NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (EU) č. 1210/2010
ze dne 15. prosince 2010
o ověřování pravosti euromincí a o zacházení s euromincemi nevhodnými pro oběh
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 133 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
s ohledem na stanovisko Evropské centrální banky (1),
v souladu s řádným legislativním postupem (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Nařízení Rady (ES) č. 1338/2001 ze dne 28. června 2001, kterým se stanoví opatření nutná k ochraně eura proti padělání (3) vyžaduje, aby úvěrové instituce a v rámci své činnosti provádění plateb ostatní poskytovatelé platebních služeb, jakož i jakýkoli jiný hospodářský subjekt, který se podílí na zpracování a veřejné distribuci bankovek a mincí, zajistily ověření pravosti u všech jimi přijatých eurobankovek a euromincí, které hodlají vrátit do oběhu, a odhalení padělků.
(2)
Doporučení Komise 2005/504/ES ze dne 27. května 2005 o ověřování pravosti euromincí a o manipulaci s euromincemi nezpůsobilými k oběhu (4) stanoví doporučené zvyklosti ohledně ověřování pravosti euromincí a zacházení s euromincemi nevhodnými pro oběh. Neexistence závazného společného rámce ověřování pravosti má však za následek různé zvyklosti v jednotlivých členských státech, a nemůže tudíž zajistit jednotnou ochranu měny v celé eurozóně.
(3)
V zájmu dosažení účinného a jednotného ověřování pravosti euromincí v celé eurozóně je tedy nezbytné zavést závazná pravidla provádění společných postupů ověřování pravosti euromincí v oběhu a uplatňování kontrolních mechanismů těchto postupů ze strany vnitrostátních orgánů.
(4)
V průběhu ověřování pravosti by měly být také zjišťovány pravé euromince, které jsou nevhodné pro oběh. Oběh nevhodných mincí ztěžuje jejich používání, zvláště v automatech na mince, a může u uživatelů vyvolat nejasnosti ohledně pravosti takových mincí. Nevhodné mince by se měly z oběhu stáhnout. Proto členské státy nezbytně potřebují závazná pravidla pro zacházení s euromincemi nevhodnými pro oběh a jejich náhradu.
(5)
V zájmu koordinace postupů při ověřování pravosti by mělo Evropské technické a vědecké středisko (ETVS), které bylo zřízeno rozhodnutím Komise 2005/37/ES (5), po konzultaci se skupinou odborníků na padělání mincí zmíněnou v uvedeném rozhodnutí dále určit podrobné požadavky na ověřování pravosti mincí a na školení v této oblasti, specifikace ověřování euromincí nevhodných pro oběh a další praktická prováděcí ustanovení.
(6)
Aby mohly členské státy svůj stávající systém pravidel a postupů postupně přizpůsobit ustanovením tohoto nařízení, měly by mít možnost stanovit během přechodného období do 31. prosince 2014 výjimky týkající se typů strojů pro zpracování mincí, které budou používány pro ověřování pravosti euromincí, a počet těchto strojů, které budou každoročně prověřovány.
(7)
Každý vnitrostátní orgán, jenž zachází s euromincemi nevhodnými pro oběh, by měl mít možnost v souladu s tímto nařízením požadovat manipulační poplatek, který pokryje náklady související s tímto postupem. Manipulační poplatky by se neměly vztahovat na malá množství odevzdaných euromincí nevhodných pro oběh. Členské státy by měly mít možnost osvobodit od manipulačních poplatků osoby, které s příslušnými orgány úzce spolupracují na stahování padělaných nebo nevhodných mincí z oběhu. Členské státy by měly být schopny přijímat pytle či bedny smíšených padělaných a nevhodných mincí, aniž by požadovaly poplatek, je-li to ve veřejném zájmu.
(8)
Každý členský stát by měl zavést příslušné sankce za porušení předpisů s cílem dosáhnout v celé eurozóně rovnocenného systému ověřování pravosti euromincí a zacházení s euromincemi nevhodnými pro oběh.
(9)
Jelikož cíle tohoto nařízení, totiž účinného a jednotného ověřování pravosti euromincí v celé eurozóně, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států z důvodu rozdílů v národních zvyklostech, a proto jej může být lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné pro dosažení uvedeného cíle,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
PŘEDMĚT A DEFINICE
Článek 1
Předmět
Toto nařízení stanoví postupy nezbytné pro ověřování pravosti euromincí a pro zacházení s euromincemi nevhodnými pro oběh.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a)
„ověřováním pravosti euromincí“ proces ověřování, zda jsou euromince pravé a vhodné pro oběh;
b)
„euromincemi nevhodnými pro oběh“ euromince, které jsou pravé, ale jež byly odmítnuty během procesu ověřování pravosti, nebo euromince, jejichž vzhled byl značně pozměněn;
c)
„určeným vnitrostátním orgánem“ národní mincovní analytické středisko nebo jiný orgán určený dotyčným členským státem;
d)
„institucemi“ instituce a subjekty uvedené v čl. 6 odst. 1 prvním pododstavci nařízení (ES) č. 1338/2001, s výjimkou subjektů uvedených v třetí odrážce uvedeného pododstavce;
e)
„skupinou odborníků na padělání mincí“ skupina uvedená v rozhodnutí 2005/37/ES.
