ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 25. dubna 2012
o státní podpoře SA.25051 (C 19/10) (ex NN 23/10), kterou Německo poskytlo ve prospěch účelového sdružení Zweckverband Tierkörperbeseitigung v Porýní-Falci, v Sársku a v okresech Rheingau-Taunus a Limburg-Weilburg
(oznámeno pod číslem C(2012) 2557)
(Pouze německé znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2012/485/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na první pododstavec čl. 108 odst. 2 této smlouvy (1),
po výzvě adresované zúčastněným stranám, aby se k věci vyjádřily v souladu s výše uvedeným článkem (2), a s ohledem na jejich stanovisko,
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
Komise se na základě stížnosti, kterou dne 23. února 2008 podala Saria Bio-Industries AG & Co KG (dále jen „stěžovatelka“), dozvěděla o tom, že Německo hradilo účelovému sdružení Zweckverband Tierkörperbeseitigung v Porýní-Falci, v Sársku a v okresech Rheingau-Taunus a Limburg-Weilburg (dále jen „ZT“) přeúčtovávané náklady.
(2)
Komise dopisem ze dne 20. července 2010 informovala Německo o svém rozhodnutí zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU (dále jen „rozhodnutí o zahájení řízení“). Rozhodnutí o zahájení řízení Komise zveřejnila dne 26. října 2010 v Úředním věstníku Evropské unie a vyzvala zúčastněné strany k předložení připomínek (3).
(3)
Dne 25. listopadu 2010 Komise obdržela připomínky stěžovatelky. V souladu se schválenými žádostmi o prodloužení lhůty pro předložení připomínek ze dne 20. srpna 2010 a dne 18. listopadu 2010 předložilo Německo připomínky k rozhodnutí o zahájení řízení, jakož i vyjádření k připomínkám stěžovatelky, a to postupně ve dnech 3. března 2011, 1. dubna 2011, 4. dubna 2011, 16. května 2011, 15. července 2011 a 9. listopadu 2011.
(4)
ZT zaslalo Komisi své písemné připomínky dne 4. dubna 2011. Třebaže se zúčastněné strany podle čl. 20 odst. 1 ve spojení s článkem 6 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (4), vyzývají, aby své připomínky předložily nejpozději do jednoho měsíce po zveřejnění v Úředním věstníku, předložilo ZT své připomínky teprve po čtyřech měsících. Komise může připomínky, které byly účastníky řízení zaslány opožděně, zohlednit pouze ve zvláštních odůvodněných případech (5) Komise neshledala, že by dopis ZT odpovídající odůvodnění obsahoval, ani že by takové odůvodnění vyplývalo z dalších okolností. Komise proto dopisem ze dne 18. dubna 2011 ZT sdělila, že zohlednění jeho připomínek v rámci formálního vyšetřovacího řízení z uvedeného důvodu porušuje ustanovení jednacího řádu a znamenalo by neospravedlnitelný diskriminující přístup k účastníkům řízení. Při vypracování tohoto rozhodnutí Komise přesto vycházela ze všech informací obsažených v připomínkách ZT.
(5)
Souběžně s formálním vyšetřovacím řízením probíhajícím u Komise stěžovatelka vedla vnitrostátní soudní řízení v Německu a na ZT podala žalobu u správního soudu Verwaltungsgericht Trier. Verwaltungsgericht Trier vynesl dne 2. prosince 2008 rozsudek, podle kterého představuje úhrada přeúčtovaných nákladů státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Pokud jde o požadavek navrácení protiprávní podpory, Verwaltungsgericht rozhodl, že ZT nemusí vrátit částku, kterou získalo v letech 2005-2008, a to z důvodu mimořádných okolností, kvůli kterým by navrácení podpory bylo nepřiměřené.
(6)
Jak stěžovatelka, tak i ZT podaly proti rozsudku Verwaltungsgericht Trier kasační opravný prostředek k vrchnímu správnímu soudu Oberverwaltungsgericht Koblenz. Rozsudkem ze dne 24. listopadu 2009 Oberverwaltungsgericht potvrdil rozsudek Verwaltungsgericht Trier.
(7)
Stěžovatelka a ZT podaly proti rozsudku Oberverwaltungsgericht Koblenz opravný prostředek „Revision“ ke spolkovému správnímu soudu Bundesverwaltungsgericht (dále jen „BVerwG“). Rozsudkem ze dne 16. prosince 2010 (6) BVerwG opravný prostředek „Revision“ stěžovatelky zamítl, pozměnil rozsudek Oberverwaltungsgericht Koblenz a žaloby celkově odmítl, neboť podle jeho názoru byla žaloba, pokud jde o období 2005-2009, nepřípustná a projednávaná úhrada přeúčtovaných nákladů za rok 2010 nepředstavuje podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
2. PODROBNÝ POPIS OPATŘENÍ
2.1 Právní rámec
2.1.1 Unijní právní předpisy
(8)
Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1069/2009 ze dne 21. října 2009 o hygienických pravidlech pro vedlejší produkty živočišného původu a získané produkty, které nejsou určeny k lidské spotřebě, a o zrušení nařízení (ES) č. 1774/2002 (nařízení o vedlejších produktech živočišného původu) (7) upravuje odvoz, přepravu, skladování, zpracování a použití nebo odstranění vedlejších produktů živočišného původu, aby se zabránilo, že tyto produkty budou představovat riziko pro zdraví lidí a zvířat. Tyto předpisy mají bránit mj. vzniku přenosných spongiformních encefalopatií (TSE) a dalších přenosných nákaz zvířat, např. klasického moru prasat a slintavky a kulhavky.
(9)
Oddíl 4 nařízení (ES) č. 1069/2009 rozlišuje v rámci vedlejších produktů živočišného původu v závislosti na specifických rizicích pro zdraví lidí a zvířat následující tři kategorie:
a)
Materiál kategorie 1 vykazuje značná rizika, jež jsou spojena zejména s TSE a obsahem určitých zakázaných látek a látek znečišťujících životní prostředí. Do této kategorie patří mj. části těl zvířat podezřelých z nákazy TSE nebo zvířat, u nichž byla přítomnost TSE potvrzena, a dále směsi materiálu kategorie 1 s materiálem kategorie 2 či 3. Tento materiál je třeba neškodně odstranit spálením či zpracováním a nelze jej přidávat do krmiv pro hospodářská zvířata ani do technických produktů.
b)
Rovněž materiál kategorie 2 vykazuje značná rizika, neboť k němu patří uhynulá hospodářská zvířata a další materiál, jenž obsahuje určité zakázané či znečišťující látky. Tento materiál je nutno neškodně odstraňovat spálením či zpracováním a nelze jej přidávat do krmiv pro hospodářská zvířata. V mnoha případech jej však lze použít jako hnojivo nebo pro technické účely.
c)
Materiál kategorie 3 obsahuje mj. části těl poražených zvířat, které jsou sice prohlášeny za nevhodné k lidské spotřebě, avšak nevykazují žádné příznaky onemocnění přenosného na člověka či zvířata. Patří sem dále materiál živočišného původu, který je k lidské spotřebě vhodný, avšak je z ekonomických důvodů používán pro jiné účely, např. jako krmivo pro hospodářská zvířata.
(10)
Nařízení (ES) č. 1069/2009, jež z velké části odpovídá předchozímu nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1774/2002 (8), stanoví v případě materiálu kategorie 1 a 2 mj. zákaz jeho dovozu a vývozu a dále povinnost, aby zařízení, jež provádějí neškodné odstraňování materiálu, získala předchozí povolení od příslušného orgánu, jenž je povinen toto nařízení uplatňovat. U materiálu kategorie 1 a 2 nařízení (ES) č. 1069/2009 dále obsahuje zvláštní ustanovení o kontrole jeho neškodného odstraňování. Nad tento rámec však nelze z nařízení odvodit úpravu způsobu, jakým má být neškodné odstraňování tohoto materiálu ekonomicky organizováno. Nařízení (ES) č. 1069/2009 tedy nestanoví, že toto neškodné odstraňování materiálu smí na určitém území provádět pouze jediný podnik, jak je tomu v případě Německa.
2.1.2 Vnitrostátní právní předpisy
(11)
Podle § 3 prováděcího zákona k předpisům Společenství o zpracování a neškodném odstraňování vedlejších produktů živočišného původu, které nejsou určeny k lidské spotřebě (něm.: Gesetz zur Durchführung gemeinschaftsrechtlicher Vorschriften über die Verarbeitung und Beseitigung von nicht für den menschlichen Verzehr bestimmten tierischen Nebenprodukten (9), dále jen „TierNebG“) je v Německu povinnost provádět neškodné odstraňování a zpracování materiálu kategorie 1 a 2, tzv. „povinných komodit“, uložena okresům a městům. Tuto funkci mohou tyto subjekty plnit samy nebo jejím plněním pověřit třetí osoby.
(12)
Neškodné odstraňování materiálu kategorie 3, tzv. „volných komodit“, může provádět každý zpracovatelský podnik za předpokladu, že jsou dodržena ustanovení nařízení (ES) č. 1069/2009.
2.2 Zweckverband Tierkörperbeseitigung
(13)
Účelové sdružení ZT je veřejnoprávní korporace, jež byla založena v roce 1979 na základě § 1 a 2 prováděcího zákona země Porýní-Falc k TierNebG (10) (dále jen „TierNebGAG RP“). Členy sdružení jsou dnes všechny okresy a větší města v Porýní-Falci a Sársku a další dva okresy v Hesensku: Rheingau-Taunus a Limburg-Weilburg (srv. § 1 stanov sdružení).
(14)
Na základě § 2 stanov je ZT svými členy pověřeno vykonávat veškerá práva a povinnosti, jež jsou těmto okresům a městům jakožto osobám povinným k neškodnému odstraňování materiálu svěřeny podle § 3 TierNebG ve spojení s příslušnými zemskými zákony.
(15)
Podle německé právní úpravy nemůže být proti účelovému sdružení vzhledem k jeho právnímu postavení veřejnoprávní korporace vedeno insolvenční řízení. Jeho členové však mohou rozhodnout o jeho zrušení.
2.3 Neškodné odstraňování uhynulých hospodářských zvířat a jatečního odpadu
2.3.1 Činnost sdružení ZT
(16)
ZT neplní pouze povinnost provádět na svém spádovém území neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2, kterou mu ukládají stanovy (dále jen „materiál sdružení“ nebo „vlastní materiál“), nýbrž odstraňuje tento materiál rovněž ze sousedících spolkových zemí Bádensko-Württembersko a Hesensko (viz podrobný popis v bodu odůvodnění (20) a násl.). Sdružení dále odstraňuje materiál kategorie 3 (dále společně jen „cizí materiál“).
(17)
Jak vyplývá z níže uvedené tabulky, zpracovávalo sdružení v minulosti velké objemy cizího materiálu. V uplynulých letech připadala na tento materiál v průměru téměř polovina zpracovávaného objemu.
Tabulka 1
Objemy zpracovávané sdružením ZT v letech 1998-2009
Materiál sdružení
Cizí materiál
Bádensko-Württembersko
Severní a střední Hesensko
Povinné komodity kategorie 1 a 2
Volné komodity kategorie 3
Povinné komodity kategorie 1 a 2
Povinné komodity kategorie 1 a 2
Celkem
1998
Tun
38 055
[…] (11)
0
0
[…]
%
[…]
[…]
0 %
0 %
100 %
1999
Tun
41 081
[…]
0
0
[…]
%
[…]
[…]
0 %
0 %
100 %
2000
Tun
44 929
[…]
1 114
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2001
Tun
57 110
[…]
14 079
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2002
Tun
58 316
[…]
14 803
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2003
Tun
54 325
[…]
16 067
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2004
Tun
52 562
[…]
13 228
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2005
Tun
48 944
[…]
11 658
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2006
Tun
45 988
[…]
11 389
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2007
Tun
44 544
[…]
6 797
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2008
Tun
41 838
[…]
7 046
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2009
Tun
36 863
[…]
8 569
23 312
[…]
%
[…]
[…]
[…]
[…]
100 %
Průměr za
Tun
47 046
[…]
8 729
1 943
[…]
období 1998-2009
%
[…]
[…]
[…]
[…]
100 %
(18)
Vlastní materiál sdružení je tvořen uhynulými hospodářskými zvířaty a jatečním odpadem. Sdružení zde provádí jak jeho sběr, tak zpracování (v dalším textu je sběr a zpracování společně označováno jako „neškodné odstraňování“). Vzniklé náklady hradí ZT z vybíraných poplatků, jejichž výše je v případě uhynulých hospodářských zvířat i jatečního odpadu vyměřována odlišně.
(19)
Vzhledem k tomu, že se s materiálem 3 volně obchoduje na trhu, sjednává ZT za jeho neškodné odstraňování úplatu podle soukromého práva. Zatímco většina soukromých sanačních podniků provádí neškodné odstraňování materiálu kategorie 3 odděleně, aby z jeho zpracování (např. na krmivo pro zvířata v zájmovém chovu) dosáhla při prodeji vyššího výnosu, zpracovává sdružení ZT tento materiál společně s povinnými komoditami, neboť nemá k dispozici separátní zařízení. Ze zpracování povinných komodit tak může získat jen méně kvalitní konečné produkty, např. olej a tuky, s nimiž lze docílit nižší výnosy.
(20)
Od roku 2000 zpracovává ZT rovněž materiál kategorie 1 a 2 z Bádensko-Württemberska. Za tímto účelem sjednalo ZT s účelovým sdružením Zweckverband Neckar-Franken veřejnoprávní účelovou dohodu, podle níž provádí Zweckverband Neckar-Franken sběr materiálu na místě a materiál následně předává ZT ke zpracování.
(21)
ZT se dále v roce 2007 úspěšně ucházelo o veřejnou zakázku na neškodné odstraňování povinných komodit v okresech severního a středního Hesenska ve veřejné soutěži. Předtím, než ZT k 1. dubnu 2009 neškodné odstraňování materiálu zahájilo, prováděla tuto činnost jedna ze společností v koncernu stěžovatelky.
(22)
Vytížení vlastních kapacit tedy ZT nedosahovalo pouze zpracováváním vlastního materiálu, jenž spadal do kategorie 1 a 2. Sdružení se totiž značně angažovalo i mimo svou působnost, kterou vymezují jeho stanovy, když zpracovávalo též volně obchodovatelný materiál kategorie 3 a dále materiál kategorie 1 a 2 z území mimo svou spádovou oblast. V letech 2002-2008 se v případě jím zpracovávaného materiálu jednalo pouze z 54-58 % o vlastní materiál kategorie 1 a 2. V roce 2009 tento podíl - mj. vlivem přibrání materiálu ze severního a středního Hesenska - výrazně poklesl na 39 %, takže nedosahoval ani poloviny zpracovávaného objemu.
2.3.2 Kapacita zařízení ZT
(23)
Sdružení ZT má dvě zařízení na neškodné odstraňování materiálu, a to v Rivenichu a Sandersmühle. Při běžném provozu běží obě zařízení v průměru na 2 směny 5 dní v týdnu (v 5denním 2směnném provozu). Za tuto dobu lze týdně zpracovat nejvýše 2 160 tun. Tato kapacita běžného provozu v průměru postačovala na zpracování objemu 88 000 tun ročně (tj. 1 700 tun týdně), jenž vznikal v posledních letech.
(24)
Stejně jako jiné podniky na neškodné odstraňování materiálu má i ZT nevyužitou provozní kapacitu, která je dána nevyužitými směnami přes týden a o víkendech při běžném provozu. Tyto nevyužité provozní kapacity lze využít v případě nákazy ke zpracování dalších těl hospodářských zvířat.
2.3.2.1 Krátkodobě nevyužité provozní kapacity
(25)
Podle údajů ZT lze po krátké období 6-12 týdnů provozovat uvedená zařízení ve 3 směnách 7 dní v týdnu (v 7denním 3směnném provozu). Krátkodobě tak lze využít kapacity až 4 536 tun týdně. Vzhledem k opotřebení strojů a k únavě personálu však nelze nepřetržitý 3směnný provoz 7 dní v týdnu praktikovat dlouhodobě.
(26)
V krátkodobém období až 12 týdnů tedy ZT disponuje nevyužitou provozní kapacitou 2 376 tun týdně, které lze v případě nákazy zpracovat nad rámec běžného objemu (viz též tabulka 3 v oddílu 9.3.1).
2.3.2.2 Dlouhodobě nevyužité provozní kapacity
(27)
V dlouhodobějším měřítku lze materiál vzniklý navíc v případě nákazy zpracovávat pomocí zařízení nejvýše ve 3 směnách po 5 dní v týdnu (v 5denním 3směnném provozu). Víkend je totiž v případě dlouhodobě vyššího vytížení nutno vyčlenit na údržbu. Týdně tak lze zpracovat až 3 240 tun.
(28)
V období nad 12 týdnů tedy ZT disponuje nevyužitou provozní kapacitou v objemu 1 080 tun týdně, které lze v případě nákazy zpracovat nad rámec běžného objemu (viz též tabulka 3 v oddílu 9.3.1).
2.4 Přeúčtovávání nákladů a veřejná zakázka
(29)
Úhrada přeúčtovávaných nákladů, která sdružení ZT plyne od jeho členů (okresů a měst), má svůj právní základ ve stanovách sdružení. Účelem této úhrady je kompenzovat náklady, jež nejsou pokryty příjmy (srv. § 9 odst. 1 stanov sdružení).
(30)
Přesná výše této úhrady přeúčtovávaných nákladů je stanovována na základě každoročně přijímaného rozpočtového usnesení, jež předem schvaluje valná hromada členů. Po jeho přijetí je ZT oprávněno o úhradu přeúčtovaných nákladů požádat formou správního aktu.
(31)
V únoru 2010 byly stanovy sdružení se zpětnou účinností k 1. lednu 2009 změněny. Až do této doby neobsahovaly kromě § 9 odst. 1 žádné ustanovení o použití a výpočtu této úhrady. V únoru 2010 však do nich byla zapracována níže uvedená ustanovení:
(32)
Podle § 9 odst. 2 stanov sdružení upravují úhradu přeúčtovaných nákladů od nynějška předem stanovy. Dále se stanoví, že lze tuto úhradu požadovat pouze za účelem kompenzace nákladů, které vznikají z plnění delegované povinnosti provádět neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 a z udržování rezervy pro případ nákazy.
(33)
V § 10 odst. 2 stanov sdružení se tato kapacita, kterou je nutno pro případ nákazy udržovat, stanoví od roku 2009 na 7 110 tun, které je nutno zpracovat během 6 týdnů (v přepočtu tedy 6krát 1 185 tun týdně). Při určování rozsahu rezervy pro případ nákazy bylo přihlédnuto ke skutečnosti, že kromě kapacit sdružení ZT jsou k dispozici další, alternativní kapacity k neškodnému odstraňování materiálu o objemu 5 000 tun ročně, jež lze v případě nákazy využít. Náklady na udržování rezervy pro případ nákazy jsou stanovovány předem v příslušném hospodářském plánu. Do těchto nákladů lze přitom zahrnout výlučně jen poměrné fixní náklady (odpisy, daně, pojištění, úroky z cizího kapitálu), náklady na externí údržbu a poměrné personální náklady, jež na udržování trvalé provozní pohotovosti připadají. Náklady za udržování kapacity, která rezervě pro případ nákazy odpovídá, jsou vykazovány na zvláštních účtech odděleně od ostatních nákladů podniku. Jednotlivé náklady jsou rozpočítávány poměrně podle podílu na příslušné kapacitě.
(34)
Ve prospěch sdružení ZT byly od jeho založení v roce 1979 až do roku 2011 vyplaceny úhrady přeúčtovaných nákladů ve výši 66 493 680 EUR. Od roku 1998 obdrželo ZT v jednotlivých letech tyto částky:
1998
:
2 114 192 EUR (4 135 000 DM)
1999
:
2 432 216 EUR (4 575 000 DM)
2000 až 2001
:
2 249 684 EUR (4 400 000 DM) ročně
2002 až 2008
:
2 250 000 EUR ročně
2009
:
1 961 515 EUR
2010
:
2 212 392 EUR
2011
:
1 962 515 EUR
(35)
Za období 1998-2011 tak tyto úhrady přeúčtovaných nákladů dosáhly 30 932 198 EUR.
(36)
Podle předložených výkazů zisku a ztráty dosáhlo ZT v letech 1998-2009 kumulované ztráty ve výši 4 562 795 EUR; tento údaj již zohledňuje získané úhrady přeúčtovaných nákladů. Bez započtení těchto úhrad, jež dosahovaly 26 757 292 EUR, dosáhla kumulovaná ztráta za období 1998-2009 výše 31 320 678 EUR. Tyto úhrady tak nepostačovaly k plnému pokrytí kumulovaných ztrát.
2.5 Schválená státní podpora v souvislosti s testy TSE, uhynulými hospodářskými zvířaty a jatečním odpadem
(37)
Podle čl. 191 odst. 2 SFEU platí pro neškodné odstraňování vedlejších produktů živočišního původu v zásadě princip „znečišťovatel platí“. O řádné neškodné odstraňování uhynulých hospodářských zvířat a jatečního odpadu se tedy musí starat v prvé řadě zemědělci a jatka, kteří musí nést i související náklady (12).
(38)
V důsledku krize vyvolané nákazou TSE však bylo nutno zajistit řádnou manipulaci s uhynulými hospodářskými zvířaty a jatečním odpadem, jež představují materiál kategorie 1 a 2, a pomoci zemědělcům prostřednictvím státní podpory. Příslušnou úpravu vymezila Komise v pokynech Společenství týkajících se státní podpory na testy TSE, uhynulá zvířata a jateční odpad ze dne 24. prosince 2002 (dále jen „pokyny TSE“) (13). Tato úprava byla rozpracována a zpřísněna v oddílu V.B.4 pokynů Společenství ke státní podpoře v odvětvích zemědělství a lesnictví na období 2007-2013 (dále jen „pokyny ke státní podpoře v zemědělství 2007-2013) (14).
(39)
Pokyny TSE a pokyny ke státní podpoře v zemědělství 2007-2013 v zásadě vyžadují, aby náklady na odstraňování vedlejších produktů živočišného původu hradil znečišťovatel (15), za určitých úzce vymezených podmínek však povolují státní podporu pro testy na TSE a pro likvidaci uhynulých zvířat (16). V případě likvidace jatečního odpadu povolit podporu v zásadě nelze (17). Navíc je podpora slučitelná s vnitřním trhem pouze v případě, kdy je prokazatelně poskytnuta ve prospěch zemědělců, a nikoli navazujících výrobních podniků (např. jatek či zařízení na likvidaci uhynulých zvířat) (18) .
2.5.1 Rozhodnutí Komise ze dne 29. ledna 2004 ve věci NN 33/03
(40)
V roce 2004 schválila Komise několik opatření podpory na odvrácení nebezpečí TSE v Porýní-Falci. Německo tato opatření předem oznámilo v souladu s čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU, s pokyny TSE a s pokyny Společenství ze dne 12. srpna 2000 pro státní podporu v odvětví zemědělství (19). Pro účely těchto opatření, jež měla zabránit šíření BSE, byly zemědělcům mj. nahrazeny dodatečné náklady na odstranění rizikového materiálu, které jim vznikly zavedením zákazu používat do krmiva skotu masovou a kostní moučku.
(41)
Vedle dalších opatření schválila Komise jednorázovou podporu ve výši 100 % nákladů na odstranění specifikovaného rizikového jatečního odpadu, který vznikl v důsledku zákazu zkrmovat na spádovém území sdružení v období od října 2000 do září 2001 masovou moučku. Za příjemce této podpory přitom nebylo pokládáno sdružení ZT, nýbrž jatka.
2.5.2 Rozhodnutí Komise ze dne 6. července 2004 ve věci N 15/04
(42)
Prostřednictvím druhé podpory, která byla schválena rovněž v roce 2004, měli zemědělci v Porýní-Falci obdržet kompenzaci nákladů na sběr a zpracování uhynulých zvířat, za něž platili příspěvky do Tierseuchenkasse (fondu pojištění proti nákazám zvířat) (20). Poplatky, jež ZT účtuje za sběr a zpracování uhynulých hospodářských zvířat ze svého spádového území, hradí stejným dílem spolkové země (Porýní-Falc, Hesensko a Sársko), členové sdružení a fondy pojištění Tierseuchenkassen příslušných zemí. V případě nákladů na zpracování však musí chovatelé dobytka hradit vlastní příspěvek ve výši 25 %.
(43)
Podporu, která je vyplácena přímo sdružení ZT, schválila Komise na období od 1. ledna 1999 do 31. prosince 2013. Podpora je schválena pod podmínkou, že prospěch z ní budou mít výlučně zemědělci a že nebude kumulována s jinými druhy podpory.
(44)
Vzhledem k tomu, že podpora kompenzuje poměrnou část předem stanovených poplatků (100 % za sběr a 75 % za zpracování), dospěla Komise k závěru, že prospěch z ní mají výlučně zemědělci a že sdružení ZT nevzniká ekonomická výhoda.
2.5.3 Vztah schválené podpory NN 33/03 a N 15/04 k úhradě přeúčtovávaných nákladů
(45)
Obě schválená opatření podpory (dále jen „zemědělská podpora“) jsou v účetnictví ZT zachycena jako příjmy. Ve ztrátách, jež sdružení vykazuje před započtením úhrad přeúčtovávaných nákladů a jež jsou uvedeny v bodu odůvodnění (36), jsou tedy již zohledněny příjmy ZT v podobě zemědělské podpory.
(46)
Z uvedeného vyplývá, že ZT své zbývající ztráty hradí nejen ze zemědělské podpory, nýbrž i z úhrady přeúčtovávaných nákladů.
3. DŮVODY PRO ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(47)
Podle názoru stěžovatelky by nemohlo sdružení ZT ekonomicky přežít, pokud by jeho členové prostřednictvím úhrady přeúčtovávaných nákladů nehradili ztráty, jež sdružení každoročně z neškodného odstraňování jeho vlastního materiálu i materiálu cizího vznikaly. ZT, jež má podle tvrzení stěžovatelky na neškodné odstraňování svého vlastního materiálu monopol, a tedy není vystaveno konkurenci, nabízí na otevřených trzích cizího materiálu ceny, jež nedosahují tržní úrovně. Cenová politika sdružení je zaměřena jen na to, aby byla vytížena jeho zařízení, jejichž kapacity by jinak zůstaly z velké části nevyužity.
(48)
Stěžovatelka se domnívá, že v důsledku úhrady přeúčtovávaných nákladů dochází ve vícero ohledech k narušení hospodářské soutěže. Zejména pak na adresu ZT kritizuje cenotvorbu jednak v případě materiálu kategorie 3, jednak v případě nabídky do soutěže o veřejnou zakázku v severním a středním Hesensku:
a)
Sdružení ZT údajně vyžaduje za neškodné odstraňování jatečního odpadu nikoli poplatky, které by odpovídaly zpracovanému objemu, nýbrž pevnou cenu na jedno zvíře. Pro menší jatka, jimž separace materiálu kategorie 3 od materiálu kategorie 1 a 2 způsobuje vyšší náklady nežli jatkám větším a vybavenějším, je tak zajímavější separaci neprovádět a materiál kategorie 3 spolu s jatečním odpadem kategorie 1 a 2 předávat ZT. ZT tedy nenabízí neškodné odstraňování jatečního odpadu za ceny, které by pokrývaly jeho náklady, neboť do svých poplatků nezapočítává dodatečné náklady na současné zpracování materiálu kategorie 3.
b)
Soutěž o veřejnou zakázku na neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 v severním a středním Hesensku mohlo ZT vyhrát údajně jen proto, že mělo své fixní náklady na rezervaci kapacity již pokryty díky přeúčtovávání nákladů, a mohlo tedy nabízet nižší poplatky.
(49)
Německo oproti tomu zastává názor, že je přeúčtovávání nutné k pokrytí nákladů, jež sdružení ZT vznikají ze závazku udržovat rezervu pro případ nákazy. K doložení tohoto stanoviska předložilo Německo znalecký posudek výzkumného ústavu Fraunhofer (21) z března 2007 (dále jen „posudek ústavu Fraunhofer“). Tento posudek má prokázat, že náklady na udržování rezervy pro případ nákazy tvoří zhruba 50 % celkových nákladů na kapacitu. Přeúčtovávání je podle Německa nezbytné i k pokrytí nákladů na sanaci starých provozů.
(50)
Ve svém předběžném posouzení Komise nejprve konstatovala, že úhrada přeúčtovaných nákladů přináší sdružení ZT v zásadě ekonomickou výhodu, neboť snižuje jeho běžné výdaje, a že jsou naplněny rovněž ostatní znaky státní podpory.
(51)
Poukázala na to, že jsou podobné státní podpory na provoz zpravidla zakázány. Následně vyjádřila pochybnosti o tom, do jaké míry lze úhradu přeúčtovávaných nákladů odůvodnit jako vyrovnávací platbu za udržování rezervy pro případ nákazy. Komise přitom vycházela ze všech čtyř kritérií rozsudku ve věci Altmark (22):
a)
Podnik příjemce musí být skutečně pověřen plněním závazků veřejné služby a tyto povinnosti musí být jasným způsobem definovány.
b)
Parametry pro výpočet kompenzace musí být předem stanoveny objektivním a transparentním způsobem.
c)
Kompenzace nesmí překračovat nutné částky pro pokrytí všech nebo částečných nákladů způsobených plněním závazků veřejné služby se zohledněním příslušných příjmů a dále rozumně stanovených marží pro tato plnění.
d)
Není-li podnik, který má plnit závazky veřejné služby, vybrán v rámci veřejného výběrového řízení, které umožní vybrat uchazeče, jenž je schopen poskytovat společnosti tyto služby s nejnižšími náklady, musí být výše vyrovnávací platby stanovena na základě analýzy nákladů, které by vznikly průměrnému, dobře řízenému podniku.
(52)
Pokud jde o otázku, zdali se v daném případě jedná o službu obecného hospodářského zájmu, vyjádřila Komise pochybnosti o tom, je-li na udržování rezervy pro případ nákazy veřejný zájem dán, neboť podle zásady „znečišťovatel platí“ mají povinnost k neškodnému odstraňování uhynulých hospodářských zvířat a jatečního odpadu zemědělci, kterým je výše uvedenou státní podporou, kterou schválila Komise, odpovídajícím způsobem i poskytována pomoc. Navíc je sporné, je-li přeúčtovávání nákladů nezbytné. Praxe z jiných německých spolkových zemí totiž ukazuje, že zařízení soukromých provozovatelů mají dostatečnou kapacitu pro případ nákaz zvířat, aniž by za její udržování dostávali vyrovnávací platbu navíc.
(53)
Komise dále vyjádřila pochybnost o tom, zdali stanovy sdružení ZT splňují požadavky na transparentní pověřovací akt, neboť před rokem 2010 nebylo udržování rezervy pro případ nákazy vymezeno náležitým způsobem jako jeden ze závazků veřejné služby, jež mělo ZT plnit, a nebyly uvedeny ani potřebné parametry pro výpočet souvisejících nákladů.
(54)
Pokud jde o nezbytnost poskytovat vyrovnávací platbu, vznesla Komise otázku, zdali úhrada přeúčtovávaných nákladů nemá ve skutečnosti financovat ztráty z nerentabilních nevyužitých kapacit. Je sporné, je-li další přeúčtovávání nutné, když v jiných spolkových zemích hradí veškeré náklady prostřednictvím poplatků znečišťovatelé.
(55)
Vzhledem k tomu, že sdružení ZT nebylo vybráno ve veřejné soutěži, je sporné, jedná-li se o průměrný, dobře řízený podnik.
(56)
Komise tedy dochází k předběžnému závěru, že je nutno detailně přezkoumat, je-li přeúčtovávání nákladů ZT na udržování rezervy pro případ nákazy skutečně nezbytné, nebo zdali by trh sám v případě nákazy neposkytl zařízení s dostatkem volných kapacit.
(57)
V neposlední řadě Komise zpochybnila tvrzení Německa, podle nějž lze úhradu přeúčtovaných nákladů odůvodnit jako kompenzaci nákladů na sanaci starých provozů. Podle bodu 132 pokynů Společenství ke státní podpoře na ochranu životního prostředí z 1. dubna 2008 (dále jen „pokyny k podpoře na ochranu životního prostředí) (23) lze takovou podporu pokládat za slučitelnou se společným trhem v zásadě jen tehdy, nelze-li příjemce učinit odpovědným podle právních předpisů členského státu, což v tomto případě zřejmě neplatí.
4. ŘÍZENÍ PŘED VNITROSTÁTNÍMI SOUDY
(58)
Ve svém rozsudku z 16. prosince 2010 BVerwG konstatuje, že přeúčtování nákladů za rok 2010 nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, neboť jsou splněna kritéria z rozsudku Altmark. K úhradě přeúčtovaných nákladů z dřívějšího období se soud nevyjádřil, neboť žalobu v části týkající se úhrad přeúčtovaných nákladů z období před rokem 2010 nepokládal za přípustnou.
4.1 První kritérium podle rozsudku Altmark
(59)
Podle názoru BVerwG představuje neškodné odstraňování vedlejších živočišných produktů podle nařízení o vedlejších produktech živočišného původu a § 3 odst. 1 TierNebG službu obecného hospodářského zájmu a zahrnuje i udržování rezervy pro případ nákazy.
(60)
BVerwG rozlišuje mezi kapacitami, jež jsou používány pro běžný provoz, včetně kapacit nevyužitých z provozních důvodů („nevyužitá provozní kapacita“), a kapacitou, která zůstává zpravidla nevyužita. Pokud by úhrada přeúčtovávaných nákladů pokrývala náklady na běžnou kapacitu včetně nevyužité provozní kapacity, pak by se BVerwG připojil k názoru, že s ohledem na zásadu „znečišťovatel platí“ představuje tato úhrada státní podporu.
(61)
Pokud by však tato úhrada pokrývala náklady na nevyužité kapacity, které jsou udržovány výhradně pro případ nákazy, pak by státní podporu podle názoru soudu nepředstavovala. Přitom není důležité, že tato nevyužitá kapacita může být větší, než vyžaduje provoz, neboť z podstaty věci vyplývá, že zpravidla využívána není. Jiný závěr by bylo nutno vyvodit pouze v případě indicií, že je tato nevyužitá kapacita využívána i v běžném provozu (např. na neškodné odstraňování materiálu kategorie 3). Taková situace však zjevně není dána, a proto se v případě přeúčtovávání nákladů jedná výhradně o kompenzaci nákladů, jež plynou ze závazku veřejné služby udržovat rezervu pro případ nákazy.
4.2 Druhé kritérium podle rozsudku Altmark
(62)
Ke kritériu transparentnosti BVerwG konstatuje, že dne 2. února 2010, tedy bezprostředně před vydáním výměrů přeúčtovávaných nákladů za rok 2010, došlo ke změně stanov sdružení. Soud dospěl k závěru, že § 9 stanov z roku 2010 specifikoval, že toto přeúčtovávání slouží výlučně ke kompenzaci nákladů na udržování rezervy pro případ nákazy.
4.3 Třetí kritérium podle rozsudku Altmark
(63)
Díky změněnému § 9 stanov sdružení je podle názoru soudu zajištěno, že přeúčtovávání slouží výlučně ke kompenzaci nákladů na udržování rezervy pro případ nákazy.
(64)
Navíc se v případě rozhodnutí o dimenzování této rezervní kapacity nejedná o vnitropodnikové rozhodnutí, které by muselo být přijímáno na základě ekonomické rentability této kapacity. Udržování rezervy pro případ nákazy je přirozeně nerentabilní, neboť náklady na tuto nevyužitou kapacitu nejsou souměřitelné s pravděpodobností propuknutí takové nákazy na velkém území.
4.4 Čtvrté kritérium podle rozsudku Altmark
(65)
Čtvrté kritérium nelze podle názoru BVerwG na daný případ použít, neboť neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 probíhá odděleně od odstraňování materiálu kategorie 3. Podle názoru soudu se veřejné a komerční služby ZT nepřekrývají, zatímco v případu Altmark byla soukromému autobusovému podniku uložena celá řada závazků veřejné služby (např. pokud jde o počet zastávek a o jízdní řád). Tyto závazky pak výrazně měnily způsob poskytování související dopravní služby. Úhrady přeúčtovaných nákladů ve prospěch ZT tedy sloužily ke kompenzaci nákladů veřejné služby, která je poskytována mimo trh.
