb dober, zaradi česar naj bi bilo vprašanje morebitnega stečaja in posledično posredovanja države kot zadnje možnosti brezpredmetno,
-
naj bi bili pogoji kratkoročnega financiranja osebe javnega prava IFP in hčerinskih družb za vsak subjekt drugačni in naj bi izhajali iz posebnih pogajanj, ki jih imajo intuitu personae s svojimi bankami,
-
naj v odnosih osebe javnega prava IFP in hčerinskih družb z dobavitelji in strankami ne bi bilo prednostnih pogojev, ki bi izhajali iz pričakovanj dobaviteljev in strank glede državnega poroštva.
(52)
Francoski organi iz tega sklepajo, da:
-
je analiza, ki jo je Komisija opravila v odločitvi o začetku postopka, sporna: oseba javnega prava IFP in njene hčerinske družbe nimajo državnega poroštva;
-
Komisija ni dokazala obstoja prednosti za osebo javnega prava IFP in njene hčerinske družbe na podlagi statusa EPIC, dodeljenega IFP;
-
Komisija zato ni dokazala obstoja državne pomoči za osebo javnega prava IFP in njene hčerinske družbe.
5.2 PREDLOGI FRANCOSKIH ORGANOV
(53)
Da bi francoski organi odpravili vse pomisleke Komisije, so vseeno navedli, da so pripravljeni izvesti naslednje ukrepe, če bi Komisija privolila v končanje postopka s sklepom o neobstoju pomoči v skladu s členom 7(2) zgoraj navedene postopkovne uredbe:
-
pojasniti odlok o izvajanju zakona z dne 16. julija 1980;
-
vključiti navedbo o neobstoju poroštva v pogodbe osebe javnega prava IFP, ki vključujejo terjatve;
-
vključiti navedbo o neobstoju poroštva v pogodbe hčerinskih družb osebe javnega prava IFP o financiranju.
5.2.1 POJASNILO ODLOKA O IZVAJANJU ZAKONA Z DNE 16. JULIJA 1980
(54)
Kot je navedeno v uvodnih izjavah od 94 do 96 zgoraj navedenega sklepa C 56/2007, na katere se Komisija smiselno sklicuje, francoski organi predlagajo, da pojasnijo razlago zakona z dne 16. julija 1980 s spremembo četrtega odstavka člena 3-1 odloka o izvajanju zakona (48): Predlagana sprememba naj bi po njihovem mnenju odpravila vse dvome o obsegu izraza „za to poskrbi“ pri urejanju pooblastila za nadzor, dodeljenega prefektu ali nadzornemu organu, ker morata ta odslej zagotoviti sredstva v okviru proračuna skupnosti ali osebe javnega prava (49): Ta predlog naj bi po mnenju francoskih organov izključeval možnost, da predstavnik države pri izvajanju pooblastila za nadzor poveča sredstva skupnosti ali osebe javnega prava s subvencijo države ali vložkom javnih sredstev.
5.2.2 VKLJUČITEV NAVEDBE O NEOBSTOJU POROŠTVA V POGODBE OSEBE JAVNEGA PRAVA IFP, KI VKLJUČUJEJO TERJATVE
(55)
Kot je navedeno v uvodnih izjavah od 97 do 100 zgoraj navedenega sklepa C 56/2007, na katere se Komisija smiselno sklicuje, francoski organi izpodbijajo stališče Komisije (50), da je mogoče odgovornost države uveljavljati že samo na podlagi plačilne nesposobnosti osebe javnega prava IFP. Vendar ponujajo predlog, ki temelji na izjemi sprejetega tveganja (glej sodbi Conseil d'État v zadevah Sille (51) in Meunier (52)), po zgledu tega, kar so predlagali v poštni zadevi, naj se upnikom osebe javnega prava IFP uradno potrdi, da za njihovo terjatev ni državnega poroštva in da v primeru plačilne nesposobnosti država ne bo odgovorna za poplačilo terjatev namesto tega podjetja. Zato se morebitne zainteresirane strani, ki se izpostavijo vede in ob popolni seznanjenosti z dejstvi, ne morejo sklicevati na pravico do povrnitve škode. Francoski organi se torej skupaj z osebo javnega prava IFP obvezujejo, da bodo za vsak postopek v pogodbe o financiranju (za vsak instrument iz pogodbe) vključili naslednje:
„Za izdajo/program/posojilo ni odobreno nobeno neposredno ali posredno državno poroštvo. Država v primeru plačilne nesposobnosti osebe javnega prava IFP ne bo odgovorna za poplačilo terjatev namesto te osebe.“
(56)
Kot je navedeno v uvodni izjavi 101 zgoraj navedenega sklepa C 56/2007, na katero se Komisija smiselno sklicuje, so se francoski organi seznanili tudi z dvomi Komisije, ki je v uvodni izjavi 71 odločitve o začetku postopka navedla, da je po eni strani izjema sprejetega tveganja pravilo, določeno s sodno prakso, ki bi se lahko spremenilo, da po drugi strani tako pravilo temelji na instrumentih sekundarnega prava, ki jih je mogoče v primeru spora zlahka razveljaviti, in da nazadnje predlog francoskih organov ne pokriva vseh primerov, saj so lahko terjatve ne samo finančne, ampak tudi komercialne ali druge narave.
(57)
Kot je navedeno v uvodnih izjavah od 102 do 104 zgoraj navedenega sklepa C 56/2007, na katere se Komisija smiselno sklicuje, so francoski organi, potem ko so opozorili na svoje načelno nasprotovanje stališču Komisije do uveljavljanja nekrivdne odgovornosti države že samo na podlagi nezadostnosti sredstev osebe javnega prava IFP, navedli dodatne elemente kot odgovor na navedene dvome:
(a)
po mnenju francoskih organov bi prvi ugovor Komisije privedel do ugotovitve, da tudi če v notranjem pravu države članice glede tega ni določbe, bi že tveganje spremembe sodne prakse, to je spremembe notranjega prava, zadostovalo za utemeljitev obstoja državne pomoči. Komisija morebitnega ukrepa pomoči ne more utemeljiti z morebitno spremembo prava, ki je v obravnavanem primeru več kot neverjetna, ker je izjema sprejetega tveganja splošno načelo javnega prava, ki je bilo s sodno prakso mnogokrat potrjeno, nikoli zavrnjeno in obširno obravnavano,
(b)
kar zadeva drugi ugovor, francoski organi priznavajo, da zakon in uredba prevladata nad pogodbo in da se sporna klavzula lahko vedno razveljavi. Vendar ta ugovor po njihovem mnenju nima podlage v besedilu višje ravni, ni podprt in ga torej ni mogoče uporabiti,
(c)
francoski organi nazadnje v zvezi s tretjim ugovorom menijo, da temelji samo na domnevnem prepričanju ali pričakovanju dobaviteljev v zvezi z državnim poroštvom za njihovo terjatev, pri čemer samo na podlagi te domneve ni mogoče utemeljiti obstoja prednosti, temveč jo je treba podkrepiti z dokazom, da so oseba javnega prava IFP in njene hčerinske družbe dejansko imele tako gospodarsko prednost.
(58)
Kot je navedeno v uvodni izjavi 106 zgoraj navedenega sklepa C 56/2007, na katero se Komisija smiselno sklicuje, francoski organi navajajo, da so pripravljeni razširiti svoj predlog o vključitvi neobstoja poroštva na vse pogodbe, ki vključujejo terjatev, tako da se izrecno izključi vsakršno tveganje uveljavljanja nekrivdne odgovornosti države že samo na podlagi plačilne nesposobnosti osebe javnega prava IFP.
5.2.3 VKLJUČITEV NAVEDBE O NEOBSTOJU POROŠTVA V POGODBE O FINANCIRANJU HČERINSKIH DRUŽB OSEBE JAVNEGA PRAVA IFP AXENS, BEICIP-FRANLAB IN PROSERNAT
(59)
Poleg tega francoski organi za dopolnitev predlaganega mehanizma Komisiji dajejo dodatni predlog, podoben tistemu ob ustanovitvi podjetja La Banque Postale, in sicer da se pri posojilnih pogojih za hčerinske družbe osebe javnega prava IFP (Axens, Beicip-Franlab in Prosernat) na trgih zavežejo, da se za vsako transakcijo v pogodbe o financiranju (za vsak instrument iz pogodbe) pisno vključi naslednje: „Za to financiranje v skladu s francoskim pravom (zlasti potrebo po izrecnem zakonskem dovoljenju za vsako poroštvo) ni nikakršnega neposrednega ali posrednega državnega poroštva.“
(60)
Kot je navedeno v uvodnih izjavah od 107 do 110 zgoraj navedenega sklepa C 56/2007, na katere se Komisija smiselno sklicuje, po mnenju francoskih organov predlagana ukrepa pojasnitve (podrobneje razložena v uvodnih izjavah 55 in 59) omogočata, da se upniki osebe javnega prava IFP in njenih hčerinskih družb seznanijo s svojimi pravicami, tako da za Francijo ni mogoče šteti, kot je Komisija navedla v uvodni izjavi 87 odločitve o začetku postopka, da je „odgovorna za pričakovanja, ustvarjena pri upnikih osebe javnega prava IFP glede obstoja poroštva“ in da namerno vzdržuje „nejasen pravni položaj“, ki „osebi javnega prava IFP daje prednost in odpira možnosti dodelitve državnih sredstev“.
5.3 DODATNE PRIPOMBE FRANCOSKIH ORGANOV
(61)
Francoski organi so v dopisih z dne 16. julija 2010 in 26. novembra 2010 navedli dodatne elemente, ki po njihovem mnenju potrjujejo neobstoj državne pomoči za osebo javnega prava IFP.
(62)
Potem ko so najprej opozorili na zadevo France Télécom (53), v dopisu z dne 16. julija 2010 poudarjajo, da je sodišče Evropske unije opozorilo na obveznost Komisije, da dokaže obstoj dejanske prednosti, da bi se lahko ugotovil obstoj državne pomoči. Menijo, da v obravnavanem primeru neomejeno poroštvo, ki naj bi po mnenju Komisije izhajalo iz statusa osebe javnega prava IFP, tej v resnici ne zagotavlja gospodarske prednosti. Francoski organi v dopisu z dne 26. novembra 2010 trdijo, da po njihovem mnenju dokazno breme nosi Komisija. V zvezi s tem opozarjajo na zahteve glede dokaza in obrazložitve, določene v sodni praksi Evropske unije, zlasti Splošnega sodišča v zgoraj navedeni zadevi France Télécom in Sodišča Evropske unije v zadevah Krantz (54) in nedavno Deutsche Post AG (55). Po mnenju francoskih organov analiza Komisije v obravnavanem primeru temelji „bolj na domnevah kot na analizi in concreto“.
(63)
Poleg tega še menijo, da bi lahko imela oseba javnega prava IFP po mnenju Komisije prednosti na treh ravneh: (i) na ravni odnosov z bančnimi in finančnimi ustanovami, (ii) na ravni odnosov z dobavitelji in (iii) na ravni odnosov s tretjimi industrijskimi partnerji, ki uporabljajo raziskovalne storitve.
(64)
Francoski organi v zvezi z odnosi osebe javnega prava IFP z bančnimi in finančnimi ustanovami menijo, da oseba javnega prava IFP od statusa EPIC doslej ni imela nobene gospodarske prednosti. Komisiji navajajo elemente, ki potrjujejo, (i) da z dolgoročnega vidika oseba javnega prava IFP v letih 2005, 2006 in 2007 (56) ter 2008 in 2009 ni bila zadolžena, (ii) da se je s srednjeročnega vidika oseba javnega prava IFP seveda letno pogajala o limitu v različnih bančnih ustanovah, vendar je dosegla obrestne mere, primerljive s tržnimi, in v vsakem primeru nikoli ni uporabila teh kreditnih linij, ter, nazadnje, (iii) da s kratkoročnega vidika oseba javnega prava IFP v obravnavanem obdobju skoraj ni bila ali sploh ni bila zadolžena.
(65)
Francoski organi v zvezi z odnosi z dobavitelji menijo, da mora oseba javnega prava IFP kot naročnik objaviti razpis in zbrati ponudbe v skladu s sklepom št. 2005-649 z dne 6. junija 2005 (57) in da zato ne more imeti prednosti. Francoski organi v dopisu z dne 26. novembra 2010 znova navajajo navedeno analizo in pojasnjujejo, da je za naročila osebe javnega prava IFP obvezen postopek zbiranja ponudb, skladen z Direktivo 2004/18/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev (58), po njihovem mnenju zadostno zagotovilo za izognitev izkrivljanju konkurence na trgu. Oseba javnega prava IFP po mnenju Francije s tem, ko zbira ponudbe med dobavitelji v skladu z obveznostmi, ki izhajajo iz prava Evropske unije, ne bi mogla biti, vsaj če ni posebnega dokaza, obtožena za koriščenje nezakonite prednosti. Poudarjajo, da je bila prav zaradi učinkovitosti javnega naročanja olajšana uporaba sistemov elektronskih nakupov, pri čemer je v uvodni izjavi 13 Direktive 2004/18/ES na primer navedeno, da „ta način naročanja naročniku [omogoča], da […] dobi veliko število ponudb in z veliko konkurenco zagotovi optimalno uporabo javnih sredstev“. V zvezi s tem navajajo poročilo Komisije (59), v katerem je bil ugotovljen pozitiven učinek zakonodaje o javnih naročilih v obliki znižanja cen, ki je bilo predstavljeno kot „socialna korist“ pravičnejše konkurence med ponudniki. Zato naj Komisija s „pripisovanjem“ navedenih prihrankov statusu EPIC, ki ga ima oseba javnega prava IFP, ne bi ravnala v skladu z Direktivo, po kateri naj bi bili izbirni postopki ključni za boljšo konkurenco, ki bi omogočila nižje stroške javnega naročanja.
(66)
Francija nazadnje v zvezi z odnosi osebe javnega prava IFP s strankami trdi, da zadevne dejavnosti pogodbenih raziskav zajemajo storitve osebe javnega prava IFP po naročilu stranke, tretje osebe ali hčerinske družbe, na temo, ki spada v okvir nalog osebe javnega prava IFP, za osebo javnega prava IFP na ravni lastništva rezultatov ne pomeni strateških interesov, lahko obogati znanja in veščine osebe javnega prava pri vodenju programov javnih raziskav in razvoja, ki jih izvaja, in ne spada na področje izključnih dejavnosti hčerinskih družb. Francoski organi navajajo, da sta za raziskovalne storitve, ki jih dobijo stranke, potrebna posebna oprema in strokovno znanje.
(67)
Francija v zvezi s tem trdi, da tudi če bi oseba javnega prava IFP zaradi svojega statusa EPIC imela prednost pri izvajanju teh gospodarskih dejavnosti, to ne bi imelo stvarnega učinka na trg. Zaradi prednosti naj se zlasti ne bi mogli izkrivljati konkurenca in prizadeti trgovina med državami članicami. Vendar francoski organi za obdobje po spremembi statusa osebe javnega prava IFP (julija 2006) priznavajo, da bi oseba javnega prava IFP morebiti lahko imela nižje stroške, ker ji ni treba skleniti garancij za dobro izvedbo pogodbenih obveznosti, ki pa bi na podlagi zneskov, ki jih običajno zahtevajo banke in zavarovalnice za zagotavljanje te vrste storitve, pomenile zanemarljiv znesek. Francoski organi iz tega sklepajo, da tak učinek ne bi pomenil prednosti, kar naj bi izpodbijalo obstoj državne pomoči za osebo javnega prava IFP.
6 PRIPOMBE TRETJIH OSEB IN FRANCOSKIH ORGANOV
6.1 PRIPOMBE DRUŽBE UOP LIMITED
(68)
Družba UOP Limited v dopisu z dne 28. novembra 2008 najprej utemelji svoj interes za vključitev v postopek (60) kot zainteresirana tretja oseba in nato poda nekaj splošnih pripomb in navede, da po njenem mnenju subjekt, ki ga imenuje „IFP/Axens“, prejema državno pomoč:
-
združenje „IFP/Axens“, ki ga sestavljata oseba javnega prava in njena hčerinska družba Axens, naj bi se na trgu nesporno dojemalo kot javni subjekt (5.1.1),
-
dodelitev statusa EPIC združenju „IFP/Axens“ naj bi omogočila in tudi v prihodnje omogočala občutno izkrivljanje konkurence na trgu procesnih tehnologij, na katerem je dejavna družba UOP Limited, ker naj bi dajala prednosti v odnosih z dobavitelji, vlagatelji kapitala in strankami (5.1.2).
6.1.1 DOJEMANJE SUBJEKTA „IFP/AXENS“ NA TRGU
(69)
Trditev francoskih organov, da so družba Axens in druge hčerinske družbe osebe javnega prava IFP različni gospodarski subjekti, po mnenju družbe UOP Limited ne more držati. Komisija naj bi upravičeno opozorila, (i) da je družba Axens v stoodstotni lasti osebe javnega prava IFP; (ii) da družba Axens pri izvajanju R & R osebe javnega prava IFP izraža strateške prednostne naloge, ki jih določi država; (iii) da so poslovodje osebe javnega prava IFP vključeni v upravljanje družbe Axens; (iv) da naj bi imela družba Axens z osebo javnega prava IFP sklenjeno izključno pogodbo, ki naj bi bila poglavitna za gospodarsko dejavnost hčerinske družbe; (v) da naj bi obstajal zlasti sporazum o prvi uporabi in posredovanju osebja.
(70)
Družba UOP Limited poleg elementov, povzetih v prejšnji uvodni izjavi, dodaja, da naj bi bila odločilna dejavnika tudi vtis, ki ga IFP in Axens vzbujata o svojem odnosu, in njegovo dojemanje na trgu:
-
oseba javnega prava IFP in družba Axens naj bi se na trgu predstavljali kot en sam gospodarski subjekt „IFP/Axens“. Na spletni strani družbe Axens naj bi bilo zlasti navedeno, da se „družba skoraj petdeset let opira na uspehe v R & R in industriji“ (61). Poleg tega naj bi se družba Axens pri oglaševanju svoje tehnologije sklicevala na osebo javnega prava IFP. Zaposleni družbe Axens in osebe javnega prava IFP naj bi včasih skupaj obiskali imetnike licenc;
-
gospodarski tisk naj bi dajal zgled, kako trg „IFP/Axens“ dojema kot en sam gospodarski subjekt. Družba UOP Limited je zlasti priložila časopisne izrezke, ki se nanašajo na dejavnosti „IFP/Axens“ na področju licenc za procesne tehnologije ali pa je v njih navedeno, da oseba javnega prava IFP take licence dodeljuje prek svoje hčerinske družbe Axens. Družba UOP Limited je poleg tega priložila primere člankov ali predstavitev, v katerih naj bi zaposleni družbe Axens dali razumeti, da naj bi oseba javnega prava IFP Axens štela za enoto, ki zajema „vse dejavnosti industrijskega oddelka in družbe Procatalyse“.
6.1.2 PREDNOSTI, DODELJENE NA PODLAGI STATUSA EPIC
(71)
Po navedbah družbe UOP Limited naj bi prepričanje dobaviteljev in strank, da ima družba Axens neomejena državna sredstva za financiranje svojih dejavnosti, zanjo pomenilo veliko prednost na trgu. Čeprav naj bi šlo samo za dojemanje na trgu, naj bi bil ta dejavnik še pomembnejši v okviru svetovne gospodarske krize.
(72)
Pri strankah naj bi bila poroštva, ki bi jih dal subjekt „IFP/Axens“, posebno pomembna na trgu, na katerem stranke pred izbiro dane tehnologije upoštevajo dolgoročne gospodarske vidike. Družba UOP Limited na primeru „aromatičnih kompleksov“ v bistvu pojasnjuje, da se morajo stranke pred uporabo takih tehnologij sprijazniti z zelo velikimi naložbami v zasnovo in gradnjo proizvodnih infrastruktur, za kar je potrebnih več let dela. Toda uspeh teh industrijskih kompleksov naj bi bil odvisen od uspešnosti uporabljenih tehnologij, ki naj bi jih po splošnem pričakovanju strank zagotovil prodajalec postopkov (62). Če zahtevana raven uspešnosti ne bi bila dosežena, bi zagotovo uveljavljale odgovornost prevzemnika in zahtevale upoštevanje strogih obveznosti v zvezi s sanacijo. Dolgoročna plačilna sposobnost prevzemnika naj bi bila zato pomembna pri izbiri kupcev, ne samo zaradi upoštevanja pogodbenih obveznosti, temveč tudi zaradi ponujenih priložnosti na področju R & R, ki zagotavljajo prihodnje izboljšanje zmogljivosti kupljenega postopka. Subjekt „IFP/Axens“, ki se na trgu dojema kot odvisen od države, naj bi torej imel prednost v primerjavi s tekmeci, ker kupci nimajo posebnega razloga, da bi dvomili o njegovem dolgoročnem preživetju.
(73)
Družba UOP Limited v zvezi z dobavitelji meni, da bi se lahko subjektu „IFP/Axens“ odobrili prednostni pogoji v primerjavi z njegovimi tekmeci; zato se sklicuje na pogodbe, ki sta jih skupaj podpisali oseba javnega prava IFP in družba Axens ter so navedene v odločitvi o začetku postopka.
(74)
Družba UOP Limited v zvezi s finančnimi trgi meni, da ima subjekt „IFP/Axens“ prednostne pogoje in obrestne mere na kapitalskih trgih zaradi vloge poroka v skrajni sili, ki naj bi jo imela država. Vloga države in varnost, ki jo pomeni za vlagatelje, naj bi poleg tega v razmerah finančne krize ob splošnem pomanjkanju omogočili pritegnitev zasebnega kapitala. Konkurenčna podjetja naj ne bi imela dostopa do primerljivega financiranja ali pa bi ga lahko dobila pod gospodarsko manj zanimivimi pogoji. Učinki gospodarske in finančne krize naj bi po mnenju družbe UOP Limited še okrepili možnost, da bi ukrep izkrivljal konkurenco.
(75)
Družba UOP Limited se v dopisu z dne 23. januarja 2009 sklicuje na svoje predhodne pripombe in na tiste, ki so bile predložene v okviru postopka v zvezi z zgoraj navedeno odločbo C 51/2005. Te informacije dajejo po njenem mnenju dovolj podatkov, ki dokazujejo pomembnost plačilne sposobnosti sopogodbenikov na zadevnem trgu licenc za postopke. Znova ponavlja trditev, da stranke subjekta „IFP/Axens“ predpostavljajo, da so v poslovnem odnosu z državno ustanovo, katere dolgoročna sposobnost preživetja ne pomeni tveganja. Nazadnje družba UOP Limited poziva Komisijo k analizi sporazumov med družbo Axens in njenimi strankami, pri čemer navaja, da po njenem prepričanju ti ne vsebujejo nobenega dogovora, ki bi lahko omejeval odgovornost družbe Axens.
6.2 PRIPOMBE FRANCOSKIH ORGANOV K PRIPOMBAM DRUŽBE UOP LIMITED
(76)
Francoski organi v dopisu z dne 22. junija 2009 menijo, da pripombe družbe UOP Limited„temeljijo na napačnih in celo povsem neresničnih trditvah ter nikakor niso podprte z ničimer, kar bi dokazovalo obstoj državne pomoči za osebo javnega prava IFP ali družbo Axens“.
(77)
Francoski organi v bistvu zanikajo vsako upoštevnost izražene trditve, da se subjekt „IFP/Axens“ na trgu dojema kot javni subjekt, ki ima prednosti v odnosih s strankami in dobavitelji ter na finančnih trgih, zavračajo pa tudi trditev, da naj bi bil navedeni subjekt „IFP/Axens“ državna ustanova, ki je ne skrbi dolgoročna sposobnost preživetja.
(78)
Francoski organi so oblikovali dve trditvi:
-
prvič, subjekt „IFP/Axens“ ni državna ustanova z neomejenimi sredstvi; poleg tega nič ne dokazuje, da se navedeni subjekt na trgu dojema kot tak (6.2.1),
-
drugič, družba Axens zaradi statusa EPIC, ki ga ima oseba javnega prava IFP, na trgu nima nobenih prednosti (6.2.2).
6.2.1 SUBJEKT „IFP/AXENS“ NAJ NE BI BIL DRŽAVNA USTANOVA Z NEOMEJENIMI SREDSTVI
(79)
Dobavitelji in stranke subjekta „IFP/Axens“ po mnenju francoskih organov in v nasprotju s trditvami družbe UOP Limited tega podjetja ne dojemajo kot „državno ustanovo“, ki ima neomejena sredstva.
(80)
Prvič, francoski organi se sklicujejo na pravno analizo, ki so jo predložili Komisiji, in svoje predhodne pripombe, ki naj bi po njihovem mnenju dokazovale, da na podlagi statusa EPIC, ki ga ima oseba javnega prava IFP, ni dodeljena nobena vrsta državnega poroštva.
(81)
Drugič, francoski organi ugotavljajo, da se družba UOP Limited sklicuje na „domnevno prepričanje o neomejenem državnem poroštvu za IFP/Axens“, ki naj pravno ne bi obstajalo in samo po sebi ne bi zadostovalo za utemeljitev obstoja državne pomoči.
(82)
Tretjič, tudi če bi oseba javnega prava IFP imela javno poroštvo - kar francoski organi izpodbijajo -, bi bilo napačno meniti, da se tako poroštvo samodejno razširi na hčerinske družbe osebe javnega prava IFP, ker naj bi ta in njene hčerinske družbe tvorile gospodarsko skupino v smislu konkurenčnega prava. Hčerinske družbe osebe javnega prava IFP, zlasti Axens, namreč po mnenju Francije kot subjekti zasebnega prava, za katere velja pravo gospodarskih družb, nimajo takega poroštva, ker načelo neodvisnosti hčerinskih družb nasprotuje zlasti teoriji o „samodejni razširitvi“ poroštev v skupini, ki jo je predlagala družba UOP Limited. Pojem skupine, ki lahko ima pomen v konkurenčnem pravu, naj ne bi bil priznan v pravu gospodarskih družb, za odobritev poroštva v skupini pa naj bi tako veljali strogi formalni in materialni pogoji. To naj bi veljalo zlasti v primeru osebe javnega prava IFP, ki naj bi potrebovala dovoljenje upravnega odbora v skladu s členom 7 svojega statuta. Francoski organi poleg tega menijo, da je Komisija to že ugotovila, ker je potrdila, da „pravni status Banque Postale (pravna oseba zasebnega prava) sam po sebi zadostuje, da se zanjo izključi obstoj vsakršnega neomejenega poroštva za Banque Postale“ (63).