KAPITOLA II
OVĚŘOVÁNÍ PRAVOSTI EUROMINCÍ
Článek 3
Ověřování pravosti euromincí
1. Instituce zajistí ověření pravosti u všech jimi přijatých euromincí, které hodlají vrátit do oběhu. Tuto povinnost splní s pomocí:
a)
strojů pro zpracování mincí zařazených do seznamu strojů pro zpracování mincí uvedeného v čl. 5 odst. 2 nebo
b)
zaměstnanců vyškolených v souladu s postupy stanovenými členskými státy.
2. Po ověření pravosti jsou všechny podezřelé padělané mince a euromince nevhodné pro oběh odevzdány určenému vnitrostátnímu orgánu.
3. Padělané euromince předané příslušným vnitrostátním orgánům v souladu s článkem 6 nařízení (ES) č. 1338/2001 nepodléhají manipulačním ani jiným poplatkům. Pokud jde o euromince nevhodné pro oběh, použije se kapitola III tohoto nařízení.
Článek 4
Požadované zkoušky a stroje pro zpracování mincí
1. Při provádění čl. 3 odst. 1 písm. a) používají instituce pouze ty typy strojů pro zpracování mincí, které úspěšně prošly detekční zkouškou provedenou určeným vnitrostátním orgánem nebo Evropským technickým a vědeckým střediskem (ETVS) a které byly v době jejich pořízení zařazeny na seznam na internetových stránkách v souladu s čl. 5 odst. 2. Instituce zajistí, aby tyto stroje byly pravidelně nastavovány tak, aby byla zachována jejich detekční schopnost, přičemž se zohlední změny v seznamu uvedeném v čl. 5 odst. 2. Účelem detekční zkoušky je zajistit, aby stroj pro zpracování mincí dokázal odmítat známé typy padělaných euromincí a současně s tím i euromince nevhodné pro oběh a všechny další mincím podobné předměty, které neodpovídají specifikacím pravých euromincí.
2. Členské státy mohou během přechodného období do 31. prosince 2014 stanovit zvláštní výjimky z první věty odstavce 1 pro stroje pro zpracování mincí, které byly ke dni 11. ledna 2011 již v provozu a které se osvědčily při rozpoznávání padělaných euromincí, euromincí nevhodných pro oběh a jiných mincím podobných předmětů, které neodpovídají specifikacím pravých euromincí, a to i v případě, že tyto stroje nejsou zařazeny na seznam uvedený v čl. 5 odst. 2. Tyto výjimky se přijímají po konzultaci se skupinou odborníků na padělání mincí.
Článek 5
Nastavení strojů pro zpracování mincí
1. Aby se výrobcům strojů pro zpracování mincí umožnilo získat specifikace nezbytné pro nastavení jejich strojů za účelem rozpoznání padělaných euromincí, lze zkoušky podle článku 4 uskutečnit v určeném vnitrostátním orgánu, ETV Snebo po oboustranné dohodě v prostorách výrobce. Po úspěšném odzkoušení stroje pro zpracování mincí je vydán souhrnný zkušební protokol pro výrobce stroje s kopií pro ETVS.
2. Komise na svých internetových stránkách zveřejní souhrnný seznam všech strojů pro zpracování mincí, k nimž obdržela kladný a platný souhrnný zkušební protokol nebo k nimž takový protokol zpracovalo ETVS.
Článek 6
Kontroly ze strany členských států
1. Členské státy zavedou kontroly podle tohoto článku.
2. Členské státy provádějí každoroční kontroly přímo v institucích s cílem prověřit správné fungování reprezentativního počtu používaných strojů pro zpracování mincí formou detekčních zkoušek. Pokud zaměstnanci institucí, v nichž je prováděna kontrola, ověřují pravost euromincí vracených do oběhu manuálně, získají členské státy od těchto institucí ujištění, že jejich zaměstnanci byli za tímto účelem řádně proškoleni.
3. V každém členském státě se ročně prověří takový počet strojů pro zpracování mincí, aby objem euromincí zpracovaných těmito stroji v daném roce představoval nejméně 25 % celkového kumulovaného čistého objemu mincí vydaných daným členským státem od zavedení euromincí do konce předchozího roku. Počet strojů pro zpracování mincí, jež mají být prověřeny, se vypočítá z objemu třech nejvyšších nominálních hodnot euromincí určených k oběhu. Členské státy usilují o zajištění toho, aby stroje pro zpracování mincí byly prověřovány na základě rotačního systému.
4. V případě, že počet strojů pro zpracování mincí, jež mají být každoročně prověřeny podle odstavce 3 je vyšší než počet strojů používaných v jednotlivém členském státě, prověří se každoročně všechny stroje pro zpracování mincí využívané v tomto členském státě.
5. Členské státy mohou během přechodného období do 31. prosince 2014 - poté, co svůj záměr oznámí Komisi - rozhodnout, že ročně prověří takový počet strojů pro zpracování mincí, aby objem euromincí zpracovaných těmito stroji v daném roce představoval nejméně 10 % celkového kumulovaného čistého objemu mincí vydaných daným členským státem od zavedení euromincí do konce předchozího roku.