(66)
BVerwG dále zastává názor, že veřejnoprávní subjekt smí své úkoly, jež spadají do sféry obecného zájmu, plnit sám, aniž by byl nucen se obracet na soukromé poskytovatele služeb. S ohledem na judikaturu Soudního dvora v oblasti veřejných zakázek BVerwG konstatuje, že má veřejnoprávní subjekt právo se rozhodnout, zdali určitý úkol splní svými vlastními prostředky, nebo si tyto prostředky opatří na trhu (24).
5. VYJÁDŘENÍ STĚŽOVATELKY
5.1 První kritérium podle rozsudku Altmark
(67)
Stěžovatelka uvádí, že je-li udržována rezerva pro případ nákazy, pak se s ohledem na zásadu „znečišťovatel platí“ nejedná o službu obecného hospodářského zájmu ve smyslu čl. 106 odst. 2 SFEU.
(68)
Jakožto znečišťovatele lze snadno identifikovat zemědělce a jatka: zemědělci totiž profitují z účinného potírání nákaz zvířat, které mohou představovat riziko pro jejich stáda, a tedy jejich majetek. Jatka zase mohou díky rychlému a účinnému boji proti těmto nákazám vykonávat v běžném rozsahu svou podnikatelskou činnost.
(69)
Zásadu „znečišťovatel platí“ uznávají též příslušné německé zákony, v nichž jsou za znečišťovatele, kteří musí hradit náklady na neškodné odstranění daného materiálu, zpravidla označováni zemědělci a jatka (25).
5.2 Druhé kritérium podle rozsudku Altmark
(70)
Podle tvrzení stěžovatelky začalo sdružení ZT uvádět, že bylo udržováním rezervy pro případ nákazy pověřeno již od počátku, teprve poté, co byla zahájena řízení před vnitrostátními soudy a co své šetření zahájila i Komise. Předtím, než byly v roce 2010 změněny stanovy ZT, neexistovalo ani výslovné zadání, aby ZT takovou rezervu udržovalo, ani nebyly předem stanoveny parametry výpočtu vyrovnávací platby.
5.3 Třetí kritérium podle rozsudku Altmark
(71)
Stěžovatelka tvrdí, že zařízením na neškodné odstraňování těl zvířat nevznikaly v důsledku pověření udržovat rezervu pro případ nákazy žádné čisté náklady.
5.3.1 Rezerva pro případ nákazy je pokryta nevyužitou provozní kapacitou
(72)
Zařízení na neškodné odstraňování těl zvířat jsou podle tvrzení stěžovatelky v Německu provozována zpravidla 5 či 6 dní v týdnu v 2směnném provozu s tím, že odchylky činí +/- 5 %, měřeno v hodinách provozu. Vlivem sezónních výkyvů běží v době silné poptávky 3směnný provoz, který je v době slabé poptávky opět omezen na provoz 5denní ve 2 směnách. Böckenhoffův znalecký posudek (26) dokazuje, že díky třetí směně během týdne a dalším směnám o víkendech lze udržovat dostatečnou rezervu pro případ nákazy s cílem zvládnout v takovém případě vyšší přísun materiálu.
(73)
Potřebnou rezervu pro případ nákazy tedy lze pokrýt pomocí nevyužité provozní kapacity, která je dána při běžném provozu zařízení. Stěžovatelka zdůrazňuje, že se z uvedeného důvodu sama nikdy necítila nucena realizovat za účelem udržování dostatečné rezervy takového druhu další investice.
(74)
Uvádí dále, že je při plánování kapacit zařízení na neškodné odstraňování materiálu nutno zohlednit kapacity sousedních spolkových zemí. V případě propuknutí nákazy ve velkém měřítku lze totiž využít kapacity jiných spolkových zemí, aby bylo možno zvládnout krátkodobý nárůst potřeby kapacit. Převozu materiálu kategorie 1 a 2 nebrání žádné zákonné předpisy. Příslušné německé právní předpisy (27) naopak stanoví, že lze v případě nákazy využít kapacit sousedních území jakožto možnosti, která se nabízí při řešení nedostatečné zpracovatelské kapacity.
5.3.2 Celkové náklady lze financovat pravidelnými příjmy z poplatků
(75)
Podle údajů stěžovatelky jsou náklady na veškeré kapacity zpravidla financovány z příjmů z poplatků, jež podniku pověřenému neškodným odstraňováním materiálu kategorie 1 a 2 plynou z jeho běžné podnikatelské činnosti. Vzhledem k tomu, že jsou náklady na nevyužité provozní kapacity pevnou součástí nákladů daného provozního zařízení, lze je do výpočtu těchto poplatků zahrnout. Stěžovatelka přitom odkazuje mj. na rozsudek BVerwG (28), který specifikuje, že náklady na věcně opodstatněné kapacitní rezervy lze do poplatků započítávat.
(76)
V deseti z šestnácti spolkových zemí (Berlín, Braniborsko, Brémy, Dolní Sasko, Durynsko, Hamburk, Meklenbursko-Přední Pomořansko, Sasko-Anhaltsko, Severní Porýní-Vestfálsko a Šlesvicko-Holštýnsko) jsou neškodným odstraňováním materiálu kategorie 1 a 2 pověřeny výlučně podniky v soukromém vlastnictví. V některých z těchto spolkových zemí, např. v Dolním Sasku, Severním Porýní-Vestfálsku a Šlesvicku-Holštýnsku, se přitom nacházejí regiony se zvláště vysokým stavem hospodářských zvířat. V Bavorsku a Hesensku jsou tímto úkolem pověřeny podniky v soukromém vlastnictví jen zčásti.
(77)
Ve spolkových zemích, v nichž jsou neškodným odstraňováním vedlejších produktů živočišného původu pověřeny stěžovatelka či její podniky ve skupině, tedy v Durynsku, Meklenbursku-Předním Pomořansku a Sasku-Anhaltsku, stanovují maximální roční kapacitu, kterou je příslušné zařízení povinno udržovat, společně příslušný orgán a daný pověřený podnik. Tyto kapacity jsou pokládány za dostatečné na to, aby dokázaly v případě nákazy zvládnout vyšší poptávku. V některých soutěžích o veřejné zakázky v Severním Porýní-Vestfálsku je podle informací stěžovatelky rozsah rezervy pro případ nákazy uváděn v podmínkách soutěže. Jako příklad stěžovatelka uvádí soutěž o veřejnou zakázku v okrese Steinfurt, v níž byla výše této rezervy stanovena na 5 % stavu hospodářských zvířat za minulý rok. Poplatky za neškodné odstraňování materiálu jsou kalkulovány tak, aby byly celkové fixní náklady příslušných zařízení plně refinancovány z poplatků, jež jsou zemědělcům a jatkám fakturovány.
(78)
Praxe z ostatních spolkových zemí tedy podle tvrzení stěžovatelky ukazuje, že je celkové náklady zařízení na neškodné odstraňování materiálu - včetně nákladů na rezervu pro případ nákazy - možno plně financovat z příjmů z poplatků, takže není nutné, aby veřejný sektor hradil další vyrovnávací platby.
5.3.3 Skutečné použití úhrady přeúčtovaných nákladů ze strany ZT
(79)
Stěžovatelka uvádí, že ZT nepoužívá úhradu přeúčtovaných nákladů pouze k financování ztrát z běžného provozu, nýbrž i k financování ztrát z udržování nadměrných kapacit, jež jsou později využívány pro jiné účely než účely sdružení.
5.3.3.1 Využití údajné rezervy pro případ nákazy k plnění veřejné zakázky pro severní a střední Hesensko
(80)
Ze srovnání údajů o nevyužité kapacitě, jež ve svém posudku uvádí ústav Fraunhofer (29) a jež v nabídce do soutěže o veřejnou zakázku v severním a středním Hesensku v roce 2009 uvádí ZT, podle stěžovatelky vyplývá, že tato nevyužitá kapacita ZT v průběhu času zřetelně klesá: Zatímco podle posudku ústavu Fraunhofer činila tato nevyužitá kapacita (a tedy i údajně nezbytná rezerva pro případ nákazy) v roce 2005 ještě zhruba 50 % celkové kapacity, vyplývá z nabídky ZT pro severní a střední Hesensko, že do roku 2009 klesla na pouhých 35 %.
(81)
Za předpokladu, že bylo ZT skutečně pověřeno úkolem, aby udržovalo rezervu pro případ nákazy, a že přiměřenou výši této rezervy představuje 50 % průměrné kapacity ZT (jak konstatuje posudek ústavu Fraunhofer), pak by toto sdružení nebylo ani s to účastnit se soutěže o veřejnou zakázku v severním Hesensku, ani přebírat další závazky k neškodnému odstraňování materiálu v Bádensku-Württembersku.
(82)
Nicméně vzhledem k tomu, že ZT v uvedené soutěži v severním Hesensku danou zakázku skutečně získalo a že se zavázalo poskytovat další plnění v oblasti neškodného odstraňování materiálu, využilo ZT nutně část údajně nezbytné rezervy pro případ nákazy na svůj běžný provoz. Je tedy zřejmé, že z úhrady přeúčtovaných nákladů financovalo náklady na nevyužitou kapacitu, kterou nepotřebovalo k udržování uvedené rezervy.
5.3.3.2 Financování přebytečných nevyužitých kapacit
(83)
Stěžovatelka srovnává stávající nevyužitou kapacitu ZT s nevyužitými kapacitami, které jsou k dispozici v jiných spolkových zemích. Dospívá k závěru, že zohledníme-li různé stavy hospodářských zvířat, pak nevyužité kapacity ZT překračují nevyužité kapacity v jiných spolkových zemích, které jsou k dispozici jako rezerva pro případ nákazy, o čtyř- až pětinásobek. Přeúčtováváním nákladů jsou tedy financovány nevyužité kapacity, které jsou oproti praxi v jiných spolkových zemích výrazně vyšší nežli potřebná rezerva pro případ nákazy. Těchto nadměrných nevyužitých kapacit pak může ZT následně využít pro jiné účely, než jaké vymezují jeho stanovy, např. pro účast v soutěži o veřejnou zakázku v severním a středním Hesensku.
5.4 Čtvrté kritérium podle rozsudku Altmark
(84)
Stěžovatelka uvádí, že na rozdíl od praxe ve většině jiných spolkových zemí nezískalo ZT danou zakázku v rámci veřejné soutěže. Navíc nebyla provedena žádná analýza, která by porovnala náklady ZT s náklady průměrného, dobře řízeného podniku.
(85)
Přitom z právního hlediska nebránilo podle názoru stěžovatelky nic tomu, aby v Porýní-Falci soutěž o veřejnou zakázku proběhla.
5.5 Narušení hospodářské soutěže na cizích trzích ZT
5.5.1 V soutěži o veřejnou zakázku v severním a středním Hesensku podalo ZT nabídku pod úrovní skutečných nákladů
(86)
Podle stěžovatelky lze narušení hospodářské soutěže, které je důsledkem úhrady přeúčtovávaných nákladů, doložit na průběhu soutěže o veřejnou zakázku v severním Hesensku:
(87)
Před vypsáním soutěže byl neškodným odstraňováním materiálu kategorie 1 a 2 v tomto regionu pověřen podnik Tierbeseitigungsanlage Schäfer GmbH (dále jen „TBA Schäfer“), který je podnikem ve skupině stěžovatelky. V soutěži o veřejnou zakázku v roce 2009 se však podnik TBA Schäfer nemohl proti sdružení ZT prosadit. Zatímco sám totiž musel nabídku předložit na základě úplných nákladů, mohlo sdružení ZT nabídnout poplatky, které nedosahovaly úrovně nákladů, neboť část jeho nákladů na kapacitu již byla financována z úhrady přeúčtovávaných nákladů.
(88)
Další doklad toho, že sdružení ZT v soutěži o veřejnou zakázku v severním Hesensku podalo nabídku na cenu pod úrovní nákladů, vyplývá z porovnání s poplatky, které toto sdružení vybírá na svém spádovém území. Tento poplatek činí 328 EUR za tunu, zatímco v nabídce ve veřejné soutěži v severním Hesensku uvedlo ZT pouhých 208 EUR za tunu. Náklady na sběr materiálu se na obou územích nijak výrazně neliší, a proto není zřejmé, jak může ZT nabízet přesně tutéž službu v severním Hesensku za poplatky, které jsou zhruba o třetinu nižší než poplatky na jeho vlastním spádovém území.
(89)
Vzhledem k tomu, že nákladová základna podniku TBA Schäfer byla známa z dřívějších soutěží o veřejné zakázky, bylo pro sdružení ZT snadné podat nabídku na 208 EUR za tunu, tedy o pouhá 4 EUR nižší, než na kolik zněla nabídka podniku TBA Schäfer ve výši 212 EUR za tunu, a tím soutěž vyhrát.
5.5.2 Poplatky sdružení ZT za neškodné odstraňování materiálu kategorie 3 jsou pod úrovní skutečných nákladů
(90)
Stěžovatelka potvrzuje, že je v důsledku politiky paušálních cen, kterou ZT v Porýní-Falci sleduje, deformován ekonomický stimul k tomu, aby jatka oddělovala materiál kategorie 3 od materiálu kategorie 1 a 2. Značný objem materiálu kategorie 3, který by mohl být jinak zpracován na krmivo pro zvířata v zájmovém chovu, je tak odstraňován společně s méněcenným materiálem kategorie 1 a 2 (30).
(91)
Navíc je objem materiálu kategorie 3, který se vlivem cenové politiky sdružení ZT dostává mimo trh, vyšší, než předpokládala Komise ve svém předběžném posouzení trhu. V 33. bodu odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení je uvedeno, že k oddělování materiálu kategorie 3 dochází v Porýní-Falci v 72 % případů všech porážek. Tento údaj však vychází výlučně z počtu porážek. Pokud bychom zohlednili, že při porážce skotu vzniká materiálu kategorie 3 podstatně více nežli při porážce prasat, zjistili bychom, že je z něj oddělováno pouze 45 %. Narušení trhu v důsledku cenové politiky sdružení ZT je tedy ještě výraznější, než se doposud předpokládalo.
6. VYJÁDŘENÍ SDRUŽENÍ ZT
(92)
Vyjádření sdružení ZT je v relevantní argumentaci totožné s vyjádřením Německa, které je shrnuto v následujícím oddíle. V zájmu eliminace opakování proto není vyjádření sdružení ZT znovu reprodukováno.
7. VYJÁDŘENÍ NĚMECKA
(93)
Německo popírá, že by úhrada přeúčtovávaných nákladů, kterou stanovy sdružení ZT upravují, představovala nedovolenou podporu, neboť jsou naplněna kritéria z rozsudku ve věci Altmark. Podle Německa je tato podpora slučitelná s vnitřním trhem, neboť přeúčtovávané náklady nejsou vyšší nežli náklady na udržování rezervy pro případ nákazy a na sanaci starých provozů.
7.1 První kritérium podle rozsudku Altmark
(94)
Německo úvodem konstatuje, že udržování rezervy pro případ nákazy představuje službu obecného hospodářského zájmu. Tento argument opírá o skutečnost, že se v případě neškodného odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 jedná o povinnost obcí.
(95)
Tyto územní celky pověřily plněním této povinnosti sdružení ZT jakožto veřejnoprávní korporaci způsobilou k právům a povinnostem. Obecný hospodářský zájem spočívá v daném případě v tom, že neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 slouží ochraně lidského zdraví, což platí zejména v případě nákazy.
(96)
Proti sdružení ZT přitom nehovoří skutečnost, že jeho financování umožňovaly rovněž pokyny TSE a pokyny ke státní podpoře v zemědělství 2007-2013. Tyto předpisy totiž upravují pouze financování nákladů na neškodné odstraňování mrtvých těl zvířat (uhynulých hospodářských zvířat), neupravují však financování nákladů na udržování rezervy pro případ nákazy. V případě úhrady přeúčtovávaných nákladů se tedy ani nemůže jednat o kumulaci se schválenou státní podporou na testy TSE.
(97)
Navíc lze v případě neškodného odstraňování uhynulých hospodářských zvířat identifikovat jakožto znečišťovatele zemědělce, zatímco v případě nákladů na rezervu pro případ nákazy již není identifikace znečišťovatelů tak jednoznačná.
7.2 Druhé kritérium podle rozsudku Altmark
(98)
Podle tvrzení Německa je sdružení ZT neškodným odstraňováním vedlejších produktů živočišného původu pověřeno na základě TierNebGAG RP od roku 1979.
(99)
Stanovami sdružení, jež byly změněny dne 1. února 2010, byl určen rozsah potřebné rezervy pro případ nákazy a parametry výpočtu čistých nákladů. Základem pro tyto propočty byl posudek ústavu Fraunhofer.
(100)
Německo zdůrazňuje, že úhrady přeúčtovávaných nákladů, jež sdružení ZT od jeho členů plynuly, byly objektivně a transparentně stanoveny již před změnou stanov v roce 2010. Shromáždění členů ZT se zejména ve veřejném řízení usneslo na hospodářském plánu na uvedený rok ve formě stanov, které schválil dozorčí orgán a které byly zveřejněny v zemských věstnících Porýní-Falci a Hesenska a v úředním věstníku Sárska.
7.3 Třetí kritérium podle rozsudku Altmark
(101)
Podle názoru Německa je udržovaná rezerva pro případ nákazy nezbytná k zajištění ochrany lidského zdraví v případě, že by došlo k propuknutí nákazy.
7.3.1 Posudek o rozsahu rezervy pro případ nákazy
(102)
Rozsah rezervy pro případ nákazy je podle vyjádření Německa určen ve stanovách sdružení ve znění změn z 2. února 2010 na základě posudku ústavu Fraunhofer. Po zahájení řízení si Německo vyžádalo další znalecký posudek (31) Ústavu pro strukturální výzkum a plánování v intenzivních zemědělských oblastech (Institut für Strukturforschung und Planung in agrarischen Intensivgebieten) (dále jen „posudek ústavu ISPA pro Porýní-Falc“).
(103)
Posudek ústavu Fraunhofer odhaduje objem materiálu, s nímž je nutno počítat v případě různých scénářů, v nichž uvažuje i pravděpodobnost jejich naplnění. Posudek ústavu ISPA pro Porýní-Falc sleduje metodicky podrobný přístup, s jehož pomocí modeluje jednotlivé scénáře rozšíření nákazy kulhavky a slintavky nebo klasického moru prasat.
(104)
Obě studie dospěly k závěru, že stávající celkové kapacity sdružení ZT stačí na to, aby vedle běžného objemu jeho vlastního materiálu i materiálu cizího v průměrné výši 1 700 tun týdně dokázaly zpracovat i objemy, které jsou důsledkem jak krátkodobých, tak déle trvajících epidemií.
7.3.1.1 Krátkodobé epidemie
(105)
Z posudku ústavu ISPA pro Porýní-Falc podle názoru Německa vyplývá, že v případě krátkodobých epidemií, kdy je po dobu 2-5 dnů třeba počítat s až 200 tunami denně navíc, lze tento materiál vzniklý navíc zpracovat bez problémů. Zpracováván by byl společně s běžným objemem za využití stávající týdenní nevyužité kapacity až 1 523 tun ve 3směnném provozu po dobu 5 dnů, aniž by bylo zapotřebí organizovat mimořádné směny o víkendu.
(106)
I v případě epidemií, jež by zasahovaly větší části spádového území sdružení, se ukazuje, že by oněch 1 300 až 1 800 tun týdně navíc, které by vznikaly po dobu 8 týdnů, bylo možno zpracovat, pokud by byly zorganizovány směny o víkendu, a bylo by tak možno využít krátkodobě nevyužitých kapacit až 2 819 tun týdně (viz též tabulka 3 v oddílu 9.3.1).
7.3.1.2 Dlouhodobé epidemie
(107)
Tento scénář vychází ze situace, jež vyvstala v roce 2001 ve Velké Británii. Předpokládá, že na celém spádovém území sdružení vypukne nákaza slintavky a kulhavky a poraženo je 10 % zvířat. Podle scénáře by bylo nutno během 18 týdnů odstranit v průměru 1 300 tun týdně. Posudek ústavu ISPA pro Porýní-Falc podle názoru Německa ukazuje, že by zařízení ZT byla schopna dlouhodobě zpracovávat vedle běžného objemu rovněž tento objem, a to v 5denním 3směnném provozu (viz tabulka 3 v oddílu 9.3.1).
7.3.1.3 Závěry z předložených studií
(108)
Předložené studie podle názoru Německa dokládají, že celkové stávající kapacity v případě 5denního 3směnného provozu postačují na to, aby vedle běžného objemu zpracovaly i objemy vzniklé navíc v případě krátkodobých i déle trvajících epidemií. Přitom není podle většiny scénářů vůbec zapotřebí organizovat mimořádné směny, které přicházejí v úvahu ještě o víkendech v případě plného provozu po dobu 6-12 týdnů.
(109)
Studie vyvozují závěr, že má sdružení ZT v případě 5denního 3směnného provozu celkově dostatečnou kapacitu na to, aby dokázalo zpracovat běžný objem i materiál, s nímž je nutno počítat v případě déle trvajících epidemií. Aktuálně dostupnou celkovou kapacitu tedy nelze hodnotit jako předimenzovanou, nýbrž jako přiměřenou potřebám.
7.3.2 Náklady na rezervu pro případ nákazy
(110)
Propočty nákladů na rezervu pro případ nákazy, jež Německo předložilo, se řídí přístupem, který sleduje posudek ústavu Fraunhofer. Náklady na kapacitu jsou tedy mezi běžný provoz a rezervu rozděleny podle průměrného vytížení celkové kapacity, která je k dispozici v 5denním 3směnném provozu. Platí, že v průměru využívá ZT při běžném provozu svou celkovou kapacitu, kterou má k dispozici při 5denním 3směnném provozu, zhruba z 50 %.
(111)
Vzhledem k této vytíženosti je běžnému provozu a rezervě pro případ nákazy přiřazeno po zhruba 50 % nákladů na kapacitu na sběr a zpracování materiálu (32). Náklady na udržování uvedené rezervy tedy dosahují následující výše:
Tabulka 2
Náklady na rezervu pro případ nákazy v období 2000-2009 podle výpočtu Německa
(v EUR)
Náklady na rezervu pro případ nákazy
2000
2 250 106
2001
2 608 383
2002
3 163 429
2003
3 121 934
2004
3 133 539
2005
2 986 695
2006
2 793 466
2007
2 606 508
2008
2 507 167
2009
1 961 515
Průměr
2 784 282
(112)
Je nutno vzít v úvahu, že v letech 2000 a 2001 bylo rezervě pro případ nákazy přiřazeno jen zhruba 45 % nákladů na kapacitu a že v roce 2009 byla tato rezerva snížena o zhruba pětinu v důsledku přijetí zakázky pro severní a střední Hesensko. Za roky 1998 a 1999 není propočet nákladů na rezervu k dispozici.
7.3.3 Financování nákladů na rezervu pro případ nákazy z úhrad přeúčtovávaných nákladů
(113)
Úhrada přeúčtovávaných nákladů, která sdružení od jeho členů plyne, je podle vyjádření Německa za sledované období s výjimkou roku 2009 nižší, než kolik činí náklady na rezervu pro případ nákazy uvedené v tabulce 2. V roce 2009 se konečná výše úhrady těmto nákladům rovnala.
(114)
Německo uvádí, že náklady na udržování rezervy pro případ nákazy nejsou zakalkulovány do poplatku účtovaného uživatelům, neboť to neumožňuje zákon. Podle § 7 zákona Porýní-Falce o odvodech obcím (Kommunalabgabengesetz Rheinland-Pfalz, dále jen „KAG RP“) sice mohou územní korporace k pokrytí nákladů vybírat od uživatelů veřejných zařízení protiplnění v podobě poplatků, přitom však nesmí mezi plněním, jež dané zařízení poskytuje, a výší poplatku vznikat zjevný nepoměr. Podle § 8 KAG RP se náklady, z nichž se poplatky účtované uživatelům odvíjejí, počítají v souladu s podnikohospodářskými zásadami kalkulace nákladů. Podle vyjádření Německa lze však poplatky vybírat pouze za neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2, nikoli za udržování rezervy pro případ nákazy. Tato rezerva totiž není udržována v podobě protiplnění v zájmu jednotlivého poplatníka, nýbrž pro účely potírání budoucích rizik v zájmu veřejnosti.
7.3.4 Financování v jiných spolkových zemích
(115)
Na žádost Komise provedlo Německo celostátní průzkum praxe, jež panuje při určování a financování rezervy pro případ nákazy.
(116)
Odhlédneme-li od spádového území ZT, je ve všech spolkových zemích tato rezerva pokrývána z nevyužitých provozních kapacit, které jsou k dispozici přes týden a o víkendu. Podle Böckenhoffova znaleckého posudku nejsou zpravidla realizovány žádné další investice do kapacit, jež by měly sloužit potírání nákaz. Jako rezerva pro případ nákazy postačují stávající nevyužité kapacity z třetí směny přes týden a o víkendu. Nově se nyní používají alternativní metody výpočtu, jež se opírají o znalecké posudky (např. posudek ústavu ISPA pro Dolní Sasko (33)) nebo o dohody s příslušnými zájmovými skupinami. Zůstává však u základního poznatku Böckenhoffova znaleckého posudku, podle nějž není nutné, aby byly realizovány další investice do nevyužívaných kapacit.
(117)
Nevyužité provozní kapacity jsou financovány z poplatků nebo úplat (v závislosti na právní formě provozovatele). Klíč, podle nějž jsou tyto kapacity rozdělovány mezi neškodné odstraňování uhynulých zvířat a jateční odpad, je přitom upraven různým způsobem.
(118)
Pokud jde o podporu zemědělcům při neškodném odstraňování uhynulých zvířat podle pokynů TSE a podle pokynů ke státní podpoře v zemědělství 2007-2013, financuje většina spolkových zemí poplatky za neškodné odstraňování uhynulých zvířat z 67 % až 75 %.
a)
Bádensko-Württembersko a Severní Porýní-Vestfálsko: Majitelé zvířat hradí 25 % nákladů na zpracování materiálu. Zbylých 75 % nákladů na zpracování a 100 % nákladů na sběr je financováno z prostředků veřejného sektoru (okresů a spolkových zemí).
b)
Sasko-Anhaltsko, Durynsko a Braniborsko: Majitelé zvířat hradí 25 % nákladů na sběr a 33 % nákladů na zpracování materiálu. Zbylou část (75 % nákladů na sběr a 67 % nákladů na zpracování) hradí veřejný sektor.
c)
Bavorsko, Porýní-Falc a Sársko: Na úhradě nákladů na sběr se po jedné třetině podílejí okresy, fond pojištění Tierseuchenkasse a spolková země. Náklady na zpracování financují z 66 % veřejný sektor, z 25 % majitelé zvířat a z 8 % Tierseuchenkasse.
d)
V Sasku se na financování nákladů na sběr a zpracování podílí z 25 % majitelé zvířat, z 8 % Tierseuchenkasse a z 66 % veřejný sektor.
e)
V Dolním Sasku se na financování nákladů na sběr a zpracování podílí z 60 % Tierseuchenkasse a ze 40 % veřejný sektor. 25 % nákladů na zpracování přeúčtovává Tierseuchenkasse majitelům zvířat.
f)
Ve Šlesvicku-Holštýnsku hradí náklady na sběr i zpracování ze 100 % Tierseuchenkasse.
g)
V Meklenbursku-Předním Pomořansku hradí náklady na sběr a zpracování ze 100 % majitelé zvířat.
(119)
Z tohoto přehledu podle názoru Německa vyplývá, že je nepodstatné, zdali jsou náklady na rezervu pro případ nákazy zakalkulovány do poplatků a úplat, nebo zdali jsou tyto náklady financovány prostřednictvím přeúčtovávání nákladů, jako je tomu v případě Porýní-Falce. Rozhodující je, kdo tyto náklady skutečně hradí. Ukazuje se tak, že velkou část nákladů na rezervu financuje veřejný sektor prostřednictvím podpory poskytované podle pokynů TSE či pokynů ke státní podpoře v zemědělství 2007-2013.
7.4 Čtvrté kritérium podle rozsudku Altmark
(120)
Německo zastává názor, že právo Unie nestanoví povinnost otevírat prostřednictvím veřejných soutěží trh neškodného odstraňování materiálu kategorie 1 a 2. Uvedené potvrdil rovněž Soudní dvůr (34).
7.5 Žádné narušení hospodářské soutěže na trzích mimo sdružení ZT
(121)
Německo je toho názoru, že v tomto případě k narušení hospodářské soutěže na trzích nedošlo.
7.5.1 Neškodné odstraňování volných komodit prostřednictvím sdružení ZT bez křížových dotací
(122)
Německo se domnívá, že v případě materiálu kategorie 3 nedošlo využitím přeúčtovávání nákladů ze strany sdružení ZT k narušení hospodářské soutěže, neboť se nejedná o křížovou dotaci:
a)
Z ročních uzávěrek sdružení ZT jasně vyplývá, že ze zpracování odděleného materiálu kategorie 3 sdružení ZT již léta získává značné příspěvky na úhradu, čímž je křížová dotace vyloučena.
b)
Je-li materiál kategorie 3 dodáván spolu s materiálem kategorie 1 a 2, započítají se směsi (podle váhy) do poplatků již předem. To znamená, že do výše poplatků stanovené pravidly pro poplatky jsou již předem zahrnuty vypočítané objemy smíchaného materiálu dané kategorie.
(123)
Neexistuje žádný podklad pro tvrzení hlavní stěžovatelky, že z důvodu cenové politiky sdružení ZT se odděluje pouze 45 % materiálu kategorie 3. Sdružení ZT nikdy nezpracovalo tak velké objemy materiálu kategorie 3, což by potvrdil i náhled do příslušných statistických údajů. V případě roku 2009 lze potvrdit míru oddělení ve výši 72 %, kterou Komise uvedla při zahájení řízení.
(124)
Kromě toho lze ještě také poukázat na to, že ve spádové oblasti sdružení probíhá 85 % porážek v šesti podnicích, které oddělování materiálu provádějí v co nejširším rozsahu. Stěžovatelka v těchto podnicích pracuje a dostává od nich oddělený materiál kategorie 3. Stěžovatelka má tak přístup k trhům s materiálem kategorie 3 a má na těchto trzích velmi vysoký podíl.
7.5.2 Vypsání soutěže o veřejnou zakázku v severním a středním Hesensku
(125)
Skutečnost, že sdružení ZT v severním a středním Hesensku požaduje jinou úhradu než ve spádové oblasti sdružení, ještě není důvodem k narušení hospodářské soutěže. Rozdíly ve financování lze vysvětlit na základě rozdílných zákonných požadavků pro jejich výpočet. V Německu je neškodné odstraňování vedlejších produktů živočišného původu kategorie 1 a 2 podle § 3 odst. 1 TierNebG v zásadě povinností příslušných územních korporací v souladu s právními předpisy spolkové země. Financování může být proto v jednotlivých předpisech na spolkové či obecní úrovni upraveno rozdílně.
(126)
Pokud vedlejší produkty živočišného původu neodstraňuje subjekt, který je za to ze zákona odpovědný, ale někdo třetí, na něhož byla tato povinnost přenesena (jako v severním a středním Hesensku), pak by se předpisy pro výpočet neřídily podle právě platného zákona o obecních poplatcích, nýbrž podle „Pokynů pro stanovení cen na základě vlastních nákladů (Leitsätzen für die Preisermittlung aufgrund von Selbstkosten, dále jen „LSP“) (35).
(127)
Zejména pokud jde o výši úrokových nákladů, které lze započítat do poplatků či úplat, existují velké rozdíly mezi KAG RP a LSP, které se vztahují na sdružení ZT, neboť sdružení ZT své investice financovalo velkou měrou prostřednictvím úvěrů, za něž každý rok platí úroky v nezanedbatelné výši.
(128)
Zatímco podle § 8 KAG PR mohlo sdružení ZT tyto skutečné úrokové náklady započítat do výpočtu poplatků, dovoloval LPS u úplat v severním a středním Hesensku stanovit pouze vypočítané úroky vzhledem k průměrné hodnotě kapitálu nutného pro provoz podniku. Tím bylo znemožněno další přepočítávání veškerých vzniklých úrokových plateb.
(129)
Rovněž stížnost stěžovatelky, že ve veřejné soutěži v severním a středním Hesensku nezískal podnik TBA Schäfer veřejnou zakázku kvůli křížové dotaci udělené prostřednictvím přeúčtovávání nákladů, postrádá jakékoli zdůvodnění. Vyšší nabídku podniku TBA Schäfer lze vysvětlit tak, že podnik TBA Schäfer odhadl příliš nízké produkční výnosy a musí dodatečně platit vyšší administrativní náklady a vyšší úhrady přeúčtovávaných nákladů v rámci skupiny. Sdružení ZT naopak odhadlo výši produkčních výnosů správně, a protože není součástí koncernu, nemusí odvádět žádné podnikové úhrady přeúčtovávaných nákladů v rámci skupiny.
7.6 Sanace starých provozů
(130)
Německo uvádí, že část úhrady přeúčtovávaných nákladů, jež sdružení ZT dostává, slouží k pokrytí nákladů na sanaci dvou starých lokalit, Sprendlingen-Gensingen a Sohrschied.
(131)
Na obou lokalitách došlo v důsledku nasazení uhlovodíku ze strany bývalých majitelů či provozovatelů k znečištění půdy a podzemních vod. Obě lokality přešly do vlastnictví sdružení ZT při jeho založení v roce 1979.
(132)
Sdružení ZT mělo povinnost odstranit znečištění na základě sanačních rozhodnutí krajského úřadu v Koblenci ze dne 21. dubna 1997 a 31. března 1998. Na základě dodatečného rozhodnutí dne 13. července 2001 došlo k uložení ještě dalších podmínek týkajících se závazku sanace lokality Sprendlingen-Gensingen. Náklady na sanaci u obou lokalit činily v období 1998-2010 celkem 2 413 049 EUR.
7.6.1 Lokalita Sprendling-Gensingen
(133)
Německo uznává, že v souladu se sanačním rozhodnutím ze dne 31. března 1998 sdružení ZT v podstatě ručí za náklady na sanaci lokality Sprendlingen-Gensingen. Z hlediska pravidel pro státní podporu však nelze ospravedlnit, aby za náklady na sanaci v plné výši ručilo pouze sdružení ZT, neboť podle novější německé judikatury by neomezené ručení vedlo k nerovnému zacházení v porovnání se soukromými podniky.
(134)
Po rozhodnutí Spolkového ústavního soudu (Bundesverfassungsgericht) ze dne 16. února 2000 (36) by podle vnitrostátního práva soukromý podnik ručil pouze v míře, která je pro něj únosná. Tato míra je podle Spolkového ústavního soudu naplněna, když ručení překročí hodnotu pozemku. Ručení, které tuto míru překročí, nelze považovat za přiměřené stanovení obsahu a mezí za účelem ochrany vlastnictví zaručené v čl. 14 odst. 2 druhé větě německé ústavy. Sdružení ZT se však coby právnická osoba veřejného práva nemůže odvolávat na práva, která podle německé ústavy přísluší soukromým osobám, a proto se na něj toto omezení míry ručení nevztahuje.
(135)
Podle Německa vykazuje stará lokalita Sprendlingen-Gensingen zápornou tržní hodnotu, jelikož se rozvaha ze dne 31. prosince 2009 opírá o odhadovanou účetní hodnotu ve výši 128 500 EUR, ale náklady na sanaci, jejichž celková částka dosáhla mezitím výše 1 542 316 EUR, tuto hodnotu překročily. Tím byla uvedená míra ručení překročena.
(136)
Financování nákladů na sanaci překračující míru ručení prostřednictvím přeúčtovávání nákladů je třeba považovat za slučitelnou státní podporu podle bodu 132 pokynů pro poskytování státní podpory v oblasti ochrany životního prostředí, neboť soukromé podniky musí ručit pouze za náklady na sanaci do výše tržní hodnoty pozemku.