6.2.2 DRUŽBA AXENS NAJ NE BI IMELA NOBENE PREDNOSTI NA TRGU ZARADI STATUSA EPIC, KI GA IMA OSEBA JAVNEGA PRAVA IFP
(83)
Trditev družbe UOP Limited, da na trgu vlada prepričanje o subjektu „IFP/Axens“ kot državni ustanovi z neomejenimi sredstvi, ki naj bi bila deležna prednosti v odnosih s strankami ter dobavitelji in upniki, po mnenju Francije ne temelji na „nobenem resnem dokazu“, poleg tega pa „nedvomno ni podprta z dejstvi“.
(84)
Francoski organi so predstavili obvestilo službe uprave družbe Axens za pravne zadeve in sporazume (AJA), naslovljeno „Načela pravne varnosti družbe Axens“ (64), v katerem so pojasnjeni odnosi med osebo javnega prava IFP in družbo Axens. Navedeni odnosi so izrecno urejeni s splošnim pravilom, da družba Axens matične družbe ne zaprosi za poroštvo, in to ne glede na razlog. Francoski organi so pojasnili, da ni mogoče nobeno odstopanje od navedenega pravila o neobstoju poroštva. To načelo je poleg tega v tem dokumentu v celoti navedeno: „IFP ne jamči za ravnanja ali opustitve družbe Axens.“ Francoski organi so pojasnili, da se to pravilo uporablja za vsako pogodbo, ki bi jo lahko družba Axens sklenila, ali projekt, ki bi ga lahko izvajala s strankami in dobavitelji ter na finančnih trgih.
6.2.2.1 Odnosi med družbo Axens in njenimi strankami
(85)
Družba UOP Limited naj bi po mnenju Francije brez kakršne koli utemeljitve navajala pomembnost javnega poroštva za dolgoročni finančni položaj družbe Axens, zlasti v zvezi s pogodbenimi poroštvi in obveznostmi vzdrževanja, običajno določenimi v sporazumih o licencah (65), niti naj ne bi utemeljila razlogov, zaradi katerih je „prepričana, da Komisija ne bo našla nobene določbe o omejevanju odgovornosti za družbo Axens“.
(86)
Francoski organi so v zvezi z navedenim pojasnili, da pravilo, opisano v uvodni izjavi 84 (da hčerinska družba matične družbe ne zaprosi za poroštvo), velja tudi za vsako poroštvo, o katerem bi se lahko družba Axens pogajala s stranko ali o njem z njo sklenila pogodbo. Francoski organi so trditev ponazorili s primerom „aromatičnih kompleksov“, ki ga je družba UOP Limited navedla v pripombah. Navedli so, da se družba Axens na splošno odloča, da omeji svojo odgovornost na del licenčnine […] (*). Navedena politika omejevanja poroštev, ki naj bi bila eno od načel pravne varnosti družbe Axens, naj bi se zato občutno razlikovala od običajev drugih podjetij na tem področju, ki naj bi po mnenju francoskih organov v nekaterih primerih običajno dodelila neomejena poroštva.
(87)
Francoski organi nazadnje opozarjajo, da za obveznosti v zvezi z vzdrževanjem/povrnitvijo škode, ki se uveljavljajo v škodnem primeru, finančnega kritja ne zagotavlja oseba javnega prava IFP:
(a)
če družba Axens ne bi izpolnila obveznosti, bi bila zmožnost, ki bi jo zagotovili njeni zavarovatelji civilne odgovornosti z različnimi določbami o zavarovanju njenega svetovnega programa, veliko večja od njenih najvišjih vrednosti odgovornosti, o katerih se je pogodbeno dogovorila s svojimi imetniki licenc;
(b)
družba Axens bi prav tako lahko takoj ali zelo hitro zagotovila sredstva, zlasti zaradi majhne zadolženosti;
(c)
odgovornost osebe javnega prava IFP v primeru neizpolnitve obveznosti katerega od imetnikov licence družbe Axens bi bila izrecno omejena s sporazumi med osebo javnega prava IFP in družbo Axens na nujno omejene zneske, ker so odvisni od licenčnine, ki jo prejema oseba javnega prava IFP;
(d)
zavarovatelj civilne odgovornosti družbe Axens bi se izrecno odrekel kakršni koli tožbi zoper osebo javnega prava IFP zaradi katerega koli razloga.
(88)
Francoski organi iz tega sklepajo, da bi bile trditve družbe UOP Limited o domnevnih prednostih, ki naj bi jih družba Axens dobila na trgu licenc za postopke, ovržene, zlasti ker je družba Axens vedno izvajala politiko omejevanja poroštev za odgovornost, odobrenih svojim strankam.
(89)
Francoski organi so v dopisu z dne 8. septembra 2009 pojasnili, da je omejitev odgovornosti do strank določena hkrati v sporazumu o omejeni licenci (66) in sporazumu za licence za izdelke (67), ki sta bila sklenjena med osebo javnega prava IFP in družbo Axens ter sta začela veljati 1. januarja 2001. Navedena sporazuma določata, da bo finančna odgovornost osebe javnega prava IFP, če družba Axens lahko dokaže, da svojih obveznosti ne izpolnjuje zaradi storitev, ki jih izvaja oseba javnega prava IFP, omejena na odstotni delež (68) zneskov, ki jih je zadnja dejansko pobrala iz naslova licenčnine pro rata od prodaje, pri kateri je bila uveljavljena reklamacija (licenca za izdelke), in od enote, ki je predmet podlicence, ali od prodaje v okviru podlicence, pri kateri je bila uveljavljena reklamacija (omejena licenca). Z drugimi besedami, odgovornost osebe javnega prava IFP nikoli ne more presegati 100 % prejetih zneskov. Pri omejeni licenci je poleg tega določeno, da družba Axens skrbi za finančna poroštva, dana imetnikom podlicenc na področju tehnične zmogljivosti postopkov. Oseba javnega prava IFP se torej ne šteje za odgovorno za tehnična poroštva, ki jih Axens dodeljuje svojim strankam.
(90)
Treba je še pojasniti, da licenčne pogodbe med družbo Axens in njenimi strankami simetrično določajo, da je finančna odgovornost družbe Axens na splošno omejena na […] (*) % licenčnine, plačane za vsako enoto, ki je predmet reklamacije. Odgovornost osebe javnega prava IFP je povsem neodvisna od odgovornosti družbe Axens, ker je poroštvo, ki ga ta dodeli stranki, zaradi komercialnih razlogov večje od tistega, ki ji ga je dodelila oseba javnega prava IFP. Isto načelo velja za vsako licenco, ki jo bo oseba javnega prava IFP dodelila tretjim osebam, ki niso njene hčerinske družbe.
(91)
Francoski organi so nazadnje dodali, da oseba javnega prava IFP svojo odgovornost do strank (hčerinskih družb ali strank zunaj skupine) načeloma omejuje, kadar storitve izvaja v njihovem imenu (študije, raziskave po naročilu, preizkusi itd.). Odgovornost, ki jo je prevzela oseba javnega prava IFP, je torej prizadevanje za odpravljanje napak na izvedenih delih, na finančni ravni pa velja načelo, da je odgovornost omejena na […] (*) % dejansko prejetega plačila z najvišjo vrednostjo, ki lahko odvisno od primera doseže največ […] (*) %. Če torej stranka meni, da je delo, ki ga je izvedla oseba javnega prava IFP, pomanjkljivo, tej del nikakor ne bo treba popravljati v nedogled.
6.2.2.2 Odnosi med družbo Axens in njenimi dobavitelji ter njeni pogoji financiranja na finančnih trgih
(92)
Francoski organi zanikajo vsakršno upoštevnost trditve družbe UOP Limited, da ima družba Axens zaradi domnevnega prepričanja, da ima neomejena finančna sredstva, prednostne pogoje pri dobaviteljih in na finančnih trgih. Družba UOP Limited po mnenju Francije ni predložila niti najmanjšega dokaza v podporo navedeni trditvi.
(93)
Pravilo, opisano v uvodni izjavi 84, da hčerinska družba matične družbe ne zaprosi za poroštvo, po mnenju francoskih organov zadostuje, da se ovrže trditev družbe UOP Limited.
(94)
Francoski organi poleg tega v zvezi s posojilnimi pogoji družb Axens, Beicip-Franlab in Prosernat na finančnih trgih opozarjajo, da so pripravljeni Komisiji zagotoviti, da se za vsako transakcijo v vsako pogodbo o financiranju pisno vključi naslednje: „Za to financiranje v skladu s francoskim pravom (zlasti potrebo po izrecnem zakonskem dovoljenju za vsako poroštvo) ni nikakršnega neposrednega ali posrednega državnega poroštva.“ (69)
7 OCENA
7.1 OBSTOJ DRŽAVNE POMOČI V SMISLU ČLENA 107(1) PDEU
(95)
Člen 107(1) PDEU določa: „Razen če Pogodbi ne določata drugače, je vsaka pomoč, ki jo dodeli država članica, ali kakršna koli vrsta pomoči iz državnih sredstev, ki izkrivlja ali bi lahko izkrivljala konkurenco z dajanjem prednosti posameznim podjetjem ali proizvodnji posameznega blaga, nezdružljiva z notranjim trgom, kolikor prizadene trgovino med državami članicami.“
(96)
Za ugotovitev obstoja državne pomoči v obravnavanem primeru je treba najprej preveriti, ali se pri ukrepu Francije, ki je 7. julija 2006 osebi javnega prava IFP dodelila status EPIC, uporabljajo državna sredstva (7.1.1) za odobritev neomejenega državnega poroštva, ki krije gospodarske dejavnosti (7.1.2). Na podlagi obsega kritja z državnim poroštvom in vrste kritih dejavnosti bo mogoče opredeliti pomen tega sklepa (7.1.3), nato pa bo treba preučiti, ali se z zadevnim ukrepom daje selektivna prednost skupini IFP (7.1.4), ki lahko prizadene trgovino med državami članicami (7.1.5).
7.1.1 UPORABA DRŽAVNIH SREDSTEV V OBLIKI NEOMEJENEGA POROŠTVA
(97)
Zaradi posebne sestave gospodarske skupine v smislu konkurenčnega prava je treba upoštevati morebitni vpliv neomejenega državnega poroštva, ki izhaja iz statusa EPIC, ki ga ima oseba javnega prava IFP, na vse subjekte skupine IFP, to je na osebo javnega prava IFP in njene hčerinske družbe, in sicer v dveh korakih:
-
pri osebi javnega prava IFP vpliv neomejenega poroštva neposredno izhaja iz statusa EPIC: za osebo javnega prava IFP kot pravno osebo javnega prava namreč ne velja obče pravo s področja sanacije in sodne likvidacije podjetij v težavah. Matična družba skupine IFP bi lahko ob upoštevanju navedene posebnosti neposredno izvajala gospodarske dejavnosti pod ugodnejšimi pogoji kot drugi udeleženci na trgu, ki nimajo primerljivega varstva (7.1.1.1);
-
pri dejavnostih, ki jih neposredno izvajajo hčerinske družbe zasebnega prava skupine IFP, za katere v celoti velja obče pravo na področju stečaja, se neposredno ugotavljanje odgovornosti osebe javnega prava in posledično države ne zdi mogoča. Zato je treba v primeru nezadostnosti sredstev hčerinske družbe preučiti, ali bi lahko za upnike družb Axens, Prosernat in Beicip-Franlab veljal posredni mehanizem na podlagi morebitne odgovornosti matične družbe za njene hčerinske družbe, enak mehanizmu poroštva (7.1.1.2).
7.1.1.1 Kritje osebe javnega prava IFP z neomejenim poroštvom države, dodeljenim na podlagi njenega statusa EPIC
(98)
Komisija je v zgoraj navedenem sklepu C 56/2007 ugotovila, (70) da značilnosti, tesno povezane s statusom osebe javnega prava La Poste (71), zlasti obstoj poroštva za poplačilo individualnih terjatev in ohranitev obstoja in/ali obveznosti podjetja La Poste, pomenijo, da ima država vlogo poroka v skrajni sili za gospodarske dejavnosti, ki jih izvaja oseba javnega prava.
(99)
Komisija v obravnavanem primeru meni, da je mogoče trditve iz zgoraj navedenega sklepa C 56/2007 v bistvu uporabiti za status EPIC, dodeljen osebi javnega prava IFP, in da je ta tudi v posebnem pravnem položaju, kar zadeva poplačilo upnikov in ohranitev obstoja v primeru plačilne nesposobnosti. Zato se bo Komisija za potrebe te analize sklicevala na trditve iz dela 4.1 („Opredelitev kot pomoč“) zgoraj navedenega sklepa C 56/2007.
A. Poroštvo za poplačilo individualnih terjatev
(100)
Preden se dokaže, da bi za upnike osebe javnega prava IFP v primeru ustavitve njenih plačil veljal ugodnejši postopek kot za upnike podjetij občega prava, je treba najprej preveriti trditev francoskih organov, da zakonodaja ali sodna praksa izključujeta državno poroštvo za EPIC (a).
(a) Zavrnitev trditev francoskih organov
(101)
Komisija lahko v nasprotju s trditvami francoskih organov ugotovi, da francosko pravo dopušča obstoj implicitnih poroštev in natančneje obstoj državnega poroštva zaradi statusa osebe javnega prava. Komisija zavrača trditve francoskih organov zaradi teh razlogov.
(102)
Prvič, Komisija se smiselno sklicuje na uvodni izjavi 120 in 121 zgoraj navedenega sklepa C 56/2007, v katerih francoski organi trdijo, da noben akt ali odločitev ne določa načela, da naj bi država jamčila za dolgove EPIC. Komisija pa, nasprotno, meni, da kljub neobstoju akta ali odločitve, ki bi potrjevala ali izključevala obstoj izrecnega državnega poroštva za EPIC, ta neobstoj ne omogoča izključitve obstoja implicitnega poroštva.
(103)
Drugič, Komisija se smiselno sklicuje na uvodne izjave od 122 do 124 zgoraj navedenega sklepa C 56/2007, v katerih francoski organi menijo, da obstaja sodna praksa o neobstoju poroštev, zlasti sodba Société de l'hôtel d'Albe (72) in sodbi Campoloro (73). V prvi zadevi sodba Société de l'hôtel d'Albe, kot je poudarila izvedenka Komisije v poštni zadevi, ne zadeva prav položaja, v katerem bi lahko šlo za poroštvo (74). Druga zadeva (75) pa po mnenju Komisije dokazuje, da ima sistem odgovornosti države pri izvajanju postopka izterjave dolgov oseb javnega prava vse značilnosti mehanizma poroštva.
(104)
Tretjič, trditev francoskih organov v poštni zadevi, da za dolgove EPIC, nastale od začetka veljavnosti LOLF, to je od 1. januarja 2005, ne more obstajati implicitno poroštvo, po mnenju Komisije ne more držati:
(a)
Komisija poudarja, da se je status osebe javnega prava IFP spremenil 7. julija 2006, to je po začetku veljavnosti LOLF. V teh okoliščinah ni treba preučiti trditev izvedenca francoskih organov v poštni zadevi o morebitnih dolgovih, ki so nastali pred 1. januarjem 2005, čeprav se francoski organi v pripombah na to smiselno sklicujejo. Dolgovi, ki jih je imela oseba javnega prava IFP pred 1. januarjem 2005, so bili dolgovi strokovne ustanove v smislu akta, imenovanega zakon št. 43-612 z dne 17. novembra 1943 o upravljanju strokovnih interesov (in s tem torej pravne osebe zasebnega prava) in zato ob njihovem vpisu (76) niso mogli biti kriti z neomejenim državnim poroštvom, dodeljenim na podlagi statusa EPIC.
(b)
Vendar Komisija ugotavlja, kot je med drugim navedla tudi njena izvedenka v poštni zadevi in kot je že sama razložila v uvodni izjavi 130 zgoraj navedenega sklepa C 56/2007, na katero se smiselno sklicuje, da je področje uporabe obveznosti, da se državna poroštva navedejo v zakonu o financah, omejeno na „odobritev“ takih poroštev; da zato odobritev poroštva obsega primere, v katerih se država z izrecno izjavo volje odloči, da bo poroštvo dodelila organu ali za transakcijo; da področje uporabe obveznosti, da se poroštva vpišejo v zakon o financah, torej ne obsega poroštev, izhajajočih iz statusa ali obveznosti, določene v sodni praksi, za katera sta značilni implicitnost in samodejnost; da druga kategorija ne izhaja iz odločitve države, ampak izhaja iz dejstva, da se država postavi v že obstoječ pravni okvir, pri čemer je poroštvo samo njegova posledica (77).
(c)
Komisija iz tega sklepa, kot je to storila v uvodni izjavi 131 Sklepa C 56/2007, na katero se smiselno sklicuje, da trditev francoskih organov, ki temelji na LOLF, ni prepričljiva, ker dejstvo, da v nobenem zakonu o financah ni določeno, da država zagotavlja poroštvo za osebo javnega prava IFP zaradi njenega statusa, ne izključuje obstoja implicitnega poroštva; da Komisije nikakor ne zavezuje niti opredelitev ukrepa kot poroštva v francoskem pravu niti dejstvo, da naj bi šlo za poroštvo, za katero velja LOLF; da je upoštevna samo opredelitev tega ukrepa na podlagi prava Evropske unije; da se v navedenem pravu priznava obstoj implicitnega poroštva, kadar je država članica pravno zavezana poplačati terjatev do druge osebe v primeru neizpolnitve obveznosti te osebe. (78)
(105)
Četrtič, Komisija zavrača trditev francoskih organov, da bi bilo treba v primeru obstoja državnega poroštva za EPIC za vsako ustanovitev nove EPIC (vključno s spremembo statusa) uvesti ukrepe poroštev za ohranitev pravic upnikov, nastalih pred navedenim preoblikovanjem, in njeno kontrapozicijo (modus tollens), da naj za osebo javnega prava IFP ne bi obstajalo državno poroštvo, ker tak mehanizem ni bil nikoli vzpostavljen (79):
(a)
Komisija v skladu z navedbami svoje izvedenke v poštni zadevi in opozorilom v uvodni izjavi 133 zgoraj navedenega sklepa C 56/2007, na katero se smiselno sklicuje, meni, da taka trditev izhaja iz preširoke razlage ustavnega varstva lastninske pravice;
(b)
Komisija bi v zvezi s tem rada pojasnila, kot je med drugim že storila v uvodni izjavi 134 zgoraj navedenega sklepa C 56/2007, na katero se smiselno sklicuje, da se v skladu z lastninsko pravico tudi ne zahteva, da se za zagotovitev pravic upnikov ob preoblikovanju EPIC v družbo, za katero veljajo postopki sanacije in sodne likvidacije, določi poseben ukrep, in da neobstoj takih ukrepov ni znak, da implicitno poroštvo ne obstaja;
(c)
Komisija dodaja, kot je pojasnila v uvodnih izjavah 135 in 136 zgoraj navedenega sklepa C 56/2007, na kateri se smiselno sklicuje, da odločitev francoskih organov, da dodelijo eksplicitno poroštvo podjetju La Poste (80), ko je leta 1990 pridobilo status, enakovreden EPIC, ne dokazuje, da implicitnega poroštva zanj ni bilo že prej.
(106)
Nazadnje se Komisija sklicuje na del tega sklepa, ki se navezuje na uveljavljanje odgovornosti države, in na del 4.1.1(A)(b)(3) zgoraj navedenega sklepa C 56/2007 v zvezi s člankom D. Labetoulla, ki so ga navedli francoski organi (81), ter na svojo analizo sodne prakse v zadevi Campoloro (82).
(107)
Komisija v nasprotju z navedbami francoskih organov, ki menijo, da je tako poroštvo izključeno s predpisi, ugotavlja, da je obstoj implicitnih poroštev, povezanih s statusom osebe javnega prava, potrjen z obvestilom Conseil d’État, ki je bilo predloženo leta 1995 v zadevi Crédit Lyonnais, v kateri je obstoj implicitnega državnega poroštva utemeljen s samo naravo organizacije kot osebe javnega prava (83).
(108)
Kot je Komisija pojasnila v uvodnih izjavah od 142 do 145 zgoraj navedenega sklepa C 56/2007, na katere se smiselno sklicuje, se ne strinja z razlago francoskih organov, da tega mnenja Conseil d'État ne bi bilo mogoče uporabiti za osebo javnega prava IFP. Zlasti poudarja, da nikjer v mnenju ni sklicevanja na nalogo niti na navzočnost ali nenavzočnost javnega računovodje v okviru osebe javnega prava. Francoski organi poleg tega niti ne pojasnjujejo, zakaj naj bi se to mnenje uporabljalo samo za osebe javnega prava, ki imajo javnega računovodjo. Komisija poleg tega zavrača trditve francoskih organov, da naj se mnenje ne bi uporabljalo, ker je bilo sprejeto pred LOLF in je v nasprotju s poznejšo sodno prakso Conseil d’État, pri čemer je v uvodni izjavi 104 in zgoraj navedenem sklepu C 56/2007 opozorila, da LOLF ne ovira obstoja implicitnega državnega poroštva za osebo javnega prava IFP.
(109)
Komisija je nazadnje, kot je navedeno v uvodnih izjavah 146 in 147 zgoraj navedenega sklepa C 56/2007, na kateri se smiselno sklicuje, seznanjena z obvestilom ministra za gospodarstvo, finance in industrijo z dne 22. julija 2003, katerega predmet je bil „popis mehanizmov implicitnega ali eksplicitnega poroštva države“ in v katerem je potrjen obstoj implicitnih poroštev, ki izhajajo iz upravnega ali zakonodajnega akta, ki „povzroča in ima finančne posledice za državo“. Navedeno obvestilo dokazuje, da lahko državno poroštvo izhaja iz zelo različnih pravnih aktov (84), in opozarja, da lahko ustanovitev osebe javnega prava vključuje implicitno državno poroštvo za upnike te osebe (85).
(b) Upniku osebe javnega prava IFP je zagotovljeno, da bo njegova terjatev poplačana
(110)
Komisija namerava odslej po zgledu dokaza iz dela 4.1.1(A)(b) zgoraj navedenega sklepa C 56/2007, na katerega se smiselno sklicuje, dokazati, da bi bili upniki osebe javnega prava IFP v primeru ustavitve plačil v ugodnejšem položaju kot upniki podjetja, za katero velja trgovinsko pravo.
(111)
Prvič, tradicionalne omejitve za poravnavo terjatve organizacije zasebnega prava se ne uporabljajo pri osebah javnega prava. Komisija na podlagi elementov, podrobneje navedenih v uvodnih izjavah od 150 do 154 zgoraj navedenega sklepa C 56/2007, na katere se smiselno sklicuje, o tej prvi točki ugotavlja, da:
-
v nasprotju z upniki podjetij, za katera velja trgovinsko pravo, upniki osebe javnega prava IFP (glede na to, da zanjo ne velja obče pravo s področja sanacije in sodne likvidacije podjetij v težavah) ne tvegajo, da bi njihova terjatev po koncu sodnega postopka likvidacije popolnoma ali deloma izginila,
-
dejstvo, da je oseba javnega prava IFP pravna oseba, ni ovira za državno poroštvo,
-
ker odgovornost države za osebo javnega prava IFP ni izrecno omejena, se njeni upniki lahko zakonito oprejo na načelo, da država krije dolgove osebe javnega prava IFP, čeprav je ta pravna oseba.
(112)
Drugič, v primeru izterjave dolgov oseb javnega prava, obsojenih s sodno odločbo, postopek, uveden z zakonom z dne 16. julija 1980 (in različnimi izvedbenimi akti (86)), zaradi razlogov, pojasnjenih v uvodnih izjavah od 113 do 117, upnikom osebe javnega prava IFP omogoča boljši položaj kot sodni postopki občega prava, ker ne more povzročiti ugasnitve terjatve, ki jo imajo do osebe javnega prava IFP.
(113)
Komisija v skladu z analizo uvodnih izjav od 157 do 161 zgoraj navedenega sklepa C 56/2007, na katero se smiselno sklicuje, najprej ugotavlja, da je država z zakonom iz leta 1980 (87) in njegovimi izvedbenimi ukrepi (88) določena kot pristojni organ za izterjavo dolgov oseb javnega prava, poleg tega pa sta ji s temi akti dodeljeni pomembni posebni pravici: plačilo po uradni dolžnosti in ustvarjanje zadostnih sredstev.
(114)
Komisija v skladu z razmisleki iz uvodnih izjav od 162 do 168 Sklepa C 56/2007, na katere se smiselno sklicuje, meni, da je posebni postopek, opredeljen z zakonom iz leta 1980 in njegovimi izvedbenimi akti, samo postopek izterjave terjatev, ne pa postopek likvidacije in da terjatev po koncu tega postopka ne izgine, po koncu likvidacijskega postopka občega prava pa je v sodbo o zaključku tega postopka zaradi nezadostnosti sredstev brez kazni vključena prepoved za upnike, da znova začnejo postopek. Komisija še ugotavlja, da lahko upniki na podlagi zakona iz leta 1980 in njegovih izvedbenih aktov, ki določajo časovni odlog plačila in nikjer ne predvidevajo položaja ustavitve plačil, domnevajo, da obstajajo ali da bodo vedno obstajala potrebna sredstva za poravnavo terjatev, ki jih imajo do javnega subjekta. Zaradi obeh navedenih elementov meni, da je položaj nezadostnosti sredstev krit, pri čemer ga po potrebi krije država, ali samo začasen. Po drugi strani ni pri nobenem likvidacijskem postopku predvidena možnost, da za dolgove plačilno nesposobne osebe postane odgovorna tretja oseba, razen očitno - ko obstaja porok.
(114)
Komisija v skladu z analizo uvodnih izjav od 170 do 180 zgoraj navedenega sklepa C 56/2007, na katero se smiselno sklicuje, meni, da je s francoskimi pravnimi akti državi dovoljeno ali je ta celo spodbujena, naj osebam javnega prava v primeru nezadostnosti sredstev raje odobri dotacije kot klasična bančna posojila, in sicer dotacije, ki lahko pomenijo „dodatna sredstva“ iz zakona z dne 16. julija 1980. Meni še, da so upniki s temi akti seznanjeni in lahko torej utemeljeno menijo, da bo nadzorni organ sposoben najti potrebna sredstva za poravnavo njihovih terjatev. Komisija zato meni, da je primer, v katerem upniku ne bi uspelo doseči poravnave terjatve z uporabo postopkov iz zakona z dne 16. julija 1980, malo verjeten.