6. V rámci každoročních kontrol sledují členské státy schopnost institucí ověřovat pravost euromincí na základě:
a)
existence písemných pokynů pro používání zařízení na automatické zpracování mincí, nebo případně pro ruční zpracování;
b)
vyčleněných vhodných lidských zdrojů;
c)
existence písemného plánu údržby za účelem udržování přiměřené úrovně výkonnosti strojů pro zpracování mincí;
d)
existence písemných postupů předávání padělaných euromincí, euromincí nevhodných pro oběh a jiných mincím podobných předmětů, které neodpovídají specifikacím pravých euromincí, určenému vnitrostátnímu orgánu; a
e)
existence vnitřních kontrolních postupů uvádějících způsoby a četnost kontrol, které instituce provádějí s cílem zajistit, aby zpracovatelská střediska a jejich zaměstnanci dodržovali pokyny uvedené v tomto odstavci.
7. Pokud členský stát zjistí, že některá instituce toto nařízení porušila, přijme daná instituce opatření, kterými zajistí okamžitou nápravu tohoto porušení.
Článek 7
Technická ustanovení
Komise zajistí, aby ETVS v přiměřené lhůtě a po konzultaci se skupinou odborníků na padělání mincí vymezila technické specifikace detekční zkoušky a další praktická prováděcí ustanovení, jako jsou postupy školení, doba platnosti souhrnného zkušebního protokolu, údaje, jež je třeba zahrnout na seznam uvedený v čl. 5 odst. 2, pokyny týkající se dohledu, kontrol a auditu ze strany členských států, pravidla postupu při nápravě případů nedodržení předpisů a příslušné prahové hodnoty přijetí pravých mincí.
KAPITOLA III
ZACHÁZENÍ S EUROMINCEMI NEVHODNÝMI PRO OBĚH
Článek 8
Stahování euromincí nevhodných pro oběh a jejich náhrada
1. Členské státy stahují z oběhu euromince nevhodné pro oběh.
2. Členské státy nahradí nebo vymění euromince, jež se staly nevhodnými pro oběh kvůli dlouhému oběhu či nehodě nebo které byly během postupu ověřování pravosti odmítnuty z jiných důvodů. Členské státy mohou odmítnout náhradu euromincí nevhodných pro oběh, jež byly pozměněny buď záměrně nebo procesem, u něhož lze logicky předpokládat, že budou v jeho důsledku pozměněny, aniž by tím byla dotčena náhrada mincí shromážděných za účelem charity, například mincí z fontán.
3. Členské státy zajistí zničení stažených euromincí nevhodných pro oběh jejich fyzickou a trvalou deformací, aby nemohly být vráceny do oběhu ani odevzdány k náhradě.
Článek 9
Manipulační poplatky
1. Při náhradě nebo výměně euromincí nevhodných pro oběh může být sražen manipulační poplatek ve výši 5 % z nominální hodnoty odevzdaných euromincí. V případě kontroly celého pytle nebo bedny euromincí podle čl. 11 odst. 2 se manipulační poplatek může navýšit o dalších 15 % nominální hodnoty odevzdaných euromincí.
2. Členské státy mohou stanovit obecné nebo částečné osvobození od manipulačních poplatků v případech, kdy fyzické nebo právnické osoby odevzdávající euromince úzce a pravidelně spolupracují s určeným vnitrostátním orgánem na stahování padělaných euromincí či euromincí nevhodných pro oběh nebo je-li taková výjimka ve veřejném zájmu.
3. Náklady na přepravu a související náklady nese fyzická nebo právnická osoba odevzdávající euromince.
4. Aniž je dotčeno osvobození uvedené v odstavci 2, od manipulačního poplatku se každý rok osvobozuje nejvýše jeden kilogram každé nominální hodnoty euromincí nevhodných pro oběh na fyzickou nebo právnickou osobu odevzdávající euromince. Pokud je tento limit překročen, může se poplatek vztahovat na všechny odevzdané mince.
5. Jsou-li v rámci jedné dodávky mincí odevzdány mince ošetřené chemickými nebo jinými nebezpečnými látkami do té míry, že by mohly ohrozit zdraví osob, které s nimi zacházejí, doplní se poplatky vybírané v souladu s odstavcem 1 o další poplatek, který odpovídá 20 % nominální hodnoty odevzdaných euromincí.
Článek 10
Balení euromincí nevhodných pro oběh
1. Fyzická nebo právnická osoba odevzdávající euromince k náhradě nebo výměně je roztřídí podle nominální hodnoty do jednotných pytlů nebo beden takto:
a)
pytle nebo bedny obsahují:
i)
500 kusů mincí v nominální hodnotě 2 EUR a 500 kusů mincí v nominální hodnotě 1 EUR,
ii)
1 000 kusů mincí v nominální hodnotě 0,50 EUR, 1000 kusů mincí v nominální hodnotě 0,20 EUR a 1000 kusů mincí v nominální hodnotě 0,10 EUR,
iii)
2 000 kusů mincí v nominální hodnotě 0,05 EUR, 2000 kusů mincí v nominální hodnotě 0,02 EUR a 2000 kusů mincí v nominální hodnotě 0,01 EUR,
iv)
u menšího množství 100 mincí každé nominální hodnoty;
b)
každý pytel nebo bedna ponese identifikační údaje odevzdávající fyzické nebo právnické osoby, údaj o obsažené celkové hodnotě a nominální hodnotě mincí, hmotnost, datum zabalení a číslo pytle nebo bedny; odevzdávající fyzická nebo právnická osoba poskytne seznam s přehledem odevzdávaných pytlů nebo beden; pokud byly mince ošetřeny chemickými nebo jinými nebezpečnými látkami, ke standardnímu balení se připojí písemné prohlášení s přesným popisem látek, které byly použity;
c)
v případě, že je celkové množství euromincí nevhodných pro oběh menší než množství požadované v písmenu a), roztřídí se uvedené euromince podle nominální hodnoty a lze je odevzdat v nestandardním balení.