7.6.2 Lokalita Sohrschied
(137)
Ačkoli bylo sdružení ZT coby znečišťovatel zavázáno k ručení sanačním rozhodnutím ze dne 21. dubna 1997, má Německo pochybnosti, zda by podle německého práva bývalo bylo sdružení ZT povinno převzít náklady za sanaci škod, které byly způsobeny bývalým vlastníkem či provozovatelem. Tyto skutečnosti jsou však staré více než 30 let, a proto se již otázky týkající se ručení nedají zodpovědět jednoznačným způsobem.
(138)
Německo má za to, že přeúčtovávání nákladů v rozsahu, v jakém přispívá na náklady na sanaci lokality Sohrschied, představuje slučitelnou formu státní podpory podle pokynů pro poskytování státní podpory v oblasti ochrany životního prostředí, protože sdružení ZT nebylo sanací vázáno.
(139)
Dalším argumentem Německa je, že také lokalita Sohrschied vykazuje zápornou tržní hodnotu, a proto je i v tomto případě již uvedená míra ručení překročena.
8. HODNOCENÍ OBECNÝCH PŘEDPOKLADŮ EXISTENCE STÁTNÍ PODPORY PODLE ČL. 107 ODST. 1 SFEU (BEZ OHLEDU NA KRITÉRIA PODLE ROZSUDKU VE VĚCI ALTMARK)
(140)
Podle čl. 107 odst. 1 SFEU podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem.
8.1 Přeúčtovávání nákladů financované ze státních prostředků
(141)
Německo nepopírá, že se v případě úhrad přeúčtovaných nákladů ze strany členů sdružení ZT jedná o státní prostředky. Členové sdružení ZT jsou okresy a města v Porýní-Falci, v Sársku a Hesensku. Od roku 1979 vybírá sdružení ZT od svých členů na základě správních aktů úhradu přeúčtovaných nákladů, a proto se toto opatření rovná přímému převodu státních prostředků. Protože se jedná o správní akty, jsou úhrady přeúčtovaných nákladů přičitatelné státu.
8.2 Hospodářské zvýhodnění sdružení ZT
(142)
Příjemce podpory musí být nejprve podnikem. Pojem „podnik“ zahrnuje jakýkoli subjekt vykonávající hospodářskou činnost nezávisle na právním postavení tohoto subjektu a způsobu jeho financování. Tato definice se vztahuje jak na soukromé, tak na veřejné podniky (37). Hospodářskou činnost představuje jakákoli činnost spočívající v nabízení zboží nebo poskytování služeb na daném trhu, a to zpravidla za úplatu (38). Sdružení ZT je podnikem, neboť nabízí služby na odstranění určitých vedlejších produktů živočišného původu za úplatu.
(143)
Úhrady přeúčtovávaných nákladů v zásadě přinášejí sdružení ZT ekonomickou výhodu, neboť snižují jeho běžné výdaje a není za ně poskytováno žádné přiměřené protiplnění. Německo však uvádí, že tyto úhrady měly pouze kompenzovat náklady, jež sdružení ZT vznikaly ze závazku udržovat rezervu pro případ nákazy, a že sdružení přitom žádná ekonomická výhoda nevznikala.
(144)
V rozsudku ve věci Altmark Soudní dvůr konstatoval, že kompenzace za plnění závazků veřejné služby nepředstavuje státní podporu, tj. nepřináší příjemci výhodu, jsou-li kumulativně splněna určitá kritéria (39).
(145)
Vzhledem k významu, jaký rozsudek ve věci Altmark pro tento případ má, je argumentace Německa, podle níž jsou kritéria z tohoto rozsudku splněna, předmětem samostatného a podrobného posouzení v oddílu 9.
8.3 Narušení hospodářské soutěže a dopad na obchod mezi členskými státy
(146)
Německo zastává názor, že trh neškodného odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 ze spádového území není otevřen hospodářské soutěži, takže lze narušení hospodářské soutěže i ovlivnění obchodu mezi členskými státy vyloučit.
(147)
Komise úvodem konstatuje, že je neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 předmětem regionálního monopolu. Nicméně většina příslušných územních korporací tento monopol zadává v podobě soutěží o veřejné zakázky, a daný trh tedy je tedy předmětem hospodářské soutěže. Potvrzením této skutečnosti je v daném případě soutěž o veřejnou zakázku vypsaná v severním a středním Hesensku.
(148)
V souladu s rozhodnutím Komise ze dne 23. února 2011 o státní podpoře Německa pro podniky Bahnen der Stadt Monheim (BSM) a Rheinische Bahngesellschaft (RBM) v rámci dopravního svazu Verkehrsverbund Rhein Ruhr C 58/06 (ex NN 98/05) (40) je Komise toho názoru, že je trh neškodného odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 otevřen hospodářské soutěži. Územním korporacím, jež jsou neškodným odstraňováním materiálu kategorie 1 a 2 pověřeny, dávají právo Unie i vnitrostátní právní předpisy možnost volby, zdali na uvedeném trhu vyhledají prostřednictvím veřejné soutěže vhodného dodavatele, jehož tímto úkolem pověří, nebo zdali se o tuto činnost postarají samy v rámci interního řešení (41). Bez ohledu na argumentaci Německa, podle níž sdružení ZT splňuje kritéria pro interní zadání předmětných činností (42), tak úhrada přeúčtovávaných nákladů posiluje finanční pozici ZT oproti jiným potenciálním dodavatelům. Vzhledem k tomu, že se soutěží o veřejné zakázky mohou ucházet dodavatelé ze všech členských států, může tato úhrada rovněž ovlivňovat obchod mezi členskými státy.
(149)
Rovněž ekonomické výhody, jež z úhrady přeúčtovávaných nákladů plynou, mohou posilovat postavení ZT na trzích, na nichž toto sdružení přímo konkuruje jiným dodavatelům (neškodné odstraňování materiálu kategorie 3, soutěž o veřejnou zakázku na neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 v severním a středním Hesensku).
8.4 Předběžný závěr o existenci podpory
(150)
Úhrada přeúčtovávaných nákladů naplňuje znaky veřejné podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. V následujícím oddílu je důkladnému zkoumání podrobena argumentace Německa, podle níž jsou naplněny podmínky podle rozsudku ve věci Altmark.
9. POSOUZENÍ KRITÉRIÍ PODLE ROZSUDKU VE VĚCI ALTMARK V RÁMCI ČL. 107 ODST. 1 SFEU
9.1 První kritérium podle rozsudku Altmark
(151)
Podle prvního kritéria uvedeného rozsudku musí být příjemce skutečně pověřen výkonem závazků veřejné služby a tyto závazky musí být jasně definovány.
(152)
Úvodem je třeba upřesnit, že pro účely posouzení je nutno rozlišovat mezi obdobím let 1979-2008 a 2009-2011.
(153)
Před změnou svých stanov, k níž došlo 2. února 2010 se zpětnou účinností k 1. lednu 2009, bylo ZT pověřeno pouze všeobecně neškodným odstraňováním materiálu kategorie 1 a 2. Původní stanovy mu neukládaly žádnou povinnost udržovat rezervu pro případ nákazy, takže nebyl dán ani jednoznačně vymezený závazek udržovat rezervu pro případ nákazy ve smyslu prvního kritéria Altmark.
(154)
Na základě změny stanov je nyní sdružení ZT kromě závazku neškodně odstraňovat materiál kategorie 1 a 2 též výslovně uložen závazek udržovat rezervu pro případ nákazy.
(155)
Komise v další argumentaci prokáže, že ani existencí závazku ZT provádět neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2, ani existencí závazku téhož sdružení udržovat rezervu pro případ nákazy nelze odůvodnit úhradu přeúčtovávaných nákladů jakožto vyrovnávací platbu státu ve smyslu prvního kritéria Altmark.
9.1.1 Závazek provádět neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2
9.1.1.1 Neexistence služby obecného hospodářského zájmu
(156)
Podle názoru BVerwG představuje neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 na základě nařízení (ES) č. 1069/2009 a § 3 odst. 1 TierNebG závazek veřejné služby, a tedy službu obecného hospodářského zájmu. BVerwG přitom přikládá zvláštní význam skutečnosti, že se v případě neškodného odstraňování materiálu podle německého práva jedná o povinnost veřejného sektoru, a vychází z toho, že ZT jedná v tomto ohledu na základě přenesení veřejné pravomoci. BVerwG je toho názoru, že tento závazek veřejné služby zahrnuje též udržování rezervy pro případ nákazy (43).
(157)
Německo tento názor sdílí a uvádí dále, že neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 a udržování rezervy pro případ nákazy slouží ochraně lidského zdraví.
(158)
Vzhledem k tomu, že se u neškodného odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 jedná o závazek veřejné služby, má podle názoru BVerwG a Německa úhrada přeúčtovávaných nákladů své odůvodnění, neboť se jedná o státní vyrovnávací platbu, jež má kompenzovat náklady, které sdružení ZT z těchto závazků plynou.
(159)
Jak se uvádí rovněž v bodu 13 rámce Evropské unie pro státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby (dále jen „rámec k vyrovnávacím platbám) (44), mají členské státy podle ustálené judikatury Soudního dvora velký prostor k vlastnímu uvážení otázky, které druhy plnění lze pokládat za služby obecného hospodářského zájmu, ledaže se jedná o odvětví, pro něž platí příslušné zvláštní předpisy Unie.
(160)
Soudní dvůr ve své judikatuře zdůraznil, že je obecný hospodářský zájem dán pouze v případě, pokud se tento zájem zvláštní měrou odlišuje od zájmu na jiných činnostech hospodářského života (45).
(161)
Ve věci GEMO se poté Soudní dvůr zabýval otázkou, zdali mají zemědělci a jatka nést veškeré náklady na neškodné odstraňování uhynulých hospodářských zvířat a jatečního odpadu, nebo zdali smí část těchto nákladů převzít stát s odůvodněním, že se jedná o službu obecného hospodářského zájmu. V příslušném rozsudku Soudní dvůr konstatoval, že mají veškeré náklady hradit sami zemědělci a jatka (46).
(162)
Soudní dvůr konstatoval, že finanční zátěž, která tímto neškodným odstraňováním uhynulých hospodářských zvířat a jatečního odpadu vzniká, představuje nákladový faktor, který je s hospodářskou činností zemědělců a jatek nevyhnutelně spojen. V důsledku činností, jež tyto podniky vykonávají, vznikají nepoužitelné a především pro životní prostředí škodlivé produkty a rezidua, které je jejich původce povinen neškodně odstranit.
(163)
Vlivem zásahů státních subjektů, jejichž cílem je zemědělce a jatka této zátěže zprostit, tak vzniká ekonomická výhoda, která může narušit hospodářskou soutěž. Přestože stát při úhradě těchto nákladů na odstraňování materiálu sleduje cíl na poli veřejného zdraví, nemění to nic na existenci ekonomického zvýhodnění zemědělců a jatek. Ustanovení čl. 107 odst. 1 SFEU totiž podle ustálené judikatury nerozlišuje podle důvodů a cílů státních intervenčních opatření, nýbrž podle jejich účinků (47).
(164)
Pokyny Společenství týkající se státní podpory na testy TSE, uhynulá zvířata a jateční odpad (C 324/2002, s. 2) (do roku 2006), bod 27 a 37, a dále pokyny Společenství ke státní podpoře v odvětvích zemědělství a lesnictví na období 2007-2013 (C 319/2006, s. 1), oddíl V.B.4, rovněž potvrzují, že o náležitou likvidaci uhynulého dobytka jsou povinni se postarat příslušní majitelé, resp. výrobci vedlejších produktů živočišného původu a že podle zásady „znečišťovatel platí“ musí hradit náklady na tuto likvidaci. Výjimkou z tohoto pravidla jsou podle těchto dokumentů státní podpory, které jsou přípustné pouze ve zvláštních situacích (zejména v případě uhynulých zvířat).
(165)
Principiální platnost zásady „znečišťovatel platí“ potvrzují též právní předpisy spolkové země Porýní-Falc. Podle § 4 odst. 1 TierNebGAG lze náklady na odstraňování materiálu a související postupy uložit majitelům zvířat.
(166)
Z judikatury Soudního dvora, z nařízení (ES) č. 1069/2009, pokynů TSE a pokynů ke státní podpoře v zemědělství 2007-2013 vyplývají pro tento konkrétní případ následující závěry:
(167)
Za prvé je třeba konstatovat, že z hlediska existence služby obecného hospodářského zájmu není rozhodující, zdali členský stát definuje danou službu jako povinnost obcí. Je-li určitá služba prohlášena za povinnost obce, odpovídá tento akt přiznání výlučného práva. Pokud by byl správný právní názor BVerwG, mohl by členský stát prohlásit za povinnost obcí libovolnou službu, kterou by tak ustavil jako službu obecného hospodářského zájmu. Takovýto výklad by však odebral veškerý „effet utile“ ustanovení článku 106 SFEU, jehož smysl a účel spočívá právě v tom, aby vyrovnávací platby bylo možno poskytovat pouze tehdy, jedná-li se o službu obecného hospodářského zájmu.
(168)
Podle názoru Komise je nutno rozlišovat mezi přiznáním výlučného práva na straně jedné a klasifikací určité služby jakožto služby obecného hospodářského zájmu na straně druhé.
(169)
Přiznání výlučného práva na neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 může být omezením volného pohybu služeb podle článku 56 SFEU. Takovéto omezení lze na základě článku 52 ve spojení s článkem 62 SFEU odůvodnit ochranou veřejného zdraví. Tím, že Německo a Porýní-Falc stanoví, že je na poli neškodného odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 odpovědný za určitý region vždy jen jeden podnik, chtějí zajistit, aby tento podnik podléhal zvlášť intenzivnímu dohledu, a zabezpečit tak ochranu veřejného zdraví.
(170)
Opatření, jež slouží ochraně veřejného zdraví, však není automaticky službou ve všeobecném veřejném zájmu; v tomto bodu Komise zastává odlišný názor než Německo a BVerwG.
(171)
Komise tedy nezpochybňuje, že se v případě neškodného odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 jedná o odstraňování odpadu, který svými vlastnostmi představuje zvláštní riziko pro zdraví. Nařízení (ES) č. 1069/2009 proto upravuje přísný systém kontroly zařízení, která odstraňování tohoto odpadu provádějí. Z plnění těchto předpisů vznikají těmto zařízením zajisté i náklady navíc, které však lze zakalkulovat do jejich poplatků a úplat.
(172)
Neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 se v tomto ohledu neliší od odstraňování jiných druhů odpadu, který svými vlastnostmi představuje zvláštní zdravotní riziko. Náklady na neškodné odstraňování těchto odpadů musí obvykle hradit jejich původci, a nikoli veřejnost.
(173)
Obsahem služby je v daném případě neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2. Komise tedy musí přezkoumat, zdali se tato služba zvláštní měrou odlišuje od jiných činností hospodářského života, takže je předmětem obecného zájmu, a nikoli jen zájmu hospodářských subjektů, které z ní mají prospěch.
(174)
Podle názoru Komise se neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 svým obsahem od jiných činností hospodářského života v zásadě neliší. Z tohoto důvodu jej tak nemůže posoudit jako službu obecného hospodářského zájmu.
(175)
Přísná kontrola, kterou předepisuje nařízení (ES) č. 1069/2009, tedy - na rozdíl od názoru BVerwG - nevede k tomu, že je nutno toto neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 pokládat za službu obecného hospodářského zájmu.
(176)
Dále platí, že je toto odvětví regulováno právem Unie. Jeho předpisy zejména stanoví, že náklady na neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 mají hradit znečišťovatelé. Není tedy dán důvod pro to, aby část těchto nákladů přebírala veřejnost, jak konstatoval Soudní dvůr v rozsudku ve věci GEMO (48). Na základě této zvláštní úpravy v právu Unie již není dán prostor pro vnitrostátní právní předpisy, které neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 posuzují odchylně od práva Unie jako službu obecného hospodářského zájmu. Z uvedeného důvodu nelze danou činnost charakterizovat jakožto službu obecného hospodářského zájmu.
(177)
Pokud jde v neposlední řadě o argument Německa, podle nějž slouží neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 ochraně lidského zdraví, budiž ještě jednou odkázáno na rozsudek ve věci GEMO, v němž Soudní dvůr konstatuje, že se čl. 107 odst. 1 SFEU netáže po důvodech a cílech státních intervencí, nýbrž tyto definuje na základě jejich účinků.
(178)
Z uvedeného vyplývá, že náklady, jež vyplývají z regulatorních předpisů pro výkon činnosti, např. - jako v tomto případě - z přísných předpisů o neškodném odstraňování materiálu kategorie 1 a 2, má hradit v zásadě hospodářský subjekt, kterou danou činnost vykonává. Cíl ochrany lidského zdraví se odráží jednak ve vymezení důvodů pro poskytnutí výlučného práva s ohledem na volný pohyb služeb, jednak ve vymezení důvodů pro poskytnutí státní podpory zemědělcům, které jsou slučitelné se společným trhem.
(179)
Z uvedených důvodů zastává Komise názor, že neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 nemůže Německo posuzovat jako službu obecného hospodářského zájmu.
9.1.1.2 Podpůrná argumentace: Vyrovnávací platby nejsou v žádném případě zapotřebí
(180)
Komise podpůrně poukazuje na to, že imanentní součástí prvního kritéria podle rozsudku ve věci Altmark je též posouzení toho, je-li nezbytné za určitou službu obecného hospodářského zájmu hradit vyrovnávací platbu. I kdyby tedy neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 službu obecného hospodářského zájmu představovalo, je nutno vyrovnávací platbu přezkoumat z hlediska její nezbytnosti.
(181)
Německo a BVerwG ve své argumentaci přehlížejí skutečnost, že Soudní dvůr v rozsudku ve věci GEMO ozřejmil, že závazky, jež převzaly podniky pověřené neškodným odstraňováním materiálu kategorie 1 a 2, nejsou důvodem pro to, aby náklady, jež z těchto závazků plynou, kompenzoval stát v podobě vyrovnávacích plateb. Veškeré náklady z neškodného odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 musí hradit znečišťovatelé, neboť se jedná o náklady, jež jsou nevyhnutelně spjaty s hospodářskou činností zemědělců a jatek.
(182)
Podle rozhodnutí Soudního dvora nejsou dány důvody pro to, aby byly náklady z tohoto závazku plynoucí kompenzovány státní vyrovnávací platbou, neboť tyto náklady mají hradit znečišťovatelé.
(183)
Z přísné kontroly, kterou ukládá nařízení (ES) č. 1069/2009, tedy nelze - na rozdíl od názoru BVerwG - odvodit, že je náklady na neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 možné pokrývat státními vyrovnávacími platbami.
(184)
Uvedené znamená, že z pouhé existence závazků veřejné služby nelze odvodit, že by byl dán důvod pro státní vyrovnávací platbu ke kompenzací nákladů, jež z těchto závazků vznikají.
(185)
Podle názoru Komise nemůže Německo obhajovat úhradu přeúčtovávaných nákladů jako státní vyrovnávací platbu za náklady, jež sdružení ZT vznikají ze závazku neškodně odstraňovat materiál kategorie 1 a 2, neboť podle zásady „znečišťovatel platí“ musí být veškeré náklady pokryty z poplatků, které ZT od znečišťovatelů vybírá.
9.1.2 Udržování rezervy pro případ nákazy
(186)
K otázce, lze-li rezervní kapacitu - posuzujeme-li ji izolovaně - klasifikovat jako službu obecného hospodářského zájmu, je nutno uvést následující. Podle německých právních předpisů musí podnik, který má na neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 územní monopol, zajistit, aby byl schopen zvládnout i vyšší přísun materiálu v případě nákazy. Jak vyplývá ze srovnávacího přehledu situace v šestnácti spolkových zemích, jejž předložilo Německo, je uvedená nutnost ve všech regionech mimo spádové území ZT řešena tím způsobem, že dané podniky využívají svých zařízení ve třísměnném provozu a o víkendech a že materiál převážejí v případě potřeby do jiných spolkových zemí. V důsledku závazku udržovat rezervu pro případ nákazy tedy nevznikají žádné náklady navíc, neboť tuto rezervu lze pokrýt z nevyužitých provozních kapacit, které jsou již k dispozici.
(187)
I kdyby měly náklady navíc vzniknout, musely by být přeúčtovány na zemědělce a jatka, neboť se zvládání vyššího přísunu materiálu v období nákazy promítá do nákladů, jež jsou s provozováním zařízení na neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 zpravidla spojeny.
(188)
Přitom není podstatné, že vlastníci, tj. územní korporace, aktem přenesení pravomocí uloží podniku, který jim patří, povinnost, aby takovou rezervu pro případ nákazy udržoval. Jsou totiž dány dva důvody, pro něž udržování rezervy pro případ nákazy nelze jako službu obecného hospodářského zájmu posoudit.
(189)
V případě, že nevyužité provozní kapacity, z jejichž udržování nevznikají žádné dodatečné náklady, nepostačují na vytvoření předepsané rezervy pro případ nákazy, takže ze závazku tuto rezervu udržovat vznikají další investiční náklady, je třeba tyto náklady v souladu se zásadou „znečišťovatel platí“ hradit z poplatků či úplat. V tomto bodu neexistuje rozdíl vůči argumentům ohledně odstraňování jiných druhů odpadu (viz podrobně body odůvodnění (156) až (185)).
(190)
V případě, že jsou udržovány větší nevyužité kapacity, než kolik jich je pro případ nákazy skutečně zapotřebí, není na udržování takto nadbytečné nevyužité kapacity dán žádný zájem veřejnosti.
(191)
V této souvislosti zastává BVerwG názor, že je z hlediska posouzení udržování rezervní kapacity nepodstatné, zdali ZT udržuje kapacity příliš velké, které skutečně nejsou vůbec zapotřebí. Rozhodnutí, zdali tyto nadměrné kapacity financovat, nebo zda prosazovat jejich redukci, je podle názoru BVerwG výlučně věcí územních korporací, neboť jde o jejich politickou odpovědnost, nikoli o právní úpravu státních podpor (49). S tímto argumentem nelze souhlasit, neboť zcela nepotřebné kapacity opravdu nemohou sloužit zájmům veřejnosti.
(192)
Jak ještě podrobněji rozvádí oddíl 9.3, z uvedené argumentace pro daný případ ZT vyplývá závěr, že předepsanou rezervu pro případ nákazy lze vytvořit ze stávajících nevyužitých provozních kapacit a že pro vyrovnávací platbu tak není v žádném případě dán důvod.
(193)
Z uvedených důvodů zastává Komise názor, že jako službu obecného hospodářského zájmu nelze posoudit ani závazek udržovat rezervu pro případ nákazy. Podpůrně vyslovuje Komise názor, že úhrady přeúčtovávaných nákladů nelze v žádném případě odůvodnit tím, že se jedná o státní vyrovnávací platby.
9.1.3 Neškodné odstraňování materiálu kategorie 3
(194)
Vzhledem k tomu, že ZT není pověřeno neškodným odstraňováním materiálu kategorie 3, nelze tuto činnost již z tohoto důvodu posoudit jako službu obecného hospodářského zájmu. Takovéto posouzení by neobstálo ani z důvodů uvedených v bodu 9.1.1.
9.1.4 Shrnutí
(195)
První kritérium z rozsudku ve věci Altmark tudíž není v tomto případě splněno.
(196)
Následující argumentace k druhému až čtvrtému kritériu je tedy uvedena jen podpůrně.
9.2 Druhé kritérium podle rozsudku Altmark
(197)
Druhé kritérium podle rozsudku Altmark vyžaduje, aby parametry pro výpočet kompenzace byly předem stanoveny objektivním a transparentním způsobem. Pokud tedy členský stát hradí ztráty určitého podniku, aniž by takové parametry předem určil, pak tím tento podnik zvýhodňuje ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(198)
V daném případě je nutno rozlišovat mezi obdobím let 1979-2008 a 2009-2012.
9.2.1 Období let 1979-2008
(199)
Stanovy schválené dne 28. října 1994 umožňovaly sdružení ZT, aby veškeré ztráty, jež vzniknou po ukončení účetního období, hradilo formou přeúčtování. Německo však uvádí, že z úhrad těchto přeúčtovaných nákladů měly být financovány náklady, které ZT vznikaly z povinnosti udržovat rezervu pro případ nákazy.
(200)
Stanovy z roku 1994 však neuvádějí nic ani k rozsahu této rezervy, kterou mělo ZT udržovat, ani k parametrům, jimiž se měl výpočet nákladů na tuto rezervu řídit. Vzniklá ztráta není objektivním měřítkem pro stanovení těchto nákladů, neboť výši ztráty ovlivňuje řada faktorů, které se samotnými náklady na udržování rezervy nesouvisejí.
(201)
Předem tedy nebyla stanovena žádná objektivní a transparentní metoda, která by umožňovala náklady na udržování rezervy vypočítat. Za období let 1979-2008 tedy nebylo druhé kritérium podle rozsudku ve věci Altmark naplněno.
9.2.2 Období let 2009-2012
(202)
Stanovy sdružení byly dne 2. února 2010 se zpětnou účinností k 1. lednu 2009 změněny. Jejich § 10 odst. 2 nyní výslovně stanoví rozsah rezervy pro případ nákazy, kterou je nutno udržovat. Podle § 9 odst. 2 a podle § 10 odst. 4 mají být náklady na udržování rezervy pro případ nákazy, a tedy i výše přeúčtovávaných nákladů stanoveny před počátkem hospodářského roku formou rozpočtového usnesení.
(203)
Ustanovení § 10 odst. 5 nových stanov zavádí pravidla pro výpočet nákladů na udržování této rezervy. V souladu s posudkem ústavu Fraunhofer je přitom předepsané rezervě přiřazena poměrná část celkových nákladů na kapacitu. Parametry pro výpočet těchto nákladů jsou uvedeny ve stanovách sdružení a v každoročně přijímaných rozpočtových usneseních. Komise přezkoumala, že se v případě těchto parametrů jedná o objektivně doložitelné údaje a že je způsob jejich výpočtu prezentován jednoznačným a transparentním způsobem. Pro období počínaje rokem 2010 jsou tedy úhrady přeúčtovávaných nákladů stanovovány předem na základě objektivních a transparentních parametrů.
(204)
Požadavky na transparentnost výpočtu, jež stanoví druhé kritérium podle rozsudku ve věci Altmark, jsou tedy za období 2010-2012 splněny. Budiž však současně poukázáno na to, že Komise sice uznává, že jsou tyto výpočty prováděny předem a při zajištění odpovídající transparentnosti, avšak použitý vzorec nepokládá za vhodný k tomu, aby zabránil nadměrné kompenzaci ve smyslu třetího kritéria podle rozsudku ve věci Altmark.
(205)
Pokud však jde o rok 2009, byla pravidla výpočtu těchto nákladů, rozpočtové usnesení i výše úhrady stanovena se zpětnou účinností, a nikoli předem. Kritérium Altmark tedy není za rok 2009 v žádném případě splněno.
9.3 Třetí kritérium podle rozsudku ve věci Altmark
(206)
Třetí kritérium podle rozsudku ve věci Altmark předepisuje, že kompenzace nemůže překračovat to, co je nezbytné k pokrytí všech nebo části nákladů vynaložených na plnění povinností veřejné služby se zohledněním příslušných příjmů, jakož i zisku, který je přiměřený k plnění těchto povinností.
(207)
Při výpočtu nákladů vynaložených na plnění povinností veřejné služby se Komise opírá o metodiku čistých ušetřených nákladů (50). Přitom se čisté náklady, které jsou nebo by mohly být zapotřebí k splnění povinností veřejné služby, budou počítat jako rozdíl mezi čistými náklady poskytovatele služeb, které plynou z plnění povinností veřejné služby, a čistými náklady téhož poskytovatele služeb bez této povinnosti. Především je nutné dbát na to, aby byly správně vyhodnoceny náklady či příjmy, které by poskytovatel služeb nemusel nést či kterých by nemusel dosáhnout, kdyby neexistoval závazek k poskytování veřejné služby. Při výpočtu čistých nákladů by se měly posoudit výhody ve prospěch poskytovatele služby obecného hospodářského zájmu, pokud možno včetně nehmotných výhod (51).
(208)
V § 10 odst. 2 stanov sdružení ze dne 2. února 2010 se k rozsahu rezervy pro případ nákazy stanoví, že rezerva, kterou je nutné pro případ nákazy udržovat, činí 7 110 tun, které je nutno zpracovat během šesti týdnů. V přepočtu na tuny týdně se tak sdružení ZT musí připravit na to, aby v případě nákazy mohlo vedle běžného objemu během šesti týdnů zpracovat ještě dalších 1 185 tun týdně (52).
(209)
Německo namítá, že čisté náklady, které sdružení ZT z povinnosti držet rezervu pro případ nákazy vznikly, byly vyrovnány prostřednictvím úhrady přeúčtovaných nákladů. I když stanovy sdružení obsahují výslovnou povinnost držet rezervu pro případ nákazy až od jejich změny dne 2. února 2010, muselo sdružení ZT držet odpovídající rezervu a nést s tím spojené náklady již dříve. Především kvůli předpisům o poplatcích platných v Porýní-Falci nemohlo sdružení ZT započítat tyto náklady do poplatků za neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2.
(210)
Na základě znaleckého posudku ústavu Fraunhofer se čisté náklady na rezervu pro případ nákazy podle Německa rovnají zhruba polovině celkových nákladů na zařízení za období 2002-2009, neboť technicky možná kapacita zařízení je během týdne (tj. 5denního třísměnného provozu) vytížena z méně než 50 %.
(211)
Komise dále ukáže, že v rozporu s výpočty Německa nevznikly sdružení ZT žádné čisté náklady v předepsaném rozsahu vyplývající z držení rezervy pro případ nákazy. Německem uváděné náklady se na jedné straně skládají z nákladů na nevyužité provozní kapacity, které je třeba hradit z poplatků a úplat, a na druhé straně z nákladů na nevyužité kapacity vyplývající z nedostatečného vytížení zařízení.
9.3.1 Pokrytí předepsané rezervy pro případ nákazy nevyužitými provozními kapacitami sdružení ZT
(212)
Böckenhoffův znalecký posudek z roku 1991 se jako první zabýval otázkou, zda je pro zajištění dostatečných kapacit pro případ nákazy nutné vybudovat větší zařízení na neškodné odstraňování materiálu než v případě běžného provozu. Dochází k opačnému názoru, neboť zařízení na neškodné odstraňování materiálu při běžném provozu pracuje pět dní na dvě směny, přičemž se nevyužité provozní kapacity třetí směny považují za dostatečnou rezervu pro případ nákazy.
(213)
Mnoho podniků odpovědných za neškodné odstraňování materiálu přistoupilo časem k tomu, že třetí směnu využívají částečně i za běžného provozu a při zvýšené zátěži pracují také v sobotu na jednu nebo na dvě směny. To znamená, že za běžného provozu dochází k většímu vytížení a v případě nákazy je nutné využít dostupných nevyužitých kapacit o víkendech.
(214)
Novější odborná literatura (53) však na základě podrobnějších propočtů jednotlivých scénářů potvrzuje základní teze Böckenhoffova znaleckého posudku, že pro zvládnutí nákazy nejsou zapotřebí žádné dodatečné investice do nevyužitých kapacit, nýbrž že stávající nevyužité kapacity třetí směny během týdne a víkendových směn dostačují k tomu, aby se odstranila těla hospodářských zvířat vzniklá dodatečně v důsledku nákazy. Vyšší vytíženost za běžného provozu se přitom bere na vědomí. Případy nákazy, které se při této příležitosti zkoumají, jsou většinou místně omezená a krátkodobá rozšíření nákazy kulhavky a slintavky nebo klasického moru prasat.
(215)
Také rezerva pro případ nákazy ve výši 1 185 tun týdně předepsaná stanovami sdružení ze dne 2. února 2010, kterou musí mít sdružení ZT v případě nákazy k dispozici po dobu šesti týdnů, je koncipována pro místně omezená a krátkodobá rozšíření nákazy kulhavky a slintavky nebo klasického moru prasat. Výše rezervy pro případ nákazy se opírá o znalecký posudek ISPA pro Porýní-Falc, v němž se tvrdí, že při krátkodobé nákaze je na spádovém území sdružení nutno počítat s dodatečným objemem těl hospodářských zvířat v uvedeném rozsahu.
(216)
Jak dokládá následující tabulka, je i v případě sdružení ZT - jako i v jiných spolkových zemích - možné pokrýt předepsanou rezervu pro případ nákazy pomocí krátkodobě dostupných nevyužitých provozních kapacit v noci a o víkendech. Nevyužitá provozní kapacita ve výši 2 376 tun týdně, která odpovídá 3směnnému 7dennímu provozu po dobu šesti týdnů, se rovná zhruba dvojnásobku předepsané rezervy pro případ nákazy ve výši 1 185 tun týdně.
(217)
I kdyby se vycházelo z toho, že zařízení nejsou při 3směnnému 7dennímu provozu maximálně vytížena, nebo že nebudou v plném provozu celých sedm dní, existuje stále ještě dostatek nevyužitých provozních kapacit na pokrytí předepsané rezervy pro případ nákazy. Jak ukazuje srovnání předepsané rezervy pro případ nákazy ve výši 1 185 tun týdně s kapacitami v zařízeních sdružení ZT (54), které nebyly podle znaleckého posudku ISPA pro Porýní-Falc využity, má sdružení ZT v noci a o víkendech k dispozici dostatek nevyužitých provozních kapacit:
Tabulka 3
Stávající nevyužité kapacity sdružení ZT ve srovnání s předepsanou rezervou pro případ nákazy (na základě průměrného vytížení v období 1998-2009)
Provozní režim
Celková kapacita
Disponibilní nevyužité kapacity
Rezerva pro případ nákazy dle stanov sdružení
Nevyužité kapacity po odečtení rezervy pro případ nákazy
dané vytížením
provozní
celkové
celkové
2 směny 5 dní s max. kapacitou
2 160
443
443
3 směny 5 dní s max. kapacitou
3 240
443
1 080
1 523
1 185
338
3 směny 7 dní s běžnou kapacitou
3 864
443
1 704
2 147
962
3 směny 7 dní s max. kapacitou
4 536
443
2 376
2 819
1 634
(218)
Údaje uvedené v tabulce potvrzují, že sdružení ZT - jako i podniky v jiných spolkových zemích - má k dispozici dostatek nevyužitých provozních kapacit na pokrytí rezervy pro případ nákazy. Vytvořit dodatečné kapacity na udržování rezervy pro případ nákazy nemělo sdružení ZT tudíž nikdy zapotřebí. Z téhož důvodu nevznikly z této povinnosti sdružení ZT také žádné čisté náklady.
(219)
Německo však dále uvedlo, že z právních důvodů nemohlo sdružení ZT započítat náklady na nevyužité kapacity, jež se použijí jen v případě nákazy, do poplatků za neškodné odstraňování materiálu, neboť tato rezerva pro případ nákazy byla ve prospěch veřejnosti.
(220)
Výsledky konzultace spolkových zemí a smluv stěžovatelky však ukazují, že nezávisle na právní formě podniku neškodně odstraňujícího materiál či na uplatnitelných předpisech pro výpočet se veškeré náklady na kapacitu financují bez výjimky z příjmů podniku. To vyplývá jednoznačně také z § 8 KAG PR, podle nějž „se náklady, z nichž se poplatky účtované uživatelům a pravidelné příspěvky odvíjejí, počítají v souladu s podnikohospodářskými zásadami kalkulace nákladů“. To znamená, že do poplatků je nutné poměrným způsobem započítat náklady na nevyužité provozní kapacity, neboť ty kauzálně souvisí s neškodným odstraňováním vlastního i cizího materiálu při běžném provozu.
(221)
BVerwG ve svém rozsudku také správně konstatuje, že náklady na nevyužité provozní kapacity je nutné hradit z příjmů z neškodného odstraňování vlastního i cizího materiálu (55). Pokud je tedy - jako v případě sdružení ZT - možné pokrýt předepsanou rezervu pro případ nákazy z nevyužitých provozních kapacit, neexistuje potřeba použít úhradu přeúčtovávaných nákladů.