(116)
Vendar Komisija v nasprotju s svojimi ugotovitvami o podjetju La Poste v zgoraj navedenem sklepu C 56/2007 opozarja, da so v obravnavanem primeru lastna sredstva, ki jih oseba javnega prava IFP lahko zagotovi v primeru nezadostnosti likvidnih sredstev, razmeroma velika, ker so bili razpoložljiva sredstva in naložbe (150,3 milijona EUR) v skladu s pojasnilom francoskih organov v uvodni izjavi 44 konec leta 2007 enaki približno petkratnemu znesku posojil in finančnih dolgov (25,2 milijona EUR). Komisija tako priznava, da se zdi v sedanjem finančnem položaju vsaj v bližnji prihodnosti malo verjetno, da oseba javnega prava IFP zaradi pomanjkanja lastnih sredstev ne bi mogla odplačati dolgov in bi potrebovala državno posredovanje.
(117)
Čeprav tak finančni položaj nezadostnosti sredstev za osebo javnega prava IFP za zdaj ni verjeten, je to mogoče na daljši rok. V takih okoliščinah bi se zaradi nezmožnosti zagotoviti sredstva s prodajo premoženja povečala uporaba drugih mehanizmov poroštva (predujmi, ugotavljanje odgovornosti države itd.) Drugič, ker je zakonodajalec izdelal sistem varstva premoženja, bi se lahko povečalo število sporov o nekrivdni odgovornosti države ob morebitnem neizpolnjevanju obveznosti osebe javnega prava IFP (89). Komisija je v zvezi s tem seznanjena s trditvijo francoskih organov (90), da državi, če bi menila, da je premoženje osebe javnega prava „nepogrešljivo“ za izvajanje naloge javne službe, in bi torej nasprotovala njegovi prodaji, ne bi bilo treba plačati nadomestila z mehanizmi poroštva. Vendar ugotavlja, da so francoski organi priznali (čeprav zanikajo, da bi oseba javnega prava IFP lahko od tega imela prednost), da mora predstavnik države pri izvajanju postopka, uvedenega z zakonom z dne 16. julija 1980, (91) upoštevati zahtevo po kontinuiteti javne službe. Komisija še meni, da bi lahko taka odločitev javnega organa, da se sredstva ne prodajo zaradi ohranitve javne službe, sprožila nekrivdno odgovornost države zaradi kršitve enakosti pred javnimi bremeni.
(118)
Tretjič, Komisija zaradi razlogov, že predstavljenih v uvodnih izjavah od 185 do 226 zgoraj navedenega sklepa C 56/2007, na katere se smiselno sklicuje, meni, da imajo pravna sredstva, ki bi upniku ostala za uveljavljanje odgovornosti države, v malo verjetnem primeru, da mu postopek iz zakona iz leta 1980 ne bi omogočal poplačila terjatve, značilnosti mehanizma poroštva.
(119)
Čeprav francoski organi menijo, da odgovornosti države načeloma ni mogoče uveljavljati niti kot krivdno niti kot nekrivdno (92), priznavajo, da bi se lahko zgodilo, da bi sodišče odredilo povrnitev škode upniku, če bi predstavnik države moral pri izvajanju postopka, določenega z zakonom iz leta 1980, upoštevati zahtevo po kontinuiteti javne službe. V tem primeru francoski organi vseeno menijo, da upnik ne bi pridobil nikakršne prednosti, ker bi bila njegova odškodnina primerljiva s tisto, ki bi jo prejel v primeru uporabe občega prava. Komisija v zvezi s tem poudarja nekatere posebnosti posebne pravice, uvedene z zakonom iz leta 1980, in sicer da upniki (zlasti nezavarovani upniki) na podlagi občega prava v zvezi s sodno likvidacijo načeloma ne dobijo poplačanega celotnega dolga in da najpogosteje dolgov podjetja v likvidaciji ne plača tretja oseba.
(120)
Francoski organi poleg tega izpodbijajo, da je mogoče možnosti povrnitve škode, ki so upnikom na voljo z uveljavljanjem odgovornosti, izenačiti z obliko poroštva. Komisija povsem nasprotno meni, da je uveljavljanje odgovornosti države (krivdne ali nekrivdne) pri izvajanju postopka izterjave dolgov javnih oseb iz zakona z dne 16. julija 1980 enako mehanizmu poroštva za namene prava Evropske unije, ker upnikom zagotavlja poplačilo njihove terjatve, s tem ko državo obvezuje za poplačilo te terjatve v primeru neizpolnitve obveznosti osebe javnega prava IFP. Poleg tega je s sodno prakso Evropskega sodišča za človekove pravice (v nadaljnjem besedilu: ESČP) v zadevi Société de gestion du port de Campoloro in Société fermière de Campoloro proti Franciji (93) (v nadaljnjem besedilu: zadeva Campoloro) priznano samodejno poroštvo.
(121)
Komisija nazadnje po zgledu dokaza v uvodnih izjavah od 181 do 184 zgoraj navedenega sklepa C 56/2007, na katerega se smiselno sklicuje, meni, da predlog francoskih organov za pojasnilo odloka o izvajanju zakona iz leta 1980 ni zadosten za izključitev možnosti, da se sredstva zagotovijo z vložkom javnih sredstev.
(a)
Francoski organi so predlagali naslednjo spremembo odloka o izvajanju zakona iz leta 1980: „Če ob izteku teh rokov opomin ostaja brez učinka, predstavnik države ali organ, pristojen za nadzor, odhodek vpiše v proračun skupnosti ali osebe javnega prava, ki ni izpolnila obveznosti. Po potrebi zagotovi potrebna sredstva iz proračuna skupnosti ali osebe javnega prava bodisi z zmanjšanjem sredstev, ki so namenjena za druge odhodke in so še na voljo, bodisi s povečanjem sredstev“ (spremembe so podčrtane).
(b)
Komisija vseeno poudarja, kakor je storila že v uvodni izjavi 67 odločitve o začetku postopka, da akti niti v sedanji različici niti v različici, spremenjeni na podlagi predloga francoskih organov, ne izključujejo, da se sredstva lahko zagotovijo s povečanjem sredstev, ki je bilo predhodno omogočeno s subvencijo ali vložkom javnih sredstev.
(122)
Komisija zaradi razlogov, že predstavljenih v uvodnih izjavah od 204 do 211 zgoraj navedenega sklepa C 56/2007, na katere se smiselno sklicuje, še meni, da odločitev ESČP v zgoraj navedeni zadevi Campoloro dokazuje, da uveljavljanje odgovornosti francoske države v tem primeru deluje kot implicitno poroštvo za dolgove javnih organov in ni povezano z nobenim pogojem škode.
(a)
Komisija zlasti ugotavlja, da je ESČP zavrnilo trditve francoskih organov, ki so te (94) poskušali utemeljiti, po eni strani, z neobstojem odločilnega dejstva, ki bi ga bilo mogoče pripisati državi, in, po drugi strani, z neobstojem državnega poroštva za javne organe, ki so pravne osebe, in sprejelo nasprotne trditve tožečih strank (95).
(b)
Komisija ugotavlja, da je ESČP nazadnje ugotovilo kršitev člena 6(1) Evropske konvencije o človekovih pravicah (v nadaljnjem besedilu: Konvencija), zlasti ker: „[je] [t]e sodbe torej treba izvršiti, pri čemer Sodišče opozarja, da se državni organ ne more izgovarjati na pomanjkanje sredstev, da ne bi poplačal dolga, ki temelji na sodni odločbi […].“ ESČP je poleg tega ugotovilo kršitev člena 1 Protokola št. 1 k navedeni konvenciji, ker je bilo poseženo v lastninsko pravico tožečih strank zaradi posebnega in pretiranega bremena, povezanega z neizplačilom zneskov, ki so jima bili dolgovani (96). Na podlagi zgornjega je ESČP državi naložilo plačilo celotnega dolga občin dolžnic (97).
(c)
Po mnenju Komisije iz te sodne prakse izhajajo trije pomembni elementi:
-
ob upoštevanju, da tožeči stranki dobita sodno odločbo, s katero se njuna terjatev prizna, odgovornost države deluje kot implicitno poroštvo (98), ker je francoska država po eni strani prisiljena plačati celotni dolg javne osebe (99), po drugi strani pa ni bila opravljena nikakršna razdelitev med tem, kar bi lahko spadalo v položaj plačilne nesposobnosti javne skupnosti dolžnice, in morebitnimi neizpolnitvami obveznosti, za katere je odgovorna država (ker si ESČP nikjer ne prizadeva najti odločilnega dejstva, za katerega bi bila odgovorna država, ampak se nanaša samo na položaj plačilne nesposobnosti dolžnika),
-
ta odgovornost obsega dolgove javnih organov, ki pa so vendar pravne osebe. Francoska vlada se je izrecno sklicevala na obstoj pravne osebe in lastnega premoženja, ko je nasprotovala uveljavljanju odgovornosti francoske države, toda ESČP je to trditev zavrnilo,
-
področje uporabe državnega poroštva zajema javne organe, ki so odvisni od države. To poroštvo je torej tesno povezano z javnopravnim statusom dolžnika.
(d)
Komisija poleg tega ugotavlja, da rešitev, ki jo je ESČP uporabilo v zadevi Campoloro, ni osamljena, ampak izhaja iz zelo uveljavljene usmeritve sodne prakse, uporabljene zlasti v sodbah v zadevi Artico proti Italiji (100) in zadevi Bourdov proti Rusiji (101).
(123)
Komisija zaradi razlogov, že predstavljenih v uvodnih izjavah od 212 do 220 zgoraj navedenega sklepa C 56/2007, na katere se smiselno sklicuje, meni, da pripombe francoskih organov ne morejo ovreči tega dokaza. Komisija na podlagi navedenega v skladu s svojo ugotovitvijo o poštni zadevi v uvodni izjavi 222 zgoraj navedenega sklepa C 56/2007 in odločitvi o začetku postopka iz predhodno navedenega sklepa, da lahko v sedanjem stanju francoskega prava upnik osebe javnega prava IFP, ki ni dosegel poravnave svoje terjatve s postopki iz zakona z dne 16. julija 1980, prejme vse zneske, ki ustrezajo neplačani terjatvi, tako da se v skrajnem primeru sklicuje na odgovornost države, kar je v nasprotju s tem, kar se zgodi v likvidacijskem postopku občega prava, v katerem je poplačilo upnika omejeno z vrednostjo razpoložljivih sredstev. Komisija na podlagi navedenega meni, da se odgovornost države obravnava kot poroštvo, da zanjo s francoskim pravim aktom ni določena nobena omejitev in da je tesno povezana z javnopravnim statusom organa dolžnika.
(124)
Komisija je poleg tega zaradi razlogov, že predstavljenih v uvodnih izjavah od 223 do 226 zgoraj navedenega sklepa C 56/2007, na katere se smiselno sklicuje, seznanjena s francoskim predlogom za vstavitev klavzule v vse pogodbe osebe javnega prava IFP, ki vključujejo terjatev, tako da se omeji tveganje uveljavljanja nekrivdne odgovornosti države samo na podlagi plačilne nesposobnosti osebe javnega prava IFP. Vendar meni, da bi tak pravni okvir ostal krhek in bi obstajali pomisleki o njegovi trajnosti, ker je izjema sprejetega tveganja pravilo, določeno s sodno prakso, ki se lahko vedno spremeni. Vendar Komisija meni, da tak predlog sam po sebi ne zadostuje, ker ne zajema vseh primerov: ne omogoča izključitve možnosti, da bi državno poroštvo veljalo za vse vrste odgovornosti (zlasti nepogodbene in kazenske odgovornosti). Poleg tega ni mogoče pogodbeno določiti, da država ne bo odgovorna za dolgove osebe javnega prava IFP do njenih dolžnikov, ker oseba javnega prava IFP lahko na primer postane dolžnik do tretje osebe z različnimi pravnimi mehanizmi, zlasti z združitvijo z drugim subjektom (102), ki bi imel terjatve tretjih oseb, ki jih sprva ni mogoče opredeliti. Komisija nazadnje v zvezi s terjatvami tretjih oseb meni, da bi se lahko samo s splošnim aktom, s katerim se navede, da država ni porok osebe javnega prava IFP, in ki se uporablja v vseh položajih in za vse vrste tretjih oseb, „odpravilo“ neomejeno poroštvo. Nazadnje, tudi ob predpostavki, da bi francoski predlogi upniku osebe javnega prava IFP popolnoma onemogočili uveljavljanje odgovornosti države, da bi dobil poplačilo svoje terjatve (domneva, ki po mnenju Komisije ni preverjena), na podlagi teh predlogov ni mogoče jasno ugotoviti, kaj bi se zgodilo v primeru plačilne nesposobnosti (103) osebe javnega prava IFP.
(125)
Četrtič, tudi če upnik osebe javnega prava ne bi dobil zadoščenja, lahko uveljavlja pravne učinke upravičene napake, ki jo je storil ob nastanku terjatve glede tega, da naj bi bila vedno poplačana.
(126)
Komisija zaradi razlogov, že predstavljenih v uvodnih izjavah 227, 228 (prva do tretja alinea) in 229 zgoraj navedenega sklepa C 56/2007, na katere se smiselno sklicuje, meni, da je mogoče s teorijo navideznosti (104) potrditi, da lahko upniki osebe javnega prava IFP na podlagi skupka ujemajočih se pokazateljev utemeljeno menijo, da tako poroštvo vsekakor obstaja (in to čeprav osebi javnega prava IFP na podlagi statusa EPIC quod non pravno ni mogoče dodeliti neomejenega poroštva francoske države). Glavni upoštevni pokazatelji glede na teorijo navideznosti po eni strani izhajajo iz tega, da lahko upniki na podlagi različnih aktov (zakona iz leta 1980 in njegovih izvedbenih ukrepov) ali uradnih dokumentov (proračunskih dokumentov) menijo, da bo država prevzela dolgove EPIC v primeru nezadostnosti sredstev ali da se bo uveljavljala njena odgovornost, po drugi strani pa iz tega, da zaupanje upnikov v obstoj takega poroštva temelji tudi na neobstoju pojasnila francoskih organov o stanju prava na tem področju po zadevi Campoloro in prvih postopkih, ki jih je Komisija sprožila glede statusa EPIC, in nazadnje iz tega, da je v prid tej teoriji tudi neobstoj jasne navedbe o posledicah položaja ustavitve plačil EPIC.
(127)
Komisija želi v obravnavanem primeru dodati, da so bili morebitni upniki osebe javnega prava IFP pred 7. julijem 2006 v pogodbenem razmerju s strokovno ustanovo v smislu akta, imenovanega zakon št. 43-612 z dne 17. novembra 1943 o upravljanju poklicnih interesov, to je s pravno osebo zasebnega prava, pri kateri niso imeli nobenega razloga za prepričanje, da bi imela kakršno koli državno poroštvo. Zato je lahko uporaba teorije navideznosti po potrebi upoštevna samo pri terjatvah, nastalih po spremembi statusa osebe javnega prava IFP.
(128)
Komisija na podlagi ugotovitev svoje izvedenke v poštni zadevi v zvezi s terjatvami, nastalimi po 7. juliju 2006, ugotavlja, da tudi če bi, tako kot trdijo francoski organi, upnik napačno menil, da mora država jamčiti za dolgove oseb javnega prava, natančneje osebe javnega prava IFP, bi bila njegova napaka glede na zgoraj navedene elemente upravičena in bi lahko imela pravne učinke. Če upniku izjemoma ne bi uspelo doseči poravnave njegove terjatve, bi mu bilo vseeno zagotovljeno, da njegova terjatev nikakor ne more izginiti.
B. Poroštvo v zvezi z ohranitvijo obstoja osebe javnega prava IFP in/ali njenih obveznosti
(129)
Komisija zaradi razlogov, že predstavljenih v uvodnih izjavah od 230 do 250 zgoraj navedenega sklepa C 56/2007, na katere se smiselno sklicuje, meni, da tudi če upniku osebe javnega prava EPIC v razumnem roku in po uporabi postopkov, opisanih v prejšnjem delu, ni uspelo doseči poravnave njegove terjatve, mu je zagotovljeno, da terjatev ne bo izginila, in sicer v nasprotju s položajem upnika subjekta zasebnega prava v likvidaciji, ki nima nobenega zagotovila za poravnavo svoje terjatve.
(130)
Komisija poudarja, da likvidacija - prenehanje obstoja osebe javnega prava zaradi volje javnega organa s prenehanjem njenih pravic in obveznosti ne obstaja: čeprav to ni izrecno določeno v nobenem aktu, je iz prakse in nekaterih temeljnih načel upravnega prava namreč razvidno, da v primeru prenehanja obstoja na podlagi sklepa javnega organa pravice in obveznosti oseb javnega prava, ki kot take prenehajo obstajati, vedno prevzame neki drugi subjekt, če tega ni, pa država. Z drugimi besedami, dolgovi oseb javnega prava se vedno prenesejo na drugo pravno osebo, ki jih ne more zavrniti, tako da je vsak upnik prepričan, da bo lahko pravice, ki jih ima na podlagi terjatve, uveljavljal zoper drugi organ in da njegova terjatev torej ne bo izginila.
(131)
Komisija se sklicuje na podrobnosti analize v uvodnih izjavah od 233 do 250 zgoraj navedenega sklepa C 56/2007, ki temelji na študiji njene izvedenke v poštni zadevi o logičnem nadaljnjem razvoju, ki zadeva osebe javnega prava, in v kateri je navedeno razlikovanje med tremi vzroki za prenehanje obstoja oseb javnega prava (105): primer oseb javnega prava, ki so prenehale delovati, primer prenehanja obstoja oseb javnega prava zaradi prenehanja obstoja njihovih nalog in najbolj razširjeni primer, prenos naloge, ki nujno vključuje prenos pravic in obveznosti.
(a)
Prvič, na podlagi navedene študije je mogoče šteti, da čeprav ni splošne pravne ureditve za prenehanje obstoja oseb javnega prava, je iz prakse razvidno, da je s pravnim aktom vedno urejen prenos pravic in obveznosti osebe javnega prava, ki bo prenehala obstajati, bodisi na državo bodisi na subjekt, ki prevzame njeno nalogo (106):
(b)
Drugič, na splošno gre za prenos „pravic in obveznosti“ (pri čemer se izraz obveznosti zagotovo nanaša na dolgove), včasih pa za prenos „premoženja“ (107) (kar je opredelitev, ki vključuje tudi dolgove). Edini najdeni primer preprostega prenehanja obstoja osebe javnega prava je vsekakor zajemal prenos samih „dolgov“ na druge subjekte javnega prava (108):
(c)
Tretjič, tudi kadar naloga preneha obstajati, v praksi pravice in obveznosti osebe javnega prava prevzame drugi organ.
(d)
Četrtič in nazadnje, praksa, opisana v študiji, je v skladu z zakonodajnim navodilom št. 02-060-M95 z dne 18. julija 2002 in vodnikom za finančno organiziranje ustanovitev, preoblikovanj in ukinitev zgoraj navedenih nacionalnih oseb javnega prava (109), in sicer da pravice in obveznosti likvidirane EPIC preidejo bodisi na državo bodisi na pravno osebo, ki bo prevzela nalogo osebe javnega prava.
(132)
Komisija nazadnje na podlagi mnenja svoje izvedenke v poštni zadevi sklepa, da se dolgovi oseb javnega prava v primeru prenehanja obstoja osebe javnega prava, ki je opravljala nalogo, v praksi vedno prenesejo na drugo pravno osebo javnega prava. Upnikom teh oseb javnega prava, med katerimi je oseba javnega prava IFP, je tako zagotovljeno, da njihove neporavnane terjatve ne bodo prenehale.
C. Sklepna ugotovitev o obstoju državnega poroštva za osebo javnega prava IFP
(133)
Komisija na podlagi elementov, predloženih za dokaz obstoja poroštva za poplačilo individualnih terjatev in ohranitev obstoja obveznosti osebe javnega prava IFP, sklepa, da od spremembe statusa osebe javnega prava IFP, ki se je zgodila 7. julija 2006:
-
upniki osebe javnega prava IFP nimajo običajnih omejitev zasebnega in javnega prava, ki bi lahko nasprotovale poravnavi terjatve v celoti,
-
lahko upniki osebe javnega prava IFP za izterjavo svojih terjatev uporabijo posebne postopke, na podlagi katerih lahko država prisili dolžnika, da poravna terjatev,
-
upniki osebe javnega prava IFP ne morejo na nobeni podlagi v francoskem pravu sklepati, da bi se ta lahko dokončno znašla v položaju nezadostnosti sredstev,
-
je mogoče iz proračunskih dokumentov razumeti, da bi država lahko v primeru nezadostnosti sredstev subjektom v javnem sektorju, med katere spada oseba javnega prava IFP, dodelila izredno subvencijo,
-
če upnik na podlagi zgoraj opisanih postopkov ne doseže poravnave svoje terjatve, lahko uveljavlja odgovornost države, da bi dosegel poravnavo terjatve v celoti,
-
če bi zgoraj opisani ukrepi trajali dlje, je upnik prepričan, da njegova terjatev ne bo izginila, tudi če bi oseba javnega prava IFP spremenila obliko.
(134)
Te posebnosti so tesno povezane s statusom osebe javnega prava IFP in kažejo, da ima država vlogo poroka v skrajni sili. Zato je mogoče upravičeno sklepati, da je oseba javnega prava IFP zaradi svojega statusa EPIC upravičena do neomejenega poroštva francoske države.
(135)
Neomejeno državno poroštvo za osebo javnega prava IFP pomeni prenos državnih sredstev v smislu točke 2.1 zgoraj navedenega obvestila o poroštvih. Oseba javnega prava IFP namreč ne plačuje nobene premije za to poroštvo. Tako to pomeni ugodnost za podjetje in zmanjšanje javnih sredstev, ker se država odpoveduje plačilu, ki običajno spremlja poroštva. Poroštvo poleg tega ustvarja tveganje morebitne in prihodnje zagotovitve sredstev države, ki bi lahko bila zavezana plačati dolgove osebe javnega prava IFP (110).
(136)
Nazadnje, neomejeno državno poroštvo za osebo javnega prava IFP je treba pripisati državi, ker izhaja iz kombinacije javnopravnega statusa osebe javnega prava IFP, načel nacionalnega prava in dveh zakonodajnih aktov, to je zakona z dne 25. januarja 1985, ki je postal trgovinski zakonik, in zakona št. 80-539 z dne 16. julija 1980 ter njegovih izvedbenih ukrepov.
7.1.1.2 Neobstoj kritja hčerinskih družb zasebnega prava skupine IFP z neomejenim poroštvom
(137)
Kot je Komisija že navedla v odločbi, povezani z zgoraj navedenim primerom C 51/2005 (111), v odločitvi o začetku postopka v obravnavanem primeru in v delu 2 („Skupina IFP“), oseba javnega prava IFP in njene hčerinske družbe Axens, Beicip-Franlab in Prosernat sestavljajo gospodarsko skupino v smislu konkurenčnega prava: oseba javnega prava IFP ima namreč v neposredni lasti 100 % kapitala družb Axens in Beicip-Franlab, v posredni pa 100 % kapitala družbe Prosernat, hčerinske družbe nadzira z navzočnostjo svojega vodstvenega osebja v njihovih organih odločanja, odloča zlasti o strateških usmeritvah in temeljnih odločitvah za prihodnost hčerinskih družb ter je zavezana z izključnimi sporazumi o prenosu tehnologij, nujnih za izvajanje gospodarskih dejavnosti hčerinskih družb (sporazumi, ki vsebujejo vzajemne pravice do prve zavrnitve (112)), in s pogodbami o zagotavljanju prostorov in osebja, tako da je gospodarsko povezovanje osebe javnega prava IFP in njenih hčerinskih družb Axens, Beicip-Franlab in Prosernat dovolj močno, da dopušča tako ugotovitev. Preučiti je treba tudi natančen obseg državnega poroštva, da se preveri, ali bi se lahko v primeru neizpolnjevanja obveznosti hčerinske družbe zasebnega prava, ki pripada osebi javnega prava IFP, zagotovila javna sredstva za povrnitev škode njenim upnikom (z drugimi besedami, ali so gospodarske dejavnosti hčerinskih družb, ki pripadajo osebi javnega prava IFP, krite ali ne z neomejenim državnim poroštvom).
(138)
Družba UOP Limited se v pripombah ni izrekla o tem vprašanju. Pri svojih trditvah se opira na to, kako udeleženci na trgu dojemajo subjekt „IFP/Axens“, pri čemer ima skupina IFP po njenem mnenju pri dobaviteljih ter strankah in ponudnikih kapitala zaradi tega dojemanja prednost. Ta vidik bo preučen v delu 7.1.4 tega sklepa, namenjenem preučitvi prednosti, ki jih ima skupina IFP zaradi ukrepa.
(139)
Francoski organi pa, kot je navedeno v uvodni izjavi 47, zanikajo obstoj državnega poroštva za hčerinske družbe, ki pripadajo osebi javnega prava IFP, zlasti zaradi njihovega statusa delniških družb občega prava.
(140)
Komisija bo v skladu z dokazom obstoja neomejenega poroštva za osebo javnega prava IFP, predstavljenim v delu 7.1.1.1, po vrsti preučila, ali imajo upniki hčerinskih družb zasebnega prava, ki pripadajo osebi javnega prava IFP, poroštvo za poplačilo svojih individualnih terjatev (A) ali poroštvo za ohranitev obveznosti navedenih hčerinskih družb (B) v primeru nezadostnosti sredstev.
A. Upniki hčerinskih družb osebe javnega prava IFP nimajo poroštva za poplačilo svojih individualnih terjatev
(141)
Hčerinske družbe osebe javnega prava IFP imajo status delniških družb. Kot pravne osebe zasebnega prava (v nasprotju s svojim kontrolnim delničarjem, ki je oseba javnega prava) v celoti spadajo na področje uporabe občepravnih postopkov sanacije in sodne likvidacije (113) v Franciji.
(142)
Pred preučitvijo, ali se lahko odgovornost kontrolnega delničarja, tj. osebe javnega prava IFP, uveljavlja za njegove hčerinske družbe (b), je treba najprej predstaviti občepravni postopek sodne likvidacije, ki bi veljal za hčerinske družbe zasebnega prava v primeru ustavitve plačil (a).
(a) Občepravni postopek sodne likvidacije
(143)
Če bi bila katera hčerinska družba skupine IFP, ki je delniška družba, v položaju ustavitve plačil (z drugimi besedami, če z razpoložljivimi sredstvi ne bi več mogla poravnati zapadlih obveznosti) in je očitno ne bi bilo mogoče sanirati (114), bi se zanjo po postopku občega prava (115) začela sodna likvidacija. Dolžnik bi po potrebi zaprosil za začetek postopka (116) najpozneje v petinštiridesetih dneh po ustavitvi plačil (razen če ni zaprosil že za začetek spravnega postopka). Namen takega postopka sodne likvidacije bi bil ustaviti dejavnost podjetja ali unovčiti njegovo premoženje s skupno ali ločeno prodajo njegovih pravic in premoženja (117). Sodišče bi v sodni odločbi (118), s katero bi se začela sodna likvidacija, določilo stečajnega sodnika in za likvidacijskega upravitelja imenovalo sodnega upravitelja ali osebo, izbrano na podlagi njene usposobljenosti na tem področju. Likvidacijski upravitelj bi nato v mesecu, v katerem je bil imenovan, pripravil poročilo o položaju podjetja, nato pa bi prešel na postopke likvidacije in preizkusa (119) terjatev (120). Izkupiček likvidacije bi se zatem razdelil med upnike glede na njihov položaj (prednostni in hipotekarni upniki, upniki s posebnim premičninskim zavarovanjem, nezavarovani, tj. neprivilegirani upniki, sorazmerno z njihovimi terjatvami).