2. Odchylně od odstavce 1 mohou členské státy zachovat jiné požadavky na balení stanovené jejich vnitrostátními právními předpisy ke dni 11. ledna 2011.
Článek 11
Kontroly euromincí nevhodných pro oběh
1. Členské státy mohou odevzdané euromince nevhodné pro oběh zkontrolovat takto:
a)
uvedené množství se ověří zvážením každého pytle nebo bedny;
b)
pravost a vizuální vzhled se zkontroluje na vzorku nejméně 10 % odevzdaných mincí.
2. V případě zjištění nesrovnalostí na základě kontrol podle odstavce 1 nebo odchylek od článku 10 se zkontroluje celý pytel nebo bedna.
3. Členské státy mohou odmítnout euromince, jejichž přijetí či zpracování představuje pro osoby, které s nimi zacházejí, zdravotní riziko nebo které nejsou standardně zabalené a označené.
Členské státy mohou stanovit opatření, která mají být přijata vůči fyzickým či právnickým osobám, které odevzdaly mince uvedené v prvním pododstavci.
KAPITOLA IV
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 12
Podávání zpráv, komunikace a hodnocení
1. Členské státy podávají každý rok Komisi zprávy o své činnosti týkající se ověřování pravosti euromincí. Poskytované informace musí obsahovat počet kontrol provedených podle čl. 6 odst. 2 a údaje o prověřených strojích pro zpracování mincí, o výsledcích zkoušek, o množství mincí zpracovaných těmito stroji, o počtu podezřelých padělaných euromincí, jež byly analyzovány, a o počtu nahrazených euromincí nevhodných pro oběh, jakož i podrobnosti o výjimkách podle čl. 4 odst. 2 a čl. 6 odst. 5.
2. Aby mohly členské státy kontrolovat, zda instituce dodržují ustanovení tohoto nařízení, předloží instituce členským státům na žádost nejméně jednou ročně alespoň následující informace:
a)
typy a počet používaných strojů pro zpracování mincí;
b)
umístění každého stroje pro zpracování mincí; a
c)
množství zpracovaných mincí na jeden stroj pro zpracování mincí za rok a pro každou nominální hodnotu, a to alespoň pro tři nejvyšší nominální hodnoty.
3. Členské státy zajistí, aby informace o orgánech určených pro náhradu nebo výměnu euromincí a o konkrétních postupech, jako jsou požadavky na balení a poplatky, byly přístupné na příslušných internetových stránkách a v příslušných publikacích.
4. Po provedení analýzy zpráv obdržených od členských států předloží Komise Hospodářskému a finančnímu výboru výroční zprávu o vývoji a výsledcích v oblasti ověřování pravosti euromincí a o euromincích nevhodných pro oběh.
5. Do 30. června 2014 Komise předloží Evropskému parlamentu a Radě zprávu o uplatňování a dopadech tohoto nařízení. K této zprávě lze případně připojit legislativní návrhy, kterými se toto nařízení upřesňuje nebo mění, zejména s ohledem na články 6 a 8.
Článek 13
Sankce
Členské státy stanoví pravidla pro ukládání sankcí v případě porušení tohoto nařízení a přijmou veškerá opatření nezbytná k zajištění jejich uplatňování. Stanovené sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.
Článek 14
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 1. ledna 2012, s výjimkou kapitoly III, která se použije ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné v členských státech v souladu se Smlouvami.
Ve Štrasburku 15. prosince 2010.
UREDBA (EU) št. 1210/2010 EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA
z dne 15. decembra 2010
o preverjanju pristnosti eurokovancev in ravnanju z eurokovanci, neprimernimi za obtok
EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA -
ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije, zlasti člena 133 Pogodbe,
ob upoštevanju predloga Evropske komisije,
ob upoštevanju mnenja Evropske centralne banke (1),
v skladu z rednim zakonodajnim postopkom (2)
ob upoštevanju naslednjega:
(1)
Uredba Sveta (ES) št. 1338/2001 z dne 28. junija 2001 o določitvi ukrepov, potrebnih za zaščito eura pred ponarejanjem (3) določa, da morajo kreditne institucije in drugi ponudniki plačilnih storitev v okviru svojih plačilnih dejavnosti, kot tudi vse druge institucije, ki sodelujejo pri obdelavi bankovcev in kovancev ter njihovi distribuciji javnosti, izpolniti zahtevo po preverjanju pristnosti eurobankovcev in eurokovancev, ki so jih prejeli in jih nameravajo znova dati v obtok, ter zagotoviti, da se odkrijejo ponaredki.