(222)
Na zdůvodnění úhrady přeúčtovávaných nákladů Německo nakonec ještě uvedlo, že veškeré náklady na nevyužité provozní kapacity v rámci třetí směny během týdne vznikly z povinnosti držet rezervu pro případ nákazy. Bez této povinnosti by sdružení ZT mohlo využít svou maximální technickou kapacitu 5denního třísměnného provozu na 100 %.
(223)
Německo však nepředložilo žádný důkaz o tom, že by bez závazku držet rezervu pro případ nákazy už během týdne neexistovaly žádné nevyužité provozní kapacity. Spíše se ukazuje (např. ze znaleckého posudku ISPA pro Dolní Sasko), že i podniky, které neškodně odstraňují pouze materiál kategorie 3, a na které se proto nevztahuje žádný závazek držet rezervu pro případ nákazy, mají k dispozici značné nevyužité kapacity a veškeré náklady na ně hradí z úplat.
9.3.2 Stávající nevyužité kapacity překračují předepsanou výši rezervy pro případ nákazy
(224)
Jak vyplývá z tabulky 3, má sdružení ZT k dispozici daleko větší nevyužité kapacity, než jaké jsou nutné pro držení předepsané rezervy pro případ nákazy. Stávající nevyužité kapacity jsou krátkodobě více než dvakrát vyšší, než jaké by byly zapotřebí v případě nákazy. Obrázek 2 dokládá, že v některých letech zůstala dokonce i běžná kapacita 5denního 2směnného provozu nevyužita z 25 %. Náklady na nevyužité kapacity, jichž není na pokrytí předepsané rezervy pro případ nákazy vůbec zapotřebí, nelze také započítat do čistých nákladů. Německem předložené výpočty čistých nákladů je nutné zamítnout i z tohoto důvodu, neboť se v nich k rezervě pro případ nákazy nesprávně připočítávají náklady na veškeré nevyužité kapacity.
(225)
Znalecký posudek ISPA pro Porýní-Falc a znalecký posudek ústavu Fraunhofer ukazují, že by stávající nevyužité kapacity sdružení ZT dokonce stačily na to, aby během tří měsíců zvládly rozšíření kulhavky a slintavky po celé spolkové zemi. Sdružení ZT však nebylo nikdy uloženo držet rezervu pro případ nákazy po dobu delší než šest týdnů. To znamená, že členové sdružení neumožnili ZT nikdy držet dlouhodobější rezervu pro případ nákazy na více než šest týdnů, jejímž cílem by bylo zvládnout déle trvající a na celou spolkovou zemi rozšířenou nákazu pouze za pomoci sdružení ZT. Srovnání týkající se kapacity nutné pro případ rozšíření kulhavky a slintavky po celé spolkové zemi je proto nepatřičné (56).
(226)
Skutečnost, že sdružení ZT má k dispozici kapacity, které překračují požadavky stanov sdružení, lze doložit i takto: Stanovy sdružení ZT ukládají povinnost zpracovávat vlastní materiál kategorie 1 a 2 v objemu, který se průměrně rovná zhruba 900 tunám týdně (57). Připočítá-li se ještě předepsaná rezerva pro případ nákazy ve výši 1 185 tun týdně, potřebovalo by sdružení ZT zařízení s kapacitou 2 085 tun týdně při třísměnném 7denním provozu, aby splnilo svou povinnost uloženou stanovami sdružení.
(227)
Ve skutečnosti však má sdružení ZT k dispozici zařízení s maximální kapacitou ve výši 4 536 tun týdně. Sdružení ZT tak provozuje zařízení s dvojnásobnou kapacitou, než jaká by byla zapotřebí ke splnění úkolů uložených ve stanovách sdružení. Z povinnosti držet rezervu pro případ nákazy nemohou sdružení ZT vznikat žádné čisté náklady, protože má k dispozici mnohem vyšší kapacity, než jakých je k splnění jeho veřejných zakázek zapotřebí.
9.3.3 Shrnutí
(228)
Závěrečným zjištěním proto je, že se Německu nepodařilo dokázat, že sdružení ZT vznikly čisté náklady z povinnosti držet rezervu pro případ nákazy. Z posouzení plyne, že z úhrad přeúčtovávaných nákladů se hradí nevyužité kapacity, k nimž dochází buď ve spojitosti s běžným provozem (a proto se mají hradit z poplatků a úplat za tyto služby), anebo proto, že provozní zařízení sdružení ZT nejsou dostatečně vytížena.
9.4 Čtvrté kritérium podle rozsudku ve věci Altmark
(229)
Čtvrté kritérium podle rozsudku ve věci Altmark praví, že není-li výběr podniku, který má být pověřen plněním povinností veřejné služby, v konkrétním případě učiněn v rámci řízení o zadání veřejné zakázky umožňujícího vybrat zájemce schopného poskytovat tyto služby za nejmenších nákladů pro územně správní celek, musí být úroveň nutného vyrovnání určena na základě analýzy nákladů, které by průměrný podnik, správně řízený a přiměřeně vybavený k tomu, aby mohl uspokojit požadavky veřejné služby, vynaložil ve stejném odvětví při plnění těchto povinností se zohledněním příjmů, které se k nim vztahují, jakož i zisku, který je přiměřený k plnění těchto povinností.
(230)
Čtyři kritéria podle rozsudku ve věci Altmark představují předpoklady pro výjimku ze zásady, podle níž vyrovnávací platby představují zvýhodnění. Důkazním břemenem ve prospěch jejich dodržení je proto zatížen členský stát.
(231)
Sdružení ZT nebylo vybráno ve veřejné soutěži a Německo nepředložilo ani důkaz o tom, že se v případě sdružení ZT jedná o průměrný, dobře řízený podnik. Německo tak neprokázalo splnění čtvrtého kritéria podle rozsudku ve věci Altmark. Vysoké poplatky za neškodné odstraňování těl hospodářských zvířat v Porýní-Falci a nutnost financování prostřednictvím přeúčtovávání nákladů (což se v žádné jiné spolkové zemi neděje) poukazují takříkajíc na to, že sdružení ZT není žádným průměrným, dobře řízeným podnikem.
(232)
Čtvrté kritérium podle rozsudku ve věci Altmark tudíž není splněno.
(233)
Názorem BVerwG je, že čtvrté kritérium podle rozsudku ve věci Altmark nelze na sdružení ZT použít, neboť přeúčtovávání nákladů neslouží k vyrovnání dodatečných nákladů vzniklých tím, že v rámci jinak tržní činnosti došlo k převzetí povinnosti veřejného zájmu, nýbrž k financování veřejné služby poskytované mimo trh, která je plněna na základě přenesení veřejné pravomoci. Skutečnost, že je povinnost poskytovat tuto službu plněna na základě přenesení veřejné pravomoci, plyne podle BVerwG z politického rozhodnutí územních korporací, jež jsou členy sdružení, zadat neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 interním postupem. Tuto interpretaci BVerwG opírá o rozsudek Soudního dvora ve věci Stadtreinigung Hamburg (58).
(234)
Čtvrté kritérium podle rozsudku ve věci Altmark podle BVerwG předpokládá, že plněním závazku veřejné služby musí být pověřen soukromý podnik. Tento předpoklad však zadání zakázky interním postupem nesplňuje, a proto nelze čtvrté kritérium podle rozsudku ve věci Altmark uplatnit na podnik, který obdržel zakázku na základě interního postupu (59).
(235)
Komise v tomto ohledu nesdílí právní názor BVerwG. Ze čtvrtého kritéria podle rozsudku ve věci Altmark zaprvé nevyplývá nic, co by protiřečilo jeho uplatnění na případ zadání zakázky interním postupem. Naopak: uvedením obou možností (buď veřejná soutěž, nebo analýza nákladů, které by měl průměrný, dobře řízený podnik) Soudní dvůr naznačuje, že čtvrté kritérium podle rozsudku ve věci Altmark lze uplatnit i v případě, že žádná veřejná soutěž neproběhla, tedy zejména v situaci zadání zakázky interním postupem.
(236)
Zadruhé se rozsudek ve věci Stadtreinigung Hamburg týká pouze otázky, kdy existuje povinnost vypsat veřejnou soutěž a kdy ne. Odtud však nelze vyvozovat žádné závěry týkající se pravidel pro státní podporu. Naopak: druhá možnost vyplývající ze čtvrtého kritéria podle rozsudku ve věci Altmark se týká právě situace, kdy neexistuje povinnost k vypsání veřejné soutěže.
(237)
Zatřetí vychází BVerwG z toho, že sdružení ZT v důsledku svého územního monopolu nekonkuruje jiným podnikům a že tak pravděpodobně nedochází k žádnému narušení hospodářské soutěže. Narušení hospodářské soutěže však představuje samostatný znak skutkové podstaty pojmu státní podpory, který se liší od znaku skutkové podstaty hospodářského zvýhodnění, v souvislosti s nímž došlo k formulování čtyř kritérií podle rozsudku ve věci Altmark. Znak skutkové podstaty narušení hospodářské soutěže je v předmětném případě naplněn (viz oddíl 8.3). V bodě 37 sdělení o použití pravidel Evropské unie v oblasti státní podpory na vyrovnávací platbu udělenou za poskytování služeb obecného hospodářského zájmu (dále jen „sdělení SGEI“) (60) poukázala Komise výslovně na to, že zadání zakázky interním postupem nevylučuje možnost narušení hospodářské soutěže.
(238)
Důraz, který BVerwG klade na skutečnost, že sdružení ZT vykonává své činnosti na základě přenesení veřejné pravomoci, nastoluje nakonec otázku, zda BVerwG odmítá použitelnost čtvrtého kritéria podle rozsudku ve věci Altmark proto, že vychází z faktu, že sdružení ZT nevykonává žádnou hospodářskou činnost. Ani to však nesouhlasí: sdružení ZT nabízí služby za úplatu, a vykonává tak hospodářskou činnost (viz oddíl 8.2). To Komise výslovně potvrdila rovněž v bodě 13 sdělení SGEI.
9.5 Závěr týkající se existence hospodářského zvýhodnění sdružení ZT
(239)
V protikladu k rozsudku BVerwG a tvrzením Německa nebyla kritéria podle rozsudku ve věci Altmark splněna. Zaprvé nelze ospravedlnit úhradu přeúčtovávaných nákladů coby státní vyrovnávací platby za závazky převzaté sdružením ZT, neboť veškeré náklady, jenž jsou s těmito závazky spojené, jsou hrazeny z poplatků. Zadruhé se ukazuje, že oproti tvrzení Německa sdružení ZT nevznikly z povinnosti držet rezervu pro případ nákazy žádné čisté náklady. Německem uváděné náklady se vztahují buď na nevyužité provozní kapacity, které je nutno hradit z poplatků a výnosů, nebo na nevyužité kapacity, které překračují předepsaný rozsah rezervy pro případ nákazy. Zatřetí nebyly do roku 2010 předem stanoveny parametry výpočtu úhrad přeúčtovávaných nákladů s nezbytnou transparentností. Začtvrté se Německu nepodařilo dokázat, že se v případě sdružení ZT jedná o průměrný, dobře řízený podnik.
(240)
Úhrada přeúčtovávaných nákladů proto vedla k hospodářskému zvýhodnění sdružení ZT.
(241)
Pokud se Německem nesprávně vypočtené náklady na rezervu pro případ nákazy správně rozdělí mezi jednotlivé vykonané služby - neškodné odstraňování vlastního materiálu kategorie 1 a 2, neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 pocházejícího z Bádenska-Württemberska a Hesenska a neškodné odstraňování materiálu kategorie 3 -, je možné podrobně ukázat, jaké hospodářské zvýhodnění sdružení ZT z úhrady přeúčtovávaných nákladů na jednotlivých trzích vzniklo.
(242)
Následující oddíly 9.5.1 až 9.5.3 ukáží, že úhrada přeúčtovávaných nákladů slouží skutečně vyrovnání ztrát vzniklých z těchto důvodů:
a)
méněcenné zpracování materiálu kategorie 3;
b)
nevytížené kapacity;
c)
úplaty za neškodné odstraňování materiálu v severním a středním Hesensku jsou pod úrovní skutečných nákladů;
d)
poplatky za neškodné odstraňování vlastního materiálu jsou pod úrovní skutečných nákladů.
9.5.1 Ztráty z neškodného odstraňování vlastního a cizího materiálu při správném rozdělení nesprávně vypočtených nákladů na rezervu pro případ nákazy
(243)
Podle výkazu zisků a ztrát sdružení ZT za období 2002-2009 se veškeré údajné náklady na rezervu pro případ nákazy správně rozdělí podle využití zařízení v 5denním 2směnném provozu.
(244)
Přitom je třeba nejdříve upozornit na to, že jedním podstatným důvodem vysokých nákladů na nevyužité kapacity je nedostatečné vytížení zařízení sdružení ZT. Nejprve je proto třeba vypočítat tyto náklady na nevyužité kapacity způsobené nedostatečným vytížením při běžném provozu:
(245)
Jak ukazuje statistika vytížení uvedená v tabulce 3 (viz sloupek „nevyužité kapacity dané vytížením“), nevyčerpalo sdružení ZT nikdy své technické kapacity 5denního 2směnného provozu. Vytížení značně kleslo zejména po roce 2002 kvůli silnému úbytku vlastního materiálu. Jako kritérium nedostatečného vytížení se budou dále používat nevyužité kapacity 5denního 2směnného provozu. Referenční hodnotou pro výpočet nedostatečného vytížení bude nejvyšší vytížení při 5denním 2směnném provozu ve výši 101 855 tun ročně, kterého bylo dosaženo v roce 2002. Výsledkem je nedostatečné vytížení v průměrné výši 13 %.
(246)
Podle řádku „kapacity nevyužité vlivem vytížení provozu“ v tabulce 4 činí průměrné náklady způsobené nedostatečným vytížením při běžném provozu 434 304 EUR. Sdružení ZT má povinnost převzít za tyto náklady hospodářskou odpovědnost, neboť jsou výsledkem provozu zařízení, jež je při běžném provozu nevytíženo.
(247)
Nevyužité provozní kapacity se rozdělí úměrně k využití při 5denním 2směnném provozu. Nevyužité provozní kapacity proto připadají úměrně jak na služby poskytované jak v rámci sdružení, tak mimo ně. Přitom se v tabulce 4 rozlišuje mezi nevyužitými provozními kapacitami při sběru a zpracování.
(248)
Průměrným výsledkem za období 2002-2009 je, že sdružení ZT nebylo z obratu s to pokrýt nevyužité provozní kapacity ani u interních, ani u externích služeb. Odpovídající „příspěvek na úhradu nákladů II“ vykazuje u externích služeb průměrnou roční ztrátu ve výši 1 198 257 EUR a u interních služeb ve výši 1 140 898 EUR.
Tabulka 4
Výkaz zisků a ztrát
(v EUR)
Uhynulá zvířata
Jateční odpad
Materiál sdružení
Sloupec 1 + 2
Materiál kategorie 3
B-W a Hesensko
Nedostatečné vytížení
Cizí materiál
Sloupec 4 + 5 + 6
Celkem
Col 3 + 7
(1)
Obrat
3 624 234
5 130 693
8 754 926
[…]
[…]
[…]
(2)
Náklady dle údajů ZT
3 624 234
3 877 155
7 501 388
[…]
[…]
[…]
[…]
(3)
Obrat
3 624 234
5 130 693
8 754 926
[…]
[…]
[…]
[…]
(4)
-
Upravené náklady
3 624 234
5 077 019
8 701 252
[…]
[…]
[…]
[…]
(5)
Příspěvek na úhradu nákladů I
53 674
53 674
[…]
[…]
[…]
[…]
(6)
-
Kapacity nevyužité (NK) vlivem vytížení provozu
[…]
[…]
[…]
(7)
-
Provozní NK - sběr
70 077
236 780
306 857
[…]
[…]
[…]
[…]
(8)
-
Provozní NK - zpracování
201 993
685 722
887 715
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
(9)
Příspěvek na úhradu nákladů II
- 272 071
- 868 828
-1 140 898
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
(10)
-
Nerozdělené fixní náklady
[…]
(11)
Příspěvek na úhradu nákladů III
[…]
(12)
+
Úhrada přeúčtovaných nákladů
[…]
(13)
Výsledek
[…]
Řádky 1 a 2: Údaje sdružení ZT
Sdružení ZT ve svém účetnictví neuvádí výnosy z neškodného odstraňování materiálu kategorie 3 odděleně, nýbrž je jako i jiné produkční výnosy (např. tuky a oleje) odečítá od celkových nákladů, které se poté rozdělují na vlastní jateční odpad, materiál kategorie 3 a materiál pocházející z Bádenska-Württemberska a Hesenska. Nadále však bude u materiálu kategorie 3 vedeno oddělené účetnictví, a proto je třeba z celkových nákladů vypočítat výnosy z neškodného odstraňování materiálu kategorie 3.
Řádky 3 až 5: Výpočet příspěvku na úhradu nákladů I
V zájmu zjištění opravených nákladů se výnosy ze zpracování materiálu kategorie 3, které byly odečteny od nákladů, poměrným způsobem připočtou k nákladům na vlastní jateční odpad, materiálu kategorie 3 a materiálu pocházejícímu z Bádenska-Württemberska a Hesenska. V rámci celkových nákladů proto rozdíl mezi řádkem (2) a řádkem (4) odpovídá výnosům z neškodného odstraňování materiálu kategorie 3 v řádku (3).
Kvůli chybějícím údajům se Komisi nepodařilo prověřit, zda sdružení ZT rozdělilo celkové náklady v řádku (2) příp. (3) mezi jednotlivé služby správným způsobem. Zejména je nutné poukázat na to, že na neškodné odstraňování těl hospodářských zvířat připadá nadměrný podíl nákladů na kapacitu. Příspěvek na úhradu nákladů I za vlastní jateční odpad, materiál kategorie 3 a materiál pocházející z Bádenska-Württemberska a Hesenska mohl být tudíž nasazen příliš vysoko.
Řádky 6 až 9: Výpočet příspěvku na úhradu nákladů II
Nejprve se z nákladů na rezervu pro případ nákazy vypočítá nedostatečné vytížení při 5denním 2směnném provozu (= kapacita nevyužitá vlivem vytížení). Nato se ostatní náklady na rezervu pro případ nákazy poměrným způsobem rozdělí mezi skutečné objemy a vypočítané nedostatečné vytížení. V Bádensku-Württembersku neprobíhá žádný sběr, a proto se náklady na sběr a na zpracování povedou odděleně. V roce 2009 byly u zakázky v severním a středním Hesensku již náklady na nevyužité kapacity připočteny přímo, a proto se další náklady přičítat nebudou.
9.5.2 Z úhrad přeúčtovávaných nákladů se financují ztráty z neškodného odstraňování cizího materiálu
(249)
Sdružení ZT konkuruje na cizích trzích podnikům, které si musí celkové náklady svých zařízení plně hradit ze svého vlastního obratu, a ani podnik, který sdružení ZT konkuruje u materiálu kategorie 3, ani předchozí provozovatel v severním a středním Hesensku nemohou využít dodatečného státního refinancování nevyužitých provozních kapacit nebo nedostatečného vytížení v závislosti na poptávce.
9.5.2.1 Ztráty vzniklé z neškodného odstraňování materiálu kategorie 3
(250)
Stejně jako všechny ostatní podniky, které odstraňují materiál kategorie 3, aniž by obdržely veřejnou zakázku, musí sdružení ZT nést samo veškeré s tím spojené náklady, jakož i rizika.
(251)
Sdružení ZT odstraňuje materiál kategorie 3 společně s materiálem kategorie 1 a 2, a nemůže proto dosahovat stejných produkčních výnosů jako při odděleném odstraňování materiálu kategorie 3 a materiálu kategorie 1 a 2. V důsledku zvýšené poptávky po čistém materiálu kategorie 3 však silně klesly ceny, které sdružení ZT může od jatek požadovat. Jak uvedla stěžovatelka, za určité materiály kategorie 3 vyplácejí podniky odpovědné za neškodné odstraňování materiálu jatkám dokonce peněžní úplatu.
(252)
Tento trend je patrný především na vývoji výnosů za zpracovanou tunu materiálu kategorie 3: mohlo-li sdružení ZT ještě v roce 2002 dosáhnout výnosu za tunu ve výši […] EUR, pak tento výnos v roce 2009 v důsledku trvalého úbytku činil už jen […] EUR. To odpovídá poklesu výnosů za tunu o téměř 70 % během sedmi let.
Obrázek 1
Vývoj příspěvků na úhradu za materiál kategorie 3 v období 2000-2009 (v EUR)
(…)
(253)
Zpracování materiálu kategorie 3 se proto za poslední roky stalo pro sdružení ZT stále méně výnosnou činností. Zatímco si ještě do roku 2004 mohlo sdružení ZT hradit své přímé náklady samo, v následujících letech nepřinášelo neškodné odstraňování materiálu kategorie 3 žádný pozitivní příspěvek na úhradu nákladů na nevyužitou kapacitu.
(254)
Výpočet provedený Německem, že výnosy, kterých může sdružení ZT neškodným odstraňováním materiálu kategorie 3 dosáhnout, přesahují přímé náklady, není správný. Pro svůj výpočet používá Německo náklady, od nichž již byly odečteny výnosy (viz řádek (2) v tabulce 4), místo aby správně pracovalo se skutečně vzniklými náklady (viz opravené náklady v řádku (4) v tabulce 4).
(255)
Sdružení ZT očividně akceptuje trvalé ztráty, které plynou z méněcenného odstraňování materiálu kategorie 3, jen aby zachovalo vytížení svých zařízení.
9.5.2.2 Ztráty vzniklé v důsledku nedostatečného vytížení
(256)
Dalším podstatným důvodem ztrát sdružení ZT je špatná vytíženost zařízení po většinu let. V některých letech vzrostlo nedostatečné vytížení při 5denním 2směnném provozu na více než 25 % ve srovnání s nejvyšším vytížením v roce 2001. Jen v letech 2001 a 2002 bylo možné v důsledku krize TSE dosáhnout lepšího vytížení, aniž by se ale dokonce i v těchto letech musely zapojit nevyužité provozní kapacity v noci či o víkendech.
Obrázek 2
Nedostatečné vytížení kapacit běžného provozu sdružení ZT při 5denním 2směnném provozu v období 1998-2009
(257)
Důvodem značně nedostatečného vytížení po roce 2002 je úbytek stavů hospodářských zvířat a tím i objemu vlastního materiálu, který mezi roky 2002 a 2009 klesl o více než 35 %. Uvolněné kapacity se sdružení ZT pokusilo vytížit zvýšenými dodávkami cizího materiálu. Teprve až úspěch u veřejné zakázky v severním a středním Hesensku pomohl opět zvýšit vytížení přibližně na úroveň let 2002 a 2003.
9.5.2.3 Ztráty vzniklé v důsledku veřejné zakázky v severním a středním Hesensku
(258)
S neškodným odstraňováním materiálu v severním a středním Hesensku začalo sdružení ZT teprve od roku 2009, a proto je k dispozici jen málo údajů o výsledcích této zakázky. Z předložených účetních údajů z roku 2009 by vyplývalo, že nová zakázka vedla k pozitivnímu příspěvku na úhradu ve výši zhruba 200 000 EUR po odečtení nevyužitých provozních kapacit.
(259)
Z podkladů k veřejné zakázce lze však vyčíst, že sdružení ZT předložilo nabídku nižší, než byly její skutečné náklady. Jak uvádí samo Německo, jsou úroky, jež sdružení ZT platí za své bankovní úvěry, vyšší než vypočtené úroky, které sdružení ZT uvedlo při veřejné soutěži v souladu s předpisy pro jejich výpočet. To znamená, že sdružení ZT neočekává, že by mohlo pokrýt své veškeré úroky z cizího kapitálu, který si vzalo, nebo že by mohlo dosáhnout přiměřeného zisku z vlastního kapitálu.
(260)
Celková výše úroků z cizího kapitálu ve prospěch sdružení ZT činí 1,07 milionu EUR ročně. Pokud se vzhledem k podílu odstraňovaného objemu na celkové kapacitě v případě severního a středního Hesenska vychází z toho, že se zhruba jedna čtvrtina nákladů z cizího kapitálu musí připočíst k zakázce ze severního a středního Hesenska, vyplynou poměrné náklady ve výši 0,26 milionu EUR v porovnání s 0,16 milionu EUR, které sdružení ZT uvedlo ve svém výpočtu poplatků v případě severního a středního Hesenska. K ročně nekrytým úrokům z cizího kapitálu ve výši 0,10 milionu EUR je nutno ještě připočíst nekryté úroky z vlastního kapitálu.
(261)
Podnikatel, který se chová ekonomicky, by proto nikdy nepodal nabídku, jež by předem nepokrývala očekávané kapitálové náklady. Na tom nic nemění ani opakované upozorňování Německa na údajné předpisy při výpočtu úplat, které další přeúčtování plných nákladů nedovolují. Žádný soukromý podnikatel nemůže být nucen (příp. by nebyl ochoten) k tomu, aby poskytoval služby za ceny, které by mu neumožnily pokrýt jeho náklady a dosáhnout přiměřeného zisku.
(262)
I kdyby se vycházelo z účetnictví předloženého za rok 2009, jež obsahuje pozitivní příspěvek na úhradu ve výši zhruba 200 000 EUR, nemohou očekávané příspěvky na úhradu po dobu deseti let trvání zakázky vyrovnat ztráty vzniklé z nedostatečného vytížení, jehož roční průměrná výše od roku 2002 činila zhruba 700 000 EUR. Podnikatel, který se chová ekonomicky, by nedostatečně vytížené kapacity nedržel po tak dlouhou dobu.
(263)
U cizích materiálů je tudíž zřejmé, že na jedné straně prodává sdružení ZT díky přeúčtovávání na trhu kapacity za ceny, které nepokrývají příslušné náklady, a na straně druhé po celé roky udržuje nevytížené kapacity, jejichž budoucí výnosy nemohou vyrovnat ztráty z nedostatečného vytížení z předešlých let. Je tedy zřejmé, že sdružení ZT udržovalo na trhu kapacity, které by si podnikatel, který se chová ekonomicky, udržovat nemohl.
9.5.3 Z úhrad přeúčtovávaných nákladů se financují ztráty z neškodného odstraňování vlastního materiálu
(264)
Nevyužité provozní kapacity, jež jsou výsledkem neškodného odstraňování vlastního materiálu, je zapotřebí uhradit z vybraných poplatků. Přitom se sdružení ZT (jako každý jiný podnik pověřený neškodným odstraňováním kontrolovaného materiálu) musí na vlastní odpovědnost postarat o to, aby díky odpovídajícímu řízení podniku tuto úlohu splnilo ekonomickým způsobem. Dodatečná vyrovnávací platba by ho této ekonomické odpovědnosti jen zbavovala.
(265)
Nevyužité provozní kapacity je proto zapotřebí rozdělit mezi neškodné odstraňování uhynulých hospodářských zvířat a jatečního odpadu. V jednotlivých spolkových zemích existují různé způsoby, jak rozdělit náklady na nevyužité provozní kapacity mezi neškodné odstraňování uhynulých hospodářských zvířat a jatečního odpadu. V některých spolkových zemích připadá na odstraňování uhynulých hospodářských zvířat větší podíl nevyužitých kapacit než na odstraňování jatečního odpadu. Pravidla pro vybírání poplatků ani stanovy sdružení nestanovují odpovídající klíč pro toto rozdělování, a proto se nevyužité kapacity rozdělují rovnoměrným způsobem.
9.5.3.1 Ceny při neškodném odstraňování jatečního odpadu, jež jsou pod úrovní skutečných nákladů
(266)
Jak uvádí samo Německo, při neškodném odstraňování jatečního odpadu konkuruje sdružení ZT jiným podnikům zabývajícím se stejnou činností. Výše poplatků za neškodné odstraňování vlastního jatečního odpadu má vliv na míru separace materiálu, již jatka využívají, a tím i na objem čistého materiálu kategorie 3, který mají k dispozici jiné podniky.
(267)
Zatímco výnosy v průměru těsně pokryjí přímé náklady, časem dochází k podobnému scénáři jako u příspěvků na úhradu materiálu kategorie 3: do roku 2004 byly výnosy vyšší než přímé náklady. Po zavedení nových pravidel pro vybírání poplatků v roce 2005, které vedlo k poklesu průměrných výnosů za tunu ze 160 EUR na 116 EUR - tedy o 27,5 % -, nebylo už v následujících letech možné pokrýt ani přímé náklady, a tudíž ani dosáhnout příspěvku na úhradu nevytížených provozních kapacit. Teprve v roce 2009 byl opět vykázán pozitivní příspěvek na úhradu nákladů I (viz tabulka 4).
(268)
Bez přeúčtovávání nákladů by si sdružení ZT takovou cenovou politiku zjevně nemohlo dovolit. Stejně jako v případě jatečního odpadu kategorie 3 přistoupilo sdružení ZT od roku 2005 na ceny, které nepokrývaly ani jeho přímé náklady, jen aby mohlo dále vytížit svá zařízení. Celkovým výsledkem v případě vlastních materiálů je značně negativní příspěvek na úhradu nákladů II (po odečtení nevyužitých provozních kapacit) ve výši zhruba 13 % obratu (viz tabulka 4).
9.5.3.2 Upevnění monopolního postavení na spádovém území sdružení prostřednictvím přímé úhrady přeúčtovávaných nákladů
(269)
Německo je toho názoru, že z úhrady přeúčtovávaných nákladů sdružení ZT nevyplynula žádná hospodářská výhoda, neboť není důležité, jestli stát zaplatí odškodnění za držení rezervy pro případ nákazy přímo podniku odpovědnému za neškodné odstraňování materiálu, nebo nepřímo znečišťovateli prostřednictvím státní podpory na testy TSE. V tomto případě by se náklady na rezervu pro případ nákazy sice započítaly do poplatků, současně by však znečišťovatel obdržel úlevu v podobě přiměřeně vyšší státní podpory. V obou případech nese ve skutečnosti větší podíl zátěže veřejný sektor, což je nakonec to hlavní, o co při posouzení z hlediska hospodářské soutěže jde.
(270)
Zaprvé je třeba poukázat ještě jednou (viz oddíl 2.5.3) na to, že vedle státních podpor na testy TSE, jež jsou určeny zemědělcům, má sdružení ZT dodatečný prospěch z přeúčtování nákladů. Kromě toho již sdružení ZT v Porýní-Falci dostává ze státních podpor na testy TSE větší podporu než v severním a středním Hesensku, neboť zde leží cena za tunu - a tím základ pro stanovení výše státní podpory na testy TSE - ve výši 212 EUR výrazně pod cenou za tunu ve výši 390 EUR v Porýní-Falci. Rozhodně neplatí, že by zemědělci působící na spádovém území sdružení měli prospěch z nižších poplatků díky úhradě přeúčtovávaných nákladů.
(271)
Zadruhé pokyny TSE výslovně požadují důkaz, že státní podpory nezvýhodňují navazující výrobní podniky (61). Jak plyne z předchozího hodnocení uvedeného v oddílech 9.5.2 a 9.5.3, sdružení ZT však používá přeúčtovávání nákladů skutečně k tomu, aby financovalo ztráty pocházející z jeho cenové politiky, nevytížených kapacit či jiných nedostatků v rámci jeho řízení podniku.
(272)
Německu se proto zjevně nepodařilo dokázat, že úhrada přeúčtovávaných nákladů jde coby odškodnění za náklady spojené s neškodným odstraňováním uhynulých hospodářských zvířat ve prospěch zemědělců. Vyvstává naopak otázka, zda by zemědělci neměli prospěch z nižších poplatků, kdyby k úhradě přeúčtovávaných nákladů nedocházelo, protože by pak sdružení ZT bylo již dříve vystaveno většímu hospodářskému tlaku, aby přizpůsobilo své kapacity a svůj způsob řízení danostem na trhu.
9.5.4 Shrnutí
(273)
Německo nemůže prokázat oprávněnost úhrad přeúčtovávaných nákladů coby státních vyrovnávacích plateb určených sdružení ZT za plnění povinností uložených stanovami sdružení. Kritéria podle rozsudku ve věci Altmark nejsou splněna.
(274)
Podrobné posouzení výkazu výnosů a nákladů sdružení ZT spíše ukázalo, že sdružení ZT je při neškodném odstraňování vlastního a cizího materiálu díky úhradě přeúčtovávaných nákladů hospodářsky zvýhodněno.
(275)
Úhrada přeúčtovávaných nákladů proto představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
10. HODNOCENÍ PROTIPRÁVNOSTI PODLE ČL. 108 ODST. 3 SFEU
(276)
Úhrady přeúčtovaných nákladů, jejichž příjemcem je sdružení ZT od roku 1979, nebyly Komisi oznámeny v souladu s čl. 108 odst. 3 SFEU. Podle čl. 108 odst. 3 SFEU proto představují proto protiprávní státní podporu.
(277)
Výjimku z oznamovací povinnosti podle rozhodnutí Komise 2005/842/ES ze dne 28. listopadu 2005 o použití čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES na státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby poskytované určitým podnikům pověřeným poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu (62) (dále jen „rozhodnutí o SOHZ z roku 2005“) nebo podle rozhodnutí Komise 2012/21/ES ze dne 20. prosince 2011 o použití čl. 106 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie na státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby udělené určitým podnikům pověřeným poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu (63) (dále jen „rozhodnutí o SOHZ z roku 2011“) v tomto případě nelze uplatnit, jelikož - jak je uvedeno v oddílu 9 - sdružení ZT není pověřeno poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu. Neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2, udržování rezervy pro případ nákazy a odstraňování materiálu kategorie 3 totiž nejsou službami obecného hospodářského zájmu. Navíc není v případě období let 1979-2010 splněno druhé kritérium podle rozsudku Altmark a v případě celého období od roku 1979 není splněno třetí kritérium podle rozsudku Almark. Nejsou tedy splněny nutné předpoklady podle článků 4 a 5 rozhodnutí o SOHZ z roku 2005 ani z roku 2011, které by umožňovaly osvobození úhrad přeúčtovaných nákladů od oznamovací povinnosti.
11. HODNOCENÍ SLUČITELNOSTI PODLE ČL. 106 ODST. 2 SFEU
(278)
Podniky pověřené poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu nebo ty, které mají povahu fiskálního monopolu, podléhají podle čl. 106 odst. 2 SFEU pravidlům obsaženým ve SFEU. Čl. 106 odst. 2 SFEU však pro případ, kdy použití pravidel hospodářské soutěže brání právně nebo fakticky plnění svěřených úkolů, stanoví výjimku z pravidel obsažených v SFEU. Tato výjimka se uplatní, pouze pokud není vývoj obchodní výměny dotčen v míře, která by byla v rozporu se zájmy Unie.
(279)
Podle bodu 69 rámce EU pro vyrovnávací platby uplatňuje Komise zásady tohoto rámce na všechny protiprávní podpory, o nichž rozhodne od 31. ledna 2012, a to i v případech, kdy byla podpora poskytnuta před tímto datem. V případě úhrad přeúčtovaných nákladů SE jedná o protiprávní státní podporu, a proto se použije se rámec EU k vyrovnávacím platbám.
(280)
Jak je uvedeno v oddílu 8.1, sdružení ZT není pověřeno službami obecného hospodářského zájmu, jelikož neškodné odstraňování materiálů kategorie 1 a 2, udržování rezervy pro případ nákazy a neškodné odstraňování materiálů kategorie 3 nepředstavuje službu obecného hospodářského zájmu. Slučitelnost úhrad přeúčtovaných nákladů podle čl. 106 odst. 2 SFEU a rámce EU pro služby obecného hospodářského zájmu je už z tohoto důvodu vyloučena.