(144)
Če ni več zapadlih obveznosti, likvidacijski upravitelj pa ima na voljo dovolj sredstev za povrnitev škode upnikom ali če se postopki sodne likvidacije ne morejo nadaljevati zaradi nezadostnosti sredstev, sodišče razglasi ustavitev postopka sodne likvidacije (121). Za dolžnika po ustavitvi postopka velja načelo o prepovedi ponovnega začetka postopka. Z drugimi besedami, sodna odločba o ustavitvi postopka sodne likvidacije zaradi nezadostnosti sredstev upnikom ne daje možnosti za postopek proti dolžniku, razen (122) če je terjatev nastala zaradi kazenske obsodbe ali pravic, povezanih z upnikom.
(b) Neobstoj mehanizma poroštva za hčerinske družbe zasebnega prava, ki pripadajo osebi javnega prava IFP
(145)
Kot je pojasnila izvedenka Komisije v poštni zadevi, v nekaterih gospodarskih družbah, zlasti delniških družbah in družbah z omejeno odgovornostjo, družbenikom običajno ni treba poplačati dolgov strukture, v kateri so udeleženi, v znesku, višjem od njihovega prvotnega vložka. Hčerinske družbe, ki pripadajo osebi javnega prava IFP, kot delniške družbe spadajo prav v to kategorijo. Zato je v skupini IFP kot v vsaki drugi skupini družb v primeru neizpolnjevanja obveznosti hčerinske družbe, ustanovljene v obliki družbe z omejenim tveganjem (v tem primeru delniške družbe), če ni jamstev, poroštev, garancij, pisem o nameri ali patronatskih izjav (123), ki bi jo izrecno zavezovali, odgovornost matične družbe omejena na izgubo njenih vložkov (kot pri vsakem drugem navadnem delničarju).
(146)
Ker oseba javnega prava IFP in njene hčerinske družbe spadajo v isto gospodarsko skupino v smislu konkurenčnega prava, je treba preveriti, ali se lahko v francoskem pravu gospodarskih družb na podlagi odnosa gospodarske odvisnosti hčerinskih družb od svoje matične družbe v primeru neizpolnjevanja obveznosti navedenih hčerinskih družb zasebnega prava samodejno uveljavlja odgovornost osebe javnega prava IFP ali ne in s tem zagotovijo javna sredstva, pri čemer država zagotavlja glavni del financiranja in je osebi javnega prava dodelila implicitno državno poroštvo.
(147)
Komisija lahko po tej temeljiti preučitvi sklepa, da se odgovornost kontrolnega delničarja hčerinske družbe v primeru njenega neizpolnjevanja obveznosti v francoskem civilnem in trgovinskem pravu načeloma ne uveljavlja, razen za dokaz krivde kontrolnega delničarja pri upravljanju svoje hčerinske družbe (i). Nedavni osnutki reforme civilnega zakonika, ki so bili nato opuščeni in so bili namenjeni prav širitvi načela odgovornosti za dejanja druge osebe na odnos med matično družbo in hčerinskimi družbami skupine, nasprotno potrjujejo, da takega načela za zdaj v francoskem pravu ni (ii).
(i) Neobstoj splošne odgovornosti delničarja za hčerinsko družbo
(148)
Hierarhična odgovornost v skladu s pravnimi teoretiki (124) sama po sebi nikoli ne izvira iz organizacije skupine. V francoskem pravu naj bi veljalo načelo osebne odgovornosti iz člena 1382 civilnega zakonika (125). Dostop do premoženja matične družbe bi bil torej mogoč samo v primeru nezakonitega ravnanja, za katero je odgovorna matična družba.
(149)
Najprej, ker je matična družba skupine IFP v obravnavanem primeru pravna oseba javnega prava (oseba javnega prava IFP), to vprašanje pomeni dodatno težavo: predhodno se je treba namreč vprašati o sodnem organu (upravnem ali rednem), ki bi bil v francoskem sistemu po potrebi pristojen za ugotavljanje morebitne odgovornosti pravne osebe javnega prava, ki nadzira pravno osebo zasebnega prava, ki je v sodni likvidaciji.
(150)
Komisija ugotavlja, da je sodišče za spore pri odškodninskih tožbah zaradi nezadostnosti sredstev (126) dolgo menilo, da je redno sodišče pristojno, če je javna oseba pravni upravitelj (127), upravno sodišče pa, če je javna oseba dejanski upravitelj (128). Vendar se zdi, da razdelitev pristojnosti med upravnimi in rednimi sodišči na tem področju odslej temelji na vrsti izvajanih storitev, glede na to, ali gre za javno upravno službo ali dejavnost industrijske ali komercialne narave.
(a)
Pri javni upravni službi se zdi, da je sodišče za spore (129) po svoji odločbi v zadevi Département de la Dordogne (130) opustilo predhodno sodno prakso, ki je temeljila na pravnem ali dejanskem upravljanju: višje sodišče je tedaj razsodilo v prid pristojnosti upravnega sodišča, kadar gre za javno upravno službo, in sicer ne glede na to, ali je javna oseba pravni ali dejanski upravitelj zasebnika, ki izvaja to nalogo javne službe. Potem ko je sodišče za spore v skladu s sodbo v zadevi Blanco (131) opozorilo, da „se za morebitno odgovornost države ali drugih pravnih oseb javnega prava zaradi škode, pripisane njihovim upravnim javnim službam, uporablja ureditev javnega prava“ (poudarek dodan) in da drugače velja le, če je to izrecno določeno z zakonom, je presodilo, da iz zakona z dne 25. januarja 1985 o sanaciji in sodni likvidaciji podjetij (danes kodificiran v členu L.624-3 in naslednjih trgovinskega zakonika) ne izhaja, da „je zakonodajalec nameraval z odstopanjem od načel, ki urejajo odgovornost javnih oseb, prenesti pristojnosti za ugotavljanje civilne odgovornosti države ali drugih pravnih oseb javnega prava zaradi izvajanja naloge upravne javne službe na redna sodišča“ (poudarek dodan).
(b)
Če pa gre za dejavnost industrijske ali komercialne narave, je civilna odgovornost pravne osebe javnega prava, ki nadzira zasebnika, ki je v likvidaciji, jasno v pristojnosti rednih sodišč. Sodišče za spore je v odločbi v zadevi Société d'Économie Mixte Olympique d'Alès en Cévennes (132) zlasti menilo, da „čeprav so za ugotavljanje civilne odgovornosti države ali drugih pravnih oseb javnega prava zaradi izvajanja naloge upravne službe pristojna upravna sodišča, so za tako tožbo pristojna redna sodišča, če se odgovornost države ali pravne osebe javnega prava ugotavlja zaradi dejavnosti industrijske ali komercialne narave, ne da bi bilo treba razlikovati, ali je zadevna javna skupnost delovala kot dejanski ali pravni upravitelj“ (poudarek dodan). Sodišče za spore je za to ugotovitev v tedaj obravnavani zadevi zavrnilo, da ima dejavnost delniške družbe z upravo in nadzornim svetom (SEM Olympique d'Alès en Cévennes) naravo upravne javne službe na podlagi dveh vidikov: njene dejavnosti po eni strani (133) in načina financiranja po drugi strani (134).
(151)
Prav za delniške družbe Axens, Beicip-Franlab in Prosernat, hčerinske družbe zasebnega prava pod nadzorom osebe javnega prava IFP, je iz podatkov v spisu, zlasti tistih, ki so navedeni v uvodni izjavi 159, razvidno, da je njihova dejavnost gospodarska (135), in ne upravna. Poleg tega večina sredstev navedenih podjetij izvira iz prihodkov iz poslovanja, ustvarjenih z njihovimi gospodarskimi dejavnostmi, ne pa iz javnega financiranja. Nazadnje je treba pripomniti, da so bile navedene hčerinske družbe, ki pripadajo osebi javnega prava IFP, ustanovljene kot gospodarske družbe na pobudo pravne osebe zasebnega prava (136) (in ne javne osebe, ker se je oseba javnega prava IFP v EPIC spremenila šele 7. julija 2006). Zato se industrijska in komercialna narava dejavnosti družb Axens, Beicip-Franlab in Prosernat ne zdi sporna, v primeru sodne likvidacije pa bi bila za odločanje o morebitni tožbi na ugotovitev odgovornosti proti osebi javnega prava IFP nedvomno pristojna redna sodišča.
(152)
V teh okoliščinah je treba preveriti pogoje za uveljavljanje odgovornosti kontrolnega delničarja z vidika sodne prakse kasacijskega sodišča. Toda postavljeni pogoji za širitev postopka sodne likvidacije, začetega v zvezi z določeno osebo (hčerinsko družbo), na drugo pravno osebo (matično družbo) so zelo strogi. Če hčerinska družba ne izpolnjuje obveznosti, morajo žrtve njenega ravnanja za prejetje odškodnine dokazati krivdno ravnanje matične družbe, zlasti zanikanje matične družbe, da je njena hčerinska družba pravna oseba (α), in protipravno upravljanje nadzorovane družbe (β).
(α) Zanikanje matične družbe, da je njena hčerinska družba pravna oseba
(153)
V skladu s sodno prakso kasacijskega sodišča obstaja možnost, da se odgovornost matične družbe razširi na ravnanje njenih hčerinskih družb v dveh izjemnih primerih (137): če je premoženje hčerinskih družb združeno s premoženjem matične družbe (primer, imenovan „združitev premoženja“) in če so hčerinske družbe fiktivne pravne osebe (primer, imenovan „fiktivnost pravne osebe“).
(154)
Pojem „združitev premoženja“ (138) na splošno označuje položaj, ko ni mogoče določiti, na katero računovodstvo ločenih pravnih subjektov se nanašajo posamezna sredstva ali obveznosti. Vendar za dokaz take združitve premoženja ne zadostujejo povezave med družbami v skupini, tudi če so tesne. Prav tako niti istovetnost družbenikov ali upraviteljev ali celo istovetnost sedeža (139) sami po sebi ne omogočata ugotovitve o združitvi premoženja. Formalizacija odnosov znotraj skupine v okviru pogodb, ki so jih sklenile matična družba in hčerinske družbe, najpogosteje zadostuje za izločitev vsake možnosti za združitev premoženja (140).
(155)
Zdi se, da je kasacijsko sodišče v dveh nedavnih zadevah Metaleurop (141) in AOL Liberté (142) še okrepilo nadzor nad pogoji širitve postopka v zvezi z matično družbo skupine. Celo če je povezanost med družbami skupine zelo tesna, to ne pomeni nujno združitve premoženja. V skladu s pravnimi teoretiki (143)„[n]iti pogodbe o denarnih sredstvih in menjavi med subjektoma, niti izmenjave osebja, niti predujmi matične družbe, niti prevzem pristojnosti matične družbe za upravljanje hčerinske družbe ne kažejo na splošno nepregledne računovodske izkaze, ki bi utemeljevali združitev premoženja.“ Zdi se torej posebno težko uveljavljati odgovornost matične družbe za ravnanje katere od njenih hčerinskih družb na podlagi združitve njunega premoženja (144), ker je dokazni standard, ki ga zahteva kasacijsko sodišče za dokaz tega, zelo visok.
(156)
V obravnavanem primeru je treba ugotoviti, da je Komisija že poudarila, da „so računovodski izkazi osebe javnega prava IFP in zadevnih hčerinskih družb kot različnih pravnih subjektov ločeni“ (145). Poleg tega sporazumi, ki so jih podpisale oseba javnega prava IFP in njene hčerinske družbe, zlasti izključni sporazumi o prenosu tehnologij, ali posredovanje osebja (146) ne kažejo na splošno nepreglednost računovodskih izkazov, ki bi utemeljevala združitev premoženja v smislu sodne prakse kasacijskega sodišča, ker je vsaka storitev posebej vknjižena v bilancah vsakega subjekta iz skupine IFP, kot bo med drugim ugotovljeno v delih 7.1.4 in 7.3.
(157)
Pri „fiktivnosti pravne osebe“ gre za določitev neobstoja elementov družbene pogodbe hčerinske družbe (affectio societatis) za dokaz, da družba dejansko ne obstaja. Kasacijsko sodišče (147) meni, da gre za fiktivno družbo, kadar pravna oseba, zoper katero je začet postopek, obstaja samo navidezno, ker se njena dejavnost ne razlikuje (148) od dejavnosti poslovodje, ki je fizična ali pravna oseba.
(158)
Komisija na podlagi javno dostopnih informacij (149) še ugotavlja, da oseba javnega prava IFP ter družbe Axens, Beicip-Franlab in Prosernat nimajo istih kontaktnih podatkov niti istih krajev poslovanja:
(a)
oseba javnega prava IFP je vpisana v register gospodarskih družb (v nadaljnjem besedilu: RGD) v Nanterru pod številko B 775 729 155, sedež pa ima v občini Rueil-Malmaison (150). Oseba javnega prava IFP ima dve podjetji v Franciji, in sicer v občinah Solaize (151) in Pau (152);
(b)
družba Axens je vpisana v RGD v Nanterru pod številko B 599 815 073, sedež pa ima prav tako v občini Rueil-Malmaison, vendar na drugem naslovu (153) kot njena matična družba. Tudi poslovalnice ima drugje kot njena matična družba, najpogosteje zunaj Francije, in sicer v Združenih državah v Houstonu (Teksas), Princetonu (New Jersey), Savannahu (Georgia) in Calvert Cityju (Kentucky), v Kanadi v Brockvillu (Ontario), na Kitajskem v Pékingu, na Japonskem v Tokiu, v Indiji v New Delhiju, v Bahrajnu in v Rusiji v Moskvi;
(c)
družba Beicip-Franlab je vpisana v RGD v Nanterru pod številko B 679 804 047, sedež pa ima prav tako v občini Rueil-Malmaison, vendar na drugem (154) naslovu kot njena matična družba in družba Axens. Hčerinske družbe in pisarne ima v številnih državah po svetu, zlasti v Bahrajnu, v Abu Dabiju, v Libiji v Tripoliju, v Maleziji v Kuala Lumpurju, v Združenih državah v Houstonu (Teksas), v Mehiki v Villahermosi, v Braziliji v Rio de Janeiru in v Rusiji v Moskvi;
(d)
družba Prosernat je vpisana v RGD v Nanterru pod številko B 315 251 330, sedež pa ima v občini Puteaux (155). Družba navaja (156), da deluje v približno dvajsetih državah po svetu, med drugim v Južni Ameriki (v Argentini, Braziliji, Venezueli), Evropi (v Veliki Britaniji, Italiji, na Norveškem), Severni Afriki (v Alžiriji, Egiptu), zalivskih državah (v Saudovi Arabiji, Združenih arabskih emiratih, Kuvajtu, Omanu, Katarju), Iranu, Rusiji in Skupnosti neodvisnih držav ter Jugovzhodni Aziji.
(159)
Poleg tega so v obravnavanem primeru gospodarske dejavnosti vsake hčerinske družbe resnične, tako da jih seveda ni mogoče opredeliti kot fiktivne, zlasti ker je kasacijsko sodišče, kot kaže, zelo zahtevno pri opredelitvi pravne osebe kot „fiktivne“ (157):
(a)
družba Axens, ustanovljena leta 2001, dejansko izvaja gospodarsko dejavnost na trgu katalizatorjev in tehnologij za industrijske panoge na področju rafiniranja in petrokemičnih izdelkov, v kateri zaposluje več kot 600 oseb in s katero ustvari letni promet približno 300 milijonov EUR;
(b)
dejanska dejavnost družbe Beicip-Franlab, ustanovljene leta 1967, je izdajanje in razširjanje programske opreme na področju „raziskav in nahajališč“ ter izvajanje študij in svetovanje. V tej dejavnosti je več kot sto zaposlenih, njen letni promet pa je približno 40 milijonov EUR;
(c)
dejavnost družbe Prosernat, pridobljene leta 2001, so študije in storitve ter proizvodnja naprav za predelavo plina in razžvepljevanje. V podjetju je za izvajanje navedene dejavnosti približno 70 zaposlenih, promet pa znaša približno 50 milijonov EUR.
(160)
Iz zgoraj navedenega je razvidno, da razen v primeru napak pri upravljanju, kar bomo preučili v uvodnih izjavah od 161 do 164, izredno redki primeri - kot sta fiktivnost hčerinske družbe kot pravne osebe ali združitev premoženja hčerinske in matične družbe -, ki so določeni v sodni praksi za uveljavljanje odgovornosti matične družbe za njene hčerinske družbe, v obravnavanem primeru zagotovo niso izpolnjeni. Zato Komisija meni, da niso izpolnjeni pogoji za samodejno ugotavljanje odgovornosti osebe javnega prava IFP v primeru likvidacije njenih hčerinskih družb Axens, Beicip-Franlab in Prosernat.
β) Odgovornost matične družbe za protipravno upravljanje hčerinske družbe
(161)
V primeru protipravnega izvajanja nadzora nad hčerinsko družbo se lahko običajno uveljavlja odgovornost matične družbe (158). Če je zadnjenavedena storila napake pri nadzoru, ki ga mora izvajati nad upravljanjem svojih hčerinskih družb, je „v skladu s sodno prakso zlasti za skupine družb dovoljeno ugotavljanje odgovornosti matične družbe“ (159). V primeru napak pri upravljanju matične družbe, ki je delovala kot pravni ali dejanski upravitelj hčerinske družbe v težavah, se lahko v skladu s pravnimi teoretiki v primeru likvidacije uveljavlja njena odgovornost (160). Matična družba se namreč lahko kot družbenica hčerinske družbe (161) šteje za odgovorno, če se ji lahko pripišejo krivdna ravnanja, zaradi katerih se je nadzorovana družba znašla v težavah (162).
(162)
Upravitelji so torej v skladu z občim pravom odgovorni za svojo družbo, njene družbenike ali upnike (163). Upniki katere od hčerinskih družb, katerih plačila so bila ustavljena, bodo poskušali v primeru skupine dokazati, da je bila matična družba - pravni ali dejanski (164) - upravitelj hčerinske družbe. Zato krivdna odgovornost matične družbe za hčerinsko družbo določa zlasti pravo kolektivnih postopkov (165), in sicer v okviru tožbe na ugotovitev odgovornosti za nezadostnost sredstev (166), če navedena družba ravna kot upravitelj (167) svoje hčerinske družbe. Da pa bi se krivdna odgovornost matične družbe uveljavljala, je treba predložiti dokaz za tako krivdo, zlasti za vzročno zvezo med krivdo in škodo zaradi ravnanja hčerinske družbe (168).
(163)
Iz zgoraj navedenega je vsekakor razvidno, da tako uveljavljanje krivdne odgovornosti nikakor niso jamčevalni zahtevki, ker vedno temeljijo na krivdni odgovornosti matične družbe. Zato na podlagi takih zahtevkov ni mogoče določiti splošnega načela odgovornosti matične družbe za hčerinske družbe, ki bi bilo v nasprotju z načelom omejitve odgovornosti delničarja na prvotne vložke delniških družb, razen če bi bile te delniške družbe fiktivni subjekti ali bi bilo njihovo premoženje združeno s premoženjem matične družbe, kar se lahko v obravnavanem primeru izključi.
(164)
Nazadnje je iz sodne prakse kasacijskega sodišča razvidno, da uporaba načela krivdne odgovornosti matične družbe pri upravljanju hčerinske družbe nikakor ni podobna mehanizmu, enakovrednemu sistemu poroštva.
(ii) Nedavni predlogi reforme odgovornosti za dejanja druge osebe
(165)
V sedanjem stanju prava se torej v skladu z ugotovitvami nedavnega informativnega parlamentarnega poročila (169) zdi, da se pri „rešitvah iz sodne prakse poudarja ovira, ki jo pomeni status pravne osebe za pripis odgovornosti“ (170) (poudarek dodan).
(166)
Ta ovira se zdi tako nepreklicna, da se je v Franciji nedavno vnela razprava o primernosti reforme civilnega zakonika, s katero bi se odgovornost za dejanja drugih oseb (171) (zlasti v odnosih hčerinskih družb v skupini z matično družbo) razširila na položaje gospodarske odvisnosti. Zdi se, da nekatera združenja potrošnikov (172) iz zgoraj navedenega parlamentarnega poročila posebno obžalujejo, da tehnika „hčerinjenja“ družb nekaterim subjektom v primeru poznejšega spora omogoča, da se sklicujejo na pravno razdrobljenost družb v skupini, če gre za odgovornost hčerinske družbe, čeprav je v komercialnih ponudbah poudarjena podoba skupine družb, ki so povsem povezane in ponujajo paket storitev.
(167)
V členu 1355 predhodnega predloga Catala (173) je bila nedavno predlagana uvedba nove podlage za odgovornost za dejanja drugih oseb, s katero bi se omajalo načelo pravne samostojnosti hčerinskih družb:
„Člen 1355
Kdor ureja način življenja in organizira delovanje tistih, ki so povzročili škodo, mu daje okvir in ga nadzira v lastnem interesu, je polnopravno odgovoren za to škodo. […]“
(168)
V pripombah avtorjev navedenega predhodnega predloga so pojasnila o novostih, predlaganih v navedenem besedilu v zvezi z nepogodbeno odgovornostjo za dejanja drugih oseb. Z njegovim sprejetjem bi bilo kot mogoča podlaga dodano „dejstvo, da se daje okvir dejavnosti druge osebe in se jo organizira v osebnem interesu tistega, ki izvaja nadzor“ (174), kar bi temeljito spremenilo sedanje stanje prava, zlasti ker bi bile te odgovornosti odslej stroge: pri njih ne bi bilo „treba dokazati krivde odgovorne osebe, temveč bi bilo treba dokazati dejanje, na podlagi katerega bi se lahko uveljavljala osebna odgovornost neposrednega povzročitelja, če ne bi ravnal pod nadzorom druge osebe“ (175).
(169)
V odstavku 2 člena 1360 predhodnega predloga je to načelo uporabljeno za primer odgovornosti matične družbe skupine družb za njene hčerinske družbe:
„Člen 1360
[…] Odgovoren je tudi tisti, ki nadzira gospodarsko ali premoženjsko dejavnost strokovnjaka v odvisnem položaju, čeprav deluje za svoj račun, če žrtev ugotovi, da je škodni dogodek povezan z izvajanjem nadzora. To velja zlasti za matične družbe za škodo, ki so jo povzročile njihove hčerinske družbe, ali koncedente za škodo, ki so jo povzročili njihovi koncesionarji.“ (poudarek dodan)
(170)
Iz navedenega je razvidno, da nasprotno v sedanjem stanju francoskega prava uveljavljanje odgovornosti matične družbe za njeno hčerinsko družbo vsekakor predpostavlja, kot je prikazano zgoraj, da se predloži dokaz o krivdi prve v položaju druge.
(171)
Komisija je v zvezi s predvidenim razvojem francoskega pozitivnega prava seznanjena s tem, da se zdi, da je bila reforma, načrtovana v zvezi s tem, opuščena. Delovna skupina odbora za zakonodajo se namreč v okviru zgoraj navedenega parlamentarnega poročila ni strinjala z nikakršno „uvedbo obstoja nekrivdne odgovornosti zaradi gospodarske odvisnosti“ (Priporočilo št. 19). Poleg tega se zdi, da tovrstna reforma ni več na dnevnem redu: ni je zlasti v predlogu zakona št. 657 o reformi civilne odgovornosti (176), predstavljenem med rednim zasedanjem 2009-2010 (evidentiranim pri predsedstvu senata 9. julija 2010).
(172)
Skratka, v nasprotju z odgovornostjo države v primeru neizpolnjevanja obveznosti njenih oseb javnega prava, ki ima značilnosti mehanizma poroštva (zlasti) zaradi svoje samodejnosti, v sedanjem stanju francoskega prava ni implicitnega in samodejnega ugotavljanja odgovornosti matičnih družb za ravnanje njihovih hčerinskih družb zasebnega prava, ki so v postopku likvidacije.
B. Upniki hčerinskih družb osebe javnega prava IFP nimajo poroštva za ohranitev njihovega obstoja in/ali njihovih obveznosti
(173)
Komisija lahko na podlagi zgoraj navedenega sklepa, da bi pravice in obveznosti hčerinskih družb osebe javnega prava IFP prenehale obstajati, če bi te družbe kot delniške družbe po postopku likvidacije prenehale obstajati. Njihov kontrolni delničar, oseba javnega prava IFP, bi lahko seveda v takih okoliščinah predhodno vložil dodatni kapital (177), da bi preprečil njihovo prenehanje - likvidacijo. S tako vložitvijo sredstev bi se torej lahko zagotovila ohranitev terjatev, ki jih imajo tretje osebe do navedenih hčerinskih družb.
(174)
Vendar bi tedaj šlo za strateško odločitev osebe javnega prava, ne pa za zakonsko obveznost, ki bi samodejno veljala zanjo. Taka odločitev bi bila poleg tega strogo urejena s pravom državnih pomoči: če navedeno posredovanje s kapitalom ne bi bilo utemeljeno z ravnanjem zasebnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu, bi ga morala predhodno preveriti (in odobriti) Evropska komisija po priglasitvi francoskih organov.
(175)
Komisija zato lahko sklepa, da upniki hčerinskih družb osebe javnega prava IFP v primeru postopka likvidacije nimajo nobenega zagotovila, da bodo njihove terjatve poplačane.
C. Sklepna ugotovitev o neobstoju državnega poroštva za hčerinske družbe zasebnega prava, ki pripadajo osebi javnega prava IFP
(176)
Komisija lahko na podlagi zgoraj navedenega sklepa, da upniki hčerinskih družb zasebnega prava, ki pripadajo skupini IFP, v nasprotju z upniki osebe javnega prava IFP nimajo poroštva za poplačilo svojih individualnih terjatev niti za ohranitev obstoja navedenih delniških družb v primeru likvidacije. Iz tega izhaja, da hčerinske družbe zasebnega prava niso krite z neomejenim poroštvom, ki ga ima oseba javnega prava IFP zaradi svojega statusa. Komisija utemeljuje analizo s tem, da za upnike hčerinskih družb zasebnega prava, ki pripadajo osebi javnega prava IFP, velja naslednje:
-
zanje še naprej veljajo postopki občega prava s področja sanacije in sodne likvidacije podjetij;
-
v sedanjem stanju francoskega prava ne morejo samodejno uveljavljati odgovornosti osebe javnega prava IFP (in s tem francoske države) kot kontrolnega delničarja hčerinskih družb za ravnanje njenih hčerinskih družb; predhodno morajo namreč predložiti dokaz, da je oseba javnega prava krivdno ravnala, kar izključuje možnost, da je tako uveljavljanje odgovornosti samodejno in se torej lahko enači z mehanizmom poroštva.