(2)
V Priporočilu Komisije 2005/504/ES z dne 27. maja 2005 o preverjanju pristnosti in ravnanju z eurokovanci, neprimernimi za obtok (4) so določene priporočene prakse glede preverjanja pristnosti teh kovancev in ravnanja z eurokovanci neprimernimi za obtok. Ker obvezni skupni okvir za preverjanje pristnosti kovancev ne obstaja, lahko med državami članicami nastanejo različne prakse in tako ni mogoče zagotoviti enotne zaščite valute po celotnem euroobmočju.
(3)
Za dosego učinkovitega in enotnega preverjanja pristnosti eurokovancev v celotnem euroobmočju je zato nujno, da se uvedejo zavezujoča pravila za izvajanje skupnih postopkov preverjanja pristnosti eurokovancev v obtoku, ter za izvajanje mehanizmov nadzora teh postopkov, ki jih izvajajo nacionalni organi.
(4)
V postopku preverjanja pristnosti bi se morali prepoznati tudi pristni eurokovanci neprimerni za obtok. Če so neprimerni kovanci v obtoku, se težje uporabljajo, zlasti v avtomatih na kovance, pri uporabnikih pa to lahko privede do zmede glede pristnosti teh kovancev. Neprimerne kovance bi bilo treba umakniti iz obtoka. Torej so za države članice potrebna zavezujoča skupna pravila o tem, kako ravnati z eurokovanci neprimernimi za obtok in kako jih povrniti.
(5)
Zaradi uskladitve izvajanja postopkov preverjanja pristnosti bi moral Evropski tehnični in znanstveni center (ETSC), ustanovljen z Odločbo Komisije 2005/37/ES (5), po posvetovanju s skupino strokovnjakov za ponarejene kovance iz navedene odločbe, nadalje opredeliti podrobne zahteve glede testiranja in usposabljanja za preverjanje pristnosti kovancev ter specifikacije za preverjanje eurokovancev neprimernih za obtok in druge določbe o praktičnem izvajanju.
(6)
Da bi omogočili postopno prilagoditev sedanjega sistema predpisov in prakse določbam te uredbe, bi državam članicam med prehodnim obdobjem do 31. decembra 2014 moralo biti omogočeno, da določijo odstopanja v zvezi z vrstami naprav za razvrščanje kovancev, uporabljenih za preverjanje pristnosti eurokovancev in za število teh naprav, ki bodo letno preizkušene.
(7)
Vsak nacionalni organ, ki ravna z eurokovanci neprimernimi za obtok, bi moral imeti možnost, da v skladu s to uredbo uvede takso za kritje stroškov postopka. Taksa za stroške postopka se ne bi smela uporabljati za majhne količine predloženih eurokovancev neprimernih za obtok. Države članice bi morale imeti možnost določiti oprostitev plačila takse za stroške postopka za osebe, ki tesno sodelujejo z organi pri umikanju ponarejenih ali neprimernih kovancev iz obtoka. Države članice bi morale imeti možnost, da sprejmejo vreče ali kasete mešanih ponarejenih in neprimernih kovancev, ne da bi zaračunale dodatne stroške, če je to v javnem interesu.
(8)
Da bi se dosegel enak način preverjanja eurokovancev in ravnanja z eurokovanci neprimernimi za obtok po celotnem euroobmočju, bi morala vsaka država članica uvesti kazni za kršitve.
(9)
Ker cilja te uredbe, in sicer učinkovitega ter enotnega preverjanja pristnosti eurokovancev v celotnem euroobmočju države članice zaradi razlik med nacionalnimi praksami ne morejo zadovoljivo doseči in ker se ta cilj lažje doseže na ravni Unije, lahko Unija sprejme ukrepe v skladu z načelom subsidiarnosti iz člena 5 Pogodbe o Evropski uniji. V skladu z načelom sorazmernosti iz istega člena ta uredba ne presega tistega, kar je potrebno za doseganje navedenega cilja -
SPREJELA NASLEDNJO UREDBO:
POGLAVJE I
VSEBINA IN OPREDELITEV POJMOV
Člen 1
Vsebina
Ta uredba določa potrebne postopke za preverjanje pristnosti eurokovancev in ravnanje z eurokovanci neprimernimi za obtok.
Člen 2
Opredelitev pojmov
Za namene te uredbe se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:
(a)
„preverjanje pristnosti eurokovancev“ je postopek preverjanja ali so eurokovanci pristni in primerni za obtok;
(b)
„eurokovanci neprimerni za obtok“ so eurokovanci, ki so pristni, vendar so bili v postopku preverjanja pristnosti zavrnjeni ali eurokovanci, katerih izgled je bil bistveno predelan;
(c)
„imenovani nacionalni organ“ je nacionalni analitski center za kovance ali drug organ, ki ga imenuje zadevna država članica;
(d)
„institucije“ so institucije iz prvega pododstavka člena 6(1) Uredbe (ES) št. 1338/2001, razen tistih iz tretje alinee istega člena;
(e)
„CCEG“ (skupina izvedencev za boj proti ponarejanju kovancev) so izvedenci za boj proti ponarejanju kovancev iz Odločbe 2005/37/ES.