(281)
V souladu s druhým a třetím kritériem podle rozsudku Altmark lze podporu podle rámce EU pro služby obecného hospodářského zájmu považovat za slučitelnou s čl. 106 odst. 2 SFEU, pouze pokud existuje pověřovací akt, v němž jsou stanoveny metody pro výpočet vyrovnávací platby (oddíl 2.3) a pokud výše podpory nepřekračuje čisté náklady vynaložené k plnění povinností veřejné služby (oddíl 2.8).
(282)
Jak je uvedeno v oddílu 9.2, není v případě období let 1979-2009 splněno druhé kritérium podle rozsudku Altmark a v případě celého období není splněno třetí kritérium podle rozsudku Almark. Proto nejsou splněny ani podmínky oddílu 2.3 (pro období let 1979-2009) a oddílu 2.8 (pro celé období) rámce EU pro služby obecného hospodářského zájmu.
(283)
Úhradu přeúčtovaných nákladů proto nelze odůvodnit jako podporu na udržování rezervy pro případ nákazy v dané oblasti podle čl. 106 odst. 2 SFEU a rámec EU k vyrovnávacím platbám.
12. HODNOCENÍ SLUČITELNOSTI JAKO PODPORY PRO FINANCOVÁNÍ NÁKLADŮ NA NEŠKODNÉ ODSTRAŇOVÁNÍ UHYNULÝCH HOSPODÁŘSKÝCH ZVÍŘAT A JATEČNÍHO ODPADU NA ZÁKLADĚ ČL. 107 ODST. 3 PÍSM. c) SFEU
(284)
V případě úhrad přeúčtovaných nákladů se jedná o provozní podpory, které jsou v zásadě zakázány (64). Důkazním břemenem ve prospěch slučitelnosti těchto podpor je proto zatížen dotyčný členský stát.
(285)
Pokyny TSE a pokyny ke státní podpoře v zemědělství 2007-2013 v zásadě zakazují podporu na odstraňování jatečního odpadu a povolují podporu na neškodné odstraňování uhynulých hospodářských zvířat pod podmínkou, že jsou jejími příjemci výhradně zemědělci. Navazující podniky - jako jatka a podniky na neškodné odstraňování tohoto materiálu - podpory v žádném případě využívat nemohou (65).
(286)
Podpora na neškodné odstraňování uhynulých hospodářských zvířat sice smí být v zájmu administrativního zjednodušení vyplacena přímo podnikům na neškodné odstraňování materiálu, musí ale být prokázáno, že prospěch z ní mají výhradně zemědělci (66).
(287)
Jak však ukazuje posouzení popsané v oddílu 9, přinášejí úhrady přeúčtovaných nákladů ekonomickou výhodu sdružení ZT a zemědělcům na spádovém území sdružení ZT přímo neprospívají vůbec, jelikož ti musí za neškodné odstraňování uhynulých hospodářských zvířat platit dokonce více než například zemědělci v severním a středním Hesensku. Německo také nebylo schopno prokázat, že jsou úhrady přeúčtovaných nákladů na zemědělce převáděny v plné výši.
(288)
Rozhodnutí Komise N 15/04 ze dne 6. července 2004, kterým se schvaluje režim podpory hradící pro období let 1998-2013 zemědělcům ve spádové oblasti sdružení ZT náklady na neškodné odstraňování těl uhynulých zemědělských zvířat, nadto stanoví, že nesmí docházet ke kumulaci schválených režimů podpory s jinou podporou.
(289)
Pro podpory, které byly protiprávně poskytnuty před 1. lednem 2003, stanoví oddíl VI pokynů TSE odchylky:
a)
mohou být schváleny režimy podpory na náklady na neškodné odstraňování těl uhynulých hospodářských zvířat ve výši 100 %, i když jsou poskytovány na úrovni výroby, zpracování a uvádění na trh;
b)
kromě toho mohou být ve výjimečných případech s vnitřním trhem slučitelné také podpory na odstraňování jatečního odpadu vzhledem ke krátkému trvání a nutnosti dostát dlouhodobě zásadě „znečišťovatel platí“.
(290)
Ani tyto výjimky nejsou použitelné. Úhrady přeúčtovaných nákladů nejsou omezeny na neškodné odstraňování těl uhynulých zemědělských zvířat, které je beztak již z velké části financováno prostřednictvím režimu podpory pro zemědělství, a ani se nejedná o krátkodobé a časové omezené opatření týkající se jatečního odpadu.
(291)
Dále je třeba ještě zdůraznit, že Německo samotné nepředneslo žádné důvody pro slučitelnost úhrad přeúčtovaných nákladů podle pokynů TSE a pokynů ke státní podpoře v zemědělství 2007-2013.
(292)
Jelikož úhrady přeúčtovaných nákladů zvýhodňují sdružení ZT, nelze je považovat za podporu slučitelnou s vnitřním trhem ve smyslu pokynů TSE a pokynů ke státní podpoře v zemědělství 2007-2013 podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.
13. HODNOCENÍ SLUČITELNOSTI ÚHRADY PŘEÚČTOVANÝCH NÁKLADŮ JAKO PODPORY NA ŽIVOTNÍ PROSTŘEDÍ PODLE ČL. 107 ODST. 3 PÍSM c) SFEU
(293)
V případě úhrad přeúčtovaných nákladů se jedná o podpory, které jsou v zásadě zakázány (67). Důkazním břemenem ve prospěch slučitelnosti těchto podpor je proto zatížen dotyčný členský stát. Podle Německa se v případě úhrad přeúčtovaných nákladů jedná o podporu ve prospěch ochrany životního prostředí.
(294)
Podle bodu 132 pokynů pro poskytování státní podpory v oblasti ochrany životního prostředí je investiční podpora určená podnikům odstraňujícím škody způsobené životnímu prostředí tím, že provádějí sanaci kontaminovaných lokalit, slučitelná s vnitřním trhem ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU za předpokladu, že vede ke zlepšení ochrany životního prostředí. Při tom je však třeba přihlížet také k zásadě „znečišťovatel platí“, která je zakotvena v čl. 191 odst. 2 SFEU a v pokynech pro poskytování státní podpory v oblasti životního prostředí. Podle bodu 132 pokynů pro poskytování státní podpory v oblasti ochrany životního prostředí musí původce škod způsobených životnímu prostředí uhradit sanaci bez státní podpory. Kdo je znečišťovatelem, se určuje podle práva použitelného v jednotlivých státech.
(295)
Relevantní okamžik k posouzení situace z hlediska použitelného práva v jednotlivých členských státech se určuje podle okamžiku přijetí úředního rozhodnutí použitelného práva.
(296)
Německo nepopírá, že v souladu se sanačním rozhodnutím ze dne 21. dubna 1997 sdružení ZT v plném rozsahu odpovídá za sanaci staré lokality Sohrschied a podle sanačního rozhodnutí 31. března 1998 za sanaci lokality Sprendlingen-Gensingen jako znečišťovatel podle vnitrostátní práva platného v příslušné době. Sdružení ZT jako znečišťovatel podle německého práva odpovídá také za náklady na dekontaminaci půdy v obou lokalitách. Německo tvrdí, že podle rozhodnutí spolkového ústavního soudu (Bundesverfassungsgericht) ze dne 16. února 2000 (68) je financování nákladů na sanaci nad rámec odpovědnosti prostřednictvím úhrady přeúčtovaných nákladů slučitelnou podporou, jelikož odpovědnost soukromých subjektů se podle tohoto rozhodnutí omezuje pouze na tržní hodnotu pozemku.
(297)
Argumenty Německa jsou však nesprávné. Zaprvé, rozhodnutí spolkového ústavního soudu je použitelné výlučně mezi stranami („inter partes“), tedy mezi stranami zúčastněnými v řízení. Především však změna v judikatuře soudu nejvyšší úrovně nemění právní situaci a není důvodem přezkumu ve smyslu čl. 51 odst. 1 bodu 1 zákona o správním řízení s ohledem na starší správní akty, které se již staly závaznými.
(298)
Podle německé judikatury se rozhodnutím spolkového ústavního soudu nemění skutečnost, že v době sanačního rozhodnutí odpovídali za náklady na sanaci v plné výši všichni znečišťovatelé. Žádný z nich se po rozhodnutí spolkového ústavního soudu ze dne 16. února 2000 nemohl vyhnout plné odpovědnosti jakožto znečišťovatel s ohledem na starší rozhodnutí, které se stalo závazným.
(299)
Sdružení ZT je proto odpovědné za lokality Sprendlingen-Gensingen a Sohrschied i s přihlédnutím k rozhodnutí spolkového ústavního soudu ze dne 16. února 2000, které Německo cituje.
(300)
Jelikož se sdružení ZT proti sanačním rozhodnutím neodvolalo, stala se závaznými a jsou nenapadnutelná. Pokud chce nyní Německo zpětně v zásadě popřít odpovědnost sdružení ZT za lokalitu Sohrschied, nelze tento argument přijmout. Sdružení ZT se mělo proti sanačnímu rozhodnutí ze dne 21. dubna 1997 odvolat a nemělo dovolit, aby se stalo závazným. Úkolem Komise není znovu zkoumat závazné rozhodnutí vnitrostátního orgánu, pokud jde situaci z hlediska odpovědnosti podle zásady „znečišťovatel platí“.
(301)
Německo navíc samo uznává, že se uvedené rozhodnutí spolkového ústavního soudu ze dne 16. února 2000 vztahuje pouze na soukromé subjekty a nikoliv na právnické osoby podle veřejného práva. Je tomu tak proto, že právním základem pro omezení odpovědnosti je právo na vlastnictví. Na toto právo se však právnické osoby podle veřejného práva odvolávat nemohou. Nelze tedy zpochybnit, že podle vnitrostátního práva je za kontaminované lokality plně odpovědné sdružení ZT.
(302)
Na potenciální nerovné zacházení mezi právnickými osobami podle soukromého práva a právnickými osobami podle veřejného práva v právním systému členského státu se podle pokynů pro poskytování státní podpory v oblasti ochrany životního prostředí nelze odvolávat. Pokud jde o otázku odpovědnosti za kontaminované lokality (závazky z minulosti), pokyny uvádějí, že použitelné je pouze vnitrostátní právo.
(303)
Jelikož sdružení ZT podle německého práva odpovídá v plné výši za náklady na sanaci obou starých lokalit, není možné úhradu přeúčtovaných nákladů považovat za slučitelnou s vnitřním trhem ve smyslu pokynů k podpoře na ochranu životního prostředí podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU. +
14. ZÁVĚRY
(304)
Úhrady přeúčtovaných nákladů poskytnuté sdružení ZT od roku 1979 představují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Německo tyto úhrady přeúčtovaných nákladů poskytovalo v rozporu s čl. 108 odst. 3 SFEU.
(305)
Nelze je prohlásit za podporu slučitelnou s vnitřním trhem ani podle čl. 106 odst. 2 SFEU, ani podle čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU.
(306)
Podle čl. 1 písm. b) bodu iv) ve spojení s čl. 15 odst. 3 nařízení (ES) č. 659/1999 je podpora, jejíž promlčecí lhůta uplynula, považována za existující podporu. Podle článku 15 uvedeného nařízení platí, že pravomoci Komise ve věci navrácení podpory podléhají promlčecí lhůtě deseti let. Promlčecí lhůta začíná běžet dnem, kdy je protiprávní podpora udělena příjemci a je pozastavena jakýmkoliv opatřením, které Komise v souvislosti s danou protiprávní podporou přijme. Každým přerušením počíná lhůta běžet znovu.
(307)
Soudy Unie rozhodly, že promlčecí lhůta pro navrácení podpory může být přerušena nejen formálním řízením, ale také žádostí o informace, která rovněž představuje krok vedoucí k přerušení promlčecí lhůty pro navrácení podpory (69).
(308)
Stěžovatelka napadla úhradu přeúčtovaných nákladů ve prospěch sdružení ZT v lednu 2008 a dne 26. května 2008 byla Německu zaslána žádost o informace. Tato žádost o informace přerušila promlčecí lhůtu pro navrácení podpory. Proto se za existující podporu pokládají všechny úhrady přeúčtovaných nákladů, které sdružení ZT obdrželo do 26. května 1998. Naproti tomu všechny úhrady přeúčtovaných nákladů, které sdružení ZT obdrželo po 26. květnu 1998, představují novou podporu.
(309)
Podle čl. 14 odst. 1 nařízení č. 659/1999 nemá Komise požadovat navrácení podpory, pokud by tím byla porušena obecná zásada práva Unie. V předmětném případě vyvstává otázka, zda mohl rozsudek BverwG ze dne 16. prosince 2010 u sdružení ZT vzbudit legitimní očekávání, že posuzované opatření nepředstavuje státní podporu.
(310)
Komise v tomto ohledu zaprvé konstatuje, že se uvedený rozsudek BVerwG týká pouze plateb provedených v roce 2010. Rozsudek tedy mohl - pokud vůbec - vzbudit oprávněná očekávání pouze pro rok 2010 (a následující roky za předpokladu, že by se stanovy sdružení nezměnily).
(311)
Rozsudek BverwG však nemohl u sdružení ZT vzbudit oprávněná očekávání ani pro rok 2010 (a následující roky). Podle ustálené judikatury má právo dovolávat se zásady ochrany legitimního očekávání každý jednotlivec, pokud u něj orgán Unie tím, že mu poskytl konkrétní ujištění, vyvolal podloženou naději (70). Takovým ujištěním jsou bez ohledu na formu, ve které jsou sděleny, přesné, nepodmíněné a shodující se informace (71).
(312)
Komise v předmětném případě žádná taková ujištění sdružení ZT nedala. Naopak: dne 20. června 2010 přijala rozhodnutí o zahájení vyšetřování.
(313)
BVerwG není orgánem Evropské unie. Pokud jde o dohled nad dodržováním povinností podle článků 107 a 108 ES ze strany členských států, plní podle ustálené judikatury vnitrostátní soudy a Komise vzájemně se doplňující a rozdílné úlohy (72). Zatímco posouzení slučitelnosti opatření podpory s vnitřním trhem spadá do výlučné pravomoci Komise a zároveň podléhá přezkumu Soudního dvora, zajišťují vnitrostátní soudy, aby byla zaručena práva jednotlivců tam, kde není dodržena povinnost předem informovat o státní podpoře Komisi podle čl. 108 odst. 3 Smlouvy (73).
(314)
V předmětném případě vydal BverwG rozsudek týkající se opatření, v souvislosti s nímž již Komise zahájila formální vyšetřovací řízení. Podle ustálené judikatury Soudního dvora má toto rozhodnutí přimět členské státy k tomu, aby pozastavily platby v rámci daného opatření (74). BverwG navíc svůj rozsudek vydal a odůvodnil jej mimo jiné údajnou neslučitelností se čtvrtým kritériem podle rozsudku Altmark, aniž by odkazoval na Soudní dvůr, aniž by byl případ předložen Soudnímu dvoru Unie k rozhodnutí o předběžné otázce.
(315)
Komise je za těchto okolností toho názoru, že rozsudek BVerwG neposkytuje žádné jasné, nepodmíněné a shodující se informace.
(316)
Navrácení úhrad přeúčtovaných nákladů tedy není v rozporu s obecnou zásadou unijního práva spočívající v ochraně legitimního očekávání,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Úhrady přeúčtovaných nákladů, které Německo od 1. ledna 1979 v rozporu s čl. 108 odst. 3 SFEU poskytovalo ve prospěch účelového sdružení Zweckverband Tierkörperbeseitigung v Porýní-Falci, v Sársku a v okresech Rheingau-Taunus a Limburg-Weilburg (dále jen „příjemce“) představují státní podporu, jež je neslučitelná s vnitřním trhem.
Článek 2
1. Německo neprodleně získá zpět od příjemce podporu uvedenou v článku 1, která byla vyplácena od 26. května 1998.
2. Částky, které mají být získány zpět, zahrnují úroky od data, kdy byly platby podpory uvedené v odstavci 1 dány k dispozici příjemci, do data jejich skutečného navrácení.
3. Výše úroků bude vypočtena jako složený úrok podle kapitoly V nařízení Komise (ES) č. 794/2004 (75).
4. Německo s účinkem ode dne oznámení tohoto rozhodnutí zruší všechny neprovedené platby podpory uvedené v článku 1.
Článek 3
Německo zajistí, aby byla podpora uvedená v článku 2 navrácena zpět do čtyř měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí.
Článek 4
1. Německo do dvou měsíců od tohoto rozhodnutí poskytne Komisi tyto informace:
a)
celkovou částku (jistinu a úroky), kterou má příjemce vrátit;
b)
podrobný popis opatření již přijatých a plánovaných k dosažení souladu s tímto rozhodnutím;
c)
doklady prokazující, že příjemci bylo nařízeno podporu vrátit.
2. Německo bude Komisi průběžně informovat o opatřeních přijatých na vnitrostátní úrovni za účelem provedení tohoto rozhodnutí až do okamžiku úplného navrácení podpory uvedené v čl. 2 odst. 1. Na žádost Komise Německo neprodleně poskytne informace o opatřeních již přijatých, resp. plánovaných k provedení tohoto rozhodnutí. Dále předloží podrobné informace týkající se částek podpory a úroků, které již byly příjemcem vráceny.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno Spolkové republice Německo.
V Bruselu dne 25. dubna 2012.
SKLEP KOMISIJE
z dne 25. aprila 2012
o državni pomoči št. SA.25051 (C 19/10) (ex NN 23/10) ki jo je Nemčija odobrila podjetju Zweckverband Tierkörperbeseitigung v zveznih deželah Porenje-Pfalz in Posarje ter okrožjih Rheingau-Taunus in Limburg-Weilburg
(notificirano pod dokumentarno številko C(2012) 2557)
(Besedilo v nemškem jeziku je edino verodostojno)
(Besedilo velja za EGP)
(2012/485/EU)
EVROPSKA KOMISIJA JE -
ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti prvega pododstavka člena 108(2) PDEU (1),
po pozivu vsem zainteresiranim stranem, naj predložijo svoje pripombe v skladu z navedenim členom (2), in ob upoštevanju teh pripomb,
ob upoštevanju naslednjega:
1. POSTOPEK
(1)
Komisija je bila v pritožbi, ki jo je 23. februarja 2008 vložilo podjetje Saria Bio-Industries AG & Co KG, (v nadaljnjem besedilu: pritožba) obveščena, da Nemčija dodeljuje letne prispevke podjetju Zweckverband Tierkörperbeseitigung (združenje s posebnim namenom za odstranjevanje živalskih trupel) v zveznih deželah Porenje-Pfalz in Posarje ter okrožjih Rheingau-Taunus in Limburg-Weilburg (v nadaljnjem besedilu: podjetje ZT).
(2)
Komisija je z dopisom z dne 20. julija 2010 obvestila Nemčijo o svoji odločitvi, da začne postopek na podlagi člena 108(2) PDEU v zvezi z ukrepom (v nadaljnjem besedilu: odločitev o začetku postopka). Komisija je 26. oktobra 2010 z objavo odločitve o začetku postopka v Uradnem listu Evropske unije zainteresirane strani pozvala k predložitvi pripomb o ukrepu (3).
(3)
Komisija je 25. novembra 2010 prejela pripombe pritožnika. V skladu z odobrenima prošnjama za podaljšanje roka z dne 20. avgusta 2010 in 18. novembra 2010 je Nemčija v več delih, in sicer 3. marca 2011, 1. aprila 2011, 4. aprila 2011, 16. maja 2011, 15. julija 2011, in 9. novembra 2011, predložila svoje pripombe na odločitev o začetku postopka in na pripombe pritožnika.
(4)
Podjetje ZT je 4. aprila 2011 Komisiji poslalo pisne pripombe. Čeprav se v skladu s členom 20(1) v povezavi s členom 6 Uredbe Sveta (ES) št. 659/1999 z dne 22. marca 1999 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena 93 Pogodbe ES (4) od zainteresiranih strani zahteva, da predložijo svoje pripombe najpozneje en mesec po datumu objave v Uradnem listu, je podjetje ZT predložilo svoje pripombe po štirih mesecih. Komisija lahko pripombe, ki jih strani v postopku predložijo pozneje, upošteva samo v posameznih utemeljenih primerih (5). Komisija v dopisu podjetja ZT ali v katerih koli drugih okoliščinah ni zaznala take utemeljitve. Zato je Komisija v dopisu z dne 18. aprila 2011 obvestila podjetje ZT, da bi bilo upoštevanje njegovih pripomb v postopku uradne preiskave v nasprotju s postopkovnimi pravili in bi vodilo do neupravičenega neenakega obravnavanja strani v postopku. Kljub temu pa je vse informacije iz pripomb uporabila kot podlago za ta sklep.
(5)
Pritožnik je vzporedno s formalnim postopkom preiskave, ki ga vodi Komisija, nadaljeval z nacionalnim sodnim postopkom v Nemčiji in vložil tožbo proti podjetju ZT pri Verwaltungsgericht Trier (upravnem sodišču v Trierju). Sodišče je 2. decembra 2008 razsodilo, da so letni prispevki pomenili državno pomoč v smislu člena 107(1) PDEU. Sodišče je v zvezi z vračilom nezakonite pomoči odločilo, da podjetju ZT ni treba vrniti zneska, prejetega med letoma 2005 in 2008, ker so obstajale posebne okoliščine, zaradi katerih je bilo vračilo nesorazmerno.
(6)
Tako pritožnik kot podjetje ZT sta se pritožila zoper sodbo upravnega sodišča Verwaltungsgericht Trier pri Oberverwaltungsgericht Koblenz (višjem upravnem sodišču v Koblenzu). Sodišče Oberverwaltungsgericht je 24. novembra 2009 potrdilo sodbo sodišča Verwaltungsgericht Trier.
(7)
Pritožnik in podjetje ZT sta se pri sodišču Bundesverwaltungsgericht (v nadaljnjem besedilu: sodišče BverwG - zvezno upravno sodišče) pritožila zoper sodbo sodišča Oberverwaltungsgericht Koblenz. Sodišče Bundesverwaltungsgericht je v sodbi z dne 16. decembra 2010 (6) zavrnilo pritožbo pritožnika, spremenilo sodbo sodišča Oberverwaltungsgericht Koblenz in zavrnilo vloge kot celoto, pri čemer je upoštevalo, da je pritožba nedopustna za obdobje od leta 2005 do leta 2009 in da letni prispevek za leto 2010 ni pomenil pomoči v smislu člena 107(1) PDEU.
2. PODROBEN OPIS UKREPA
2.1 Pravna podlaga
2.1.1 Evropska zakonodaja
(8)
Uredba (ES) št. 1069/2009 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. oktobra 2009 o določitvi zdravstvenih pravil za živalske stranske proizvode in pridobljene proizvode, ki niso namenjeni prehrani ljudi, ter razveljavitvi Uredbe (ES) št. 1774/2002 (Uredba o živalskih stranskih proizvodih) (7) ureja zbiranje, prevoz, skladiščenje, obdelavo, predelavo in uporabo ali odstranjevanje živalskih stranskih proizvodov, da ti proizvodi ne ogrožajo zdravja ljudi in živali. Namen zakonodaje je med drugim preprečiti izbruhe transmisivnega spongiformnega encefalitisa (TSE) in drugih prenosljivih živalskih bolezni, kot so klasična prašičja kuga (KPK) ali slinavka in parkljevka (SIP).
(9)
Oddelek 4 Uredbe (ES) št. 1069/2009 razlikuje med tremi različnimi kategorijami živalskih stranskih proizvodov glede na posebna tveganja za zdravje živali in ljudi:
(a)
snovi kategorije 1 predstavljajo resna tveganja, povezana zlasti s TSE ter obstojem določenih prepovedanih snovi in kontaminantov iz okolja. Snovi iz te kategorije med drugim zajemajo dele telesa živali, za katere obstaja sum, da so okužene z eno od oblik TSE, ali živali, pri katerih je prisotnost TSE potrjena, in mešanice snovi kategorije 1 bodisi s snovmi kategorije 2 ali s snovmi kategorije 3. Take snovi je treba odstraniti s sežiganjem ali predelavo in se ne smejo vključiti v krmo za rejne živali ali v tehnične proizvode;
(b)
tudi snovi kategorije 2 predstavljajo resna tveganja, saj zajemajo poginule živali in druge snovi, ki vsebujejo določene prepovedane snovi ali kontaminante. Snovi te kategorije je treba odstraniti s sežiganjem ali predelavo in se ne smejo vključiti v krmo za rejne živali. Vendar se v nekaterih primerih lahko uporabijo kot gnojila ali za tehnične proizvode;
(c)
snovi kategorije 3 med drugim zajemajo dele zaklanih živali, ki kljub temu, da so zavrnjeni kot neprimerni za prehrano ljudi, ne kažejo nobenih znakov bolezni, prenosljivih na ljudi ali živali, in tudi iz živali pridobljene snovi, ki so primerne za prehrano ljudi, vendar se iz gospodarskih razlogov uporabljajo za druge namene, na primer za krmo za rejne živali.
(10)
Uredba (ES) št. 1069/2009 je v bistvu enaka predhodni uredbi, tj. Uredbi (ES) št. 1774/2002 Evropskega parlamenta in Sveta (8), in vključuje določbe o prepovedi uvoza in izvoza snovi kategorij 1 in 2 ter zahteva, da pristojni organi za izvajanje določb Uredbe, odobrijo obrate za odstranjevanje. Uredba (ES) št. 1069/2009 nato določa posebne določbe o nadziranju odstranjevanja snovi kategorij 1 in 2. Vendar razen tega v okviru navedene uredbe ni nobenih zahtev glede načina, na katerega bi bilo treba organizirati odstranjevanje snovi kategorij 1 in 2 v gospodarskem smislu. Tako Uredba (ES) št. 1069/2009 ne zahteva, da odstranjevanje na določeni lokaciji izvaja eno samo podjetje, tako kot v Nemčiji.
2.1.2 Nacionalna zakonodaja
(11)
Na podlagi člena 3 nemške zakonodaje o izvajanju določb Skupnosti o predelavi in odstranjevanju živalskih stranskih proizvodov, ki niso namenjeni prehrani ljudi (9) (v nadaljnjem besedilu: zakonodaja TierNebG), morajo odstranjevanje in predelavo snovi kategorij 1 in 2 (v nadaljnjem besedilu: nadzorovano blago) izvajati podeželski (Landkreise) in mestni okraji (kreisfreie Städte). To nalogo lahko izvajajo sami ali pa za to najamejo tretje strani.
(12)
Odstranjevanje snovi kategorije 3 (v nadaljnjem besedilu: nenadzorovano blago) lahko izvaja katero koli predelovalno podjetje, če so upoštevane določbe Uredbe (ES) št. 1069/2009.
2.2 Zweckverband Tierkörperbeseitigung
(13)
Podjetje ZT je pravna oseba javnega prava, ustanovljena leta 1979 na podlagi členov 1 in 2 deželnega zakona zvezne dežele Porenje-Pfalz Landesgesetz zur Ausführung des TierNebG (10) (v nadaljnjem besedilu: deželni zakon TierNebGAG RP - deželni zakon zvezne dežele Porenje-Pfalz o izvajanju akta o živalskih stranskih proizvodih). Medtem so vsa podeželska in mestna okrožja v zveznih deželah Porenje-Pfalz in Posarje ter dve podeželski okrožji v Hessnu, in sicer Rheingau-Taunus in Limburg-Weilburg, postali člani podjetja ZT (glej člen 1 statuta podjetja ZT („Verbandsordnung“)).
(14)
Podjetje ZT je na podlagi člena 2 svojega statuta pooblaščeno s strani svojih članov, da prevzame vse pravice in dolžnosti, dodeljene podeželskim in mestnim okrožjem kot organom, odgovornim za odstranjevanje na podlagi člena 3 zakonodaje TierNebG v povezavi z zakoni posameznih nemških dežel.
(15)
Po nemškem pravu združenje s posebnim namenom ne more biti predmet postopkov zaradi nesolventnosti, ker ima pravni status pravne osebe javnega prava. Vendar se lahko njegovi člani odločijo, da ga razpustijo.
2.3 Odstranjevanje poginulih živali in klavničnih odpadkov
2.3.1 Dejavnosti podjetja ZT
(16)
Podjetje ZT ne opravlja samo nalog, ki so mu dodeljene na podlagi njegovega statuta, in sicer odstranjevanje snovi kategorij 1 in 2 iz območja, ki ga pokriva (v nadaljnjem besedilu: notranje snovi), ampak odstranjuje tudi snovi kategorij 1 in 2 iz sosednjih nemških dežel Baden-Württemberg in Hessen (glej podroben opis v odstavku 20 in naslednjih odstavkih) ter nenadzorovane snovi kategorije 3 (v nadaljnjem besedilu: zunanje snovi).
(17)
Kot je razvidno iz spodnje preglednice, je podjetje ZT v preteklosti predelalo velike količine zunanjih snovi. V povprečju je skoraj polovica količine, predelane v zadnjih letih, predstavljala zunanje snovi.
Preglednica 1
Količine, ki jih je podjetje ZT predelalo v letih 1998-2009
Notranje snovi
Zunanje snovi
Baden-Württemberg
Severni in osrednji Hessen
kategoriji 1 in 2 nadzorovanega blaga
kategorija 3 nenadzorovanega blaga
kategoriji 1 in 2 nadzorovanega blaga
kategoriji 1 in 2 nadzorovanega blaga
Skupaj
1998
v tonah
38 055
[…] (11)
0
0
[…]
%
[…]
[…]
0 %
0 %
100 %
1999
v tonah
41 081
[…]
0
0
[…]
%
[…]
[…]
0 %
0 %
100 %
2000
v tonah
44 929
[…]
1 114
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2001
v tonah
57 110
[…]
14 079
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2002
v tonah
58 316
[…]
14 803
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2003
v tonah
54 325
[…]
16 067
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2004
v tonah
52 562
[…]
13 228
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2005
v tonah
48 944
[…]
11 658
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2006
v tonah
45 988
[…]
11 389
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2007
v tonah
44 544
[…]
6 797
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2008
v tonah
41 838
[…]
7 046
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2009
v tonah
36 863
[…]
8 569
23 312
[…]
%
[…]
[…]
[…]
[…]
100 %
Povprečje
v tonah
47 046
[…]
8 729
1 943
[…]
od leta 1998 do leta 2009
%
[…]
[…]
[…]
[…]
100 %
(18)
Notranje snovi zajemajo poginule živali in klavnične odpadke. Podjetje ZT izvaja tako zbiranje kot predelavo (v nadaljnjem besedilu: odstranjevanje). Podjetje ZT za kritje stroškov zaračunava dajatve. Za poginule živali in klavnične odpadke se zaračunavajo različne dajatve.
(19)
Ker se s snovmi kategorije 3 trguje na prostem trgu, podjetje ZT določa dajatve za odstranjevanje na podlagi zasebnega prava. Medtem ko zasebni obrati za odstranjevanje snovi kategorije 3 odstranjujejo ločeno, da s predelavo teh snovi dosežejo večje prihodke od prodaje (na primer v hrano za hišne živali), podjetje ZT snovi kategorije 3 predeluje skupaj z nadzorovanim blagom, saj nima ločenega obrata. Posledično se lahko iz predelanega nadzorovanega blaga pridobijo samo končni proizvodi z nižjo vrednostjo (kot so olje in maščobe).
(20)
Podjetje ZT od leta 2000 predeluje tudi klavnične odpadke kategorije 1 in kategorije 2 iz Baden-Württemberga. Za to je bil med podjetjema ZT in Zweckverband Neckar-Franken na podlagi javnega prava sklenjen sporazum s posebnim namenom. Na podlagi sporazuma je podjetje Zweckverband Neckar-Franken zbiranje izvajalo na lokalni ravni, snovi pa so bile nato dostavljene podjetju ZT za predelavo.
(21)
Podjetje ZT je leta 2007 sodelovalo tudi na javnem razpisu za odstranjevanje nadzorovanega blaga v podeželskih okrožjih severnega in osrednjega Hessna in mu je bilo dodeljeno naročilo. Preden je podjetje ZT 1. aprila 2009 prevzelo izvajanje naloge, je odstranjevanje izvajalo eno od pritožnikovih podjetij v skupini.
(22)
Tako je podjetje ZT želelo doseči čim večjo izkoriščenost zmogljivosti svojega obrata ne le s predelavo zunanjih snovi, ampak tudi s precej obširnim izvajanjem predelave, ki presega njegovo formalno nalogo, tako snovi kategorije 3, s katerimi se prosto trguje, kot tudi snovi kategorij 1 in 2, ki niso iz območja, ki ga pokriva združenje. Med letoma 2002 in 2008 je bilo samo 54 % do 58 % količin, ki jih je predelalo podjetje ZT, notranjih snovi. Leta 2009 se je ta delež, delno zaradi vključitve snovi iz severnega in osrednjega Hessna, bistveno zmanjšal na zgolj 39 %, kar ni predstavljalo niti polovice skupne količine, predelane v podjetju ZT.
2.3.2 Zmogljivost obrata podjetja ZT
(23)
Podjetje ZT ima dva obrata za odstranjevanje, in sicer v krajih Rivenich in Sandersmühle. Oba obrata med normalnim delovanjem obratujeta v dveh izmenah pet delovnih dni (petdnevno dvoizmensko obratovanje). V tem času je mogoče predelati največ 2 160 ton na teden. Navedena normalna operativna zmogljivost je v zadnjih letih v povprečju zadostovala za predelavo 88 000 ton na leto, kar znaša 1 700 ton na teden.
(24)
Tako kot druga podjetja za odstranjevanje ima tudi podjetje ZT operativno prosto zmogljivost v obliki neizkoriščenih izmen, ki se med normalnim obratovanjem pojavijo med tednom in ob vikendih. Navedena prosta operativna zmogljivost se lahko uporabi za predelavo dodatnih klavnih trupov v primeru epidemije.
2.3.2.1 Kratkoročna prosta operativna zmogljivost
(25)
Po informacijah, ki jih je predložilo podjetje ZT, lahko obrata obratujeta v treh izmenah vseh sedem dni v tednu (sedemdnevno triizmensko obratovanje) v kratkem obdobju od 6 do 12 tednov. To pomeni, da je v kratkih obdobjih tedenska zmogljivost do 4 536 ton. Vendar stalnega triizmenskega sedemdnevnega obratovanja ni mogoče vzdrževati zaradi obrabe in utrujenosti osebja.
(26)
Tako ima podjetje ZT kratkoročno, tj. v obdobju do 12 tednov, prosto operativno zmogljivost, ki presega običajno postavko in znaša 2 376 ton na teden ter je na razpolago za predelavo v primeru epidemije (glej tudi preglednico 3 v oddelku 9.3.1).
2.3.2.2 Dolgoročna prosta operativna zmogljivost
(27)
Vendar bi se lahko obrata dolgoročno uporabljala za največ triizmensko delo pet dni na teden (petdnevno triizmensko obratovanje) za predelavo dodatnih snovi, nastalih zaradi epidemije, saj bi bili vikendi namenjeni vzdrževalnemu delu v primeru večje uporabe za precej dolgo obdobje. V tem primeru bi se lahko predelalo 3 240 ton na teden.
(28)
Tako ima podjetje ZT dolgoročno, tj. v obdobju več kot 12 tednov, prosto operativno zmogljivost, ki presega običajno postavko in znaša 1 080 ton na teden ter je na razpolago za predelavo v primeru epidemije (glej tudi preglednico 3 v oddelku 9.3.1).
2.4 Letni prispevek in javna naloga
(29)
Pravna podlaga letnih prispevkov, ki jih podjetje ZT prejema od svojih članov (podeželskih in mestnih okrožij), je statut podjetja ZT. Namen letnega prispevka je poravnava stroškov, ki jih prihodek ne pokrije (glej člen 9(1) statuta).
(30)
Znesek letnega prispevka se določi na podlagi letnega finančnega načrta, ki ga mora najprej odobriti skupščina članov. Takoj ko je finančni načrt sprejet, je podjetje ZT upravičeno, da z upravnim aktom zahteva plačilo letnega prispevka.
(31)
Statut podjetja ZT je bil februarja 2010 spremenjen s povratno veljavo od 1. januarja 2009. Statut, razen določb iz člena 9(1), do takrat ni vseboval nobenih pravil glede uporabe in izračuna letnih prispevkov, vendar so bile februarja 2010 uvedene naslednje nove določbe.