(177)
Komisija poudarja, da je že sprejela podobne sklepne ugotovitve v drugih primerih, v katerih je menila, da delniška družba v stoodstotni lasti osebe javnega prava ali države ni bila krita z neomejenim državnim poroštvom, ki ga je imel njen delničar. Komisija je o delniških družbah v neposredni lasti države leta 2003 v zadevi EDF (178) menila, da je bilo zaradi preoblikovanja EPIC v delniško družbo občega prava, s tem pa njene podreditve občemu pravu stečaja, odpravljeno dotedanje poroštvo, ki ga je bilo deležno podjetje. Ta usmeritev je bila nazadnje potrjena, ko je bilo podjetje La Poste preoblikovano v delniško družbo (179) v stoodstotni državni lasti. Komisija je v zvezi z delniškimi družbami v lasti oseb javnega prava potrdila, da je v zgoraj navedeni odločitvi o ustanovitvi podjetja La Banque Postale pravni status take hčerinske družbe, ki je delniška družba v popolni lasti osebe javnega prava (v tem primeru podjetja La Poste, ki je imelo tedaj status osebe javnega prava, primerljiv z EPIC), sam po sebi zadostoval, da je bil zanjo obstoj neomejenega poroštva izključen (180).
7.1.2 GOSPODARSKA NARAVA DEJAVNOSTI OSEBE JAVNEGA PRAVA IFP, KRITIH Z NEOMEJENIM POROŠTVOM
(178)
Kot je Komisija že navedla v predhodnih odločbah v zvezi z osebo javnega prava IFP (181), ima ta v skladu s svojim statutom tri naloge:
-
raziskovanje in razvoj na področjih iskanja nafte in plina, tehnoloških postopkov rafiniranja in petrokemije,
-
usposabljanje inženirjev in tehnikov,
-
panožne informacije in dokumentacija.
(179)
Kot je navedeno v uvodni izjavi 31, francoski organi menijo, da je oseba javnega prava IFP raziskovalna organizacija s tremi nalogami v splošnem interesu (raziskave, usposabljanje in dokumentacija).
(180)
Komisija še meni, da se lahko oseba javnega prava IFP glede na dodeljene naloge opredeli kot „raziskovalna organizacija“ v smislu točke 2.2(d) Okvira Skupnosti za državno pomoč za raziskave in razvoj ter inovacije (182) (v nadaljnjem besedilu: okvir R & R & I): njen glavni cilj je izvajanje temeljnih raziskav (183), industrijskih raziskav (184) ali eksperimentalnega razvoja (185) ter razširjanje njihovih rezultatov z učenjem, objavami ali prenosom tehnologij.
(181)
V skladu s sodno prakso Sodišča Evropske unije (186) se lahko (187) na podlagi javnega financiranja dejavnosti, ki jih izvaja raziskovalna organizacija (vključno z njihovim kritjem z neomejenim državnim poroštvom), odobri državna pomoč, če zadevna organizacija izvaja gospodarsko dejavnost, to je dejavnost, pri kateri se na določenem trgu ponujajo blago in storitve (188), in to neodvisno od njenega pravnega statusa in načina financiranja.
(182)
Komisija je v zvezi z gospodarsko (ali negospodarsko) naravo dejavnosti raziskovalnih organizacij v svoji praksi odločanja (189) pojasnila, kaj po njenem mnenju spada v eno ali drugo kategorijo.
(183)
Komisija o glavnih dejavnostih raziskovalnih organizacij meni, da načeloma vključujejo negospodarske dejavnosti, zlasti:
-
izobraževanje za več in bolje usposobljene človeške vire,
-
vodenje neodvisnih R & R za več znanja in boljše razumevanje, vključno s sodelovalnimi R & R,
-
razširjanje rezultatov raziskav.
(184)
Poleg tega meni, da so dejavnosti prenosa tehnologij (licenciranje, ustvarjanje „oddaljenih podjetij“ ali druge oblike upravljanja znanja, ki so jih oblikovale raziskovalne organizacije) negospodarske, če so te dejavnosti interne (190) in je ves dohodek od njih znova vložen v osnovne dejavnosti raziskovalnih organizacij.
(185)
Vendar Komisija meni, da raziskave, ki se izvajajo po pogodbi z industrijo, oddajanje raziskovalne infrastrukture ali svetovalno delo (191) spadajo med gospodarske dejavnosti.
(186)
V obravnavnem primeru neomejeno poroštvo, dodeljeno osebi javnega prava IFP zaradi njenega statusa EPIC, krije obenem njene negospodarske (kar samo po sebi z vidika prava državnih pomoči ne povzroča težav) in gospodarske dejavnosti, ki so dveh vrst.
(187)
Francoski organi so v zvezi s prvo vrsto gospodarskih dejavnosti kljub mnenju, navedenem v uvodni izjavi 31, da so dejavnosti osebe javnega prava IFP večinoma negospodarske, v dopisih z dne 13. januarja in 16. julija 2010 potrdili, da oseba javnega prava IFP zunaj izključnih področij dejavnosti svojih hčerinskih družb opravlja storitve, ki zajemajo zlasti oddajanje naprav in prostorov, posredovanje osebja in pravne storitve za hčerinske družbe ter storitve pogodbenih raziskav za tretje osebe in za svoje hčerinske družbe. Take dejavnosti so v skladu z navedbo v uvodni izjavi 185 vsekakor gospodarske v pomenu, ki ga temu običajno daje Komisija.
(188)
Pri drugi vrsti gospodarskih dejavnosti so dejavnosti prenosa tehnologij, kot so licenciranje, ustvarjanje „oddaljenih podjetij“ ali druge oblike upravljanja znanja, ki so jih oblikovale raziskovalne organizacije, načeloma, kot je navedeno v uvodni izjavi 184, negospodarske dejavnosti, če so interne in če je dohodek od njih znova vložen v osnovne dejavnosti raziskovalnih organizacij. Vendar zaradi zelo posebnih odnosov med osebo javnega prava IFP in njenimi hčerinskimi družbami zasebnega prava v skladu z ugotovitvijo Komisije v zgoraj navedeni odločbi C 51/2005 „[n]ekatere dejavnosti skupine IFP niso negospodarske dejavnosti, če jih lahko njene hčerinske družbe tržno izkoriščajo“ (192). Komisija je namreč ugotovila, da zadevnih hčerinskih družb ni mogoče obravnavati kot nosilcev dejavnosti, ki so neodvisni od svoje matične družbe, če so njihove dejavnosti vključene v razvojno strategijo osebe javnega prava IFP, če zadnjenavedena izvaja pravni in tudi dejanski nadzor, če izključni sporazumi kažejo na veliko gospodarsko povezovanje ter če imajo nosilci dejavnosti v zadevnih sektorjih skupno podobo o osebi javnega prava IFP in zadevnih hčerinskih družbah. Prenose tehnologij, zlasti tistih, ki so rezultat industrijskih raziskav (193), med osebo javnega prava IFP in njenimi hčerinskimi družbami Axens, Beicip-Franlab in Prosernat je zato treba opredeliti kot gospodarske dejavnosti v smislu konkurenčnega prava.
7.1.3 DOMET TEGA SKLEPA
(189)
Iz dela 7.1.1 je razvidno, da so z državnim poroštvom krite samo dejavnosti, ki jih oseba javnega prava IFP izvaja neposredno, v nasprotju z dejavnostmi, ki jih izvajajo njene hčerinske družbe zasebnega prava, ki ne spadajo na področje kritja.
(190)
Poleg tega med dejavnostmi, ki jih neposredno izvaja oseba javnega prava IFP, lahko morebitno državno pomoč zajema samo kritje njenih gospodarskih dejavnosti z državnim poroštvom, če so izpolnjeni tudi drugi pogoji iz člena 107(1) PDEU.
(191)
Nazadnje je iz dela 7.1.2 razvidno, da so te gospodarske dejavnosti po eni strani omejene na dejavnosti pogodbenih raziskav, ki jih izvaja oseba javnega prava IFP, po drugi strani pa na dejavnosti prenosa tehnologij na izključnih področjih dejavnosti hčerinskih družb Axens, Prosernat in Beicip-Franlab ter na dejavnosti oddajanja infrastrukture, posredovanja osebja in pravne storitve.
7.1.4 OBSTOJ SELEKTIVNE PREDNOSTI ZA SKUPINO IFP
(192)
Komisija bo v dveh korakih analizirala morebitne prednosti, ki bi jih skupina IFP lahko imela zaradi neomejenega poroštva, dodeljenega njeni matični družbi, osebi javnega prava IFP, zaradi njenega statusa EPIC: najprej bo preučila morebitne prednosti, nastale za matično družbo (7.1.4.1), nato pa še tiste, ki bi se lahko prenesle na njene hčerinske družbe (7.1.4.2).
7.1.4.1 Prednosti, nastale za osebo javnega prava IFP
(193)
Komisija je v zgoraj navedeni odločitvi o začetku postopka v skladu s točko 2.1.3 zgoraj navedenega obvestila o poroštvih navedla, da bi lahko oseba javnega prava IFP po njenem mnenju imela prednosti zaradi statusa EPIC, zlasti zaradi ugodnejših pogojev financiranja (194) na kapitalskih trgih, pri čemer navedena prednost izvira iz neuporabe občepravnih postopkov sanacije in sodne likvidacije za pravne osebe javnega prava. Komisija je poleg tega ugotovila, da bi državno poroštvo v primeru neizpolnjevanja obveznosti osebe javnega prava zajemalo vse terjatve osebe javnega prava, ki so lahko v skladu s pojasnilom v uvodni izjavi 71 odločitve o začetku postopka „ne samo finančne, ampak tudi komercialne ali druge narave“, zlasti terjatve dobaviteljev (katerih računi niso bili plačani) ali strank (ki jim niso bile zagotovljene storitve).
(194)
Zato Komisija po temeljiti preučitvi zadevnega ukrepa meni, da je treba analizirati obstoj morebitne prednosti za osebo javnega prava IFP v odnosih z bančnimi in finančnimi ustanovami (A), dobavitelji (B) in strankami (C).
A. Neobstoj prednosti v odnosih z bančnimi in finančnimi ustanovami
(195)
Komisija v zgoraj navedeni odločitvi o začetku postopka kljub priznavanju, da oseba javnega prava IFP ni predmet bonitetne ocene zunanje bonitetne agencije, (195) poudarja, da upniki pri financiranju, dodeljenem osebi javnega prava IFP, nujno ocenijo tveganje neplačila (196). Ker oseba javnega prava IFP „za financiranje svojega dolga uporablja trg posojil“, Komisija navaja, da na stopnji predhodne preučitve ne more izključiti, da ima lahko ta oseba pri presoji finančnih trgov gospodarsko prednost, povezano z upoštevanjem vloge države kot poroka v skrajni sili za dolgove osebe javnega prava IFP.
(196)
Komisija je po temeljiti preučitvi seznanjena s podatki iz uvodne izjave 64, ki jih je predložila Francija in so povzeti v Preglednici 1 te uvodne izjave (v kateri „KEUR“ pomeni „tisoč EUR“).
Preglednica 1
Zadolženost osebe javnega prava IFP v obdobju od 2005 do 2010
Subjekt
IFP
2005
2006
2007
2008
2009
2010
v K EUR
v K EUR
v K EUR
v K EUR
v K EUR
v K EUR
Posojila in dolgovi pri posojilnih ustanovah (197)
Rok zapadlosti manj kot eno leto (1)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Rok zapadlosti več kot eno leto
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
(1) med katerimi gotovinska posojila in kreditni saldi znašajo
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Obrestne mere za posojila in dolgove, nastale pri posojilnih ustanovah
2005
2006
2007
2008
2009
2010
Obrestna mera + marža
Obrestna mera + marža
Obrestna mera + marža
Obrestna mera + marža
Obrestna mera + marža
Obrestna mera + marža
Srednje- in dolgoročna posojila
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Kratkoročni bančno financiranje in kreditne linije
[Banka št. 1] (198)
EONIA + […] (197)
EONIA + […] (197)
[Banka št. 2] (198)
EONIA + […] (197)
EONIA + […] (197)
[Banka št. 3] (198)
EONIA + […] (197)
[Banka št. 4] (198)
EONIA + […] (197)
(197)
Iz navedenih podatkov izhaja, da oseba javnega prava IFP po spremembi statusa, torej v obdobju med letoma 2006 in 2009, za katero so podatki na voljo, za posojila z zapadlostjo nad enim letom ni najemala posojil pri posojilnih ustanovah. Oseba javnega prava IFP je v istem obdobju po spremembi statusa samo enkrat, in sicer leta 2009, najela posojilo z rokom zapadlosti manj kot eno leto za zanemarljiv znesek […] (*) EUR. Poleg tega je treba ugotoviti, da je bila tedanja obrestna mera [banke št. 3] (**) (EONIA + […] (*) %) za […] (*) bazičnih točk višja (vse drugo sicer nespremenjeno) od obrestne mere, ki jo je oseba javnega prava IFP iztržila leta 2005 pri [banki št. 1] (**) (EONIA + […] (*) %), ko je bila še pravna oseba zasebnega prava in torej še ni bila krita z državnim poroštvom, ki ga ima danes zaradi statusa osebe javnega prava.
(198)
Francoski organi so za leto 2010 pojasnili, da je oseba javnega prava IFP prejela štiri ponudbe kreditnih linij v znesku […] (*) EUR, po letni obrestni meri med EONIA + […] (*) % pri [banki št. 4] (**) (plus strošek rezervacije sredstev posojila v višini […] (*) %, kar je […] (*) EUR), ali [banki št. 5] (**) (plus strošek rezervacije sredstev posojila v višini […] (*) %, kar je […] (*) EUR), in EONIA + […] (*) % pri [banki št. 3] (**) (plus strošek rezervacije sredstev posojila v višini […] (*) %, kar je […] (*) EUR), ali [banki št. 1] (**) (plus strošek rezervacije sredstev posojila v višini […] (*) %, kar je […] (*) EUR). Oseba javnega prava IFP je prejela tudi drugo ponudbo „spot“ od [banke št. 3] (**) (glede na izbrano trajanje črpanja posojila) po obrestni meri EURIBOR + […] (*) %. Komisija je seznanjena, da so navedene obrestne mere enake tistim, ki jih je IFP iztržila pred spremembo statusa leta 2006, ko je bila še pravna oseba zasebnega prava, ki ni bila krita z državnim poroštvom.
(199)
Komisija ob upoštevanju zgoraj navedenega priznava, da oseba javnega prava IFP v obdobju od spremembe statusa do leta 2010 ni imela dejanske gospodarske prednosti zaradi svojega statusa EPIC v odnosih z bančnimi in finančnimi ustanovami. Z drugimi besedami, zdi se, da morebitna prednost, ki bi jo podjetje lahko imelo od neomejenega poroštva v obliki posojilnih obrestnih mer, ugodnejših od tržnih pogojev, v zadevnem obdobju ni bila izkoriščena.
(200)
Taka ugotovitev seveda velja samo za preteklost, ker Komisija ne more predvideti prihodnjega vedenja udeležencev na trgu niti sprememb v njihovem dojemanju vpliva državnega poroštva na tveganje neplačila osebe javnega prava IFP. Zato bodo morali francoski organi v okviru letnih poročil, ki jih bodo morali v prihodnje predložiti Komisiji, navesti informacije o ravni in pogojih zadolženosti osebe javnega prava IFP in predložiti dokaz, da so navedena posojila v skladu s tržnimi pogoji, ali v oceno najvišjih zneskov učinkov poroštva dodati bruto ekvivalent ustrezne pomoči po podobni metodi, kot je opisana v Preglednici 6 v uvodni izjavi 300.
(201)
Komisija je nazadnje seznanjena s predlogom francoskih organov, da se za vsak posel v pogodbo o financiranju (za vsak instrument iz pogodbe) vključi naslednje:
„Za izdajo/program/posojilo ni odobreno nobeno neposredno ali posredno državno poroštvo. Država v primeru plačilne nesposobnosti osebe javnega prava IFP ne bo odgovorna za poplačilo terjatev namesto te osebe.“
(202)
V teh okoliščinah se bo lahko z navedeno zavezo poleg vseh drugih obveznosti Francije, tudi če samo z njo ne bo mogoče urediti vprašanja obstoja poroštva, po potrebi uveljavljala izjema sprejetega tveganja, morebitni negativni učinki poroštva pa se bodo precej omejili.
B. Prednost v odnosih z dobavitelji
(203)
Pri dobaviteljih v nasprotju z navedbami francoskih organov (glej uvodno izjavo 65) ne zadostuje, da za osebo javnega prava IFP v pravu Evropske unije ali nacionalnem pravu velja obveznost zbiranja ponudb, da bi se izločila vsaka prednost zaradi njenega statusa EPIC: v okviru organiziranih javnih naročil lahko vsak morebitni dobavitelj, ko se prijavlja na javni razpis, za osebo javnega prava IFP predvidi nezmožnost stečaja. Zato je treba pri javnem naročanju razlikovati med znižanjem cen, povezanim z večjo učinkovitostjo zaradi zbiranja ponudb med ponudniki ob javnih razpisih - ki je v skladu z opozorilom Komisije v poročilu, ki so ga navedli francoski organi, resnična „socialna korist“ -, in znižanjem cen, ker so sopogodbeniki ugodneje ocenili tveganje neplačila za subjekt, za katerega vedo, da je zavarovan pred tveganjem sodne likvidacije zaradi statusa osebe javnega prava. Čeprav pri obeh navedenih dejavnikih obstaja težnja po znižanju cen javnih naročil, se povsem razlikujeta, tako da Komisija ne more učinkov drugega pripisati prvemu.
(204)
Komisija namerava za oceno znižanja cen zaradi ugodnejše ocene tveganja neplačila za EPIC, ki jo opravijo njeni dobavitelji, sklepati na podlagi stroškov kritja enakovrednega tveganja. Dobavitelj osebe javnega prava IFP, ki bi želel imeti primerljivo poroštvo (torej popolno kritje pred tveganjem neplačila svojega sopogodbenika), bi lahko namreč zaradi neobstoja državnega poroštva uporabil storitve specializirane posojilne ustanove ali zavarovalnice. Tak prevzem tveganja neplačila pogosto ponujajo zlasti družbe, ki se ukvarjajo s faktoringom. (199)
(205)
Komisija ugotavlja, da plačilo take storitve faktoringa zajema dva elementa:
(a)
provizijo za financiranje (ali negativne obresti), ki je izračunana v skladu z načelom časovne sorazmernosti za kritje vnaprejšnjega financiranja, odobrenega dobavitelju, in je zlasti odvisna od obrestne mere, veljavne ob odstopu terjatev;
(b)
faktorinško provizijo v pravem pomenu besede, ki se giblje (200) med 0,7 % in 2,5 % razkritega prometa z 1,5-odstotno povprečno obrestno mero in se izračuna na podlagi zneska prenesenih terjatev za plačilo računovodskih storitev, izterjave in garancije za dobro izvedbo pogodbenih obveznosti.
(206)
Francoski organi so v dopisu z dne 26. novembra 2010 navedli, da po njihovem mnenju razmisleki Komisije o vlogi faktoringa temeljijo na nepopolni presoji razlogov, zaradi katerih lahko podjetje uporablja take storitve. Francoski organi seveda priznavajo, da družbe za faktoring lahko zagotovijo tri storitve gotovinskega predujma, izterjave in jamstva za terjatve, vendar pojasnjujejo, da navedene storitve lahko ponujajo v paketu ali ločeno. Na podlagi študije Banque de France (201) iz leta 2009 dodajajo, da preneseno upravljanje (to je financiranje brez izterjave terjatev) začenja prevladovati med različnimi storitvami v ponudbi faktorjev, tako da je uporaba faktoringa za dobavitelja čedalje pogosteje omejena samo na gotovinsko poslovanje. Komisija je seznanjena z navedeno pripombo.
(207)
Francoski organi so poleg tega sporočili znesek plačil, ki jih je oseba javnega prava IFP nakazala faktorjem (202) od leta 2004 (za plačilo dobav, potrebnih za obe vrsti dejavnosti, gospodarske in negospodarske):
Preglednica 2
Uporaba faktoringa med dobavitelji osebe javnega prava IFP v obdobju od 2004 do 2010
Leto
Število zadevnih dobaviteljev
Plačila faktorjem
(v EUR)
Številno zadevnih računov
2004
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2005
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2006
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2007
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2010 (203)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Celotno obdobje
(2004-2010)
[…] (*)
[…] (*)
(208)
Francoski organi ugotavljajo, da so se plačila, ki jih je oseba javnega prava IFP nakazala faktorjem, zvišala od spremembe statusa leta 2006. Iz tega sklepajo, da bi ta sprememba ovrgla sklepanje Komisije o dojemanju tretjih oseb v zvezi s tveganjem neplačila za EPIC. Če bi namreč imela oseba javnega prava IFP državno kritje tveganja neplačila od leta 2006, bi morala biti po njihovem mnenju uporaba storitev, ki jih zagotavljajo faktorji, od tega datuma manj pogosta, če že ne bi povsem prenehala.
(209)
Ker je v skladu z navedbami francoskih organov v uvodni izjavi 206 uporaba faktoringa čedalje bolj povezana s potrebami po gotovinskih predujmih (povečanje števila storitev prenesenega upravljanja), čedalje manj pa s prevzemom tveganja neplačanih obveznosti (zmanjšanje števila storitev izterjave, financiranja in jamstva), in ker v računovodskih izkazih osebe javnega prava IFP ni mogoče razlikovati med uporabo faktoringa med dobavitelji glede na vrsto storitve, Komisija nasprotno meni, da razvoj, ki ga ugotavlja oseba javnega prava IFP, ne more ovreči njenega sklepanja, še manj pa dokazati, da bi dobavitelji osebe javnega prava IFP po spremembi njenega statusa sklepali na povečano tveganje neplačila te osebe.
(210)
Komisija priznava, da ne more natančno oceniti zneska premije, ki bi bil potreben za kritje dobaviteljev pred tveganjem neplačila osebe javnega prava IFP, če ne bi že imela državnega poroštva. Ker faktorinška provizija iz uvodne izjave 205(b) v resnici krije tri storitve (izterjave, financiranja in jamstva pred tveganjem neplačanih obveznosti), Komisija ugotavlja, da navedeni največji 2,5-odstotni delež od zagotovljenega prometa vsekakor pomeni zgornjo mejo premije, ki bi bila potrebna za kritje tveganja neplačila.
(211)
Francoski organi si vsekakor pridržujejo možnost, da sporočijo natančnejšo metodologijo za ocenitev prednosti, ki jo osebi javnega prava prinaša poroštvo v odnosih z njenimi dobavitelji. Navedena metodologija, ki temelji na gospodarskem izvedenskem mnenju, o katerem se je kontradiktorno razpravljalo ob preučitvi, bo lahko po potrebi predmet pozitivne odločitve Komisije, Francija pa jo bo lahko uporabila za izpolnjevanje obveznosti obveščanja iz izreka tega sklepa.
(212)
Francoski organi so v zvezi z zadevnimi zneski v dopisu z dne 26. novembra 2010 navedli, da so stroški nabave tega blaga in storitev neposredno vključeni v stopnjo ovrednotenja osebja, ki se ukvarja z nabavo navedenega blaga in storitev (204). Poleg tega stroškovna porazdelitev začasno dodeljenega osebja in prostorov ne povzroča visokih posebnih stroškov, ker so vsi pripadajoči stroški že vključeni v strukturne stroške osebe javnega prava IFP.
(213)
Navsezadnje po navedbah francoskih organov povprečni letni znesek dobav, pri katerih gre za blago in storitve, nabavljene izključno za gospodarske dejavnosti, zajema samo majhen del (205) povprečnega letnega prometa osebe javnega prava IFP. Povprečni letni znesek blaga in storitev, ki jih je oseba javnega prava IFP nabavila za izvajanje storitev med letoma 2006 in 2009, je za pogodbene raziskave na podlagi podatkov, ki jih je oseba javnega prava IFP zbrala prek svojega analitičnega računovodskega sistema, znašal […] (*) na leto.
(214)
Oseba javnega prava IFP je imela po mnenju Komisije pri izvajanju gospodarskih dejavnosti dejansko gospodarsko prednost, ker so njeni dobavitelji nižali cene, saj so ugodneje ocenili tveganje neplačila podjetja. Čeprav Komisija ne more natančno oceniti zneska navedene prednosti, ta po njenem mnenju v povprečju nikakor ne more preseči […] (*) EUR na leto (206) v zadevnem obdobju (od 2006 do 2009).
(215)
Komisija nazadnje ugotavlja, da je taka prednost v odnosu osebe javnega prava IFP z dobavitelji selektivna, ker njeni konkurenti, za katere še naprej veljajo sodni postopki sanacije in likvidacije občega prava, nimajo primerljivega poroštva, tesno povezanega s statusom osebe javnega prava, dodeljenega osebi javnega prava IFP s strani države.
C. Prednost v odnosih s strankami
(216)
Komisija je v zvezi z raziskovalnimi storitvami osebe javnega prava IFP seznanjena s pripombami družbe UOP Limited, v katerih navaja, da so kupci pri prenosu tehnologije, ki je že po naravi tvegano področje, posebno dovzetni za poroštva, ki jim jih lahko zagotovijo izvajalci storitev v obliki kritja pogodbene in nepogodbene odgovornosti.
(217)
Vendar so francoski organi pri nepogodbeni odgovornosti v dopisu z dne 13. januarja 2010 pojasnili, da za družbe zasebnega prava in osebe javnega prava brez razlike velja sistem občega prava (člen 1382 civilnega zakonika, zlasti v zvezi s sistemom deliktne odgovornosti (207)). Dodali so, da imajo dejavnosti osebe javnega prava IFP posebne značilnosti, ker vključujejo uporabo laboratorijskih pripomočkov ter vnetljivih, eksplozivnih in strupenih snovi, ki pomenijo veliko „industrijsko“ tveganje (208) v pomenu, ki ga običajno uporabljajo zavarovatelji. Zato je oseba javnega prava IFP sklenila različne zavarovalne pogodbe za kritje ne le običajnih (civilna odgovornost), temveč tudi posebnih vrst tveganja, kot so tveganja zaradi ionizirajočih sevanj ali okvare strojev okoli jaškov. Pri kritju civilne odgovornosti so na podlagi zavarovalne pogodbe osebe javnega prava IFP krite štiri vrste tveganja: civilna odgovornost pri poslovanju, civilna odgovornost po dobavi, civilna poklicna odgovornost in okoljska škoda.