POGLAVJE II
PREVERJANJE PRISTNOSTI EUROKOVANCEV
Člen 3
Preverjanje pristnosti eurokovancev
1. Institucije zagotovijo, da se izvede postopek preverjanja pristnosti eurokovancev, ki so jih prejele in jih nameravajo znova dati v obtok. To obveznost izvajajo z:
(a)
uporabo naprav za razvrščanje kovancev, vključenih na seznam naprav za razvrščanje kovancev iz člena 5(2); ali
(b)
osebjem, usposobljenim v skladu z načini, ki jih opredelijo države članice.
2. Po postopku preverjanja pristnosti se vsi kovanci, za katere se sumi, da so ponarejeni in eurokovanci neprimerni za obtok, predložijo imenovanemu nacionalnemu organu.
3. Za ponarejene eurokovance, predane pristojnim nacionalnim organom v skladu s členom 6 Uredbe (ES) št. 1338/2001, ni treba plačati taks za stroške postopka ali drugih taks. Za eurokovance neprimerne za obtok se uporablja poglavje III te uredbe.
Člen 4
Zahtevano testiranje in naprave za razvrščanje kovancev
1. Institucije pri izvajanju člena 3(1)(a) uporabijo le vrste naprav za razvrščanje kovancev, pri katerih je bil uspešno opravljen test odkrivanja ponaredkov, ki ga je izvedel imenovani nacionalni organ ali ETSC ter so bile v trenutku nakupa vključene v seznam na spletnem mestu iz člena 5(2). Institucije zagotovijo, da se te naprave redno prilagajajo, da bi ohranile sposobnost odkrivanja ponaredkov, ob upoštevanju sprememb, uvedenih na seznam iz člena 5(2). Namen testa odkrivanja ponaredkov je zagotoviti, da je naprava sposobna zavrniti znane vrste ponarejenih eurokovancev, in med postopkom, eurokovance neprimerne za obtok ter vse druge predmete, podobne kovancem, ki ne izpolnjujejo specifikacij za pristne eurokovance.
2. Države članice lahko v prehodnem obdobju do 31. decembra 2014 predvidijo posebna odstopanja od prvega stavka odstavka 1 za naprave za razvrščanje kovancev, ki so se uporabljale 11. januarja 2011 in pri katerih je bila dokazana sposobnost odkrivanja ponarejenih eurokovancev, eurokovancev neprimernih za obtok in drugih predmetov, podobnih kovancem, ki ne izpolnjujejo specifikacij za pristne eurokovance, čeprav te naprave niso vključene v seznam iz člena 5(2). Takšna odstopanja se sprejmejo po posvetovanjih s CCEG.
Člen 5
Prilagoditev naprav za razvrščanje kovancev
1. Zato da bi lahko proizvajalci naprav za razvrščanje kovancev pridobili specifikacije potrebne za prilagoditev svojih naprav za odkrivanje ponarejenih eurokovancev, se lahko testiranje v skladu s členom 4 izvaja pri imenovanem nacionalnem organu, ETSC ali, na osnovi dvostranskega sporazuma, v prostorih proizvajalca. Po uspešno opravljenem testiranju naprave za razvrščanje kovancev se izda povzetek poročila o odkritih ugotovitvah in testiranju, naslovljeno na proizvajalca naprave, izvod pa se pošlje tudi ETSC.
2. Komisija na svojem spletnem mestu objavi prečiščen seznam vseh naprav za razvrščanje kovancev, za katere je ETSC prejel ali pripravil pozitiven in veljaven povzetek poročila o odkritih ugotovitvah in testiranju.
Člen 6
Nadzor, ki ga opravljajo države članice
1. Države članice opravljajo nadzor, določen v tem členu.
2. Države članice vsako leto opravijo preglede v prostorih institucij, da na podlagi testov odkrivanja ponaredkov preizkusijo pravilno delovanje reprezentativnega števila uporabljenih naprav za razvrščanje kovancev. Kadar se od osebja institucij pričakuje, da ročno preveri pristnost eurokovancev znova danih v obtok, države članice pridobijo zagotovila institucij, da je njihovo osebje ustrezno usposobljeno za ta namen.
3. V vsaki državi članici se letno preizkusi tolikšno število naprav za razvrščanje kovancev, da količina eurokovancev, ki jo te naprave razvrstijo v navedenem letu, ustreza vsaj 25 % neto seštete skupne količine kovancev, ki jih je ta država članica izdajala od uvedbe eurokovancev do konca predhodnega leta. Število naprav za razvrščanje kovancev, ki jih je treba preizkusiti, se izračuna na osnovi količine treh najvišjih vrednosti eurokovancev, namenjenih za obtok. Države članice si prizadevajo zagotoviti, da se naprave za razvrščanje kovancev preverjajo izmenično.
4. V primeru, da je število naprav za razvrščanje kovancev, ki bodo v skladu z odstavkom 3 letno preizkušene, večje od števila naprav, ki delujejo v določeni državi članici, se letno preizkusijo vse naprave za razvrščanje kovancev, ki delujejo v tej državi članici.