(32)
Na podlagi člena 9(2) statuta se mora letni prispevek po novem določiti vnaprej. Pravila prav tako določajo, da se lahko letni prispevek zaračuna samo kot nadomestilo za stroške, ki nastanejo zaradi obveznosti, ki mu je naložena, tj. odstranjevanje snovi kategorij 1 in 2 ter rezervacija zmogljivosti za spopadanje z epidemijami.
(33)
Na podlagi člena 10(2) statuta je bila rezervna zmogljivost za epidemije, ki jo je bilo treba zagotoviti tako za leto 2009 kot tudi za leto 2010, določena na 7 110 ton, ki jih je bilo treba predelati v šestih tednih (kar pomeni šestkrat po 1 185 ton na teden). Pri določanju obsega rezerve za epidemije se je upoštevalo dejstvo, da je bila poleg lastne zmogljivosti podjetja ZT na razpolago tudi alternativna zmogljivost odstranjevanja za dodatnih 5 000 ton na leto v primeru epidemije. Stroške rezerve za epidemije je treba določiti vnaprej v ustreznem poslovnem načrtu, edini stroški, ki se lahko upoštevajo, pa so ustrezni delež stalnih stroškov (amortizacija, davki, zavarovanje, obresti na posojila), stroški zunanjih pogodb o vzdrževanju ter delež stroškov za osebje, ki je potrebno za vzdrževanje stalne operativne pripravljenosti. Stroške rezerve za epidemije je treba evidentirati v posebnih poslovnih knjigah ločeno od drugih stroškov podjetja, dodeljujejo pa se glede na ustrezen delež zmogljivosti.
(34)
Podjetje ZT je od ustanovitve leta 1979 do leta 2011 prejemalo letne prispevke v skupni vrednosti 66 493 680 EUR. Letni zneski od leta 1998 so bili naslednji:
1998
:
2 114 192 EUR (4 135 000 DM)
1999
:
2 432 216 EUR (4 575 000 DM)
2000 in 2001
:
2 249 684 EUR (4 400 000 DM) letno
2002 do 2008
:
2 250 000 EUR letno
2009
:
1 961 515 EUR
2010
:
2 212 392 EUR
2011
:
1 962 515 EUR
(35)
Letni prispevki od leta 1998 do leta 2011 znašajo skupaj 30 932 198 EUR.
(36)
Glede na predložene izkaze uspeha je imelo podjetje ZT po vključitvi letnih prispevkov med letoma 1998 in 2009 skupaj 4 562 795 EUR izgube. Brez upoštevanja prispevkov, katerih skupna vrednost znaša 26 757 292 EUR, skupna izguba za obdobje 1998-2009 znaša 31 320 678 EUR. Zato letni prispevki niso zadostovali za pokritje skupnih izgub v celoti.
2.5 Odobrena državna pomoč v zvezi s testi na TSE, poginulimi živalmi in klavničnimi odpadki
(37)
Načelo „onesnaževalec plača“ iz člena 191(2) PDEU se na splošno uporablja za odstranjevanje živalskih stranskih proizvodov. Tako sta odstranjevanje poginulih živali in klavničnih odpadkov ter kritje vključenih stroškov predvsem odgovornost proizvajalcev (12).
(38)
Vendar je zaradi krize glede TSE obstajala potreba po zagotovitvi ustrezne obdelave poginulih živali in klavničnih odpadkov iz snovi kategorij 1 in 2 ter po podpori kmetov z državno pomočjo. Evropska komisija je določila ustrezne ureditve v Smernicah Skupnosti za državno pomoč v zvezi s testi na TSE, poginulimi živalmi in klavničnimi odpadki z dne 24. decembra 2002 (13) (v nadaljnjem besedilu: smernice Skupnosti o TSE). Te ureditve so bile vključene in poostrene v oddelku V.B.4 Smernic Skupnosti o državni pomoči v kmetijskem in gozdarskem sektorju 2007-2013 (14) (v nadaljnjem besedilu: smernice o kmetijski pomoči 2007-2013).
(39)
Onesnaževalec mora v skladu s smernicami Skupnosti o TSE in smernicami o kmetijski pomoči 2007-2013 načeloma kriti stroške odstranitve živalskih stranskih proizvodov (15). Vendar je v nekaterih zelo omejenih okoliščinah pomoč dovoljena za teste na TSE in odstranitev poginulih živali (16). Nobena pomoč pa se ne odobri za odstranitev klavničnih odpadkov (17). Poleg tega je pomoč združljiva z notranjim trgom samo, če je mogoče dokazati, da je namenjena izključno kmetom in ne podjetjem v nadaljnjem proizvodnem procesu (kot so klavnice ali obrati za odstranjevanje živali) (18).
2.5.1 Odločba Komisije z dne 29. januarja 2004 v zadevi pomoči NN 33/03
(40)
Komisija je leta 2004 odobrila shemo državne pomoči za preprečitev nevarnosti TSE v zvezni deželi Porenje-Pfalz, ki jo je Nemčija priglasila v okviru člena 107(3)(c) PDEU, smernic Skupnosti o TSE in smernic Skupnosti za državno pomoč v kmetijskem sektorju z dne 12. avgusta 2000 (19). Cilj sheme je bil preprečiti širitev TSE, med drugim s povračilom dodatnih stroškov, ki so jih kmetje imeli zaradi ustreznega odstranjevanja tveganih snovi po uvedbi prepovedi krmljenja goveda z mesom in kostno moko.
(41)
Komisija je poleg drugih ukrepov odobrila enkratno 100-odstotno pomoč za stroške odstranjevanja klavniških odpadkov z določenim tveganjem, ki so se kopičili od oktobra 2000 do septembra 2001 kot posledica prepovedi krmljenja z mesom in kostno moko. Vendar so se kot upravičenke do pomoči obravnavale klavnice in ne podjetje ZT.
2.5.2 Odločba Komisije z dne 6. julija 2004 v zadevi pomoči N-15/2004
(42)
V okviru druge sheme pomoči, ki je bila prav tako potrjena leta 2004, naj bi kmetje v zvezni deželi Porenje-Pfalz prejeli nadomestilo za stroške zbiranja in predelave poginulih živali, za katere so plačali prispevke organu Tierseuchenkasse (20) (sklad za bolezni živali). Dajatve, ki jih podjetje ZT zaračunava za zbiranje in predelavo notranjih poginulih živali, v enakih delih krijejo nemške dežele (Porenje-Pfalz, Hessen, Posarje), člani združenja in sklad Tierseuchenkasse zadevnih dežel. Vendar morajo lastniki rejnih živali prispevati 25 % k stroškom predelave.
(43)
Pomoč, plačana neposredno podjetju ZT, je bila odobrena za obdobje od 1. januarja 1999 do 31. decembra 2013. Zanjo je veljal pogoj, da jo dobijo izključno kmetje in da se ne kumulira z drugo pomočjo.
(44)
Ker je pomoč nadomestilo za del vnaprej določenih dajatev (100 % za zbiranje in 75 % za predelavo), je Komisija sklenila, da je namenjena izključno kmetom in podjetju ZT ne daje nobene gospodarske prednosti.
2.5.3 Razmerje med odobrenima shemama pomoči NN 33/03 in N 15/04 ter letnimi prispevki
(45)
Obe shemi pomoči (v nadaljnjem besedilu: kmetijska pomoč) sta v poslovnih knjigah podjetja ZT evidentirani kot dohodek. Posledično je v izgubah, prikazanih v odstavku 36 in v katerih niso upoštevani letni prispevki, že upoštevano dejstvo, da je podjetje ZT prejelo kmetijsko pomoč kot dohodek.
(46)
Z drugimi besedami, podjetje ZT je za financiranje svojih velikih izgub prejelo tako letne prispevke kot tudi kmetijsko pomoč.
3. RAZLOGI ZA ZAČETEK POSTOPKA
(47)
Pritožnik trdi, da bi bilo ekonomsko preživetje podjetja ZT nemogoče, če njegovi člani ne bi krili letnih izgub, nastalih zaradi odstranjevanja notranjih in zunanjih snovi, s plačevanjem letnih prispevkov. Podjetje ZT, ki ima monopol na področju odstranjevanja notranjih snovi in tako nima konkurence, na odprtih trgih za zunanje snovi ponuja cene, nižje od tržnih cen. Cenovna politika podjetja ZT je usmerjena samo k povečevanju izkoriščenosti v njegovih obratih, katerih prosta zmogljivost je visoka.
(48)
Pritožnik zaznava več vrst izkrivljanja konkurence, ki nastaja zaradi plačil letnih prispevkov. Zlasti kritizira oblikovanje cen s strani podjetja ZT v primeru prostih snovi kategorije 3 in v primeru javnega razpisa za sklenitev pogodbe o odstranjevanju v severnem in osrednjem Hessnu:
(a)
podjetje ZT je nudilo odstranjevanje klavničnih odpadkov po cenah, ki niso bile odvisne od predelane količine, ampak so bile določene na žival. Zaradi tega v primeru manjših klavnic ni smiselno ločevati med nadzorovanim in nenadzorovanim blagom, saj imajo manjše klavnice višje stroške kot večje in bolje opremljene klavnice, in zanje je ugodneje, da podjetju ZT snovi kategorije 3 predajo skupaj s klavničnimi odpadki kategorij 1 in 2. Tako podjetje ZT nudi odstranjevanje klavničnih odpadkov po cenah, ki ne krijejo njegovih stroškov, ker v svoje dajatve ne vključuje dodatnih stroškov, ki nastanejo zaradi sočasne predelave snovi kategorije 3;
(b)
podjetje ZT je v razpisnem postopku za odstranjevanje nadzorovanega blaga v severnem in osrednjem Hessnu dobilo pogodbo samo zato, ker so bili njegovi stalni stroški za vzdrževanje rezervne zmogljivosti že kriti z letnim prispevkom in je zato lahko nudilo nižjo stopnjo dajatev.
(49)
Nemčija, po drugi strani, temu nasprotuje in trdi, da je bil letni prispevek potreben za kritje stroškov podjetja ZT, ki so nastali zaradi njegove obveznosti zagotavljanja rezervne zmogljivosti za spopadanje z epidemijami. Nemčija je v podporo predložila strokovno študijo inštituta Fraunhofer iz marca 2007 (21) (v nadaljnjem besedilu: študija Fraunhofer), da bi dokazala, da so stroški rezerve za epidemije predstavljali 50 % skupnih stroškov zmogljivosti. Poleg tega je trdila, da je bil letni prispevek potreben tudi za kritje stroškov čiščenja onesnaženih lokacij.
(50)
Komisija je v svoji predhodni presoji prvotno ugotovila, da letni prispevki zagotavljajo gospodarsko prednost za podjetje ZT, saj zmanjšujejo njegove tekoče izdatke, in da so bila druga merila za obstoj pomoči izpolnjeni.
(51)
Komisija je poudarila, da je taka pomoč na splošno prepovedana. Izrazila je tudi dvome glede tega, da bi se letni prispevek lahko upravičil kot nadomestilo za vzdrževanje rezerve za epidemije. Sklep Komisije je temeljil na presoji štirih meril, določenih v sodbi Altmark (22):
(a)
podjetju, ki prejme nadomestilo, mora biti dejansko zaupano izpolnjevanje obveznosti javnih storitev, obveznosti pa morajo biti jasno določene;
(b)
parametre, na podlagi katerih se izračuna nadomestilo, je treba določiti vnaprej na objektiven in pregleden način;
(c)
znesek nadomestila ne sme presegati zneska, potrebnega za pokrivanje vseh ali nekaterih stroškov izpolnjevanja obveznosti javnih storitev, pri čemer se upoštevajo realizirani dohodki in ustrezen dobiček iz izpolnjevanja teh obveznosti;
(d)
če podjetje, ki naj bi izpolnjevalo obveznosti javnih storitev, v danem primeru ni izbrano v skladu s postopkom oddaje javnih naročil, ki naj bi omogočil izbiro ponudnika, sposobnega, da te storitve skupnosti zagotovi po najnižjih stroških, je treba stopnjo potrebnega nadomestila določiti na podlagi analize stroškov, ki bi nastali v povprečnem, dobro vodenem podjetju pri izpolnjevanju teh obveznosti.
(52)
Komisija je zvezi z vprašanjem obstoja storitve splošnega gospodarskega pomena izrazila dvome glede tega, ali v zagotavljanju rezerve za epidemije obstaja javni interes, saj so kmetje v okviru načela „onesnaževalec plača“ zavezani k odstranjevanju poginulih živali in klavničnih odpadkov ter prejemajo zgoraj navedeno pomoč, ki jo je Komisija odobrila v okviru smernic Skupnosti o TSE. Prav tako je vprašljivo, ali je letni prispevek potreben, saj praksa drugih nemških zveznih dežel kaže, da prosta zmogljivost obratov zasebnih izvajalcev zadostuje za spopadanje z epidemijami živalskih bolezni, ne da bi prejemali dodatno nadomestilo za njeno zagotavljanje.
(53)
Komisija je prav tako dvomila, ali statut podjetja ZT izpolnjuje zahteve preglednega akta o pooblastitvi, saj zagotavljanje rezerve za epidemije pred letom 2010 ni bilo opredeljeno kot obveznost javnega interesa, ki bi jo moralo izvajati podjetje ZT, in ker ni določal potrebnih parametrov za izračun stroškov.
(54)
Komisija je v zvezi s potrebo po plačilu nadomestila izpostavila vprašanje, ali letni prispevki dejansko ne financirajo izgub, nastalih zaradi nedonosne proste zmogljivosti. Vprašljivo je, ali je dodatni letni prispevek potreben, če so v drugih nemških zveznih deželah stroški kriti z dajatvami, ki jih plačajo onesnaževalci.
(55)
Ker podjetje ZT ni bilo izbrano z javnim razpisom, je vprašljivo, ali je podjetje ZT povprečno učinkovito podjetje.
(56)
Komisija je zato začasno sklenila, da je potrebna podrobna presoja, da se ugotovi, ali je letni prispevek za podjetje ZT dejansko potreben za zagotavljanje rezerve za epidemije in ali trg sam ne bi zagotovil zadostne proste zmogljivosti obrata v primeru epidemije.
(57)
Obstajali so tudi dvomi glede trditve Nemčije, da bi lahko bili letni prispevki upravičeni kot nadomestilo za stroške čiščenja onesnaženih lokacij. V skladu z odstavkom 132 Smernic Skupnosti o državni pomoči za varstvo okolja z dne 1. aprila 2008 (23) (v nadaljnjem besedilu: smernice o okoljski pomoči) se taka pomoč lahko šteje za združljivo z notranjim trgom samo, če upravičencu na podlagi nacionalne zakonodaje ni mogoče pripisati odgovornosti, kar pa v tem primeru očitno ne drži.
4. NACIONALNI SODNI POSTOPEK
(58)
Najvišje nemško zvezno upravno sodišče, tj. BVerwG, je v svoji sodbi z dne 16. decembra 2010 razsodilo, da prispevki iz leta 2010 niso pomenili državne pomoči pod pogoji člena 107(1) PDEU, saj so bila izpolnjena merila iz sodbe Altmark. Sodišče BVerwG se ni izreklo o prejšnjih prispevkih, ker je razsodilo, da pritožba ni bila dopustna v zvezi s prispevki, plačanimi pred letom 2010.
4.1 Prvo merilo iz sodbe Altmark
(59)
Sodišče BVerwG je razsodilo, da odstranjevanje živalskih stranskih proizvodov v skladu z uredbo o živalskih stranskih proizvodih in členom 3(1) zakonodaje TierNebG pomeni storitev splošnega gospodarskega pomena ter vključuje zagotavljanje rezervne zmogljivosti v primeru epidemij.
(60)
Sodišče BVerwG je razlikovalo med zmogljivostjo, ki se uporablja za običajne dejavnosti, vključno s prosto operativno zmogljivostjo, in neizkoriščeno zmogljivostjo, ki se običajno ne uporabi. Če so letni prispevki krili stroške normalne zmogljivosti, vključno z bistveno rezervo za epidemije, bi se sodišče BVerwG strinjalo, da so letni prispevki pomenili državno pomoč zaradi načela „onesnaževalec plača“.
(61)
Vendar pa letni prispevki v primeru, če bi krili samo stroške proste zmogljivosti, ki se vzdržuje izključno za izbruh epidemije, ne bi pomenili državne pomoči. To, da je lahko prosta zmogljivost višja od zmogljivosti, ki jo narekujejo operativne zahteve, ni pomembno, saj se po svoji naravi običajno ne uporabi. Samo v primeru, če bi kazalo, da se je prosta zmogljivost uporabila tudi za običajne dejavnosti (npr. za odstranjevanje snovi kategorije 3), bi sledil drugačen sklep. Vendar ker to v tem primeru ne drži, so letni prispevki nadomeščali samo stroške, nastale zaradi obveznosti opravljanja javne storitve, tj. zagotavljanja rezerve za epidemije.
4.2 Drugo merilo iz sodbe Altmark
(62)
Sodišče BVerwG je v zvezi z zahtevo po preglednosti ugotovilo, da je bil statut podjetja ZT spremenjen 2. februarja 2010, tj. tik preden so bili določeni prispevki za leto 2010. Sodišče BVerwG je razsodilo, da je člen 9 statuta podjetja ZT iz leta 2010 pojasnil, da so letni prispevki nadomeščali samo stroške zagotavljanja rezervne zmogljivosti v primeru epidemij.
4.3 Tretje merilo iz sodbe Altmark
(63)
Spremenjeni člen 9 statuta podjetja ZT je zagotovil, da so letni prispevki nadomeščali samo stroške zagotavljanja rezerve za epidemije.
(64)
Poleg tega je sodišče BVerwG ugotovilo, da odločitev glede velikosti rezerve ni bila poslovna odločitev, ki bi jo bilo treba sprejeti na podlagi njene stroškovne učinkovitosti. Vzdrževanje rezervne zmogljivosti za izbruh epidemije je po svoji naravi ekonomsko neperspektivno, saj so stroški te rezerve nesorazmerni z verjetnostjo velikih izbruhov živalskih bolezni.
4.4 Četrto merilo iz sodbe Altmark
(65)
Sodišče BVerwG je razsodilo, da v tem primeru ni mogoče uporabiti četrtega merila iz sodbe Altmark, ker se odstranjevanje snovi kategorij 1 in 2 izvaja ločeno od odstranjevanja snovi kategorije 3. Med javnimi in komercialnimi storitvami, ki jih zagotavlja podjetje ZT, ni prekrivanja, medtem ko je za zasebno avtobusno podjetje iz zadeve Altmark veljalo veliko število zahtev javne službe (npr. v zvezi s številom postaj in voznim redom), ki so bistveno spremenile način, na katerega se je izvajala osnovna storitev linijskega cestnega prometa. Zato so letni prispevki podjetju ZT služili kot nadomestilo stroškov za zagotavljanje javne storitve zunaj katerega koli trga.
(66)
Sodišče BVerwG je prav tako razsodilo, da lahko javni organ sam izvaja svoje naloge v javnem interesu in se ni dolžan obrniti na zasebne izvajalce storitev. Sodišče BVerwG je v zvezi s sodno prakso Sodišča na področju javnih naročil navedlo, da se je lahko javni organ sam odločil, ali bo storitev izvajal interno ali jo bo pridobil na trgu (24).
5. PRIPOMBE PRITOŽNIKA
5.1 Prvo merilo iz sodbe v zadevi Altmark
(67)
Pritožnik trdi, da zagotavljanje rezerve za epidemije ni storitev splošnega gospodarskega pomena (SGEI) v smislu člena 106(2) PDEU zaradi načela „onesnaževalec plača“.
(68)
Kmete in klavnice je mogoče zlahka opredeliti kot onesnaževalce. Kmetje imajo korist od učinkovitega obvladovanja epidemij živalskih bolezni, saj lahko te ogrozijo njihove črede in posledično njihovo premoženje. Hitro in učinkovito obvladovanje epidemij klavnicam omogoča nadaljnje normalno izvajanje njihove dejavnosti.
(69)
Načelo „onesnaževalec plača“ je sprejeto tudi z ustrezno nemško zakonodajo, kjer so kmetje in klavnice dosledno imenovani kot onesnaževalci, ki krijejo stroške odstranjevanja (25).
5.2 Drugo merilo iz sodbe Altmark
(70)
Pritožnik navaja, da je podjetje ZT začelo trditi, da je bilo vedno pooblaščeno za opravljanje naloge zagotavljanja rezervne zmogljivosti, šele po začetku nacionalnih preiskav in preiskav s strani Komisije. Pred spremembo statuta podjetja ZT leta 2010 ni bilo nobenega izrecnega akta o pooblastitvi v zvezi z zagotavljanjem rezervne zmogljivosti s strani podjetja ZT, prav tako pa niso bili vnaprej določeni nobeni parametri za izračun nadomestila.
5.3 Tretje merilo iz sodbe Altmark
(71)
Pritožnik navaja, da zahteva po vzdrževanju rezerve za epidemije obratom za odstranjevanje živali ne povzroča nobenih neto stroškov.
5.3.1 Rezerva za epidemije, pokrita iz operativne proste zmogljivosti
(72)
Nemški obrati za odstranjevanje živali običajno obratujejo v dveh izmenah pet ali šest delovnih dni s +/- 5-odstotnimi nihanji v smislu operativnega časa. Sezonskim nihanjem v povpraševanju se prilagajajo z obratovanjem v treh izmenah, kadar je povpraševanje veliko, ali s prehodom nazaj na petdnevno dvoizmensko obratovanje, kadar je povpraševanje majhno. Böckenhoffova študija (26) je potrdila, da tretja izmena med tednom in dodatne izmene med vikendi zagotavljajo zadostno rezervo za epidemije za spopadanje s povečano količino snovi v primeru epidemij.
(73)
Tako se lahko potrebna rezerva za epidemije pokrije z operativno prosto zmogljivostjo, razpoložljivo med normalnim obratovanjem obratov za odstranjevanje. Pritožnik poudarja, da mu nikoli ni bilo treba izvajati dodatnih naložb, da bi zagotovil zadostno raven rezerve za epidemije.
(74)
Pritožnik prav tako trdi, da bi se morale pri načrtovanju zmogljivosti obrata za odstranjevanje upoštevati tudi zmogljivosti sosednjih dežel. V primeru masovnega izbruha bolezni se lahko zmogljivosti drugih dežel uporabijo pri spopadanju s kratkoročnim povečanjem povpraševanja po zmogljivosti. Ne obstajajo nobene pravne določbe o prepovedi prevoza snovi kategorij 1 in 2. Ravno nasprotno, upoštevna nemška zakonodaja (27) obravnava uporabo zmogljivosti sosednjih regij kot običajen način reševanja ozkih grl v predelovalni zmogljivosti v primeru epidemije.
5.3.2 Skupni stroški, financirani iz prihodka iz pristojbin
(75)
Po mnenju pritožnika bi se vsi stroški zmogljivosti običajno financirali iz prihodka, ki ga je z zaračunavanjem za svoje normalno obratovanje zaslužilo podjetje, ki je bilo pooblaščeno za opravljanje naloge odstranjevanja snovi kategorij 1 in 2. Ker so stroški operativne proste zmogljivosti sestavni del stalnih stroškov obrata, jih je mogoče vključiti v izračun pristojbine, zaračunane uporabnikom. Pritožnik je med drugim navedel sodbo sodišča BVerwG (28), v kateri je bilo pojasnjeno, da bi se lahko stroški objektivno upravičenih rezervnih zmogljivosti vključili pri izračunavanju dajatev.
(76)
V 10 od 16 dežel so za odstranjevanje snovi kategorij 1 in 2 pooblaščena samo zasebna podjetja (Berlin, Brandenburg, Bremen, Hamburg, Mecklenburg-Vorpommern, Spodnja Saška, Severno Porenje-Vestfalija, Saška-Anhalt, Schleswig-Holstein in Turingija). V nekaterih od teh dežel, kot so Spodnja Saška, Severno Porenje-Vestfalija in Schleswig-Holstein, obstajajo regije z izrazito velikim številom živine. Na Bavarskem in v Hessnu odstranjevanje živali delno izvajajo zasebna podjetja.
(77)
V tistih deželah, v katerih je pritožnik ali odvisno podjetje pooblaščeno za odstranjevanje živalskih stranskih proizvodov, tj. Mecklenburg-Vorpommern, Saška-Anhalt in Turingija, se javni organ in imenovano podjetje dogovorita o največji letni zmogljivosti, ki jo mora zagotoviti obrat. Te zmogljivosti se štejejo za zadostne za spopadanje s povečanim povpraševanjem v primeru epidemije. Pritožnik se zaveda, da je v nekaterih postopkih oddaje javnih naročil v Severnem Porenju-Vestfaliji raven rezervne zmogljivosti že določena. Naveden je primer okrožja Steinfurt, kjer je rezerva določena na 5 % glav živine iz predhodnega leta. Dajatve za odstranjevanje se izračunajo tako, da se celotni stalni stroški obratov odstranjevanja v celoti ponovno financirajo iz pristojbin za odstranjevanje, zaračunanih kmetom in klavnicam.
(78)
Tako praksa iz drugih dežel kaže, da bi se lahko skupni stroški obrata za odstranjevanje (vključno z vsemi stroški za rezervo za epidemije) v celoti financirali iz prihodka iz pristojbin in da dodatno nadomestilo iz javne blagajne ni bilo potrebno.
5.3.3 Dejanska poraba letnih prispevkov v strani podjetja ZT
(79)
Pritožnik trdi, da podjetje ZT uporablja letne prispevke za financiranje izgub ne le iz običajnih dejavnosti, ampak tudi iz vzdrževanja presežne zmogljivosti, ki bi se pozneje uporabila za zunanje namene.
5.3.3.1 Uporaba domnevne rezerve za epidemije za namene javne naloge, za katero je bilo podjetje ZT pooblaščeno v severnem in osrednjem Hessnu
(80)
Primerjava med obsegom proste zmogljivosti, ki ga je podjetje ZT navedlo v svoji ponudbi za postopek oddaje javnega naročila v severnem Hessnu leta 2009, in obsegom proste zmogljivosti, opisanem v študiji Fraunhofer (29), kaže na bistveno zmanjšanje proste zmogljivosti podjetja ZT v določenem časovnem obdobju. Čeprav je prosta zmogljivost, in s tem domnevno potrebna rezerva za epidemije, leta 2005 glede na študijo Fraunhofer še vedno predstavljala 50 % skupne zmogljivosti, se je do leta 2009 zmanjšala na samo 35 %, kot je prikazano v ponudbi podjetja ZT za postopek oddaje javnega naročila v severnem Hessnu.
(81)
Ob predpostavki, da je bilo podjetje ZT dejansko pooblaščeno za vzdrževanje rezerve za epidemije in da je 50 % povprečne zmogljivosti podjetja ZT zadostovalo za rezervo (kot je ugotovljeno v študiji Fraunhofer), podjetje ZT ne bi moglo sodelovati v postopku oddaje javnega naročila v severnem Hessnu ali prevzeti dodatnih obveznosti glede odstranjevanja v Baden-Württembergu.
(82)
Ker pa je podjetje ZT dejansko dobilo pogodbo v okviru postopka oddaje javnega naročila v severnem Hessnu in prevzelo zagotavljanje dodatnih storitev odstranjevanja, je moralo za običajne dejavnosti nujno uporabiti del domnevno zahtevane rezerve za epidemije. Tako je očitno, da so se z letnimi prispevki financirali stroški presežne zmogljivosti, ki kot rezerva za epidemije ni bila potrebna.
5.3.3.2 Financiranje nepotrebne proste zmogljivosti
(83)
Pritožnik je primerjal raven rezerve za epidemije podjetja ZT z razpoložljivo prosto zmogljivostjo v drugih deželah in ugotovil, da je bila rezerva za epidemije podjetja ZT štiri- do petkrat večja od proste zmogljivosti, razpoložljive v drugih deželah, pri čemer je upošteval razlike v številu živine. V primerjavi s prakso v drugih deželah se je tako z letnimi prispevki financirala presežna zmogljivost v bistveno večji meri, kot je bila potrebna za rezervo za epidemije. Ta presežna zmogljivost je bila nato na razpolago za kasnejšo uporabo v komercialne namene, kot je sodelovanje v razpisnem postopku v severnem in osrednjem Hessnu.
5.4 Četrto merilo iz sodbe Altmark
(84)
Pritožnik poudarja, da podjetju ZT pogodba ni bila dodeljena s postopkom oddaje javnega naročila, medtem ko se v večini drugih dežel javni razpisni postopek uporablja za izbiranje najučinkovitejšega izvajalca. Poleg tega ni bila izvedena nobena stroškovna analiza, ki bi primerjala stroške podjetja ZT s stroški povprečnega, dobro vodenega podjetja.
(85)
Po pritožnikovem mnenju ni bilo nobenih pravnih ovir, ki bi preprečevale javni razpisni postopek v zvezni deželi Porenje-Pfalz.
5.5 Izkrivljanje konkurence na zunanjih trgih
5.5.1 Ponudba podjetja ZT v javnem razpisnem postopku v severnem in osrednjem Hessnu, ki je nižja od stroškov
(86)
Pritožnik trdi, da je mogoče izkrivljajoči učinek plačil letnih prispevkov prikazati z načinom izvajanja javnega razpisa v severnem Hessnu.
(87)
Pred razpisnim postopkom je bilo za odstranjevanje snovi kategorij 1 in 2 pooblaščeno podjetje Tierbeseitigungsanlage Schäfer GmbH (v nadaljnjem besedilu: podjetje TBA Schäfer), odvisno podjetje pritožnika. Vendar podjetje TBA Schäfer ni bilo sposobno uspešno konkurirati podjetju ZT v razpisnem postopku leta 2009. Medtem ko je morala ponudba podjetja TBA Schäfer temeljiti na celotnih stroških, je lahko podjetje ZT ponudilo dajatve, nižje od stroškov, saj je bil del njegovih stalnih stroškov že financiran z letnimi prispevki.
(88)
Nadaljnji dokaz, da je bila ponudba podjetja ZT v razpisu za severni Hessen nižja od stroškov, izhaja iz primerjave z dajatvami, ki jih podjetje ZT zaračunava na lastnem ozemlju. Tam znaša dajatev 328 EUR na tono, medtem ko je podjetje ZT v razpisu za severni Hessen ponudilo dajatev v višini 208 EUR na tono. Ker v teh dveh regijah ni bistvenih razlik med stroški zbiranja, ni razumljivo, zakaj bi lahko podjetje ZT oddalo ponudbo, v okviru katere za povsem enako storitev zaračunava približno tretjino manj v severnem Hessnu kot na lastnem ozemlju.
(89)
Ker je bila stroškovna osnova podjetja TBA Schäfer splošno znana iz predhodnih razpisov, je lahko podjetje ZT oddalo ponudbo v višini 208 EUR na tono, kar je samo 4 EUR manj od ponudbe podjetja TBA v višini 212 EUR na tono, in tako dobilo pogodbo.
5.5.2 Pristojbine, ki jih je podjetje ZT zaračunavalo za odstranjevanje snovi kategorije 3 in so nižje od stroškov
(90)
Pritožnik poudarja, da je spodbuda za klavnice, naj ločujejo snovi kategorije 3 od snovi kategorij 1 in 2, v zvezni deželi Porenje-Pfalz izkrivljena zaradi politike oblikovanja pavšalnih cen podjetja ZT. Posledično se velika količina snovi kategorije 3, ki bi se lahko drugače nadalje predelala v hrano za živali, odstrani skupaj s snovmi nižjih kategorij 1 in 2 (30).
(91)
Poleg tega je bila količina snovi kategorije 3, ki je bila izločena s trga zaradi cenovne politike podjetja ZT, večja od tiste, ki jo je Komisija predvidevala v svoji predhodni oceni trga. V odstavku 33 odločitve o začetku postopka je bilo navedeno, da so bile snovi kategorije 3 izločene v 72 % vseh zakolov v zvezi deželi Porenje-Pfalz. Vendar pa ta številka temelji izključno na številu zakolov. Če bi se upoštevalo dejstvo, da se pri zakolu krave proizvede veliko večja količina snovi kategorije 3 kot pri zakolu prašiča, bi rezultat pokazal, da je bilo izločenih samo 45 % snovi kategorije 3. Posledično bi bilo izkrivljanje trga zaradi cenovne politike podjetja ZT veliko večje od prej predvidenega.
6. PRIPOMBE PODJETJA ZT
(92)
Pripombe podjetja ZT v bistvenih točkah sovpadajo s pripombami Nemčije, ki so navedene v naslednjem oddelku. Zato pripombe podjetja ZT niso navedene ločeno, da se prepreči nepotrebno ponavljanje.
7. PRIPOMBE NEMČIJE
(93)
Nemčija oporeka trditvi, da letni prispevek, ki velja v okviru statuta podjetja ZT, pomeni nezakonito državno pomoč, saj so izpolnjena merila iz sodbe Altmark. Nemčija trdi, da je pomoč združljiva z notranjim trgom, ker letni prispevek ne presega stroškov vzdrževanja rezerve za epidemije in stroškov čiščenja za prejšnje lokacije.
7.1 Prvo merilo iz sodbe Altmark
(94)
Nemčija trdi, da je zagotavljanje rezerve za epidemije storitev splošnega gospodarskega pomena, pri čemer navaja, da je odstranjevanje snovi kategorij 1 in 2 z zakonom določena obveznost lokalnih organov.
(95)
Lokalni organi so za izvajanje navedene, z zakonom določene dolžnosti pooblastili podjetje ZT kot pravno osebo javnega prava s pravno sposobnostjo. Splošni gospodarski pomen temelji na dejstvu, da ustrezno odstranjevanje snovi kategorij 1 in 2 služi varovanju zdravja ljudi. To velja zlasti v primeru epidemije.
(96)
Upoštevati je treba, da dejstva, da je financiranje možno tudi v okviru smernic Skupnosti o TSE in smernic o kmetijski pomoči 2007-2013, ni mogoče obravnavati kot oteževalno okoliščino za podjetje ZT. Smernice urejajo samo financiranje stroškov odstranjevanja živalskih trupel (poginulih živali), ne pa izrecno stroškov vzdrževanja rezerve za epidemije. Letni prispevek se zato ne kumulira z odobreno pomočjo za TSE.
(97)
Poleg tega se lahko kmetje v zvezi z odstranjevanjem poginulih živali obravnavajo kot onesnaževalci, medtem ko v primeru stroškov rezerve za epidemije onesnaževalcev ni enostavno določiti.
7.2 Drugo merilo iz sodbe Altmark
(98)
Podjetje ZT je od leta 1979 po deželnem zakonu TierNebGAG RP pooblaščeno za odstranjevanje živalskih stranskih proizvodov.
(99)
Obseg potrebne rezerve za epidemije in parametri za izračun neto stroškov so bili določeni v spremenjenem statutu podjetja ZT z dne 1. februarja 2010. Ti so temeljili na študiji Fraunhofer.
(100)
Nemčija poudarja, da so bili letni prispevki, ki jih je podjetje ZT zaračunavalo svojim članom, določeni na pregleden in objektiven način tudi pred spremembo statuta leta 2010. Natančneje, vsakoletni poslovni načrt je bil sprejet na podlagi javnega postopka s strani generalne skupščine podjetja ZT, odobren s strani nadzornega organa in objavljen v uradnih listih zveznih dežel Porenje-Pfalz, Hessen in Posarje.
7.3 Tretje merilo iz sodbe Altmark
(101)
Po mnenju Nemčije je rezerva, ki se vzdržuje za spopadanje z epidemijami, potrebna za varovanje zdravja ljudi v primeru epidemije.
7.3.1 Študija na ravni rezerve za epidemije
(102)
Po mnenju Nemčije je velikost rezerve za epidemije, določena v spremenjenem statutu z dne 2. februarja 2010, temeljila na študiji Fraunhofer. Po začetku postopka je Nemčija pri inštitutu Institut für Strukturforschung und Planung in agrarischen Intensivgebieten naročila izvedbo nadaljnje študije (31) (v nadaljnjem besedilu: študija ISPA-RP).