(218)
Iz zgoraj navedenega izhaja, da oseba javnega prava IFP nepogodbene odgovornosti nikakor ni prenesla na državo, tako da bi v primeru škode prevzela tveganje uveljavljanja poroštva, ki ga ima zaradi statusa EPIC, temveč da je, nasprotno, za kritje navedenega tveganja na trgu sklenila zavarovalne pogodbe.
(219)
Iz informacij francoskih organov, predloženih kot odgovor na pripombe družbe UOP Limited, zlasti tistih iz uvodne izjave 91, je v zvezi s pogodbeno odgovornostjo razvidno, da je odgovornost osebe javnega prava IFP do strank (naj gre za njene hčerinske družbe ali tretje osebe) pri izvajanju storitev „omejena na […] (*) % dejansko prejetega plačila z najvišjo vrednostjo, ki lahko odvisno od primera doseže največ […] (*) %“, tako da osebi javnega prava IFP, če je opravljeno delo po mnenju stranke pomanjkljivo, del nikakor ne bo treba popravljati v nedogled. Komisija je poleg tega seznanjena s pripombo francoskih organov, ki ugotavljajo, da pogodbena stranka zaradi načela neprekrivanja odgovornosti ne more uveljavljati nepogodbene odgovornosti za povrnitev škode, nastale na podlagi pogodbenega razmerja (209).
(220)
Vendar je dejstvo, da so stranke osebe javnega prava IFP ob upoštevanju njenega državnega poroštva prepričane, da ta nikoli ne bo v položaju sodne likvidacije in bo torej vedno lahko izpolnjevala pogodbene obveznosti ali pa, če tega ne bi storila, da jim bo za neizpolnitev obveznosti povrnjena škoda.
(221)
Komisija v skladu s svojim sklepanjem, predstavljenim v uvodni izjavi 204 in naslednjih, o odnosih z dobavitelji meni, da bi morala stranka, ki bi želela imeti v primeru neobstoja državnega poroštva isto raven varstva, pri finančnem posredniku (na primer pri bančni ustanovi ali zavarovalnici) skleniti garancijo za dobro izvedbo pogodbenih obveznosti (v angleščini „performance bond“), da bi se zavarovala pred prekinitvijo pogodbe z osebo javnega prava IFP. Namen takega varstva bi bil navedeni stranki zagotoviti finančno nadomestilo v primeru škode zaradi (popolne ali delne) neizpolnitve pogodbe.
(222)
Komisija je v zvezi s tem seznanjena, da Francija, čeprav z nekaterimi pridržki, v skladu z navedbo v uvodni izjavi 66 priznava, da bi bil „edini predvideni učinek za osebo javnega prava IFP, ki bi ga bilo mogoče ugotoviti, nižji stroški zaradi nesklenjenih garancij za dobro izvedbo pogodbenih obveznosti“. Francoski organi zato brez nadaljnjih pojasnil sklepajo, da se na podlagi „zneskov, ki jih običajno zahtevajo banke in zavarovalnice za zagotavljanje te vrste storitve, […] zdi, da bi tako zmanjšanje pomenilo zanemarljiv znesek“.
(223)
Komisija najprej poudarja, da so v izračun stroškov garancije za dobro izvedbo pogodbenih obveznosti vključeni številni dejavniki, zlasti vrsta pogodbe in kriti znesek, število zaposlenih, finančni položaj, tveganje neplačila in pretekli odškodninski zahtevki podjetja, katerega storitev se krije, ter drugi povsem finančni dejavniki, kot so pristojbine ali provizije za posrednike. Komisija na podlagi javno dostopnih informacij (210) meni, da je običajna tarifa med 1 % in 5 % kritega prometa.
(224)
Določanje tarif za kritje pri specializiranih posrednikih temelji na statističnih tehnikah, ki so po potrebi prilagojene vrsti tveganja, tako da ni mogoče vnaprej ugotoviti pavšalne tarife garancije za dobro izvedbo pogodbenih obveznosti. Končna cena garancije je in fine odvisna od morebitnih izgub in verjetnosti njihovega nastanka. Čeprav se lahko garancija za „dobro izvedbo“ pogodbenih obveznosti ponudi v nekaterih sektorjih (na primer v gradbeništvu, pri visokih in nizkih gradnjah ali v mednarodni trgovini), se pri storitvah pogodbenih raziskav zdi, da se lahko krije samo „kar najboljša izvedba“, ker so R & R po svoji naravi tvegano področje, na katerem kupec raziskav nima nobenega zagotovila, da bodo prinesle uporabne rezultate ali ne. Komisija v zvezi s tem ugotavlja, da je znesek, pogodbeno zagotovljen strankam osebe javnega prava IFP, vključno s hčerinskimi družbami, omejen na enkratno ceno izvedenih raziskav.
(225)
Komisija priznava, da ne more natančno oceniti zneska premije, s katerim bi se strankam (vključno s hčerinskimi družbami) zagotovila „kar najboljša izvedba“ osebe javnega prava IFP pri izvajanju raziskovalnih storitev. Francoski organi so v odgovoru v zvezi s tem v dopisu z dne 26. novembra 2010 navedli, da tudi oni nimajo podatkov o stopnjah premij, zahtevanih na trgu za kritje posebnih tveganj na področju R & R. Vendar Komisija meni, da bi morala biti premija, ki bi bila zahtevana na trgu za kritje takega tveganja (omejenega na „kar najboljšo izvedbo“ raziskav in torej manjšega od tveganja pri „dobri izvedbi“ pogodbe), vsekakor nižja od najvišjih ocen iz uvodne izjave 223. Zato Komisija meni, da je stopnja 5 % od prometa, ustvarjenega s krito storitvijo, najvišja premija, ki bi bila potrebna za kritje takega tveganja.
(226)
Komisija v zvezi z zneskom za gospodarske dejavnosti, ki so lahko krite s takim poroštvom, opozarja, da so navedene dejavnosti dveh vrst: po eni strani dejavnosti zajemajo oddajanje infrastrukture, posredovanje raziskovalnega osebja in pravne storitve ter pogodbene raziskave, ki jih izvaja oseba javnega prava IFP (za tretje osebe in svoje hčerinske družbe) in po drugi strani dejavnosti prenosa tehnologij osebe javnega prava IFP na njene hčerinske družbe na izključnih področjih dejavnosti hčerinskih družb Axens in Prosernat. Komisija je o dejavnostih osebe javnega prava IFP na izključnih področjih dejavnosti njene hčerinske družbe Beicip-Franlab (211) že ugotovila, da so te v celoti financirane iz prihodkov na trgu svetovanja o izkoriščanju naftnih polj in razvoja programske opreme za izkoriščanje nafte. Komisija je v zgoraj navedeni odločbi C 51/2005 ugotovila, da oseba javnega prava IFP znotraj skupine ni prenašala javnega financiranja na hčerinsko družbo Beicip-Franlab, ker so bili poslovni odnosi med navedenima subjektoma v skladu z običajnimi tržnimi pogoji. Ker plačila družbe Beicip-Franlab osebi javnega prava IFP krijejo „večinoma“ (212) stroške dela, ki ga IFP opravlja na izključnem področju dejavnosti svoje hčerinske družbe, Komisija lahko sklepa, da je družba Beicip-Franlab glede na način določanja tarife vsekakor že prevzela morebitni dodatni učinek državnega poroštva za stroške raziskav, ki jih nosi oseba javnega prava IFP. V teh okoliščinah dejavnosti osebe javnega prava IFP na izključnih področjih raziskav njene hčerinske družbe Beicip-Franlab zaradi kritja poslovnih odnosov med hčerinsko in matično družbo z državnim poroštvom ne morejo imeti konkurenčne prednosti. Zato morebitno kritje z državnim poroštvom ni državna pomoč v smislu člena 107(1) PDEU.
(227)
Francoski organi so v zvezi s prvo vrsto dejavnosti osebe javnega prava IFP za tretje osebe in njene hčerinske družbe v dopisu z dne 26. novembra 2010 predložili znesek gospodarskih dejavnosti, ki jih je oseba javnega prava IFP izvedla med letoma 2006 in 2009. Iz navedenih informacij je razvidno, da je povprečni letni znesek raziskovalnih storitev v tem obdobju […] (*) EUR, od tega za tretje osebe […] (*) EUR in za hčerinske družbe […] (*) EUR.
(228)
Francoski organi so poleg tega predložili podatke o upravnih storitvah, ki jih je oseba javnega prava IFP zagotavljala hčerinskim družbam v istem obdobju. Iz navedenih informacij je razvidno, da je povprečni letni znesek, ki ga je oseba javnega prava IFP porazdelila med svoje hčerinske družbe, od leta 2006 […] (*) EUR za začasno dodeljeno osebje in […] (*) EUR za stroške domiciliranja (213).
(229)
Pri drugi vrsti dejavnosti, in sicer pri dejavnostih prenosa tehnologij osebe javnega prava IFP na njene hčerinske družbe na izključnih področjih dejavnosti družb Axens in Prosernat, je treba najprej poudariti, da so se v Odločbi C 51/2005 že upoštevali zneski dejavnosti za leto 2006:
(a)
oseba javnega prava IFP je na izključnem področju družbe Axens izvedla za […] (*) EUR pripravljalnih študij tehnične izvedljivosti za industrijske raziskave in za […] (*) EUR industrijskih raziskav, kar je skupaj za […] (*) EUR gospodarskih dejavnosti;
(b)
oseba javnega prava IFP je na izključnem področju dejavnosti družbe Prosernat izvedla za […] (*) EUR študij tehnične izvedljivosti in za […] (*) EUR industrijskih raziskav, kar je skupaj za […] (*) EUR gospodarskih dejavnosti;
(c)
oseba javnega prava IFP je torej skupno izvedla za 56,4 milijona EUR raziskovalnih storitev na izključnih področjih dejavnosti svojih hčerinskih družb (pri čemer je bilo za 7,4 milijona EUR študij tehnične izvedljivosti in za 49 milijonov EUR industrijskih raziskav), njena lastna sredstva pa so znašala le […] (*) EUR, tako da so bile navedene raziskovalne dejavnosti po mnenju Komisije subvencionirane iz javnih sredstev v višini 11,3 milijona EUR (kar pomeni 20-odstotno intenzivnost pomoči (214)).
(230)
Francija mora v naslednjih letih v skladu s členom 5(1) zgoraj navedene odločbe C 51/2005 do izteka izključnih sporazumov „predložiti Komisiji podrobno letno poročilo o projektih, ki jih izvaja oseba javnega prava IFP na področjih izključnih dejavnosti družb Axens in Prosernat“. Informacije v navedenih letnih poročilih omogočajo natančen izračun letnega zneska raziskovalnih storitev osebe javnega prava IFP, izvedenih v imenu in na izključnem področju dejavnosti njenih hčerinskih družb.
(231)
Francija je za zdaj Komisiji predložila letna poročila za leta 2007, 2008 in 2009. Poročilo za leto 2010 bo ob upoštevanju rokov za obdelavo računovodskih podatkov predloženo v letu 2011.
(232)
Gospodarske dejavnosti na izključnih področjih dejavnosti družbe Axens so za leta od 2007 do 2009 povzete v Preglednici 3 te uvodne izjave (v tisočih EUR).
Preglednica 3
Dejavnosti osebe javnega prava IFP na izključnih področjih dejavnosti družbe Axens med letoma 2007 in 2009
(v tisočih EUR)
Skupaj
Skupni stroški
Skupna lastna sredstva
Javna sredstva (+) ali dobiček (-)
2007
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(233)
Z raziskovalnimi storitvami osebe javnega prava IFP na izključnem področju dejavnosti družbe Axens je bilo torej leta 2007 ustvarjeno za […] (*) EUR gospodarskih dejavnosti, leta 2008 za […] (*) EUR in leta 2009 za […] (*) EUR, kar je primerljivo z ugotovitvami Komisije za leto 2006 ([…] (*) EUR) v Odločbi C 51/2005.
(234)
Gospodarske dejavnosti na izključnih področjih dejavnosti družbe Prosernat so za leta od 2007 do 2009 povzete v Preglednici 4 te uvodne izjave (v tisočih EUR).
Preglednica 4
Dejavnosti osebe javnega prava IFP na izključnih področjih dejavnosti družbe Prosernat med letoma 2007 in 2009
(v tisočih EUR)
Skupaj
Skupni stroški
Skupna lastna sredstva
Javna sredstva (+) ali dobiček (-)
2007
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(235)
Z raziskovalnimi storitvami osebe javnega prava IFP na izključnem področju dejavnosti družbe Prosernat je bilo torej leta 2007 ustvarjeno za […] (*) EUR gospodarskih dejavnosti, leta 2008 za […] (*) EUR in leta 2009 za […] (*) EUR, kar je primerljivo z ugotovitvami Komisije za leto 2006 ([…] (*) EUR) v Odločbi C 51/2005.
(236)
Komisija na podlagi zgoraj navedenega meni, da je imela oseba javnega prava IFP za izvajanje gospodarskih dejavnosti dejansko gospodarsko prednost, ker ni plačevala premije, ki ustreza garanciji za dobro ali vsaj kar najboljšo izvedbo pogodbenih obveznosti, ki jo je lahko ponudila strankam za svoje raziskovalne dejavnosti, vključno z družbama Axens in Prosernat na njunem izključnem področju dejavnosti. Čeprav Komisija zaradi posebnosti kritega tveganja ne more natančno določiti zneska navedene prednosti, meni, da ta v posameznem letu in za posamezno storitev vsekakor ne more preseči zneskov iz Preglednice 5 te uvodne izjave (v kateri „EUR“ pomeni „euro“, „mio. EUR“ pomeni „milijonov EUR“, „v mio. EUR“ pa „v milijonih eurov“):
Preglednica 5
Največje vrednosti gospodarske prednosti za osebo javnega prava IFP v njenih odnosih s strankami zaradi neomejenega državnega poroštva med letoma 2006 in 2009
2006
2007
2008
2009
Raziskovalne storitve (zunaj izključnih področij dejavnosti hčerinskih družb)
Letni promet
(v mio. EUR)
Zgornja meja (215)
(premija kritja)
Letni promet
(v mio. EUR)
Zgornja meja
(premija kritja)
Letni promet
(v mio. EUR)
Zgornja meja
(premija kritja)
Letni promet
(v mio. EUR)
Zgornja meja
(premija kritja)
Za hčerinske družbe
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Za tretje osebe
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Upravne storitve
Porazdelitev stroškov začasno dodeljenega osebja
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Porazdelitev stroškov domiciliranja
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Storitve na izključnem področju dejavnosti družbe Axens
[…] (*)
[…] (*) mio. EUR
[…] (*)
[…] (*) mio. EUR
[…] (*)
[…] (*) mio. EUR
[…] (*)
[…] (*) mio. EUR
Storitve na izključnem področju dejavnosti družbe Prosernat
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Skupni znesek za hčerinske družbe
[…] (*)
[…] (*) mio. EUR
[…] (*)
[…] (*) mio. EUR
[…] (*)
[…] (*) mio. EUR
[…] (*)
[…] (*) mio. EUR
Skupni znesek za tretje osebe
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
(237)
Francoski organi vsekakor ohranjajo možnost, da sporočijo natančnejšo metodologijo za ocenitev prednosti, dodeljene s poroštvom osebi javnega prava v njenih odnosih s strankami. Navedena metodologija, ki temelji na gospodarskem izvedenskem mnenju, o katerem se je kontradiktorno razpravljalo ob preučitvi, bo lahko po potrebi predmet pozitivne odločitve Komisije, Francija pa jo bo lahko uporabila za izpolnjevanje obveznosti obveščanja iz izreka tega sklepa.
(238)
Komisija nazadnje ugotavlja, da je taka prednost v odnosu osebe javnega prava IFP z dobavitelji selektivna, ker njeni konkurenti, za katere še naprej veljajo sodni postopki sanacije in likvidacije občega prava, nimajo primerljivega poroštva, povezanega s statusom osebe javnega prava, dodeljenega osebi javnega prava IFP s strani države.
7.1.4.2 Prednosti, prenesene na hčerinske družbe zasebnega prava v skupini IFP
(239)
Komisija je v zvezi s hčerinskimi družbami osebe javnega prava IFP v odločitvi o začetku postopka navedla, da na stopnji predhodne preučitve ne more izključiti, da bi lahko „vsako prednost, ki bi izvirala iz osebe javnega prava IFP kot EPIC, kot so zlasti ugodnejši posojilni pogoji, […] imele tudi tri hčerinske družbe“ (216).
(240)
Po tej temeljiti preučitvi zaradi razlogov, naštetih v delu 7.1.1.2, in ob upoštevanju, da v francoskem pravu ni določena splošna odgovornost delničarja za njegove hčerinske družbe v skupinah družb, ni treba šteti, da bi lahko bili oseba javnega prava IFP in s tem francoska država odgovorni za poplačilo terjatev, ki jih imajo tretje osebe za gospodarske dejavnosti družb Axens in Prosernat, zlasti če bi bili ti v sodni likvidaciji.
(241)
Vendar je treba ugotoviti, da je Komisija v zgoraj navedeni odločbi N 531/2005 vseeno obravnavala vprašanje morebitnega prenosa učinkov državnega poroštva, dodeljenega njenemu edinemu delničarju, na hčerinsko družbo, čeprav je po njenem mnenju za podjetje La Banque Postale kot delniško družbo, kot je navedeno v uvodni izjavi 177, še naprej veljalo obče pravo s področja sanacije in sodne likvidacije, in to torej ni bilo deležno neomejenega državnega poroštva (217).
(242)
Komisija je natančneje presodila (218), da je oblika delovanja skupine vključevala prepustnost med delničarjem (La Poste) in hčerinsko družbo (La Banque Postale) zaradi skupnega učinka tega, (i) da hčerinska družba uporablja človeške in materialne vire, ki jih da na voljo njena matična družba, in (ii) da se navedeni viri matične družbe plačujejo na podlagi stroškov, ki jih krije matična družba, tako da bi se lahko plačilo podjetja La Banque Postale matični družbi v primeru gospodarske prednosti, na podlagi katere bi se lahko znižali stroški podjetja La Poste, ustrezno znižalo, zaradi česar bi se navedena prednost (vsaj delno) prenesla na hčerinsko družbo.
(243)
Komisija je v zgoraj navedeni odločbi C 51/2005 še menila, da je nekakšna prepustnost obstajala, zlasti pri izbiri tarif, ki jih je oseba javnega prava IFP zaračunavala za storitve, namenjene družbama Axens in Prosernat na njunem izključnem področju dejavnosti, tako da poslovni odnosi v skupini niso temeljili na tržnih pogojih, temveč je bilo nasprotno mogoče navzkrižno subvencioniranje gospodarskih dejavnosti hčerinskih družb iz javnih sredstev, danih na voljo matični družbi. Kot je Komisija opozorila v uvodni izjavi 226, je poleg tega ugotovila, da so bili odnosi med osebo javnega prava IFP in njeno hčerinsko družbo Beicip-Prosernat (219) v skladu z običajnimi tržnimi pogoji.
(244)
Komisija je v zgoraj navedeni zadevi v zvezi s podjetjem La Banque Postale menila, da morajo francoski organi sprejeti obveznosti, ki bodo omogočile vzpostavitev mehanizma, s katerim se v hčerinski družbi nevtralizirajo morebitne prednosti za matično družbo. Navedena obveznost pri pogojih financiranja naj bi zajemala, da se „za vsak posel v pogodbe o financiranju (za vsak instrument iz pogodbe) pisno vključi, da za to financiranje v skladu s francoskim pravom (zlasti potrebo po izrecnem zakonskem dovoljenju za vsako poroštvo) ni nikakršnega neposrednega ali posrednega državnega poroštva. Navedena pogodbena določba bo morala biti za vsak posel objavljena v prospektih“ (220).
(245)
Francoski organi so se v obravnavanem primeru pri posojilnih pogojih za hčerinske družbe osebe javnega prava IFP (Axens, Beicip-Franlab in Prosernat) zavezali, da se za vsak posel v pogodbe o financiranju (za vsak instrument iz pogodbe) pisno vključi naslednje: „[Z]a to financiranje v skladu s francoskim pravom (zlasti potrebo po izrecnem zakonskem dovoljenju za vsako poroštvo) ni nikakršnega neposrednega ali posrednega državnega poroštva.“
(246)
Pri človeških in materialnih virih, ki jih uporabljajo hčerinske družbe in da na voljo matična družba, v skladu z ugotovitvijo Komisije v zgoraj navedeni odločbi C 51/2005 „subvencioniranje temelji na stopnji plačil, ki jih izvedejo zadevne hčerinske družbe matični družbi, in se izraža v računovodskih izkazih skupine IFP, če gre za subvencioniranje gospodarskih dejavnosti“ (221). Toda v preučitvi računovodskih izkazov osebe javnega prava IFP so bili edini stroški, ki jih Komisija še ni upoštevala za leto 2006 v zgoraj navedeni odločbi C 51/2005 in za naslednja leta v letnih poročilih, ki so jih predložili francoski organi, stroški v zvezi s kritjem storitev, ki jih je oseba javnega prava IFP opravila za svoje hčerinske družbe, z neomejenim poroštvom. Ker državi ni bila plačana premija, ki ustreza garanciji za dobro ali vsaj kar najboljšo izvedbo pogodbenih obveznosti, zanjo prav tako ni mogla biti določena tarifa za storitve, opravljene za hčerinske družbe.
(247)
Zato je treba šteti, da je bila gospodarska prednost, nastala za osebo javnega prava zaradi poroštva na podlagi njenega statusa, na tej podlagi prenesena na njeni hčerinski družbi zasebnega prava Axens in Prosernat.
(248)
V zvezi s pogodbami, ki so jih oseba javnega prava IFP ter njene hčerinske družbe Axens, Prosernat in Beicip-Franlab sopodpisale s skupnimi dobavitelji, Komisija pa jih je navedla v odločitvi o začetku postopka, družba UOP Limited pa v svojih pripombah, kot je navedeno v uvodni izjavi 73, so francoski organi njihov obstoj seveda potrdili, vendar so pojasnili, da zadevajo zlasti področje prevoza (letalskega in železniškega) za službena potovanja osebja različnih subjektov. Komisija meni, da so hčerinske družbe lahko imele ugodnejše pogoje nakupa, odobrene skupini IFP, kar ni nujno ugotovljeno za zadevne dobave, bolj zaradi politike količinskih popustov, ki so jih morebiti uvedli dobavitelji za skupinske nakupe, kot pa zaradi morebitnega učinka poroštva. Kakor koli, tudi če bi se lahko analiza iz dela 7.1.4.1 B za osebo javnega prava uporabila pri hčerinskih družbah za skupne nabave in bi se nanje zaradi takega mehanizma prenesla prednost, ki jo ima oseba javnega prava IFP zaradi poroštva, s tem ko bi ceneje kupovale navedene storitve, bi bili zadevni zneski tako zanemarljivi, da Komisija dvomi, da bi lahko pomenili dejansko gospodarsko prednost.
(249)
Zato so v skladu z ugotovitvami iz zgoraj navedene odločbe C 51/2005 edine dejavnosti, ki bi lahko imele prednost zaradi kritja raziskovalnih dejavnosti, opravljenih na izključnem področju dejavnosti hčerinskih družb, z državnim poroštvom, odobrenim matični družbi, omejene na „prispevke [osebe javnega prava IFP] za dejavnosti na področjih dejavnosti družb Axens in Prosernat“ (222). Čeprav Komisija zlasti pri prednostih, prenesenih na družbi Axens in Prosernat, zaradi posebnosti kritega tveganja ne more natančno določiti zneska prednosti, meni, da ta v posameznem letu in za posamezno storitev nikakor ne more preseči zneskov iz Preglednice 5 v uvodni izjavi 236.
(250)
Taka gospodarska prednost, ki jo oseba javnega prava IFP prenese na svoji hčerinski družbi zasebnega prava Axens in Prosernat, je po mnenju Komisije selektivna, ker njuni tekmeci nimajo dostopa do tehnologij ter človeških in materialnih virov osebe javnega prava IFP pod tako ugodnimi pogoji.
7.1.5 IZKRIVLJANJE KONKURENCE IN VPLIV NA TRGOVINO
(251)
Obravnavani ukrep lahko povzroči znižanje stroškov poslovanja osebe javnega prava IFP za storitve, ki jih zagotavlja tretjim osebam (pogodbene raziskave), in znižanje stroškov poslovanja družb Axens in Prosernat za storitve, ki jih pridobijo od svoje matične družbe (raziskave na njunem izključnem področju dejavnosti, pogodbene raziskave, posredovanje osebja in materiala, izvajanje upravnih storitev), zaradi česar bi skupina IFP lahko pridobila prednost in bi se lahko torej izkrivljala konkurenca v smislu člena 107(1) PDEU.
(252)
Ker so trgi, na katerih je dejavna skupina IFP - in sicer oseba javnega prava IFP neposredno zlasti na trgu pogodbenih raziskav, hčerinska družba Axens na trgih katalizatorjev in tehnologij za industrijske panoge na področju rafiniranja in petrokemičnih izdelkov, hčerinska družba Prosernat pa na trgih študij, storitev in opreme na področju predelave plina in razžvepljevanja -, široko odprti za trgovino v Evropski uniji, ima lahko tak ukrep neugoden učinek za konkurenčna podjetja, ki so razvila ali bi želela razviti podobne gospodarske dejavnosti na zadevnih trgih.
(253)
V teh okoliščinah lahko obstoj neomejenega državnega poroštva za osebo javnega prava IFP izkrivlja konkurenco in prizadene trgovino v smislu člena 107(1) PDEU.
7.1.6 SKLEPNA UGOTOVITEV GLEDE NARAVE UKREPA POMOČI
(254)
Državno poroštvo na podlagi statusa za osebo javnega prava IFP torej povzroči prenos državnih sredstev, za katerega je odgovorna država, in izkrivlja ali bi lahko izkrivljalo konkurenco in trgovino med državami članicami z dajanjem prednosti skupini IFP.
(255)
Komisija ugotavlja, da to poroštvo pomeni državno pomoč v smislu člena 107(1) PDEU.