5. Za prehodno obdobje do 31. decembra 2014 lahko države članice odločijo, potem ko uradno obvestijo Komisijo, da se letno preizkusi tolikšno število naprav za razvrščanje kovancev, da količina eurokovancev, ki jo te naprave razvrstijo v navedenem letu, ustreza vsaj 10 % neto seštete skupne količine kovancev, ki jih je ta država članica izdala od uvedbe eurokovancev do konca predhodnega leta.
6. Države članice kot del letnih nadzorov spremljajo, kakšna je zmožnost institucij za preverjanje pristnosti eurokovancev na podlagi:
(a)
obstoja zapisanih pravil, ki vsebujejo navodila v zvezi z uporabo naprav za avtomatsko razvrščanje kovancev ali za ročno razvrščanje, kakor je ustrezno;
(b)
dodelitve ustreznega števila človeških virov;
(c)
obstoja zapisanega načrta vzdrževanja, katerega namen je ohranjati ustrezno raven zmogljivosti naprav za razvrščanje kovancev;
(d)
obstoja pisnih postopkov za predložitev ponarejenih eurokovancev, eurokovancev neprimernih za obtok in drugih predmetov, podobnih kovancem, ki ne izpolnjujejo specifikacij pristnih eurokovancev, imenovanemu nacionalnemu organu; ter
(e)
obstoja notranjih nadzornih postopkov, ki opisujejo načine in pogostost nadzora, ki ga izvajajo institucije, da bi zagotovile, da njihovi centri za razvrščanje ali osebje upošteva navodila iz tega odstavka.
7. Kadar država članica odkrije, da se ta uredba ne upošteva, zadevna institucija sprejme ukrepe za zagotovitev takojšnje odprave neupoštevanja.
Člen 7
Tehnične določbe
Komisija zagotovi, da ETSC po posvetovanju s CCEG v razumnem roku opredeli tehnične specifikacije testa odkrivanja ponaredkov in druge določbe o praktičnem izvajanju, kot so prakse usposabljanja, obdobje veljavnosti povzetka poročila o testu odkrivanja ponaredkov, informacije, ki se vključijo v seznam iz člena 5(2), smernice v zvezi z nadzorom, preverjanji in revizijo, ki jih izvajajo države članice, pravilnik o postopku za odpravo neupoštevanja ter ustrezne pragove sprejemljivosti pristnih kovancev.
POGLAVJE III
RAVNANJE Z EUROKOVANCI NEPRIMERNIMI ZA OBTOK
Člen 8
Umik in povračilo eurokovancev neprimernih za obtok
1. Države članice umaknejo iz obtoka eurokovance neprimerne za obtok.
2. Države članice povrnejo ali nadomestijo eurokovance, ki so postali neprimerni za obtok zaradi dolge uporabe ali poškodbe ali so bili izločeni med postopkom preverjanja pristnosti iz kakršnega koli drugega razloga. Države članice lahko zavrnejo povračilo tistih eurokovancev neprimernih za obtok, ki so bili predelani bodisi namerno bodisi v postopku, za katerega se upravičeno pričakuje, da bo učinkoval kot sprememba, brez poseganja v povračilo kovancev, zbranih v dobrodelne namene, kot so kovanci, vrženi v vodnjake.
3. Države članice zagotovijo, da se eurokovanci neprimerni za obtok po umiku fizično in trajno uničijo tako, da se ti kovanci ne morejo znova dati v obtok ali se predložiti v povračilo.
Člen 9
Takse za stroške postopka
1. Od povračila ali nadomestitve predloženih eurokovancev neprimernih za obtok, se lahko odbije taksa za stroške postopka v vrednosti 5 % nominalne vrednosti teh eurokovancev. V primeru preverjanja pristnosti celotne vreče ali kasete kovancev v skladu s členom 11(2), se ta taksa za stroške postopka lahko dopolni z dodatno takso v višini 15 % nominalne vrednosti predloženih eurokovancev.
2. Države članice lahko določijo splošne ali delne oprostitve od plačila taks za stroške postopka, kadar fizične ali pravne osebe, ki predložijo eurokovance, tesno in redno sodelujejo z imenovanim nacionalnim organom pri umiku iz obtoka ponarejenih eurokovancev ali eurokovancev neprimernih za obtok ali kadar je navedena oprostitev v javnem interesu.
3. Prevoz in z njim povezane stroške krije fizična ali pravna oseba, ki predloži eurokovance.
4. Brez poseganja v oprostitev iz odstavka 2 je vsaka fizična ali pravna oseba, ki predloži eurokovance, vsako leto oproščena od plačila takse za stroške postopka za količino kovancev, ki ni večja od enega kilograma eurokovancev neprimernih za obtok, na vrednost enote. Če se ta količina preseže, se lahko za vse predložene kovance plača taksa za stroške postopka.
5. Kadar posamezna predložitev kovancev vključuje kovance, obdelane s kemičnimi ali drugimi nevarnimi snovmi do takšne stopnje, da bi lahko predstavljali nevarnost za zdravje oseb, ki z njimi ravnajo, se dajatve, obračunane v skladu z odstavkom 1, dopolnijo z dodatno takso v višini 20 % nominalne vrednosti predloženih eurokovancev.