(103)
V študiji Fraunhofer je bila ocenjena pričakovana količina snovi v različnih scenarijih, pri čemer se je upoštevala njihova verjetnost. V študiji ISPA-RP je bil uporabljen metodološko natančnejši pristop za oblikovanje različnih scenarijev v primeru izbruha slinavke in parkljevke (SIP) ali klasične prašičje kuge (KPK).
(104)
V obeh študijah je bilo ugotovljeno, da je skupna razpoložljiva zmogljivost podjetja ZT zadostovala tako za predelavo količin, nastalih zaradi kratkoročnih in dlje trajajočih epidemij, kot tudi za običajne količine notranjih in zunanjih snovi, kar skupaj znaša približno 1 700 ton na teden.
7.3.1.1 Kratkoročne epidemije
(105)
Študija ISPA kaže, da se lahko v primeru kratkoročne epidemije in ob predpostavki, da vključuje dodatne snovi do približno 200 ton na dan v dveh do petih dneh, dodatne snovi zlahka predelajo skupaj z običajno količino, pri čemer se uporabi razpoložljiva tedenska prosta zmogljivost do 1 523 ton v triizmenskem obratovanju v petih dneh, ne da bi bile potrebne dodatne izmene med vikendom.
(106)
Tudi v primeru epidemij, ki prizadenejo dokaj velike dele območja, kritega s strani združenja, bi se lahko predelalo od 1 300 do 1 800 ton dodatnih količin, nastalih v osmih tednih, če bi obrati obratovali v izmenah čez vikende, s čimer bi bila na razpolago kratkoročna prosta zmogljivost do 2 819 ton na teden (glej preglednico 3 v oddelku 9.3.1).
7.3.1.2 Dolgoročne epidemije
(107)
Ta scenarij je predvideval izbruh SIP na območju, ki ga krije združenje, z 10-odstotno stopnjo izločanja živali, kot se je zgodilo v Britaniji leta 2001. V navedenem primeru bi ocenjena količina snovi znašala približno 1 300 ton na teden v obdobju 18 tednov. Študija ISPA-RP je pokazala, da bi lahko obrati podjetja ZT s petdnevnim triizmenskim obratovanjem poleg običajne količine predelali tudi navedene količine (glej preglednico 3 v oddelku 9.3.1).
7.3.1.3 Sklepne ugotovitve predloženih študij
(108)
Predložene študije kažejo, da skupna zmogljivost, razpoložljiva s petdnevnim triizmenskim obratovanjem, zadostuje za predelavo tako dodatnih količin, ki nastanejo med kratkoročnimi in celo dlje časa trajajočimi epidemijami, kot tudi običajnih količin. Ob polni operativni zmogljivosti v obdobju 6 do 12 tednov v večini scenarijev niti ne bi bilo potrebe po izvajanju dodatnih izmen, ki so na razpolago med vikendi.
(109)
Sklepne ugotovitve študij kažejo, da skupna zmogljivost podjetja ZT s petdnevnim triizmenskim obratovanjem zadostuje za predelavo običajnih količin in pričakovanih snovi, ki nastanejo med dlje časa trajajočimi epidemijami. Trenutno razpoložljiva skupna zmogljivost se zato glede na zahteve obravnava kot zadostna in ne kot presežna.
7.3.2 Stroški rezerve za epidemije
(110)
Izračuni, ki jih je Nemčija predložila za stroške rezerve za epidemije, so bili izvedeni na podlagi pristopa študije Fraunhofer. Razčlenitev stroškov zmogljivosti na običajne dejavnosti in rezervo za epidemije je bila določena na podlagi povprečne izkoriščenosti skupne zmogljivosti, razpoložljive s petdnevnim triizmenskim obratovanjem. Izkazalo se je, da podjetje ZT v povprečju uporabi 50 % skupne zmogljivosti, ki je na razpolago s petdnevnim triizmenskim obratovanjem.
(111)
Na podlagi te stopnje izkoriščenosti je bilo približno 50 % stroškov zmogljivosti dodeljenih vsaki običajni dejavnosti in rezervi za epidemije tako za zbiranje kot predelavo (32). Iz tega izhajajoči stroški rezerve za epidemije so naslednji:
Preglednica 2
Stroški rezerve za epidemije po navedbah Nemčije za obdobje 2000-2009
(v EUR)
Stroški rezerve za epidemije
2000
2 250 106
2001
2 608 383
2002
3 163 429
2003
3 121 934
2004
3 133 539
2005
2 986 695
2006
2 793 466
2007
2 606 508
2008
2 507 167
2009
1 961 515
Povprečje
2 784 282
(112)
Opozoriti je treba, da je bilo v letih 2000 in 2001 rezervi za epidemije dodeljenih samo 45 % stroškov zmogljivosti ter da je leta 2009 vključitev pogodbe iz severnega in osrednjega Hessna zmanjšala rezervo za epidemije za približno petino. Za leti 1998 in 1999 ni na voljo nobenega izračuna stroškov rezerve za epidemije.
7.3.3 Financiranje stroškov rezerve za epidemije z letnimi prispevki
(113)
V navedenih letih, razen leta 2009, so bili letni prispevki, ki so jih podjetju ZT plačevali njegovi člani, nižji od stroškov rezerve za epidemije, prikazanih v preglednici 2. Končni letni prispevek je leta 2009 znašal toliko kot stroški rezerve.
(114)
Nemčija navaja, da stroški zagotavljanja rezerve za epidemije niso bili vključeni v izračun dajatve za uporabo, ker to ni bilo pravno mogoče. Čeprav lahko lokalni organi zaračunavajo dajatve za uporabo javnih infrastruktur in obratov, da krijejo stroške iz člena 7 akta Kommunalabgabengesetz zvezne dežele Porenje-Pfalz (v nadaljnjem besedilu: akt KAG RP; akt o dajatvah lokalnega organa), med donosom infrastrukture ali obrata in dajatvijo ne sme obstajati očitno neskladje. Na podlagi člena 8 akta KAG RP morajo biti stroški, na katerih temeljijo dajatve za uporabo, določeni v skladu s poslovnimi načeli stroškovnega računovodstva. Vendar po mnenju Nemčije podlago za dajatve tvori samo odstranjevanje snovi kategorij 1 in 2, ne pa zagotavljanje zmogljivosti za epidemije. Slednje se ne izvaja kot storitev za posamezne davkoplačevalce, ampak za preprečevanje bodočih nevarnosti za prebivalstvo.
7.3.4 Financiranje v drugih nemških zveznih deželah
(115)
Nemčija je na zahtevo Komisije izvedla sistematično raziskavo na nacionalni ravni o praksah pri določanju in financiranju rezerve za epidemije.
(116)
V vseh nemških zveznih deželah, razen na območju, ki ga krije podjetje ZT, je rezerva za epidemije krita z operativno prosto zmogljivostjo, razpoložljivo med tednom in ob vikendih. Na podlagi Böckenhoffove študije o spopadanju z epidemijami običajno ni nobenih dodatnih naložb v zmogljivost. Prosta zmogljivost, ki je na razpolago s tretjo izmeno med tednom in izmenami čez vikend, zadostuje za rezervo za epidemije. Medtem se uporabljajo alternativne metode izračunavanja, in sicer na podlagi strokovnih študij, kot je študija ISPA za Spodnjo Saško (33) (v nadaljnjem besedilu: študija ISPA NS), ali s sporazumom z zadevnimi zainteresiranimi skupinami. Vendar še vedno velja temeljni sklep Böckenhoffove študije, da dodatna naložba v prosto zmogljivost ni potrebna.
(117)
Stroški operativne proste zmogljivosti se financirajo z dajatvami ali pristojbinami (odvisno od pravne oblike izvajalca). Glede na vzorec, po katerem so stroški operativne proste zmogljivosti razdeljeni med odstranjevanje poginulih živali in klavničnih odpadkov, obstajajo različne ureditve.
(118)
Kar zadeva pomoč kmetom za odstranjevanje poginulih živali v okviru smernic o TSE in smernic o kmetijski pomoči 2007-2013, znaša pomoč, ki jo dodeli država v večini drugih dežel, med 67 % in 75 % dajatev za odstranjevanje poginulih živali:
(a)
Baden-Württemberg in Severno Porenje-Vestfalija: lastniki živali plačajo 25 % stroškov predelave, medtem ko se celotni stroški zbiranja in preostalih 75 % stroškov predelave financirajo iz javne blagajne (podeželska okrožja in dežele);
(b)
Saška-Anhalt, Turingija in Brandenburg: lastniki živali plačajo 25 % stroškov zbiranja in 33 % stroškov predelave. Preostanek stroškov zbiranja in predelave (75 % oziroma 67 %) krije javna blagajna;
(c)
Bavarska, Porenje-Pfalz in Posarje: država, sklad Tierseuchenkasse, in zvezna dežela plačajo vsak tretjino stroškov zbiranja, kar zadeva stroške predelave, pa se 66 % financira iz javne blagajne, 25 % s strani lastnikov živali in 8 % iz sklada Tierseuchenkasse;
(d)
v Saški 25 % stroškov zbiranja in predelave plačajo lastniki živali, 8 % je financiranih iz sklada Tierseuchenkasse in 66 % iz javne blagajne;
(e)
v Spodnji Saški se 60 % stroškov zbiranja in predelave financira iz sklada Tierseuchenkasse, 40 % pa iz javne blagajne. Lastniki živali nato plačajo 25 % stroškov predelave v sklad Tierseuchenkasse;
(f)
v zvezni deželi Schleswig-Holstein so celotni stroški zbiranja in predelave kriti iz sklada Tierseuchenkasse;
(g)
v zvezni deželi Mecklenburg-Vorpommern celotne stroške zbiranja in predelave krijejo lastniki živali.
(119)
Po mnenju Nemčije ta pregled kaže, da je dokaj nepomembno, ali so stroški rezerve za epidemije vključeni v izračun dajatev in pristojbin in ali se financirajo z letnimi prispevki tako kot v deželi Porenje-Pfalz. Pomembno je to, kdo dejansko krije te stroške. Velik del proste zmogljivosti se financira tudi iz javnih sredstev v okviru smernic Skupnosti o TSE ali smernic o kmetijski pomoči 2007-2013.
7.4 Četrto merilo iz sodbe Altmark
(120)
Nemčija meni, da v okviru evropskega prava ni nobene zahteve po odprtju trga za odstranjevanje snovi kategorij 1 in 2 s postopki naročanja. To je potrdilo tudi Evropsko sodišče (34).
7.5 Brez izkrivljanja konkurence na zunanjih trgih
(121)
Nemčija trdi, da v obravnavanem primeru ni izkrivljanja konkurence na zunanjih trgih.
7.5.1 Odstranjevanje nenadzorovanega blaga s strani podjetja ZT brez navzkrižnega subvencioniranja
(122)
Nemčija trdi, da v primeru odstranjevanja snovi kategorije 3 ni bilo izkrivljanj konkurence zaradi letnih prispevkov, ki jih je zaračunavalo podjetje ZT, saj ni bilo navzkrižnega subvencioniranja.
(a)
Letna finančna poročila jasno kažejo, da je podjetje ZT več let dosegalo visoke stopnje kritja pri predelavi snovi kategorije 3, kar izključuje navzkrižno subvencioniranje.
(b)
Če se snovi kategorije 3 dostavljajo skupaj z nadzorovanimi snovmi, so bile mešanice (glede na težo) že vključene v izračun dajatev za odstranjevanje surovin kategorij 1 in 2. To pomeni, da višina dajatev v seznamu dajatev že vključuje količine mešanih snovi navedene kategorije, ki so vnaprej izračunane.
(123)
Pritožnikova trditev, da je zaradi cenovne politike podjetja ZT samo 45 % snovi kategorije 3 ločenih, ni utemeljena. Podjetje ZT ni nikoli predelalo tako velikih količin snovi kategorije 3, kar bi potrdil hiter pregled ustreznih statističnih podatkov. Potrdi se lahko 72-odstotna stopnja ločevanja za leto 2009, ki jo je Komisija navedla v odločitvi o začetku postopka.
(124)
Treba je tudi poudariti, da se na območju, ki ga pokriva združenje, 85 % zakolov izvede v 6 obratih, kjer se izvaja ločevanje v najširšem smislu. Pritožnik je dejaven v teh obratih in iz njih pridobiva ločene snovi kategorije 3. Zato ima pritožnik dostop do trgov s snovmi kategorije 3, prav tako pa je v njegovi lasti velik delež teh trgov.
7.5.2 Javni razpis v severnem in osrednjem Hessnu
(125)
Dejstvo, da podjetje ZT v severnem in osrednjem Hessnu zaračunava drugačne dajatve kot na območju, ki ga pokriva združenje, ne dokazuje obstoja kakršnega koli izkrivljanja konkurence. Razlike v financiranju so posledica različnih pravnih zahtev v zvezi z izračunom. Na podlagi oddelka 3(1) zakonodaje TierNebG je v Nemčiji odstranjevanje živalskih stranskih proizvodov kategorij 1 in 2 odgovornost regionalnih in lokalnih organov, ki so pristojni v okviru državnega prava. Posledično se lahko na podlagi ustreznih določb na deželni ali lokalni ravni financiranje ureja drugače.
(126)
Če odstranjevanja živalskih stranskih proizvodov ne izvajajo odgovorni za odstranjevanje in je za opravljanje naloge pooblaščena tretja stran, kot v severnem in osrednjem Hessnu, pravil za izračun ne določa zadevni akt o dajatvah lokalnega organa, ampak Leitsätze für die Preisermittlung aufgrund von Selbstkosten (v nadaljnjem besedilu: smernice za določanje lastnih cen) (35).
(127)
Med aktom KAG RP in smernicami za določanje lastnih cen obstajajo velike razlike, zlasti v zvezi z zneskom stroškov obresti, ki jih je mogoče vključiti v dajatve/pristojbine, te razlike pa so pomembne za podjetje ZT, saj je svoje naložbe v veliki meri financiralo s posojili in zanje vsako leto plačalo visok znesek obresti.
(128)
Medtem ko bi lahko podjetje ZT na podlagi člena 8 akta KAG RP stroške obresti vključilo v izračun dajatev, so lahko na podlagi smernic za določanje lastnih cen samo dajatve v severnem in osrednjem Hessnu temeljile na izračunanih obrestih, ki se nanašajo na povprečje, potrebno za obratna sredstva. Zato ni bilo mogoče prenesti celotnih stroškov dejanskih plačil obresti.
(129)
Prav tako je brez podlage trditev pritožnika, da podjetje TBA Schäfer ni bilo izbrano v razpisnem postopku v severnem in osrednjem Hessnu zaradi navzkrižnega subvencioniranja z letnim prispevkom. Razlog za višjo ponudbo podjetja TBA Schäfer je bilo dejstvo, da je bila ocena dohodka iz proizvodnje s strani podjetja TBA Schäfer prenizka ter da je moralo plačevati višje upravne stroške in prispevke skupine. Po drugi strani je podjetje ZT pravilno ocenilo prihodek iz proizvodnje in ker ni bilo del skupine, mu ni bilo treba plačevati nobenih prispevkov skupine.
7.6 Čiščenje onesnaženih lokacij
(130)
Nemčija trdi, da je del letnega prispevka, ki ga zaračunava podjetje ZT, namenjen financiranju stroškov čiščenja za dve onesnaženi lokaciji, tj. Sohrschied in Sprendlingen-Gensingen.
(131)
Onesnažena talna in podzemna voda se je nabirala na obeh onesnaženih lokacijah z uporabo ogljikovodika s strani prejšnjih lastnikov ali izvajalcev. Obe posestvi sta prišli v last podjetja ZT ob njegovi ustanovitvi leta 1979.
(132)
Podjetje ZT je bilo na podlagi sklepov regionalne vlade v Koblenzu o čiščenju z dne 21. aprila 1997 in 31. marca 1998 zavezano k odpravi onesnaženosti. V dopolnilnem sklepu z dne 13. julija 2001 so bili določeni nadaljnji pogoji v zvezi s čiščenjem lokacije Sprendlingen-Gensingen. Stroški čiščenja za obe lokaciji za zadevno obdobje 1998-2010 so skupaj znašali 2 413 049 EUR.
7.6.1 Lokacija Sprendlingen-Gensingen
(133)
Nemčija priznava, da je podjetje ZT odgovorno za stroške čiščenja na lokacije Sprendlingen-Gensingen na podlagi sklepa o čiščenju z dne 31. marca 1998. Vendar meni, da z vidika zakonodaje o pomoči ni pravično, da je podjetje ZT v celoti odgovorno za stroške čiščenja, saj bi neomejena odgovornost privedla do neenake obravnave v primerjavi z zasebnimi podjetji v skladu z nedavno nemško sodno prakso.
(134)
V skladu s sodbo Bundesverfassungsgericht (zveznega ustavnega sodišča) z dne 16. februarja 2000 (36) bi bilo zasebno podjetje na podlagi nacionalnega prava odgovorno samo do razumne mere. Po mnenju sodišča Bundesverfassungsgericht bi bil ta prag lahko dosežen, če bi odgovornost presegla vrednost posestva. Nad tem pragom se odgovornost ne bi mogla več obravnavati kot sorazmerna vsebinska in omejevalna določba za namene varovanja premoženja, ki ga zagotavlja drugi stavek člena 14(2) nemške ustave. Vendar ker podjetje ZT kot pravna oseba javnega prava ne more uveljavljati pravic, odobrenih fizičnim osebam v skladu z nemško ustavo, ta omejitev odgovornosti ne velja za podjetje ZT.
(135)
Po mnenju Nemčije je tržna vrednost lokacije Sprendlingen-Gensingen negativna, ker je predvidena knjigovodska vrednost v bilanci stanja z dne 31. decembra 2009 znašala 128 500,00 EUR, medtem ko so se stroški čiščenja od takrat povečali na skupno 1 542 316 EUR. To presega zgoraj opisano omejitev odgovornosti.
(136)
Financiranje stroškov čiščenja z letnim prispevkom izven okvira omejitve odgovornosti bi bilo treba obravnavati kot združljivo pomoč v skladu z odstavkom 132 smernic o okoljski pomoči, saj bi posamezniki morali kriti samo stroške do tržne vrednosti posestva.
7.6.2 Lokacija Sohrschied
(137)
Kljub temu, da je bilo podjetje ZT na podlagi sklepa o čiščenju z dne 21. aprila 1997 odgovorno kot onesnaževalec, Nemčija dvomi, ali je bilo podjetje ZT v skladu z nemško ustavo dejansko zadolženo za kritje stroškov čiščenja za škodo, ki jo je povzročil prejšnji lastnik ali izvajalec. Ker je od tega minilo že več kot 30 let, vprašanja o odgovornosti ni mogoče več jasno razčistiti.
(138)
Nemčija meni, da letni prispevek, kolikor prispeva k stroškom čiščenja za lokacijo Sohrschied, pomeni združljivo pomoč v skladu s smernicami o okoljski pomoči, saj podjetje ZT ne bi smelo biti zadolženo za izvajanje čiščenja.
(139)
Nemčija nadalje trdi, da je negativna tudi tržna vrednost lokacije Sohrschied in da je bila tudi v tem primeru kršena omejitev odgovornosti.
8. OCENA PRISOTNOSTI POMOČI V SKLADU S ČLENOM 107(1) PDEU (BREZ SKLICEVANJA NA MERILA IZ SODBE ALTMARK)
(140)
V skladu s členom 107(1) PDEU je vsaka pomoč, ki jo dodeli država članica, ali kakršna koli vrsta pomoči iz državnih sredstev, ki izkrivlja ali bi lahko izkrivljala konkurenco z dajanjem prednosti posameznim podjetjem ali proizvodnji posameznega blaga, nezdružljiva z notranjim trgom, kolikor prizadene ali bi lahko prizadela trgovino med državami članicami.
8.1 Letni prispevek, financiran iz državnih sredstev
(141)
Nemčija ne oporeka, da so letni prispevki članov podjetja Zweckverband državna sredstva. Člani podjetja ZT so podeželska in mestna okrožja zveznih dežel Porenje-Pfalz, Posarje in Hessen. Ker je podjetje ZT svojim članom zaračunavalo letni prispevek na podlagi upravnega akta, ukrep vključuje neposreden prenos državnih sredstev. Ker pa so vključeni upravni akti, se lahko letni prispevki pripišejo državi.
8.2 Gospodarska prednost podjetja ZT
(142)
Prvič, upravičenec mora biti podjetje. Pojem podjetja zajema katero koli pravno ali fizično osebo, ki izvaja gospodarsko dejavnost ne glede na svoj pravni status in način financiranja. To ne velja samo za zasebna, ampak tudi za javna podjetja (37). Vsaka dejavnost, ki vključuje ponudbo blaga ali storitev na določenem trgu, je gospodarska dejavnost (38). Ker podjetje ZT nudi storitve za odstranjevanje določenih živalskih stranskih proizvodov v zameno za nadomestilo, je podjetje.
(143)
Letni prispevki dajejo podjetju ZT gospodarsko prednost, saj zmanjšujejo njegove trenutne izdatke in se v zameno zanje ne zahteva nobeno ustrezno izvajanje dejavnosti. Vendar Nemčija trdi, da so se podjetju ZT s prispevki povrnili samo stroški, ki bi jih moralo kriti zaradi obveznosti vzdrževanja rezerve za epidemije, in zato ni pridobilo nobene gospodarske prednosti.
(144)
Evropsko sodišče je v zadevi Altmark razsodilo, da nadomestilo za obveznost opravljanja javne storitve ni državna pomoč, tj. upravičencu ne zagotavlja prednosti, če so hkrati izpolnjena določena merila (39).
(145)
Zaradi pomena sodbe Altmark za ta primer bo trditev Nemčije, da so merila iz sodbe Altmark izpolnjena, podrobno preučena ločeno v oddelku 9.
8.3 Izkrivljanje konkurence in oslabitev trgovine med državami članicami
(146)
Nemčija meni, da trg za odstranjevanje snovi kategorij 1 in 2 z območja, ki ga pokriva združenje, ni odprt za konkurenco ter da se zato lahko izključi tako izkrivljanje konkurence kot učinek na trgovino med državami članicami.
(147)
Komisija na začetku ugotavlja, da obstajajo regionalni monopoli za odstranjevanje snovi kategorij 1 in 2. Vendar večina regionalnih in lokalnih pristojnih organov te monopole odobri s postopki naročanja. Tako na trgu obstaja konkurenca. V tem primeru to potrjuje postopek naročanja v severnem in osrednjem Hessnu.
(148)
Komisija zato v skladu s svojim sklepom z dne 23. februarja 2011 o državni pomoči C 58/06 (ex NN 98/05) za podjetji Bahnen der Stadt Monheim (BSM) in Rheinische Bahngesellschaft (RBG) v združenju Verkehrsverband Rhein-Ruhr (40) meni, da je trg za odstranjevanje snovi kategorij 1 in 2 odprt za konkurenco. Regionalni in lokalni organi, pooblaščeni za odstranjevanje snovi kategorij 1 in 2, lahko tako na podlagi prava Unije kot na podlagi nacionalnega prava sami izberejo, ali bodo na trgu poiskali ponudnika in ga s postopkom naročanja pooblastili za izvajanje naloge, ali pa bodo odstranjevanje izvajali sami, tj. z interno rešitvijo (41). Kljub trditvi Nemčije, da podjetje ZT izpolnjuje merilo za interno dodelitev (42), letni prispevki krepijo finančni položaj podjetja ZT v primerjavi z drugimi morebitnimi ponudniki. Ker v postopkih naročanja lahko sodelujejo ponudniki iz vseh držav članic, bi lahko prispevek vplival tudi na trgovino med državami članicami.
(149)
Gospodarske prednosti iz letnih prispevkov bi lahko prav tako okrepile položaj podjetja ZT na trgih, na katerih neposredno konkurira z drugimi ponudniki (odstranjevanje snovi kategorije 3, postopek naročanja za odstranjevanje snovi kategorij 1 in 2 v severnem in osrednjem Hessnu).
8.4 Začasni sklep o obstoju pomoči
(150)
Letni prispevki izpolnjujejo pogoje za obstoj pomoči v smislu člena 107(1) PDEU. V naslednjem oddelku bo podrobno preučena trditev Nemčije, da so izpolnjeni vsi štirje pogoji iz sodbe Altmark.
9. OCENA MERIL IZ SODBE ALTMARK V OKVIRU ČLENA 107(1) PDEU
9.1 Prvo merilo iz sodbe Altmark
(151)
Prvo merilo iz sodbe Altmark določa, da mora podjetje, ki prejema nadomestilo, dejansko opravljati obveznosti javne storitve, te obveznosti pa morajo biti jasno opredeljene.
(152)
Najprej je treba opozoriti, da je treba razlikovati med obdobjem 1979-2008 in obdobjem 2009-2011.
(153)
Podjetje ZT je bilo pred spremembo statuta dne 2. februarja 2010 s povratno veljavo od 1. januarja 2009 le na splošno pooblaščeno za odstranjevanje snovi kategorij 1 in 2. Stari zakon Verbandsordnung ni posebej določal nobene zahteve za vzdrževanje rezerve za epidemije. Zato v smislu prvega merila iz sodbe Altmark ni bilo nobene jasno določene zahteve za vzdrževanje rezerve za epidemije.
(154)
S spremenjenim statutom tako zdaj poleg zahteve za odstranjevanje snovi kategorij 1 in 2 obstaja tudi izrecna zahteva, da podjetje ZT vzdržuje rezervo za epidemije.
(155)
Komisija iz tega sklepa, da niti zaveza podjetja ZT k odstranjevanju snovi kategorij 1 in 2 niti njegova zaveza k vzdrževanju rezerve za epidemije ne more upravičiti letnih prispevkov kot državnih nadomestil v smislu prvega merila sodbe Altmark.
9.1.1 Obveznost odstranjevanja snovi kategorij 1 in 2
9.1.1.1 Ne gre za storitev splošnega gospodarskega pomena
(156)
Sodišče BVerwG je razsodilo, da je v skladu z Uredbo (ES) št. 1069/2009 in členom 3(1) zakonodaje TierNebG odstranjevanje snovi kategorij 1 in 2 obveznost javne službe in s tem storitev splošnega gospodarskega pomena. Sodišče BVerwG je velik pomen pripisalo zlasti dejstvu, da je odstranjevanje snovi na podlagi nemškega prava obvezna naloga javne službe in je na podlagi te predpostavke menilo, da podjetje ZT izvaja javna pooblastila. Sodišče BVerwG je razsodilo, da je obveznost javne službe vključevala tudi zagotavljanje rezerve za epidemije (43).
(157)
Nemčija se s tem strinja in ob tem trdi, da odstranjevanje snovi kategorij 1 in 2 ter zagotavljanje rezerve za epidemije služita varovanju zdravja ljudi.
(158)
Ker je odstranjevanje snovi kategorij 1 in 2 obveznost javne službe, sta sodišče BVerwG in Nemčija letne prispevke obravnavala kot upravičene, saj so pomenili državno nadomestilo za stroške, ki so podjetju ZT nastali zaradi obveznosti.
(159)
Kot je razloženo v odstavku 13 smernic Unije o državni pomoči, ki je dodeljena kot nadomestilo za izvajanje javnih storitev (44) (smernice Unije na področju storitev splošnega gospodarskega pomena), je Sodišče dosledno razsojalo, da imajo države članice široke diskrecijske pravice glede narave storitev, ki se lahko uvrstijo v storitve splošnega gospodarskega pomena, razen v sektorjih, v katerih to urejajo posebna pravila Unije.
(160)
Sodišče je poudarilo, da ima dejavnost splošen gospodarski pomen samo, če kaže posebne značilnosti v primerjavi s splošnim gospodarskim pomenom drugih gospodarskih dejavnosti (45).
(161)
V zadevi GEMO je moralo Sodišče nato obravnavati vprašanje, ali bi morali kmetje in klavnice kriti celotne stroške odstranjevanja poginulih živali in klavničnih odpadkov ter ali bi lahko država krila stroške na podlagi tega, da je to storitev splošnega gospodarskega pomena. Sodišče je v sodbi razsodilo, da bi morali kmetje in klavnice kriti celotne stroške (46).
(162)
Sodišče je ugotovilo, da je finančno breme, ki ga je povzročilo odstranjevanje poginulih živali in klavničnih odpadkov, element stroškov, ki je neizogibno povezan z gospodarsko dejavnostjo kmetov in klavnic. Njihove dejavnosti ustvarjajo proizvode in ostanke, ki so neuporabni in predvsem škodljivi za okolje, za odstranjevanje pa so zadolženi onesnaževalci.
(163)
Posredovanje s strani državnih organov, katerega cilj je razbremeniti kmete in klavnice tega bremena, ustvarja gospodarsko prednost, ki bi lahko izkrivljala konkurenco. Tudi če bi država s prevzemom odgovornosti za stroške odstranjevanja zasledovala cilj zdravstvene politike, to ne bi spremenilo dejstva, da to pomeni gospodarsko prednost za kmete in klavnice, saj je ustaljena sodna praksa, da člen 107(1) PDEU ne ustvarja razlik glede na razloge za ukrepe državnega posredovanja in njihove cilje, ampak glede na njihove učinke (47).
(164)
Odstavka 27 in 37 Smernic Skupnosti za državno pomoč v zvezi s testi na TSE, poginulimi živalmi in klavničnimi odpadki (2002/C324/02) (do leta 2006) ter oddelek V.B.4 Smernic Skupnosti o državni pomoči v kmetijskem in gozdarskem sektorju 2007-2013 (2006/C319/01) prav tako potrjujejo, da so za ustrezno odstranjevanje odgovorni lastniki ali proizvajalci živalskih stranskih proizvodov in zato morajo po načelu „onesnaževalec plača“ kriti stroške. V skladu s temi smernicami je državna pomoč izjema od pravila, ki je dovoljena samo v posebnih okoliščinah (zlasti za poginule živali).
(165)
Dejstvo, da je načelo „onesnaževalec plača“ splošno veljavno, je potrjeno tudi s pravom zvezne dežele Porenje-Pfalz, saj člen 4(1) deželnega zakona TierNebGAG določa, da se lahko stroški odstranjevanja in podobnih postopkov naložijo lastnikom.
(166)
V zadevnem primeru iz sodne prakse Sodišča, Uredbe (ES) št. 1069/2009 ter smernic TSE in smernic o kmetijski pomoči 2007-2013 izhajajo naslednji sklepi:
(167)
Prvič, za obstoj storitve splošnega gospodarskega pomena ni odločilno, ali država članica zadevno storitev opredeljuje kot javno obveznost. Opredelitev storitve kot javne obveznosti je enaka dodelitvi izključne pravice. Če bi bile navedbe sodišča BVerwG resnične, bi lahko države članice kot javno obveznost označile vsako storitev, s čimer bi jo opredelile kot storitev splošnega gospodarskega pomena. Vendar bi ta interpretacija v celoti izničila učinek člena 106 PDEU, katerega dejanski namen je zagotoviti, da se lahko nadomestila dodelijo samo takrat, kadar to dopušča storitev splošnega gospodarskega pomena.
(168)
Komisija meni, da je treba razlikovati med dodelitvijo izključne pravice in uvrstitvijo storitve med storitve splošnega gospodarskega pomena.
(169)
Dodelitev izključne pravice za odstranjevanje snovi kategorij 1 in 2 lahko pomeni omejitev svobode pri zagotavljanju storitev v skladu s členom 56 PDEU. Po členu 52 v povezavi s členom 62 PDEU se lahko to upraviči na podlagi varovanja javnega zdravja. Kadar Nemčija in zvezna dežela Porenje-Pfalz določita, da je v določeni regiji za odstranjevanje snovi kategorij 1 in 2 odgovorno samo eno podjetje, želita zagotoviti, da je podjetje pod zelo strogim nadzorom, s čimer zagotovita varovanje javnega zdravja.
(170)
Vendar ukrep, katerega cilj je varovanje javnega zdravja, samodejno ne pomeni storitve splošnega javnega pomena, kar je v nasprotju s stališčem Nemčije in sodišča BVerwG.
(171)
Zato Komisija ne izpodbija trditve, da odstranjevanje snovi kategorij 1 in 2 vključuje odstranjevanje odpadkov, ki po svoji naravi predstavljajo posebno nevarnost za zdravje. Zato Uredba (ES) št. 1069/2009 uvaja strog sistem nadzora za obrate, ki odstranjujejo take odpadke. Navedene določbe podjetjem za odstranjevanje zagotovo nalagajo dodatne stroške, vendar morajo biti ti stroški vključeni v pristojbine in dajatve.
(172)
V tem smislu se odstranjevanje snovi kategorij 1 in 2 ne razlikuje od odstranjevanja drugih odpadkov, ki po svoji naravi predstavljajo posebno nevarnost za zdravje. Stroške odstranjevanja takih odpadkov običajno krije tisti, ki jih je proizvedel, ne pa javnost.
(173)
V obravnavanem primeru storitev zajema odstranjevanje snovi kategorij 1 in 2. Zato mora Komisija preučiti, ali se ta storitev v svojem bistvu še posebej razlikuje od drugih gospodarskih dejavnosti, tako da je v splošnem interesu in ne le v interesu gospodarskih subjektov, ki imajo od nje korist.
(174)
Po mnenju Komisije se odstranjevanje snovi kategorij 1 in 2 glede na vsebino bistveno ne razlikuje od drugih gospodarskih dejavnosti. Iz tega razloga ga ni mogoče uvrstiti med storitve splošnega gospodarskega pomena.
(175)
V nasprotju z mnenjem sodišča BVerwG strog nadzor, določen z Uredbo (ES) št. 1069/2009, ne pomeni, da je treba odstranjevanje snovi kategorij 1 in 2 obravnavati kot storitev splošnega gospodarskega pomena.
(176)
Poleg tega zadevni sektor urejajo določbe prava Unije. Te določbe zlasti zahtevajo, da onesnaževalec krije stroške odstranjevanja snovi kategorij 1 in 2. Iz tega sledi, da javna blagajna ne more prevzeti dela stroškov, kot je razsodilo Sodišče v zadevi GEMO (48). Zaradi teh posebnih določb prava Unije odstranjevanja snovi kategorij 1 in 2 ni mogoče uvrstiti med storitve splošnega gospodarskega pomena na podlagi nacionalnih določb. Zato je uvrstitev med storitve splošnega gospodarskega pomena izključena.
(177)
Nazadnje se Komisija v zvezi s trditvijo Nemčije, da odstranjevanje snovi kategorij 1 in 2 služi varovanju zdravja ljudi, sklicuje na sodbo v zadevi GEMO, v kateri je Sodišče razsodilo, da člen 107(1) PDEU ne razlikuje med ukrepi državnega posredovanja glede na njihove vzroke ali cilje, ampak jih določa na podlagi njihovih učinkov.
(178)
Iz navedenega sledi, da mora gospodarski subjekt načeloma kriti stroške, ki jih nalagajo uredbene določbe, ki urejajo izvajanje njegove dejavnosti, kot so stroga pravila o odstranjevanju snovi kategorij 1 in 2 v obravnavanem primeru. Cilj varovanja zdravja ljudi se upošteva pri utemeljitvi dodelitve izključne pravice ob upoštevanju svobode za zagotavljanje storitev in na ravni združljivosti pomoči za kmete z notranjim trgom.
(179)
Zaradi teh razlogov Komisija meni, da Nemčija odstranjevanja snovi kategorij 1 in 2 ne more uvrstiti med storitve splošnega gospodarskega pomena.
9.1.1.2 Druga možnost: nadomestila v nobenem primeru niso zahteva
(180)
Druga možnost je, da Komisija poudari, da prvo merilo iz sodbe Altmark pomeni tudi ocenjevanje, ali so nadomestila potrebna za storitev splošnega gospodarskega pomena. Tako bi bilo treba tudi v primeru, če bi odstranjevanje snovi kategorij 1 in 2 pomenilo storitev splošnega gospodarskega pomena, preučiti nujnost nadomestila.