7.2 NEZAKONITOST UKREPA POMOČI
(256)
Oseba javnega prava IFP je bila pred spremembo statusa pravna oseba zasebnega prava, ustanovljena kot strokovna ustanova v smislu akta, imenovanega zakon št. 43-612 z dne 17. novembra 1943 o upravljanju strokovnih interesov. Za osebo javnega prava IFP so zato veljali postopki občega prava s področja sanacije in sodne likvidacije in ni imela državnega poroštva, dodeljenega na podlagi statusa EPIC.
(257)
Oseba javnega prava IFP je z odlokom z dne 6. julija 2006, sprejetim na podlagi zakona št. 2005-781 z dne 13. julija 2005, 7. julija 2006 postala EPIC. Zaradi te spremembe statusa je bilo osebi javnega prava IFP odobreno neomejeno državno poroštvo. Zadevni ukrep je treba torej opredeliti kot novo pomoč v smislu člena 1(c) postopkovne uredbe.
(258)
Države članice morajo v skladu s členom 2(1) postopkovne uredbe pravočasno prijaviti „vsak načrt za dodeljevanje nove pomoči“. Ker Francija spremembe statusa osebe javnega prava IFP ni priglasila, temveč samo posredno navedla v okviru drugega postopka, in ker dejansko izvajanje ukrepa ni bilo pogojeno s predhodno odobritvijo Komisije, je francoska vlada zadevno državno pomoč izvajala v nasprotju s členom 108(3) PDEU.
(259)
Komisija zato meni, da je navedeni ukrep nezakonita pomoč v smislu člena 1(f) postopkovne uredbe.
7.3 ZDRUŽLJIVOST UKREPA POMOČI
7.3.1 POMOČ ZA POGODBENE RAZISKAVE IN IZVAJANJE STORITEV OSEBE JAVNEGA PRAVA IFP
(260)
Izvajanje storitev zajema oddajanje raziskovalne infrastrukture, posredovanje osebja ali pravne storitve (za hčerinske družbe).
(261)
Izvajanje pogodbenih raziskav osebe javnega prava IFP na splošno pomeni pomoč stranki (tretji osebi ali hčerinski družbi (223)), ki želi izvajati raziskovalne dejavnosti, da bi bolje razumela ali obvladovala znanstveni ali tehnični pojav (224). Naročilo je lahko bolj ali manj natančno in lahko osebi javnega prava IFP omogoča večji ali manjši manevrski prostor od preprostega izpolnjevanja specifikacij, ki jih strogo določi stranka, do zagotavljanja popolne raziskovalne storitve, vključno s priporočili. […] (*) Oseba javnega prava IFP na podlagi vsakega naročila oblikuje tehnično-komercialno ponudbo, ki ji priloži pogodbene pogoje izvedbe, in se o njej pogaja s stranko. Francoski organi so prikazali izvajanje pogodbenih raziskav in storitev osebe javnega prava IFP na treh področjih pristojnosti (CREP, CRRP, CRME).
(262)
Storitve na ravni CREP (Centre de résultats „Exploration-Production“, center za rezultate na področju raziskovanja in proizvodnje) zajemajo zlasti potrditev in/ali izboljšavo metodologij, tehnologij in programske opreme, ki jih razvije raziskovalno središče. CREP poleg tega za izvajanje nekaterih navedenih storitev industrijskim partnerjem posreduje opremo in algoritme izračunov, ki so last osebe javnega prava IFP, ali redka strokovna znanja, ki niso na voljo pri komercialni storitvi zasebnega subjekta. Navedene storitve je mogoče razvrstiti v te kategorije:
(a)
storitve v zvezi s posebno opremo, za katero na svetu ni enakovrednih primerkov ali jih je zelo malo (225);
(b)
razlaga primerov, za katero je treba uporabiti programsko opremo, ki jo je razvila oseba javnega prava IFP in se še ne trži ali katere uporaba prav v tem okviru zahteva posebno strokovno znanje, pri katerem se uporabljajo znanje in veščine osebe javnega prava IFP (226);
(c)
uporaba posebnega strokovnega znanja osebe javnega prava IFP (227);
(d)
uporaba strokovnega znanja, ki je še v razvoju, za potrditev razvitega znanja in veščin, tehnologij in metodologij (228).
(263)
Na ravni CRRP (Centre de résultats „Raffinage-pétrochimie, center za rezultate na področju rafiniranja in petrokemije) je izvajanje pogodbenih raziskav na primer zajemalo pomoč tuji univerzi (229) pri uvedbi dejavnosti, za katere ima oseba javnega prava IFP posebna znanja in veščine na področju katalizatorjev, dejavnosti v zvezi z „[…] (*) (230)“ za razumevanje pojavov […] (*) ali študijo (231) o […] (*).
(264)
Na ravni CRME (Centre de résultats „Moteurs-Énergie“, center za rezultate na področju motorjev in energije) je izvajanje pogodbenih raziskav za avtomobilske proizvajalce zajemalo na primer […] (*) iz […] (*), […] (*) in metodologijo (232) osebe javnega prava IFP, študijo […] (*) (233) na podlagi raziskav osebe javnega prava IFP […] (*) ali poskuse […] (*) o […] (*), ki jih je razvila oseba javnega prava IFP (234).
(265)
Iz navedenega opisa je razvidno, da dejavnosti pogodbenih raziskav, ki jih oseba javnega prava IFP izvaja za tretje osebe, zajemajo izvajanje pripravljalnih študij tehnične izvedljivosti za raziskovalne dejavnosti, pridobivanje novih znanj in veščin na področjih pristojnosti IFP ali uporabo znanj in tehnologij, ki jih je oseba javnega prava IFP razvila za razvoj novih izdelkov, postopkov ali storitev.
(266)
Francoski organi so predložili oceno stroškov dejavnosti pogodbenih raziskav in storitev, ki jih je oseba javnega prava IFP izvajala za tretje osebe v obdobju od leta 2004 do leta 2009. Iz predloženih informacij je razvidno, da navedene storitve raziskav letno zajemajo približno [0-5] (**) % celotnega proračuna osebe javnega prava IFP (kar je […] (*) EUR storitev za približno 300 milijonov EUR proračuna), tako da se lahko ta gospodarska dejavnost opredeli kot pomožna dejavnost osebe javnega prava.
7.3.1.1 Domneva o prenosu državne pomoči na tretje osebe ali hčerinske družbe
(267)
Če nepridobitna raziskovalna organizacija občasno izvaja gospodarske dejavnosti, kot so dajanje v najem infrastrukture, opravljanje storitev za podjetja ali izvajanje pogodbenih raziskav, javno financiranje teh gospodarskih dejavnosti v skladu s točko 3.1.2 okvira R & R & I na splošno pomeni državno pomoč. Vendar, če se lahko dokaže, da so bila vsa javna državna sredstva prenesena na končnega prejemnika in da ni nobene prednosti za posrednika, se lahko šteje, da zadnjenavedeni ni prejemnik državne pomoči.
(268)
Ker v obravnavanem primeru raziskovalna organizacija, ki je oseba javnega prava IFP, izvaja dejavnosti pogodbenih raziskav tako, da je krita z neomejenim javnim poroštvom, je treba šteti, da prejema državno pomoč, razen če dokaže, da je bilo zaradi prodajne cene navedenih storitev mogoče prenesti celotno državno pomoč na njene stranke.
(269)
Določanje tarif za izvajanje pogodbenih raziskav osebe javnega prava IFP temelji na celotnih proizvodnih stroških (235), na katere se doda marža, katere stopnja je odvisna od izida pogajanja s stranko, omenjenega v uvodni izjavi 261. Pri tem edini strošek, za katerega se zdi, da ga oseba javnega prava ni upoštevala, ustreza prav premiji kritja garancije za dobro (ali kar najboljšo) izvedbo osebe javnega prava IFP.
(270)
Komisija o pogodbenih raziskavah, ki jih je oseba javnega prava IFP izvedla za hčerinski družbi Axens in Prosernat, meni, da gospodarska prednost, ki izhaja iz poroštva, lahko še naprej velja za osebo javnega prava IFP in se po potrebi uporabi tudi v druge namene ali pa se prenese na hčerinski družbi v skladu z določeno tarifo ob upoštevanju posebnosti njunih povezav z matično družbo:
(a)
v prvem primeru je združljivost pomoči predstavljena v tem delu;
(b)
v drugem primeru se Komisija sklicuje na analizo združljivosti iz dela 7.3.2, ki bo v presoji prednosti, ki bi se lahko prenesla na hčerinski družbi, iz previdnosti vključevala zadevne zneske.
(271)
Prav tako, če bi se lahko pri strankah, ki so tretje osebe, ugotovilo, da se je na tretje osebe sistematično prenašal znesek, ki ustreza navedenim dodatnim stroškom, v skladu z izvajanim določanjem tarife, bi bili iz podrobne preučitve prenesenih pomoči zelo verjetno razvidni zneski de minimis (236). Iz informacij francoskih organov je namreč razvidno, da se z večino zaračunanih storitev ustvari manj kot […] (*) EUR prometa (kar je najvišji znesek kritja tveganja neplačila […] (*) EUR), ker je znesek največje pogodbe samo […] (*) EUR (kar je najvišji znesek kritja tveganja neplačila […] (*) EUR).
(272)
Vendar ni mogoče izključiti, da gibanje marže, ki ga je uporabila oseba javnega prava IFP, ni vedno omogočalo popolnega prenosa zneska državne pomoči na stranko, za katero so bile opravljene pogodbene raziskave. V takem primeru bi bilo neplačilo poroštvene premije državi za kritje pogodb o pogodbenih raziskavah za tretje osebe dodatno javno financiranje, ki ga država da na voljo osebi javnega prava IFP.
(273)
Ustrezna javna sredstva se torej lahko uporabijo v tri namene:
(a)
za financiranje negospodarskih dejavnosti osebe javnega prava, kar ne bi vključevalo državne pomoči;
(b)
za financiranje drugih dejavnosti pogodbenih raziskav za tretje osebe ali hčerinske družbe. Ta domneva je podrobno analizirana v delu 7.3.1.2;
(c)
za financiranje raziskav, ki jih oseba javnega prava izvaja na izključnem področju dejavnosti svojih hčerinskih družb, to financiranje pa bi se lahko zato prištelo k zneskom državne pomoči, že prenesenih na hčerinske družbe. Ta domneva je podrobno analizirana v delu 7.3.2.
7.3.1.2 Združljivost državnega poroštva, dodeljenega raziskovalni organizaciji za izvajanje pogodbenih raziskav in pomožnih storitev za njeno osnovno dejavnost neodvisnih javnih raziskav
(274)
Komisija namerava pred preučitvijo posebnosti v obravnavnem primeru potrditi načelno stališče, ki ga je sprejela v svoji praksi odločanja, da neomejeno državno poroštvo, ki krije gospodarske dejavnosti, načeloma pomeni nezdružljivo državno pomoč (237). Komisija na splošno meni, da neomejena poroštva v gospodarskem sektorju, odprtem za konkurenco, niso združljiva s PDEU, zlasti ker se zaradi takega poroštva državi naložijo vsa tveganja v zvezi z gospodarsko dejavnostjo, ne da bi upravičeno podjetje krilo stroške navedenega kritja, in ker nastane položaj moralnega tveganja, ki upravičeno podjetje, zavarovano pred vsako nevarnostjo stečaja, spodbuja k prevzemanju večjega tveganja v primerjavi s položajem, v katerem bi v celoti krilo negativne posledice svojega ravnanja. Takih neomejenih poroštev v skladu z načelom sorazmernosti najpogosteje ni mogoče utemeljiti s tem, da gre za gospodarsko nalogo v splošnem interesu, ker se izkaže, da v primeru neomejenega poroštva ni mogoče preveriti, ali znesek pomoči ne presega neto stroškov izvajanja javne službe (238).
(275)
V obravnavanem primeru je treba poudariti, da ima oseba javnega prava IFP v skladu s francosko zakonodajo obveznosti javne službe s tremi nalogami, ki zajemajo raziskave, usposabljanje in dokumentacijo ter v nasprotju s storitvami splošnega gospodarskega pomena (239) ne spadajo med gospodarske dejavnosti v smislu prava Unije. Kritje teh negospodarskih dejavnosti z državnim poroštvom na podlagi statusa torej ni podlaga za odobritev državne pomoči. Poleg tega glavni del dejavnosti osebe javnega prava IFP ni gospodarski. Zato je učinek poroštva, ki ga ima zaradi svojega statusa, usmerjen predvsem na te negospodarske dejavnosti, pomožno izvajanje pogodbenih raziskav in storitev pa zadeva samo posredno.
(276)
Če pa tako poroštvo krije gospodarske dejavnosti raziskovalnih organizacij, na primer pogodbene raziskave ali izvajanje storitev, ne da bi se zanj določala tarifa po tržni ceni, dobi raziskovalna organizacija na njegovi podlagi državno pomoč, ki se lahko v skladu z zgoraj navedenim pojasnilom prišteje javnemu financiranju njenih negospodarskih dejavnosti v splošnem interesu (neodvisne javne raziskave) ali financiranju njenih drugih gospodarskih dejavnosti, ki zajemajo pogodbene raziskave in izvajanje storitev, ali nazadnje financiranju dejavnosti prenosa tehnologij na družbi Axens in Prosernat (240).
(277)
Vendar je treba v prvih dveh primerih ugotoviti, da je mogoče v obravnavanem primeru izjemoma in kljub vnaprejšnji neomejenosti državnega poroštva naknadno oceniti zgornjo mejo bruto ekvivalenta dotacije učinkov tega poroštva v letih od 2006 do 2009 (pri čemer premija tveganja ni plačana državi), ki ga je treba dodati (če je bil ohranjen za osebo javnega prava IFP) javnim sredstvom, ki jih je država že nakazala tej osebi za kritje neto stroškov njene dejavnosti neodvisnih javnih raziskav in pogodbenih raziskav ali izvajanja storitev.
(278)
Vendar želi Komisija v zvezi s tem poudariti, da je izvajanje pogodbenih raziskav in storitev, ki je krito z državnim poroštvom, omejeno na „pomožne“ dejavnosti osnovne dejavnosti neodvisnih javnih raziskav, to je na gospodarske dejavnosti:
(a)
s katerimi se ne posega v običajno delovanje, neodvisnost ali nevtralnost raziskovalne organizacije;
(b)
ki se izvajajo po običajnih tržnih pogojih, zlasti po tržni ceni, ali če ni tržne cene, po ceni, ki izraža njihove celotne stroške (brez učinka poroštva), povečane za razumno maržo;
(c)
za katere se vodijo računovodske evidence, ločene od računovodskih evidenc za dejavnosti neodvisnih javnih raziskav, zlasti kar zadeva njihove stroške in financiranje;
(d)
ki so tesno povezane z osnovno dejavnostjo neodvisnih javnih raziskav, tako da jih tehnično ni mogoče ločiti, zlasti zaradi uporabe iste infrastrukture, opreme, materiala ali tehnologij oziroma zaposlovanja istih raziskovalcev, znanstvenikov, inženirjev, oblikovalcev ali tehnikov.
(279)
Navedene pomožne dejavnosti lahko zajemajo izvajanje pogodbenih raziskav, strokovnih ali znanstvenih mnenj ali svetovanj ter po potrebi vključujejo posredovanje uporabe infrastrukture, opreme in materiala ali zelo inovativne tehnologije, ki so financirani ali vzpostavljeni in potrebni za neodvisne javne raziskave, kakršnih na svetu ni ali je le malo enakovrednih (241), razen storitev, ki jih ponujajo ena ali več primerljivih raziskovalnih organizacij, za njihovo uporabo pa so potrebni strokovno znanje in veščine raziskovalcev, znanstvenikov, inženirjev, oblikovalcev ali tehnikov, ki jih raziskovalna organizacija zaposluje, da bi prispevali k njenim dejavnostim neodvisnih javnih raziskav.
(280)
Navedene storitve poleg tega omogočajo širjenje znanstvenih dognanj med področjem javnih raziskav in industrijskim sektorjem, tako da podjetjem omogoča dostop do eksperimentalnih sredstev, tehnologij ter znanja in veščin osebja osebe javnega prava IFP, tej pa izmenjavo izkušenj o rezultatih njenega originalnega dela kot vira prihodnjih izboljšav njenih neodvisnih javnih raziskav. Od navedenih navzkrižnih vplivov strokovnih znanj imajo vzajemno korist različni vključeni subjekti in Evropska unija kot celota.
(281)
V skladu z navedbo v uvodni izjavi 266 je izvajanje pogodbenih raziskav in storitev med letoma 2004 in 2009 zajemalo samo [0-5] (**) % celotnega proračuna osebe javnega prava IFP, kar je zelo omejen delež.
(282)
Poleg tega zaračunane storitve na vsako stranko najpogosteje znašajo manj kot […] (*) EUR prometa, tako da najvišji ocenjeni znesek pomoči ostaja najpogosteje zanemarljiv, in sicer […] (*) EUR na pogodbo. Komisija zato meni, da je zadevna pomoč v sorazmerju s ciljem v splošnem interesu širjenja strokovnega znanja v Evropski uniji.
(283)
Če bodo pomožne dejavnosti še naprej obsegale zelo omejen delež proračuna, ki ga oseba javnega prava IFP nameni svoji osnovni nalogi neodvisnih javnih raziskav, in ob upoštevanju pozitivnega vpliva pomožnih dejavnosti na cilje v skupnem interesu, Komisija meni, da se zaradi njihovega kritja z državnim poroštvom nikakor ne morejo spremeniti trgovinski pogoji v obsegu, ki bi bil v nasprotju z interesi Unije, v smislu člena 107(3)(c) PDEU.
(284)
Francoski organi bodo morali pri letnih poročilih o zadevnem ukrepu predložiti dokaz, da bo navedeni pogoj še naprej izpolnjen. V primeru dvoma o tem, da so dejavnosti pogodbenih raziskav ali izvajanje storitev pomožni, bo treba o tem seveda takoj obvestiti Komisijo in po potrebi priglasiti morebitne državne pomoči ob upoštevanju učinka državnega poroštva.
(285)
Komisija je v teh okoliščinah seznanjena tudi s predlogom francoskih organov, da se v vsako pogodbo, ki se posebej nanaša na gospodarsko dejavnost osebe javnega prava IFP ter s tem na njene dejavnosti pogodbenih raziskav in izvajanje storitev, vstavi izjava o omejitvi odgovornosti države, tako da se po potrebi uveljavlja izjema sprejetega tveganja, morebitni negativni učinki poroštva pa precej omejijo.
7.3.2 POMOČ SKUPINI IFP NA PODROČJIH IZKLJUČNIH DEJAVNOSTI DRUŽB AXENS IN PROSERNAT
7.3.2.1 Podlaga za preučitev združljivosti pomoči
(286)
Pri ukrepu državne pomoči za dela v R & R, ki jih izvaja oseba javnega prava IFP, se za preučitev združljivosti uporabljajo pravila v zvezi z državnimi pomočmi za raziskave in razvoj.
(287)
Ker je oseba javnega prava IFP status spremenila 7. julija 2006, je država zadevno neomejeno državno poroštvo dodelila pred 1. januarjem 2007, ko je začel veljati zgoraj navedeni okvir R & R & I. Zato bo Komisija pri preučitvi združljivosti navedenega ukrepa v skladu z Obvestilom o določitvi pravil, ki se uporabljajo za oceno nezakonite državne pomoči (242), pri navedeni nepriglašeni pomoči uporabila okvir Skupnosti za državno pomoč za raziskave in razvoj iz leta 1996, ki je bil veljaven ob odobritvi pomoči.
(288)
Ker mora biti kritje gospodarskih dejavnosti osebe javnega prava IFP z neomejenim poroštvom, dodeljenim na podlagi njenega statusa EPIC, časovno neomejeno in ker je mogoče v obravnavanem primeru v skladu s pojasnilom v uvodni izjavi 277 izjemoma oceniti največji učinek poroštva, bo Komisija preučila še, ali je z notranjim trgom združljivo kritje z neomejenim državnim poroštvom za dejavnosti osebe javnega prava IFP na izključnih področjih dejavnosti družb Axens in Prosernat na podlagi določb okvira R & R & I od 1. januarja 2007, ko je začel veljati. Ugotovitve analize združljivosti vsekakor ostajajo nespremenjene ne glede na uporabljeni okvir.
7.3.2.2 Faze raziskovanja
(289)
Komisija je v zgoraj navedeni odločbi C 51/2005 (243) menila, da dejavnosti osebe javnega prava IFP na področjih izključnih dejavnosti in v sodelovanju s hčerinskima družbama Axens in Prosernat dejansko spadajo med R & R, ker so bile za vsak projekt pri sestavnih delih, razmerjih ali značilnostih postopkov ali ciljnih proizvodov ugotovljene mrtve točke, saj so bila dela izvedena pred odobritvijo, in sicer jih je izvedlo osebje, ki je vključevalo večinoma raziskovalce in tehnike, z metodami, ki temeljijo na poskusih, razlagi in oblikovanju ter katerih rezultati imajo širok pomen in so bili patentirani. Komisija je poleg tega ugotovila, da so bile enake dejavnosti, ki jih izvajajo drugi nosilci dejavnosti v tem sektorju, običajno razvrščene kot raziskovalne dejavnosti (244). Inovacijski vidiki izvajanih raziskovalnih dejavnosti so bili analizirani na podlagi mednarodnih standardov iz priročnika Frascati (245).
(290)
Komisija je za leto 2006 v zgoraj navedeni odločbi C 51/2005 (246) preučila dela, izvedena v okviru pogodb o raziskavah, ki sta jih sklenili oseba javnega prava IFP in družba Axens na eni strani ter oseba javnega prava IFP in družba Prosernat na drugi strani. Komisija je na podlagi navedenega sklepala, da navedena dela po eni strani zajemajo dejavnosti industrijskih raziskav in po drugi strani pripravljalne študije tehnične izvedljivosti za projekte industrijskih raziskav v smislu okvira R & R iz leta 1996. Raziskovalne dejavnosti so bile razvrščene na podlagi posebnih primerov in razlag v priročniku Frascati za vsako raziskovalno dejavnost osebe javnega prava IFP in družbe Axens na eni strani ter osebe javnega prava IFP in družbe Prosernat na drugi strani.
(291)
Francoski organi so poleg tega v poročilih, predloženih v skladu z zgoraj navedeno odločbo C 51/2005, razvrstili projekte s področij izključnih dejavnosti družb Axens in Prosernat za leta 2007, 2008 in 2009 po obeh zgoraj navedenih kategorijah v smislu okvira R & R iz leta 1996 ali, kot alternativa, na dejavnosti industrijskih raziskav v smislu točke 2.2(f) in pripravljalnih študij tehnične izvedljivosti za dejavnosti industrijskih raziskav v smislu točke 5.2 okvira R & R & I iz leta 2006. Raziskave so vključevale študijo novih načinov sinteze ali njihove izpopolnitve na ravni, ki ni povezana z industrijsko ravnjo. Njihov cilj je bil potrditev zamisli, spadale pa so med industrijske raziskave v smislu okvira za R & R iz leta 1996 in okvira R & R & I. Komisiji so bili predloženi letni povzetki za vsak posamezni projekt in letna poročila, poslana v okviru zgoraj navedene pomoči C 51/2005.
(292)
Komisija za naslednja leta opozarja, da ji mora Francija v skladu z zgoraj navedeno odločbo C 51/2005 predložiti letno poročilo s podrobnostmi o projektih, ki jih vodi oseba javnega prava IFP, razvrščenih po kategorijah raziskav.
7.3.2.3 Upravičeni stroški
(293)
Stroški projektov na izključnih področjih družb Axens in Prosernat so v zgoraj navedeni odločbi C 51/2005 (247) (za leto 2006) in letnih poročilih (za leta 2007, 2008 in 2009) v skladu z upravičenimi stroški, opredeljenimi v Prilogi II k okviru R & R iz leta 1996, in z upravičenimi stroški v smislu točke 5.1.4 okvira R & R & I.
(294)
Treba je opozoriti, da zaračunavanje stroškov za raziskovalne dejavnosti osebe javnega prava IFP družbama Axens in Prosernat vključuje stroške, ki neposredno nastanejo pri projektih in so povezani s sklepanjem pogodb s podizvajalci, potovanji, zavarovanji in dokumentacijo ter opremo in drobnim materialom. Vključujejo tudi druge stroške, ki nastanejo pri projektih, kot so stroški osebja v raziskovalni dejavnosti, amortizacija opredmetenih in neopredmetenih osnovnih sredstev ter drugi režijski stroški. Ti stroški neposredno nastanejo kot posledica raziskovalne dejavnosti in so razdeljeni med različne raziskovalne projekte v sorazmerju s časom, ki ga osebje v raziskovalni dejavnosti porabi za posamezen projekt. Poleg tega se stroški horizontalnih projektov v R & R v zvezi z metodami in opremo, uporabljeno pri drugih projektih v R & R, določijo v sorazmerju s stroški posameznega projekta R & R.
(295)
Navedeni stroški ustrezajo tem kategorijam: stroškom svetovalnih in drugih ustreznih storitev, stroškom osebja, stroškom instrumentov in opreme, stroškom stavb in zemljišč ter dodatnim režijskim stroškom in drugim operativnim stroškom, v skladu s kategorijami upravičenih stroškov okvira iz leta 1996 in okvira R & R & I.
(296)
Navedene informacije bo treba v naslednjih letih vključiti tudi v letna poročila francoskih organov.
7.3.2.4 Intenzivnost pomoči
(297)
Iz okvira R & R iz leta 1996 je razvidno, da so najvišje dovoljene intenzivnosti 75 % za pripravljalne študije tehnične izvedljivosti za projekte industrijskih raziskav (točka 5.4) in 50 % za projekte industrijskih raziskav (točka 5.3).
(298)
Iz okvira R & R & I je razvidno, da je lahko intenzivnost pomoči, izračunana na podlagi upravičenih stroškov, največ 50 % za industrijske raziskave (točka 5.1.2(b)) in 65 % za pripravljalne študije za dejavnosti industrijskih raziskav, ki se izvajajo v velikih podjetjih (točka 5.2(b)). Treba je opozoriti, da dejavnosti, krite z državnim poroštvom, zajemajo samo industrijske raziskave in študije tehnične izvedljivosti, ki jih izvaja oseba javnega prava IFP, ker dejavnosti predkonkurenčnega razvoja v smislu okvira R & R iz leta 1996 (ali eksperimentalnega razvoja v smislu okvira R & R & I) v celoti financirata družbi Axens in Prosernat z lastnimi sredstvi iz dohodkov na trgih.
(299)
Komisija je na podlagi seznamov projektov, ki prikazujejo letne stroške po projektih in fazah raziskovanja, ter na podlagi seznama lastnih sredstev osebe javnega prava IFP izdelala Preglednico 6 iz uvodne izjave 300.