Člen 10
Pakiranje eurokovancev neprimernih za obtok
1. Fizična ali pravna oseba, ki predloži eurokovance za povračilo ali nadomestitev, jih razvrsti po vrednosti v standardizirane vreče ali kasete, kot sledi:
(a)
vreče ali kasete zajemajo:
(i)
500 kovancev za vrednosti 2 EUR in 1 EUR,
(ii)
1 000 kovancev za vrednosti 0,50 EUR, 0,20 EUR in 0,10 EUR,
(iii)
2 000 kovancev za vrednosti 0,05 EUR, 0,02 EUR in 0,01 EUR,
(iv)
pri manjših količinah, po 100 kovancev vsake vrednosti;
(b)
na vsaki vreči ali kaseti je treba natančno navesti identifikacijske podatke o fizični ali pravni osebi, ki je predložila kovance, skupno vrednost in vrednost po apoenih, težo, datum pakiranja ter številko vreče ali kasete; fizična ali pravna oseba, ki predloži kovance, priskrbi pakirni seznam s pregledom predloženih vreč ali kaset; če so bili kovanci obdelani s kemičnimi ali drugimi nevarnimi snovmi, se standardnim embalažnim enotam priloži pisna izjava, v kateri so natančno navedene uporabljene snovi;
(c)
kadar je skupna količina eurokovancev neprimernih za obtok manjša od zahtev iz točke (a), se ti eurokovanci razvrstijo po vrednosti in predložijo v nestandardni embalaži.
2. Z odstopanjem od odstavka 1 lahko države članice na dan 11. januarja 2011 glede embalaže upoštevajo drugačne zahteve iz svojih nacionalnih predpisov.
Člen 11
Pregledi eurokovancev neprimernih za obtok
1. Države članice lahko pregledajo predložene eurokovance neprimerne za obtok, kot sledi:
(a)
prijavljeno količino je treba preveriti s tehtanjem vsake vreče ali kasete;
(b)
pristnost je treba preveriti in vizualni izgled pregledati na podlagi vsaj 10-odstotnega vzorca predloženih kovancev.
2. V primeru, da so po pregledih iz odstavka 1 ugotovljene nepravilnosti ali odstopanja od člena 10 se pregleda celotna vreča ali kaseta.
3. Kadar sprejem ali razvrščanje kovancev predstavlja nevarnost za zdravje oseb, ki ravnajo z njimi, ali če predloženi kovanci ne izpolnjujejo standardov pakiranja in označevanja, države članice lahko zavrnejo take kovance.
Države članice lahko predpišejo ukrepe v zvezi s fizičnimi in pravnimi osebami, ki so predložile kovance iz prvega pododstavka.
POGLAVJE IV
KONČNE DOLOČBE
Člen 12
Poročanje, komunikacija in ocenjevanje
1. Države članice Komisiji vsako leto predložijo poročila o svojih dejavnostih glede preverjanja pristnosti eurokovancev. Zagotovljene informacije vključujejo število pregledov, opravljenih v skladu s členom 6(2) in preskušenih naprav za razvrščanje kovancev, rezultate testa, količino kovancev, razvrščenih s temi napravami, število analiziranih sumljivih kovancev in število povrnjenih eurokovancev neprimernih za obtok, kakor tudi podrobnosti o vseh odstopanjih od člena 4(2) ali člena 6(5).
2. Da bi državam članicam omogočile spremljanje upoštevanja te uredbe, jim institucije na zahtevo vsaj enkrat letno zagotovijo najmanj naslednje informacije:
(a)
vrste in število uporabljenih naprav za razvrščanje kovancev;
(b)
kraj namestitve vsake naprave za razvrščanje kovancev; ter
(c)
količina razvrščenih kovancev na vsako napravo za razvrščanje kovancev, na leto in po vrednosti, vsaj za tri najvišje vrednosti.
3. Države članice zagotovijo, da so informacije o organih, imenovanih za povračila ali nadomestitve eurokovancev in posebni pogoji, kot so zahteve glede pakiranja in takse, na voljo na ustreznih spletnih mestih ter da so primerno objavljeni.
4. Komisija po opravljeni analizi prejetih poročil držav članic predloži letno poročilo Ekonomsko-finančnemu odboru o tem, kako se razvija preverjanje pristnosti eurokovancev in eurokovancev neprimernih za obtok, ter o rezultatih v zvezi s tem.
5. Komisija do 30. junija 2014 Evropskemu parlamentu in Svetu predstavi poročilo o izvajanju in učinkih te uredbe. Temu poročilu se lahko, če je ustrezno, priložijo zakonodajni predlogi o podrobnejšem nadaljnjem izvajanju te uredbe ali o njenih spremembah, zlasti v zvezi s členi 6 in 8.
Člen 13
Kazni
Države članice določijo pravila o kaznih, ki se uporabljajo za kršitve te uredbe in sprejmejo vse potrebne ukrepe, da zagotovijo njihovo izvajanje. Te kazni so učinkovite, sorazmerne in odvračilne.
Člen 14
Začetek veljavnosti
Ta uredba začne veljati dvajseti dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije.
Uporablja se od 1. januarja 2012, razen poglavja III, ki se uporablja od datuma začetka veljavnosti te uredbe.
Ta uredba je v celoti zavezujoča in se neposredno uporablja v državah članicah v skladu s Pogodbama.
V Strasbourgu, 15. decembra 2010