(300)
Komisija je v tem proračunskem letu uporabila konservativen pristop in je vključila vse stroške, ki so neposredno ali posredno povezani s področji izključnih dejavnosti družb Axens in Prosernat, ob izključitvi vseh drugih prihodkov razen tistih, ki sta jih nakazali družbi Axens in Prosernat (248). Komisija je iz previdnosti v to preglednico vključila tudi vse možne učinke neomejenega državnega poroštva, če bi jih - kar je malo verjetno - oseba javnega prava IFP vse uporabila za financiranje raziskovalnih dejavnosti na izključnih področjih družb Axens in Prosernat (učinki poroštva v odnosih z dobavitelji in strankami, ne le s hčerinskimi družbami, temveč tudi tretjimi osebami).
Preglednica 6
Najvišja ocena celotnega zneska celotnega javnega financiranja, ki ga je oseba javnega prava IFP namenila za dejavnosti na izključnih področjih družb Axens in Prosernat med letoma 2006 in 2009
(v milijonih EUR)
2006
2007
2008
2009
Letni stroški študij tehnične izvedljivosti (v milijonih EUR)
Področje dejavnosti IFP/Axens
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Področje dejavnosti IFP/Prosernat
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Skupaj
7,4
3,5
0,9
0,9
Letni stroški industrijskih raziskav (v milijonih EUR)
Področje dejavnosti IFP/Axens
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Področje dejavnosti IFP/Prosernat
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Skupaj
49,0
45,5
52,8
55,2
Lastna sredstva (v milijonih EUR)
Znesek
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Letna državna pomoč (v milijonih EUR)
Znesek javnega financiranja (249)
11,3
6,4
7,7
11,1
Zgornja meja učinka poroštva v odnosih osebe javnega prava z dobavitelji
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Zgornja meja učinka poroštva v odnosih osebe javnega prava s strankami (250)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
-
na izključnem področju hčerinskih družb
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
-
zunaj izključnega področja hčerinskih družb
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Najvišji znesek javnega financiranja
(vključno z zgornjo mejo učinka poroštva)
13,1
9,8
11,3
14,7
Intenzivnost pomoči
(brez zgornje meje učinka poroštva)
20,0 %
13,0 %
14,3 %
19,8 %
Zgornja meja intenzivnosti pomoči
(vključno z zgornjo mejo učinka poroštva)
23,2 %
20,0 %
21,0 %
26,2 %
Najvišja dovoljena intenzivnost (251)
-
določbe okvira R & R iz leta 1996
53 %
51,8 %
50,4 %
50,4 %
-
določbe okvira R & R & I
-
51,1 %
50,3 %
50,2 %
(301)
Komisija je preverila spoštovanje dovoljene intenzivnosti glede na fazo raziskovanja na podlagi letnih seznamov projektov, ki so se izvajali med letoma 2006 in 2009, ob upoštevanju največjega mogočega učinka neomejenega poroštva, povezanega s statusom IFP kot osebe javnega prava, tako da je kot dodaten element pomoči vključila ocenjeno zgornjo mejo premij kritja različnih tveganj. V vseh primerih velja, da je zgornja meja intenzivnosti pomoči še naprej veliko manjša od najvišje dovoljene intenzivnosti, tudi če se vključijo vsi morebitni učinki poroštva v odnosih s strankami in dobavitelji. Skratka, Komisija meni, da so upoštevane intenzivnosti pomoči, dovoljene v skladu z okvirom R & R iz leta 1996 in okvirom R & R & I.
(302)
Komisija za naslednja leta opozarja, da mora Francija v skladu z zgoraj navedeno odločbo C 51/2005 Komisiji predložiti letno poročilo, da bi lahko ta preverila upoštevanje intenzivnosti pomoči po fazah raziskovanja in po projektih. Poročilo bo moralo od leta 2010 vključevati predstavitev vseh projektov, izvedenih na področjih dejavnosti družb Axens in Prosernat in razvrščenih po kategorijah raziskav, z navedbo njihovih stroškov po fazah raziskovanja, zneska javnega financiranja ter lastnih sredstev skupine IFP in njenih hčerinskih družb, zgornje meje premije poroštva, ocenjene z metodo, opisano v tem sklepu, vključno z morebitnimi učinki za pogoje zadolženosti osebe javnega prava IFP v skladu s sklepanjem iz uvodne izjave 200.
7.3.2.5 Kumulacija
(303)
Upoštevane so določbe na področju kumulacije iz točke 5.12 okvira za R & R iz leta 1996 ali točke 8 okvira R & R & I. Komisija je namreč izračunala znesek skupnega javnega financiranja ne glede na izvor, vključno z največjim učinkom neomejenega poroštva za leta 2006 do 2009.
(304)
Francoski organi bodo od leta 2010 uporabljali isto metodo v letnih poročilih, predloženih Komisiji.
7.3.2.6 Spodbujevalni učinek
(305)
Državne pomoči morajo imeti na podlagi okvira R & R iz leta 1996 in okvira R & R & I spodbujevalni učinek, tj. prejemnika pomoči morajo spodbuditi k temu, da spremeni svoje ravnanje, tako da poveča svojo raven dejavnosti na področju R & R (ter inovacij). Na splošno za dokaz obstoja spodbujevalnega učinka za projekte, krite s pomočmi pod pragi, določenimi za temeljito preučitev, zadostujejo ta merila: povečanje obsega projekta, povečanje področja uporabe, povečanje hitrosti projekta in povečanje skupnega zneska, porabljenega za R & R & I. Če je mogoče prikazati pomemben učinek vsaj enega od navedenih elementov, bo Komisija ob upoštevanju običajnega ravnanja podjetja v zadevnem sektorju običajno sklepala, da ima predlog pomoči spodbujevalni učinek (252).
(306)
Komisija se sklicuje na analizo, opisano v uvodnih izjavah od 196 do 198 zgoraj navedene odločbe C 51/2005 v zvezi s strateškim interesom, ki ga spremljajo in potrdijo tehnični odbori, za raziskave, ki jih oseba javnega prava IFP in njene hčerinske družbe opravijo na področju dolgoročne varne oskrbe z energijo, zlasti v zvezi z obnovo ter povečanjem proizvodnje nafte in plina (večja uspešnost pri raziskovanju, višja stopnja izkoriščanja nahajališč, izkoriščanje nekonvencionalnih virov itd.), oblikovanjem postopkov rafiniranja, tehnološkimi postopki za konverzijo, razvojem inovativnih goriv in učinkovite tehnologije motorjev, diverzifikacijo energetskih virov za proizvodnjo goriva, pri čemer je večina od navedenega med prednostnimi nalogami Evropske unije na področju raziskav ter energetske in okoljske politike.
(307)
Komisija v zvezi z letom 2006 znova navaja analizo iz uvodne izjave 199 zgoraj navedene odločbe C 51/2005, da so oseba javnega prava IFP in njene hčerinske družbe lahko zaradi javne pomoči, katere del je neomejeno poroštvo, izvajale dodatne raziskovalne dejavnosti, ki se sicer ne bi mogle izvajati zaradi tehnološkega tveganja ali velike negotovosti v zvezi s povračilom naložb.
(308)
Komisija na podlagi letnih poročil francoskih organov ugotavlja, da se je taka logika nadaljevala v letih 2007, 2008 in 2009. Francoski organi so v poročilih za vsak posamezni projekt navedli spodbujevalni učinek pomoči, zlasti v smislu področja uporabe projekta, njegove hitrosti in povečanja skupnega zneska, porabljenega za R & R.
(309)
Leta 2007 je skupina IFP na izključnem področju dejavnosti družbe Axens na primer izvajala zlasti vodilne projekte, […] (*) (253) […] (*). Brez državne pomoči bi bili proizvodi dani na trg z večletnim zaostankom: projekti R & R bi se začeli pozneje, razvijali bi se počasneje in […] (*).
(310)
Državna pomoč je poleg tega na izključnem področju dejavnosti družbe Prosernat omogočila začetek projekta […] (*) v zvezi z […] (*), razvoj in patentiranje originalnih postopkov […] (*) (254) […] (*). [Tak projekt] (**) je vključeval občutljive in težavne postopke, za katere so bile potrebne visoke naložbe v človeške vire ter tehnološke in finančne naložbe, ki jih družba, kot je Prosernat, ne more izvesti sama. Zato se je javna pomoč, ki jo je namenila oseba javnega prava IFP, izkazala za nujno. Predvsem je treba omeniti, da je imela le oseba javnega prava IFP specializirane skupine, ki so lahko razvijale modele, potrebne za razvoj postopka, in laboratorijsko opremo, primerno za obdelavo zdravju nevarnih sestavin.
(311)
Z državno pomočjo so bile lahko leta 2008 na izključnem področju družbe Axens odpravljene znanstvene in tehnične ovire pri […] (*). Poleg tega se je zelo razvil tudi projekt […] (*) (255). Oseba javnega prava IFP je lahko z državno pomočjo v povezavi z industrijskimi partnerji razvila postopek […] (*), ki bo dostopen na trgu prek licence. Dejavnosti razvoja postopka te vrste vključujejo obenem […] (*) in […] (*).
(312)
Poleg tega je bil na izključnem področju dejavnosti družbe Prosernat izveden projekt […] (*) v zvezi z zajemanjem CO2 iz izpušnih plinov. Zajemanje/shranjevanje CO2 (256) je eden od ugotovljenih načinov za zmanjševanje globalnega segrevanja. Oseba javnega prava IFP je ob upoštevanju sestave izpušnih plinov in njihovega nizkega tlaka premagala nove tehnološke izzive. Družba Prosernat naj ne bi zmogla razviti navedenega postopka na podlagi lastnih sredstev zaradi negotovosti v zvezi s sestavo, obsegom, razvojem in regulativnim okvirom prihodnjega trga zajemanja CO2.
(313)
Kot primer se lahko navede projekt […] (*) o postopkih […] (*) iz leta 2009 na izključnem področju dejavnosti družbe Axens. Njegov namen je bil razviti […] (*) in izboljšati nekatere postopke […] (*). Z javnimi sredstvi je bilo mogoče preučevati […] (*), kar je omogočilo veliko izboljšanje […] (*). V okviru projekta […] (*) je bilo z javnim financiranjem mogoče raziskovati rešitve, ki so presegale dosedanje tehnologije […] (*). Poleg tega se je nadaljeval tudi projekt […] (*) v zvezi s katalizatorji, ki so po ekstrapolaciji omogočili popestritev ponudbe na hitro rastočem trgu […] (*). Katalizatorji bi se brez javne pomoči razvijali veliko bolj postopoma, njihova učinkovitost pa bi se izboljševala počasneje. Kar zadeva […] (*), je bilo mogoče z javno pomočjo pri projektu […] (*) v zvezi z inovativnimi katalizatorji […] (*) raziskati nove možnosti, pri projektu […] (*), katerega namen je bil raziskati meje tehnologije (zlasti spreminjanje obremenitev), da bi se lahko […] (*), pa se je lahko njegova paleta razširila prek dosedanjih zmogljivosti.
(314)
Poleg tega je javna pomoč na izključnem področju dejavnosti družbe Prosernat omogočila ponoven začetek in nadaljevanje dejavnosti R & R, začetih na področju […] (*), ki pa so postopoma zamrle. Z javno pomočjo je bilo tako mogoče preprečiti izgubo prejšnjih tehnoloških pridobitev in ohraniti številne postopke […] (*) na trgu. Zaradi pomoči se je lahko nadaljeval tudi projekt […] (*) v zvezi z zajemanjem CO2 […] (*).
(315)
Komisija še ugotavlja, da se je med letoma 2007 in 2009 nadaljeval pozitiven razvoj kazalnikov, s katerimi se meri prizadevanje osebe javnega prava IFP ter njenih hčerinskih družb Axens in Prosernat na področju R & R, ki ga je ugotovila v uvodni izjavi 200 zgoraj navedene odločbe C 51/2005.
Preglednica 7
Razvoj kazalnikov za merjenje prizadevanja osebe javnega prava IFP ter njenih hčerinskih družb Axens in Prosernat v letih 2007, 2008 in 2009
Razvoj kazalnikov
IFP/Axens
IFP/Prosernat
2007/2003
2008/2003
2009/2003
2007/2003
2008/2003
2009/2003
Stroški za R & R na izključnem področju dejavnosti
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Osebje za R & R na izključnem področju dejavnosti
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(316)
Komisija poleg tega znova navaja ugotovitve, ki jih je povzela v uvodnih izjavah od 201 do 203 zgoraj navedene odločbe C 51/2005: delež odhodkov za R & R v prometu skupine IFP je posebno velik, čeprav skupina posluje v okolju s številnimi nacionalnimi ureditvami, ki se stalno spreminjajo, zlasti pri okoljskih standardih ali sistemu varstva intelektualne lastnine.
(317)
Komisija je enako kot v uvodni izjavi 204 zgoraj navedene odločbe C 51/2005 seznanjena z raznovrstnostjo in sestavo ponudbe ter delovanjem konkurence (257) na trgu postopkov rafiniranja ali petrokemije. V zvezi s tem ugotavlja, da so nekateri tekmeci v veliko ugodnejšem konkurenčnem položaju kot skupina IFP, pri čemer ima na primer skupina UOP Limited 57-odstotni svetovni tržni delež po vrednosti, skupina IFP pa ima samo 7-odstotnega. Komisija zato meni, da javna pomoč, dodeljena za projekte v R & R skupine IFP, zaradi svoje narave ali obsega ne more ovirati dinamičnih spodbud trga za tehnološke postopke rafiniranja. Poleg tega je treba ugotoviti, da trgovinski partnerji Evropske unije, zlasti Združene države, namenjajo veliko sredstev za financiranje raziskav na področju energije, ki so pomagala tekmecem skupine IFP pri projektih R & R. Tako so nekateri tekmeci skupine IFP, zlasti družba UOP Limited, prejemali znatno javno pomoč (258) ali posredno javno pomoč zaradi partnerstev z raziskovalnimi inštituti in univerzami.
(318)
Skratka, Komisija ugotavlja, da je imela državna pomoč za skupino IFP na izključnem področju dejavnosti njenih hčerinskih družb Axens in Prosernat v letih 2006, 2007, 2008 in 2009 spodbujevalni učinek.
(319)
V letnih poročilih, ki jih bo morala Francija od leta 2010 predložiti Komisiji do izteka izključnih sporazumov med osebo javnega prava IFP ter njenima hčerinskima družbama Axens in Prosernat, bo treba dokazati, da se spodbujevalni učinek pomoči stalno preverja.
(320)
Komisija ob upoštevanju vseh zgoraj navedenih elementov ugotavlja, da je državna pomoč, dodeljena skupini IFP za dejavnosti na izključnem področju njenih hčerinskih družb Axens in Prosernat, vključno z elementom pomoči, povezanim z učinki neomejenega poroštva za osebo javnega prava IFP, v skladu z določbami okvira R & R iz leta 1996 in okvira R & R & I, če se bodo upoštevali njuni pogoji.
7.3.3 SKLEPNA UGOTOVITEV O ZDRUŽLJIVOSTI ZADEVNEGA UKREPA
(321)
Komisija skratka meni, da je zadevni ukrep združljiv z notranjim trgom, če se upoštevajo pogoji iz delov 7.3.1 in 7.3.2.
8 NEVTRALNOST GLEDE LASTNINSKOPRAVNE UREDITVE
(322)
Komisija želi poudariti, da nikakor ne izpodbija pripadnosti osebe javnega prava IFP državi niti statusa pravne osebe javnega prava kot takega.
(323)
V skladu s členom 345 PDEU je Skupnost nevtralna glede lastninskopravne ureditve v državah članicah in nobena določba Pogodbe ne ovira tega, da ima država v lasti del podjetja ali celotno podjetje. Pri tem se morajo pravila konkurence uporabljati enako za zasebna in javna podjetja. Nobeno od teh dveh vrst podjetij ne sme z uporabo teh pravil dobiti prednosti ali biti v slabšem položaju.
(324)
V tem primeru poroštvo, ki ga je deležna oseba javnega prava IFP, ne izhaja iz lastništva, ampak izhaja iz pravnega statusa podjetja. Države članice lahko prosto izberejo pravno obliko podjetij, vendar morajo pri tej izbiri upoštevati pravila konkurence iz Pogodbe. Zlasti preprosto dejstvo, da je državno poroštvo samodejno povezano z določenim pravnim statusom, ne preprečuje, da bi navedeno poroštvo pomenilo državno pomoč v smislu člena 107(1) PDEU, če so izpolnjeni tam navedeni pogoji (259) -
SPREJELA NASLEDNJI SKLEP:
Člen 1
1. Ker je Francija IFP odobrila status osebe javnega prava industrijske in komercialne narave, ima ta od 7. julija 2006 neomejeno državno poroštvo (v nadaljnjem besedilu: državno poroštvo) za vse svoje dejavnosti.
2. Kritje negospodarskih dejavnosti osebe javnega prava IFP z državnim poroštvom, zlasti dejavnosti usposabljanja za več človeških virov in njihovo boljšo usposobljenost, dejavnosti neodvisnih R & R za več znanja in boljše razumevanje ter dejavnosti razširjanja rezultatov raziskav, ne pomeni državne pomoči v skladu s členom 107(1) PDEU.
3. Kritje z državnim poroštvom dejavnosti prenosa tehnologij, ki jih oseba javnega prava IFP izvaja na področjih iz izključne pogodbe o razvoju, trženju in uporabi, sklenjene z njeno hčerinsko družbo Beicip-Franlab, ne pomeni državne pomoči v skladu s členom 107(1) PDEU.
4. Kritje dejavnosti prenosa tehnologij z državnim poroštvom, ki jih izvaja oseba javnega prava IFP na področjih iz izključnih pogodb, sklenjenih s hčerinskima družbama Axens in Prosernat, iz člena 3(1) Odločbe Komisije z dne 16. julija 2008 o državni pomoči Francije za skupino IFP (v nadaljnjem besedilu: Odločba C 51/2005), pomeni državno pomoč v skladu s členom 107(1) PDEU.
5. Kritje izvajanja pogodbenih raziskav in storitev osebe javnega prava IFP za tretje osebe in hčerinske družbe z državnim poroštvom pomeni državno pomoč v skladu s členom 107(1) PDEU.
Člen 2
Francija v primeru spremembe pogodbe med osebo javnega prava IFP in njeno hčerinsko družbo Beicip-Franlab iz člena 1(3) tega sklepa pogodbo priglasi Komisiji ob upoštevanju morebitnega učinka državnega poroštva za oceno celotnega morebitnega zneska javnega financiranja, razen če je mogoče na podlagi novih pogodbenih pogojev izključiti obstoj državnega poroštva.
Člen 3
Kritje gospodarskih dejavnosti iz člena 1(4) in (5) tega sklepa z državnim poroštvom v obdobju od 7. julija 2006 do 31. decembra 2009 je pomenilo državno pomoč, združljivo z notranjim trgom.
Člen 4
Kritje gospodarskih dejavnosti z državnim poroštvom iz člena 1(4) tega sklepa od 1. januarja 2010 do izteka izključnih sporazumov med osebo javnega prava IFP ter njenima hčerinskima družbama Axens in Prosernat iz člena 3(1) Odločbe C 51/2005 pomeni pomoč, združljivo z notranjim trgom, če se upoštevajo pogoji iz členov 5 in 6 tega sklepa.
Člen 5
1. Letno finančno poročilo iz člena 4(2) Odločbe C 51/2005 vsebuje poleg elementov, že navedenih v členu 5(1) navedene odločbe, elemente iz odstavkov 2, 3 in 4 tega člena.
2. Letno finančno poročilo vsebuje znesek, obrestno mero in pogodbene pogoje posojil, ki jih je oseba javnega prava IFP sklenila v zadevnem letnem obdobju, ter oceno bruto ekvivalenta dotacije za morebitno subvencioniranje obresti, povezano z državnim poroštvom, razen če se predloži dokaz, da so navedena posojila v skladu z običajnimi tržnimi pogoji, tako da se njihovi pogoji primerjajo s tistimi, ki jih je oseba javnega prava IFP dobila pred spremembo statusa, ali da se uporabi natančnejša metodologija, ki jo je predhodno odobrila Komisija.
3. Letno finančno poročilo vsebuje znesek blaga in storitev, ki jih je oseba javnega prava IFP prejela od dobaviteljev za gospodarske storitve iz člena 1(4) in (5) tega sklepa v zadevnem letnem obdobju, in najvišjo oceno bruto ekvivalenta dotacije pomoči, ki izhaja iz ugodnejše ocene dobaviteljev glede tveganja neplačila podjetja. Ta ocena je izvedena na podlagi uporabe 2,5-odstotne pavšalne stopnje za znesek izvedenih nabav ali z natančnejšo metodologijo, ki jo je predhodno odobrila Komisija.
4. Letno finančno poročilo vsebuje znesek gospodarskih dejavnosti iz člena 1(4) in (5) tega sklepa, ki jih je oseba javnega prava IFP izvedla v zadevnem letnem obdobju, in najvišjo oceno bruto ekvivalenta dotacije pomoči zaradi neplačevanja premije, ki ustreza garanciji za dobro ali vsaj za kar najboljšo izvedbo pogodbenih obveznosti, zagotovljeni prejemnikom navedenih gospodarskih storitev. Ocena se izvede na podlagi uporabe petodstotne pavšalne stopnje za znesek izvedenih storitev ali z natančnejšo metodologijo, ki jo predhodno odobri Komisija.
Člen 6
1. Celotni znesek javnih sredstev, odobrenih za dejavnosti osebe javnega prava IFP na področju izključnih dejavnosti družb Axens in Prosernat, vključno z največjim učinkom državnega poroštva, kot je ocenjen v členu 5(2), (3) in (4) tega sklepa, bo moral biti nižji od najvišje intenzivnosti, dovoljene v Okviru Skupnosti za državno pomoč za raziskave in razvoj ter inovacije.
2. Če se preseže prag iz odstavka 1 tega člena, bosta zadevni hčerinski družbi Axens ali Prosernat presežek pomoči vrnili osebi javnega prava IFP.
Člen 7
Kritje gospodarskih dejavnosti iz člena 1(5) tega sklepa z državnim poroštvom od 1. januarja 2010 pomeni pomoč, združljivo z notranjim trgom, če se upoštevajo pogoji iz člena 8 tega sklepa.
Člen 8
1. Dejavnosti pogodbenih raziskav in zagotavljanje storitev osebe javnega prava IFP iz člena 1(5) tega sklepa morajo ostati pomožne dejavnosti njene osnovne dejavnosti neodvisnih javnih raziskav.
2. Da bi se lahko dejavnosti pogodbenih raziskav in izvajanje storitev osebe javnega prava IFP šteli za pomožne, morajo izpolnjevati naslednje pogoje:
-
ne smejo posegati v običajno delovanje, neodvisnost in nevtralnost navedene osebe javnega prava IFP,
-
njihova tarifa mora biti določena po tržni ceni ali, če ni tržne cene, po ceni, ki razen morebitnega učinka državnega poroštva izraža celotne stroške, povečane za razumno maržo,
-
zanje se morajo voditi računovodske evidence, ločene od računovodskih evidenc za dejavnosti neodvisnih javnih raziskav (ločeno računovodstvo njihovih stroškov in financiranja), ves dobiček pa mora biti znova vložen v glavno dejavnost neodvisnih javnih raziskav,
-
biti morajo tesno povezane z osnovno dejavnostjo neodvisnih javnih raziskav navedene osebe javnega prava IFP, zlasti zaradi uporabe iste infrastrukture, opreme, materiala ali tehnologij oziroma zaposlovanja istih raziskovalcev, znanstvenikov, inženirjev, oblikovalcev ali tehnikov,
-
biti morajo zunaj področja uporabe izključnih sporazumov, ki so sklenjeni med osebo javnega prava IFP in njenima hčerinskima družbama Axens in Prosernat iz člena 3(1) zgoraj navedene odločbe C 51/2005 in se po potrebi podaljšajo ali spremenijo v skladu s členom 3(2) Odločbe C 51/2005 in členom 12(2) tega sklepa,
-
pomeniti morajo preostanek proračuna, ki ga oseba javnega prava IFP nameni svojim dejavnostim neodvisnih javnih raziskav.
3. Francija vsako leto predloži Komisiji poročilo o dejavnostih pogodbenih raziskav in izvajanju storitev osebe javnega prava IFP, v katerem je naveden delež njihovega zneska v proračunu, ki ga oseba javnega prava IFP nameni svojim dejavnostim neodvisnih javnih raziskav.
Člen 9
1. Francoski organi in oseba javnega prava IFP se obvezujejo, da bodo za vsak posel v pogodbe o financiranju (za vsak instrument iz pogodbe) vključili naslednje:
„Za izdajo/program/posojilo ni odobreno nobeno neposredno ali posredno državno poroštvo. Država v primeru plačilne nesposobnosti osebe javnega prava IFP ne bo odgovorna za poplačilo terjatev namesto te osebe.“
2. Francoski organi poskrbijo za vstavitev podobne klavzule, s katero se izključi odgovornost države, v vsako pogodbo o izvajanju pogodbenih raziskav ali storitev iz člena 1(5) tega sklepa.
3. Francoski organi poskrbijo za vstavitev podobne klavzule, s katero se izključi odgovornost osebe javnega prava IFP in države, v vse pogodbe, ki vključujejo terjatev in ki jih sklenejo delniške družbe Axens, Beicip-Franlab in Prosernat.
4. Oseba javnega prava IFP ne uporabi nobene oblike jamstva, garancije, poroštva, pisma o nameri ali patronatske izjave za delniške družbe Axens, Beicip-Franlab in Prosernat, ki ne bi bila v skladu z običajnimi tržnimi pogoji.
Člen 10
Francija posamično priglasi Komisiji vsako pomoč, ki je višja od pragov iz Okvira Skupnosti za državno pomoč za raziskave in razvoj ter inovacije, ob upoštevanju morebitnega učinka državnega poroštva.
Člen 11
Francija v dveh mesecih od uradnega obvestila o tem sklepu obvesti Komisijo o ukrepih, sprejetih za uskladitev s tem sklepom.
Člen 12
1. Členi 4, 5 in 6 tega sklepa se uporabljajo do izteka izključnih sporazumov med osebo javnega prava IFP in njenima hčerinskima družbama Axens in Prosernat iz člena 3(1) Odločbe C 51/2005.
2. Francoski organi ob priglasitvi podaljšanja ali spremembe navedenih izključnih sporazumov Komisiji v skladu s členom 3(2) Odločbe C 51/2005 upoštevajo učinek državnega poroštva za oceno celotnega zneska javnega financiranja.
Člen 13
Ta sklep je naslovljen na Francosko republiko.
V Bruslju, 29. junija 2011