(181)
Nemčija in sodišče BVerwG sta v svojih argumentih spregledala dejstvo, da je Sodišče v zadevi GEMO razsodilo, da obveznosti, ki so jih sprejela podjetja, pooblaščena za odstranjevanje snovi kategorij 1 in 2, ne upravičujejo državnega nadomestila za stroške, nastale zaradi teh obveznosti. Vse stroške odstranjevanja snovi kategorij 1 in 2 krijejo tisti, ki so odgovorni, da so ti nastali, saj so neločljiv del gospodarskih dejavnosti kmetov in klavnic.
(182)
Sodišče je razsodilo, da državno nadomestilo za stroške, ki so nastali zaradi te obveznosti, ni upravičeno, saj morajo stroške kriti tisti, ki so zanje odgovorni.
(183)
V nasprotju z mnenjem sodišča BVerwG strog nadzor, ki ga določa Uredba (ES) št. 1069/2009, ne pomeni, da se ti stroški odstranjevanja snovi kategorij 1 in 2 lahko krijejo z državnimi nadomestili.
(184)
Z drugimi besedami, sam obstoj obveznosti javne storitve ne pomeni nujno, da je državno nadomestilo za stroške, nastale zaradi te obveznosti, upravičeno.
(185)
Po mnenju Komisije Nemčija za podjetje ZT ne more upravičiti letnih prispevkov kot državno nadomestilo za stroške, nastale zaradi obveznosti odstranjevanja snovi kategorij 1 in 2, saj morajo biti celotni stroški v skladu z načelom „onesnaževalec plača“ kriti s pristojbinami, ki jih podjetje ZT zaračunava tistim, ki so odgovorni za proizvajanje teh snovi.
9.1.2 Vzdrževanje rezerve za epidemije
(186)
V zvezi z vprašanjem, ali je mogoče rezervno zmogljivost, obravnavano ločeno, uvrstiti med storitve splošnega gospodarskega pomena, je treba poudariti naslednje. Po nemškem pravu mora podjetje z regionalnim monopolom na področju odstranjevanja snovi kategorij 1 in 2 zagotoviti, da se lahko v primeru izbruha bolezni spopade s povečano količino snovi. Kot kaže primerjava 16 dežel, ki jo je predložila nemška vlada, povsod, razen na območju, ki ga pokriva podjetje ZT, podjetja, katerih obrati obratujejo v treh izmenah, to dosežejo s tem, da obratujejo tudi čez vikende in po potrebi snovi predajo drugim deželam. Z drugimi besedami, obveznost vzdrževanja rezerve za epidemije ne povzroča nobenih dodatnih stroškov, saj se lahko rezerva za epidemije krije z operativno razpoložljivo prosto zmogljivostjo.
(187)
Tudi če bi nastali dodatni stroški, bi jih bilo treba prenesti na kmete in klavnice. Spopadanje s povečanjem snovi pri epidemiji je del stroškov, ki je neločljivo povezan z delovanjem obrata za odstranjevanje snovi kategorij 1 in 2.
(188)
Dejstvo, da lastniki, tj. regionalni in lokalni organi, z uradnim aktom zavezujejo podjetja, da morajo sama vzdrževati rezervo za epidemije, ni pomembno. Vzdrževanje rezerve za epidemije se ne more šteti za storitev splošnega gospodarskega pomena iz dveh razlogov.
(189)
Če prosta zmogljivost, ki je operativno razpoložljiva (brez dodatnih stroškov), ne zadostuje za kritje predpisane rezerve za epidemije, tako da obveznost vzdrževanja rezerve za epidemije povzroča dodatne naložbene stroške, načelo „onesnaževalec plača“ zahteva, da je treba te stroške kriti z zaračunanimi pristojbinami. To se ne razlikuje od prej navedenih argumentov glede odstranjevanja drugih odpadkov (za podrobnosti glej zgoraj navedene odstavke 156 do 185).
(190)
Če je vzdrževana prosta zmogljivost večja od dejansko potrebne za primer epidemije, vzdrževanje te presežne proste zmogljivosti ni v javnem interesu.
(191)
Sodišče BVerwG je v zvezi s tem razsodilo, da za opredelitev zagotavljanja rezervne zmogljivosti ni bilo pomembno, ali je podjetje ZT vzdrževalo dokaj nepotrebno presežno zmogljivost. Regionalni in lokalni organi so se morali sami odločiti, ali bodo presežno zmogljivost financirali ali vztrajali pri tem, da jo je treba zmanjšati. To je bilo vprašanje politične odgovornosti regionalnih in lokalnih organov in ne vprašanje zakonodaje o pomoči (49). Tega argumenta ni mogoče sprejeti, saj ni verjetno, da bi dokaj nepotrebna zmogljivost služila javnemu interesu.
(192)
Kot je podrobneje preučeno v oddelku 9.3, se lahko v primeru podjetja ZT predpisana rezerva za epidemije krije z operativno razpoložljivo prosto zmogljivostjo in nadomestil ni mogoče nikakor upravičiti.
(193)
Zato Komisija meni, da se obveznost vzdrževanja rezerve za epidemije ne more šteti za storitev splošnega gospodarskega pomena. Komisija podredno meni, da ne zagotavlja nobene utemeljitve letnih prispevkov kot državnega nadomestila.
9.1.3 Odstranjevanje snovi kategorije 3
(194)
Ker podjetje ZT ni pooblaščeno za odstranjevanje snovi kategorije 3, ga samo iz tega razloga ni mogoče uvrstiti med storitve splošnega gospodarskega pomena. V nobenem primeru ga ni mogoče tako opredeliti iz razlogov, navedenih v oddelku 9.1.1.
9.1.4 Povzetek
(195)
Prvo merilo iz sodbe Altmark torej v obravnavanem primeru ni izpolnjeno.
(196)
Tako so naslednje pripombe v zvezi z drugim do četrtim merilom iz sodbe Altmark navedene samo podredno.
9.2 Drugo merilo iz sodbe Altmark
(197)
Drugo merilo iz sodbe Altmark zahteva, da morajo biti parametri, na podlagi katerih se izračuna nadomestilo, določeni vnaprej na objektiven in pregleden način. Zato v primeru, če država članica podjetju povrne izgube brez vnaprej določenih parametrov, to pomeni prednost v smislu člena 107(1) PDEU.
(198)
V obravnavanem primeru je treba razlikovati med obdobjem 1979-2008 in obdobjem 2009-2012.
9.2.1 Obdobje 1979-2008
(199)
Statut podjetja ZT, sprejet 28. oktobra 1994, je temu omogočil, da vse izgube, nastale v finančnem letu, krije z letnimi prispevki. Vendar, kot je navedla Nemčija, so bili letni prispevki namenjeni financiranju stroškov, ki jih je podjetje ZT ustvarilo z vzdrževanjem rezerve za epidemije.
(200)
Vendar pa v statutu iz leta 1994 ni nobenih navedb glede obsega rezerve za epidemije, ki naj bi jo podjetje ZT vzdrževalo, ali glede parametrov za izračun stroškov rezerve. Nastala izguba ni objektiven kazalnik stroškov rezerve za epidemije, saj je velikost izgube odvisna od številnih dejavnikov, ki niso na noben način povezani s stroški rezerve za epidemije.
(201)
Tako ni bila vnaprej določena nobena objektivna in pregledna metoda, ki bi morda omogočila izračun stroškov rezerve za epidemije. Zato drugo merilo iz sodbe Altmark za obdobje 1979-2008 ni izpolnjeno.
9.2.2 Obdobje 2009-2012
(202)
Statut podjetja ZT je bil 2. februarja 2010 spremenjen s povratno veljavo od 1. januarja 2009. V členu 10(2) je izrecno določen obseg rezerve za epidemije, ki jo je treba vzdrževati. V skladu s členoma 9(2) in 10(4) je treba stroške rezerve za epidemije in s tem višino letnega prispevka določiti z finančnim načrtom pred začetkom finančnega leta.
(203)
S členom 10(5) novega statuta so bila uvedena pravila za izračun stroškov rezerve za epidemije. V skladu s študijo Fraunhofer se del skupnih stroškov zmogljivosti uporabi za predpisano rezervo za epidemije. Statut podjetja ZT in letni finančni načrti določajo parametre, potrebne za izračun stroškov. Komisija je preverila, ali so parametri objektivni in smiselni ter ali je metoda izračuna določena jasno in pregledno. Zato so za obdobje od leta 2010 letni prispevki določeni vnaprej na podlagi objektivnih in preglednih parametrov.
(204)
Tako je zahteva po preglednosti iz drugega merila sodbe Altmark za obdobje 2010-2012 izpolnjena. Vendar je treba hkrati poudariti, da Komisija kljub sprejemanju, da se izračuni izvedejo vnaprej in na pregleden način, meni, da z uporabljeno formulo za izračun ni mogoče preprečiti prekomernega nadomestila v smislu tretjega merila iz sodbe Altmark.
(205)
Po drugi strani pa so bili za leto 2009 pravila za izračun stroškov, finančni načrt in višina letnega prispevka določeni retroaktivno in ne vnaprej. Zato drugo merilo iz sodbe Altmark za leto 2009 ni izpolnjeno.
9.3 Tretje merilo iz sodbe Altmark
(206)
Tretje merilo iz sodbe Altmark zahteva, da znesek nadomestila ne sme presegati zneska, ki je nujno potreben za kritje vseh ali dela stroškov izpolnjevanja obveznosti javnih storitev, pri čemer se upoštevajo realizirani dohodki in ustrezen dobiček iz izpolnjevanja teh obveznosti.
(207)
Komisija pri izračunu stroškov izpolnjevanja obveznosti javnih storitev uporablja metodo NAC (50). Dejanski ali pričakovani neto stroški, potrebni za izpolnjevanje obveznosti javnih storitev, se izračunajo kot razlika med neto stroški izvajalca storitve, ki izhajajo iz izpolnjevanja obveznosti javnih storitev, in njegovimi neto stroški, če ne izpolnjuje navedene obveznosti. Posebno pozornost je treba nameniti pravilni oceni stroškov oziroma prihodka, ki jih izvajalec storitve ne bi kril oziroma zaslužil, če ne bi bilo obveznosti javnih storitev. Pri izračunu neto stroškov je treba preučiti koristi za izvajalca storitve splošnega gospodarskega pomena, vključno z nematerialnimi koristmi, v kolikor je to mogoče (51).
(208)
V skladu s členom 10(2) statuta podjetja ZT z dne 2. februarja 2010 je obseg rezerve za epidemije, ki ga je treba vzdrževati od leta 2009 naprej, določen na 7 110 ton, ki jih je treba predelati v šestih tednih. Zato mora podjetje ZT glede števila predelanih ton na teden sprejeti ukrepe za zagotovitev, da se lahko v primeru epidemije v šestih tednih poleg običajnih količin predela 1 185 ton na teden (52).
(209)
Nemčija trdi, da so letni prispevki nadomestilo za neto stroške, ki so v podjetju ZT nastali zaradi vzdrževanja rezerve za epidemije. Čeprav je statut podjetja ZT določal izključno obveznost vzdrževanja rezerve za epidemije samo od 2. februarja 2010, ko je bil spremenjen, je podjetje ZT rezervo za epidemije vzdrževalo tudi pred tem in je moralo kriti stroške, ki so zaradi tega nastali. Podjetje ZT zlasti glede na pravila o dajatvah v zvezni deželi Porenje-Pfalz teh stroškov ni moglo vključiti v dajatve za odstranjevanje snovi kategorij 1 in 2.
(210)
Ob upoštevanju študije Fraunhofer je Nemčija izračunala, da stroški rezerve za epidemije znašajo približno polovico skupnih stroškov objektov, saj je izkoriščenost tehnično možne zmogljivosti objektov med tednom, tj. petdnevnim triizmenskim obratovanjem, manj kot 50-odstoten.
(211)
Komisija bo v naslednjih odstavkih pokazala, da v podjetju ZT zaradi vzdrževanja predpisanega obsega rezerve za epidemije niso nastali nobeni neto stroški, kar je v nasprotju z izračuni Nemčije. Stroški, ki jih je navedla Nemčija, zajemajo stroške operativno razpoložljive proste zmogljivosti, ki morajo biti kriti z dajatvami, in stroške proste zmogljivosti, ki izhajajo iz premajhne izkoriščenosti obratov.
9.3.1 Kritje predpisane rezerve za epidemije z neizrabljeno operativno zmogljivostjo podjetja ZT
(212)
Böckenhoffovo poročilo iz leta 1991 je prvič preučilo, ali je treba za zagotavljanje zadostne zmogljivosti v primeru epidemije zgraditi večji obrat za odstranjevanje. Privedlo je do nasprotnega zaključka, saj obrat za odstranjevanje ob normalnem delovanju obratuje pet dni v dveh izmenah, operativna prosta zmogljivost treh izmen pa se je izkazala kot zadostna za rezervo za epidemije.
(213)
Sčasoma je več podjetij za odstranjevanje prešlo na delno uporabo tretje izmene tudi med normalnim obratovanjem ali pa na obratovanje v eni ali dveh izmenah ob sobotah v času, ko so količine za odstranjevanje največje. To pomeni, da je izkoriščenost zmogljivosti ob normalnem obratovanju boljša in da bo treba v primeru epidemije bolj izkoristiti razpoložljivo prosto zmogljivost ob vikendih.
(214)
Vendar so podrobni izračuni za različne scenarije iz sodobnejše tehnične literature (53) potrdili osnovne ugotovitve Böckenhoffovega poročila, in sicer, da za spopadanje z epidemijami ni potrebna dodatna naložba v prosto zmogljivost, ampak da razpoložljiva prosta zmogljivost v obliki tretje izmene med tednom in izmen ob vikendih zadostuje za odstranjevanje dodatnih živalskih trupel, ki nastanejo zaradi epidemije. Pri tem se upošteva večja izkoriščenost zmogljivosti ob normalnem obratovanju. Upoštevani pojavi epidemij so večinoma lokalno omejeni in kratkoročni izbruhi klasične prašičje kuge (KPK) ali slinavke in parkljevke (SIP).
(215)
Rezerva za epidemije, določena s statutom podjetja ZT z dne 2. februarja 2010, ki znaša do 1 185 ton na teden in ki jo mora podjetje ZT v primeru epidemije zagotoviti v šestih tednih, ustreza lokalno omejenim izbruhom KPK in SIP. Obseg rezerve za epidemije temelji na študiji ISPA-RP, ki kaže, da dodatne količine živalskih trupel, pričakovane v primeru kratkoročnih epidemij na območju, ki ga pokriva združenje, ustrezajo temu obsegu.
(216)
Določena rezerva za epidemije v višini 1 185 ton/teden obstaja vzporedno z neizkoriščeno zmogljivostjo v višini 2 819 ton/teden, ki je na razpolago za zahtevano obdobje šestih tednov. Dejansko razpoložljiva neizkoriščena zmogljivost je precej več kot dvakrat večja od zahtevane. Kot kaže spodnja preglednica, lahko podjetje ZT predpisano rezervo za epidemije krije z operativno prosto zmogljivostjo, ki je kratkoročno na razpolago ponoči in ob vikendih, tako kot v drugih deželah. Operativna prosta zmogljivost z obsegom 2 376 ton na teden, ki je na razpolago s triizmenskim sedemdnevnim obratovanjem v šestih tednih, je približno dvakrat večja od predpisane rezerve z obsegom 1 185 ton na teden.
(217)
Tudi ob predpostavki, da zmogljivost obrata ni v celoti izkoriščena s triizmenskim sedemdnevnim obratovanjem ali se ne izkorišča neprekinjeno sedem dni, je za zagotovitev zahtevane rezerve za epidemije na razpolago zadostna operativna prosta zmogljivost. V zvezi s primerjavo predpisane rezerve za epidemije z obsegom 1 185 ton na teden s prosto zmogljivostjo, ki je glede na študijo ISPA-RP na razpolago v obratu podjetja ZT (54), ima podjetje ZT ponoči in ob vikendih dovolj operativne zmogljivosti:
Preglednica 3
Razpoložljiva prosta zmogljivost podjetja ZT v primerjavi s predpisano rezervo za epidemije (na podlagi povprečne izkoriščenosti zmogljivosti v obdobju 1998-2009)
Vrsta obratovanja
Skupna zmogljivost
Razpoložljiva prosta zmogljivost
Rezerva za epidemije po statutu podjetja ZT
Prosta zmogljivost po odbitku rezerve za epidemije
zaradi stopnje izkoriščenosti
zaradi operativnih dejavnikov
skupaj
skupaj
Največja zmogljivost v dveh izmenah v petih dneh
2 160
443
443
Največja zmogljivost v treh izmenah v petih dneh
3 240
443
1 080
1 523
1 185
338
Normalna zmogljivost v treh izmenah v sedmih dneh
3 864
443
1 704
2 147
962
Največja zmogljivost v treh izmenah v sedmih dneh
4 536
443
2 376
2 819
1 634
(218)
Navedeno potrjuje, da ima podjetje ZT, tako kot podjetja v drugih deželah, dovolj operativne zmogljivosti za rezervo za epidemije. Posledično podjetju ZT nikoli ni bilo treba ustvariti dodatne zmogljivosti, da bi zagotovilo rezervo za epidemije. Zato v podjetju ZT zaradi obveznosti niso nastali nobeni neto stroški.
(219)
Vendar Nemčija nadalje trdi, da podjetju ZT v okviru prava ni dovoljeno, da v dajatve za odstranjevanje vključi stroške proste zmogljivosti, ki se izkorišča samo v primeru epidemije, saj bi se ta rezerva za epidemije obravnavala kot javna korist.
(220)
Vendar rezultati raziskave v zveznih deželah in predložene pogodbe pritožnika kažejo, da se ne glede na pravno obliko podjetja za odstranjevanje ali pravilo izračuna, ki se uporablja, vsi stroški zmogljivosti brez izjeme financirajo s prihodki iz poslovanja. To je jasno razvidno tudi iz člena 8 akta KAG RP, ki določa, da je treba „stroške, ki so osnova dajatev za uporabo in tekočih prispevkov, […] določiti v skladu s poslovnimi načeli stroškovnega računovodstva“. Z drugimi besedami, stroške operativne proste zmogljivosti je treba sorazmerno vključiti v dajatve, saj pri normalnem obratovanju obstaja vzročna povezava z odstranjevanjem notranjih in zunanjih snovi.
(221)
Sodišče BVerwG je v svoji sodbi prav tako pravilno ugotovilo, da je treba stroške operativne proste zmogljivosti financirati z dohodkom iz odstranjevanja notranjih in zunanjih snovi (55). Če se lahko predpisana rezerva za epidemije zagotovi iz operativne proste zmogljivosti, tako kot v primeru podjetja ZT, ni potrebe po letnem prispevku.
(222)
Nemčija pri utemeljevanju letnega prispevka trdi, da so celotni stroški operativne proste zmogljivosti v tretji izmeni med tednom posledica obveznosti vzdrževanja rezerve za epidemije. Podjetje ZT bi lahko brez te obveznosti s petdnevnim triizmenskim obratovanjem v celoti izkoristilo svojo največjo tehnično zmogljivost.
(223)
Vendar Nemčija ni predložila nobenih dokazov, ki bi pokazali, da brez obveznosti vzdrževanja rezerve za epidemije med tednom ne bi bilo nobene operativne proste zmogljivosti. Prej se zdi (na primer na podlagi študije ISPA-NS), da imajo celo podjetja, ki odstranjujejo samo snovi kategorije 3 in nikakor niso zavezana k vzdrževanju rezerve za epidemije, precejšnjo prosto zmogljivost ter svoje celotne stroške zmogljivosti financirajo s svojimi dajatvami.
9.3.2 Razpoložljiva prosta zmogljivost presega predpisano rezervo za epidemije
(224)
Kot kaže preglednica 3, ima podjetje ZT veliko več proste zmogljivosti, kot je potrebno za zagotavljanje predpisane rezerve za epidemije. Kratkoročno razpoložljiva prosta zmogljivost je več kot dvakrat večja od tiste, ki je potrebna v primeru izbruha bolezni. Slika 2 kaže, da je v nekaterih letih med petdnevnim dvoizmenskim obratovanjem tudi do 25 % normalne zmogljivosti ostalo neizkoriščene. Stroškov proste zmogljivosti, ki za predpisano rezervo za epidemije sploh ni potrebna, ni mogoče vključiti v neto stroške. Zato je treba izračune neto stroškov, ki jih je predložila Nemčija, zavrniti, saj stroške celotne proste zmogljivosti nepravilno pripisujejo rezervi za epidemije.
(225)
Študiji ISPA-RP in Fraunhofer kažeta, da je razpoložljiva prosta zmogljivost podjetja ZT zadostovala celo za trimesečno spopadanje z izbruhom SIP po vsej deželi. Kljub temu se od podjetja ZT ni nikoli zahtevalo, naj vzdržuje rezervo za epidemije za obdobje, daljše od šestih tednov. Z drugimi besedami, člani združenja niso nikoli zavezali podjetja ZT k vzdrževanju bolj dolgoročne rezerve za epidemije, razpoložljive dlje kot šest tednov, da bi se lahko podjetje ZT samo spopadalo z daljšimi izbruhi bolezni v deželi. Primerjava z zmogljivostjo, potrebno za spopadanje z izbruhom SIP v celotni deželi, je brez pomena (56).
(226)
Dejstvo, da je zmogljivost obrata podjetja ZT bistveno večja od tiste, ki je zahtevana s statutom podjetja ZT, razkriva naslednje: statut podjetje ZT zavezuje, da mora povprečno predelati 900 ton notranjih snovi kategorij 1 in 2 na teden (57). Če se temu doda predpisana rezerva za epidemije z obsegom 1 185 ton na teden, bi podjetje ZT potrebovalo obrat z zmogljivostjo 2 085 ton na teden v triizmenskem sedemdnevnem obratovanju, da bi izpolnilo obveznost iz statuta.
(227)
Vendar je največja možna zmogljivost obratov podjetja ZT dejansko 4 536 ton na teden. Tako podjetje ZT obratuje z obratom z dvakrat večjo zmogljivostjo od tiste, ki se zahteva za naloge, določene s statutom. Ker je zmogljivost podjetja ZT veliko večja od tiste, ki se zahteva za izpolnjevanje njegovih javnih nalog, v podjetju niso mogli nastati nobeni neto stroški zaradi obveznosti vzdrževanja rezerve za epidemije.
9.3.3 Povzetek
(228)
Nemčija torej ni dokazala, da so v podjetju ZT zaradi obveznosti vzdrževanja rezerve za epidemije nastali neto stroški. Preučitev je pokazala, da se z letnimi prispevki financirajo stroški proste zmogljivosti, ki je operativno razpoložljiva med običajnim obratovanjem (in bi se zato morala financirati s pristojbinami in dajatvami za te storitve) ali ki je razpoložljiva zaradi nezadostne izkoriščenosti zmogljivosti obratov podjetja ZT.
9.4 Četrto merilo iz sodbe Altmark
(229)
Četrto merilo iz sodbe Altmark določa, da v primeru, če podjetje, ki se mu naložijo obveznosti opravljanja javnih storitev, ni izbrano s postopkom oddaje javnega naročila, ki omogoča, da se izbere tisti ponudnik, ki lahko te storitve opravlja z najnižjimi stroški za skupnost, se mora raven potrebnega nadomestila določiti na podlagi analize stroškov, ki bi jih povprečno, dobro vodeno podjetje imelo pri izpolnjevanju teh obveznosti ob upoštevanju realiziranih prejemkov in razumnega dobička zaradi izpolnjevanja teh obveznosti.
(230)
Navedena štiri merila iz sodbe Altmark določajo pogoje, pod katerimi se dopusti izjema od načela, da nadomestila pomenijo prednost. Zato morajo države članice dokazati, da so izpolnjena.
(231)
Podjetje ZT ni bilo izbrano s postopkom oddaje javnega naročila, prav tako pa Nemčija ni predložila nobenih dokazov, da je podjetje ZT povprečno, dobro vodeno podjetje. Tako Nemčija ni dokazala, da je četrto merilo iz sodbe Altmark izpolnjeno. Visoke dajatve za odstranjevanje živalskih trupel v zvezni deželi Porenje-Pfalz in potreba po financiranju z letnim prispevkom, ki ne obstaja v nobeni drugi deželi, prav tako kažejo, da podjetje ZT ni povprečno, dobro vodeno podjetje.
(232)
Zato četrto merilo iz sodbe Altmark ni izpolnjeno.
(233)
Sodišče BVerwG je razsodilo, da četrto merilo iz sodbe Altmark ne velja za podjetje ZT, ker namen letnega prispevka ni bil vračilo dodatnih stroškov, nastalih zaradi prevzema obveznosti javne storitve v okviru sicer komercialne dejavnosti, ampak financiranje uradnega izvajanja javne naloge zunaj trga. Uradna narava izvajanja te naloge je po mnenju sodišča BVerwG izhajala iz politične odločitve regionalnih in lokalnih organov, ki so člani združenja, da se odstranjevanje snovi kategorij 1 in 2 dodeli interno. Razlaga sodišča BVerwG je temeljila na sodbi Sodišča v zadevi Stadtreinigung Hamburg (58).
(234)
Po mnenju sodišča BVerwG četrto merilo iz sodbe Altmark predpostavlja, da mora obveznost javnih storitev opravljati zasebno podjetje. Ker to v primeru interne dodelitve ne drži, četrto merilo iz sodbe Altmark ne velja za podjetja, pooblaščena z interno dodelitvijo (59).
(235)
Komisija se ne strinja z mnenjem sodišča BVerwG. Prvič, četrto merilo iz sodbe Altmark, kakor ga je oblikovalo Sodišče, ne določa, da se ne uporablja v primeru interne dodelitve. Ravno nasprotno, Sodišče je z omogočanjem dveh nadomestnih možnosti (bodisi postopka oddaje naročila ali analize stroškov, ki bi jih krilo povprečno, dobro vodeno podjetje) pokazalo, da se četrto merilo iz sodbe Altmark uporablja tudi takrat, kadar se postopek oddaje naročila ni izvedel, torej zlasti v primeru interne dodelitve.
(236)
Odločitev v zadevi Stadtreinigung Hamburg se je nanašala samo na vprašanje, kdaj obstaja obveznost dodelitve in kdaj ne. V zvezi z zakonodajo o pomoči ni mogoče izpeljati nobenega zaključka. Ravno nasprotno, druga nadomestna možnost iz četrtega merila iz sodbe Altmark se nanaša prav na primer, v katerem ni obveznosti za izvedbo postopka oddaje naročila.
(237)
Tako sodišče BVerwG daje vtis, da je regionalni monopol podjetja ZT pomenil, da podjetje ni konkuriralo z drugimi podjetji in da morda ni bilo izkrivljanja konkurence. Vendar je izkrivljanje konkurence ločen temeljni element pojma pomoči, ki se razlikuje od elementa gospodarske prednosti (okvir, v katerem so bila razvita štiri merila iz sodbe Altmark). Temeljni element izkrivljanja konkurence je prisoten v obravnavanem primeru (glej oddelek 8.3). Komisija je v odstavku 37 svojega sporočila o uporabi pravil Evropske unije o pomoči za nadomestilo, dodeljeno za opravljanje storitev splošnega gospodarskega pomena (sporočilo o storitvah splošnega gospodarskega pomena) (60), tudi izrecno potrdila, da interna dodelitev ne izključuje izkrivljanja konkurence.
(238)
Poudarek, ki ga sodišče BVerwG daje uradni naravi dejavnosti podjetja ZT, sproža vprašanje, ali je sodišče BVerwG izrecno zavrnilo uporabo četrtega merila iz sodbe Altmark, ker je domnevalo, da podjetje ZT ni izvajalo gospodarske dejavnosti. Tudi to ne drži, saj podjetje ZT nudi storitev v zameno za plačilo in zato izvaja gospodarsko dejavnost (glej oddelek 8.2). Komisija je to tudi izrecno potrdila v odstavku 13 sporočila o storitvah splošnega gospodarskega pomena.
9.5 Sklep v zvezi z obstojem gospodarskih prednosti za podjetje ZT
(239)
V nasprotju z odločitvijo sodišča BVerwG in argumentom Nemčije merila iz sodbe Altmark niso izpolnjena. Prvič, letni prispevki v bistvu ne morejo biti upravičeni kot državna nadomestila za obveznosti, ki jih je prevzelo podjetje ZT, saj morajo biti vsi stroški v zvezi s temi obveznostmi kriti z dohodki iz dajatev. Poleg tega je bilo dokazano, da v podjetju ZT zaradi obveznosti vzdrževanja rezerve za epidemije niso nastali nobeni neto stroški, kar je v nasprotju s trditvami Nemčije. Stroški, ki jih je navedla Nemčija, se nanašajo bodisi na operativno prosto zmogljivost, ki jo je treba kriti s prihodkom iz dajatve ali dobičkom, ali na prosto zmogljivost, ki presega predpisano rezervo za epidemije. Poleg tega parametri za izračun letnih prispevkov do leta 2010 niso bili določeni vnaprej in na potreben pregleden način. Poleg tega Nemčija ni mogla dokazati, da je podjetje ZT povprečno, dobro vodeno podjetje.
(240)
Zato so letni prispevki podjetju ZT dajali gospodarsko prednost.
(241)
Če bi bili stroški rezerve za epidemije, ki jih je Nemčija nepravilno izračunala, pravilno dodeljeni po namenu za različne zagotovljene storitve, tj. odstranjevanje notranjih snovi kategorij 1 in 2, odstranjevanje snovi kategorij 1 in 2 iz zveznih dežel Baden-Württemberg in Hessen ter odstranjevanje snovi kategorij 3, bi se natančno pokazale gospodarske prednosti, ki jih je podjetje ZT pridobilo z letnimi prispevki na različnih trgih.
(242)
V oddelkih 9.5.1 do 9.5.3 spodaj bo prikazano, da so letni prispevki dejansko krili izgube, ki so nastale zaradi naslednjih dejavnikov:
(a)
slabe kakovosti predelave snovi kategorije 3;
(b)
premajhne izkoriščenost zmogljivosti;
(c)
dajatev za odstranjevanje v severnem in osrednjem Hessnu, ki so bile nižje od stroškov;
(d)
dajatev za odstranjevanje notranjih snovi, ki so bile nižje od stroškov.
9.5.1 Izgube, ki nastanejo pri odstranjevanju notranjih in zunanjih snovi, kadar se nepravilno izračunani stroški rezerve za epidemije dodelijo po namenu
(243)
Na podlagi bilanc uspeha podjetja ZT, ki so bile predložene za obdobje 2002-2009, so bili vsi domnevni stroški rezerve za epidemije dodeljeni po namenu v skladu s petdnevnim dvoizmenskim delovanjem obrata.
(244)
Najprej je treba opozoriti, da je najpomembnejši razlog za visoke stroške proste zmogljivosti premajhna izkoriščenost obrata podjetja ZT. Zato je treba izvzeti te stroške proste zmogljivosti, nastale zaradi premajhne izkoriščenosti pri normalnem obratovanju.
(245)
Kot je razvidno iz statističnih podatkov o izkoriščenosti v preglednici 3 (stolpec „prosta zmogljivost zaradi stopnje izkoriščenosti“), podjetje ZT ni nikoli v celoti izkoristilo svoje razpoložljive tehnične zmogljivosti s petdnevnim dvoizmenskih obratovanjem. Izkoriščenost je zlasti od leta 2002 strmo padala zaradi hitrega zmanjšanja notranjih snovi. Merilo, ki se je uporabilo za stopnjo premajhne izkoriščenosti, je prosta zmogljivost v petdnevnem dvoizmenskem obratovanju. Merilo za izračun premajhne izkoriščenosti je bila najvišja stopnja izkoriščenosti, dosežena med petdnevnim dvoizmenskih obratovanjem, ki je bila leta 2002 101 855 ton. Ta premajhna izkoriščenost je v povprečju 13-odstotna.
(246)
Kot je razvidno iz ustreznega stolpca („prosta zmogljivost zaradi stopnje izkoriščenosti“) v preglednici 4, povprečni stroški premajhne izkoriščenosti pri normalnem obratovanju znašajo do 434 304 EUR. Podjetje ZT mora nositi komercialno odgovornost za te stroške, saj so posledica delovanja obrata, ki pri normalnem obratovanju ni v celoti izkoriščen.
(247)
Stroški operativne proste zmogljivosti so razčlenjeni po delih za uporabo v petdnevnem dvoizmenskem obratovanju. Tako so stroški operativne proste zmogljivosti sorazmerno razdeljeni med notranje in zunanje storitve. Hkrati je v spodnji preglednici 4 navedeno razlikovanje med stroški operativne proste zmogljivosti pri zbiranju in predelavi.
(248)
Podjetje ZT v obdobju 2002-2009 v povprečju ni moglo kriti stroškov operativne proste zmogljivosti iz prometa niti pri svojih notranjih niti zunanjih storitvah. Stolpec „stopnja kritja II“ kaže povprečno letno izgubo v višini 1 198 257 EUR pri zunanjih storitvah in v višini 1 140 898 EUR pri notranjih storitvah.
Preglednica 4
Bilanca uspeha
(v EUR)
Poginule živali
Klavnični odpadki
Notranje snovi
stolp. 1 + 2
Snovi kategorije 3
BW in Hessen
Premajhna izkoriščenost
Zunanje snovi
stolp. 4 + 5+6
Skupaj
stolp. 3 + 7
(1)
Promet
3 624 234
5 130 693
8 754 926
[…]
[…]
[…]
(2)
Stroški, ki jih je predložilo podjetje ZT
3 624 234
3 877 155
7 501 388
[…]
[…]
[…]
[…]
(3)
Promet
3 624 234
5 130 693
8 754 926
[…]
[…]
[…]
[…]
(4)
-
Popravljeni stroški
3 624 234
5 077 019
8 701 252
[…]
[…]
[…]
[…]
(5)
Stopnja kritja I
53 674
53 674
[…]
[…]
[…]
[…]
(6)
-
Prosta zmogljivost (PZ) zaradi stopnje izkoriščenosti
[…]
[…]
[…]
(7)
-
Operativna PZ pri zbiranju
70 077
236 780
306 857
[…]
[…]
[…]
[…]
(8)
-
Operativna PZ pri predelavi
201 993
685 722
887 715
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
(9)
Stopnja kritja II
- 272 071
- 868 828
-1 140 898
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
(10)
-
Nedodeljeni stalni stroški
[…]
(11)
Stopnja kritja III
[…]
(12)
+
Letni prispevek
[…]
(13)
Poslovni izid
[…]
Vrstici 1 in 2: informacije, ki jih je zagotovilo podjetje ZT
Podjetje ZT dohodka iz odstranjevanja snovi kategorije 3 v svojih finančnih poročilih o stroških ne evidentira ločeno; namesto tega ga, tako kot pri drugih dohodkih od proizvodov (npr. za maščobe in olja), odšteje od skupnih stroškov, ki so nato razdeljeni med notranje klavnične odpadke, snovi kategorije 3 ter snovi iz zveznih dežel BW in Hessen. Vendar ker je v nadaljevanju ustvarjen nov račun za snovi kategorije 3, je treba dohodek iz odstranjevanja snovi kategorije 3 izvzeti iz skupnih stroškov.
Vrstice 3 do 5: izračun stopnje kritja I
Za pridobitev pravilnih stroškov se dohodek iz predelave snovi kategorije 3, ki se odšteje od skupnih stroškov, sorazmerno razdeli med stroške notranjih klavničnih odpadkov, snovi kategorije 3 ter snovi iz zveznih dežel BW in Hessen. Tako razlika v skupnih stroških med vrstico (2) in vrstico (4) ustreza dohodku iz odstranjevanja snovi kategorije 3 v vrstici (3).
Ker podatki niso bili na razpolago, Komisija ni mogla preveriti, ali je podjetje ZT skupne stroške v vrsticah (2) in (3) pravilno razdelilo med različne storitve. Zlasti je treba opozoriti, da odstranjevanje živalskih trupel predstavlja čezmeren del stroškov zmogljivosti. Zato je prispevek za kritje I za notranje klavnične odpadke, snovi kategorije 3 ter snovi iz zveznih dežel BW in Hessen morda zastavljen previsoko.
Vrstice 6 do 9: izračun stopnje kritja II
Najprej se premajhna izkoriščenost med petdnevnim dvoizmenskim obratovanjem (tj. prosta zmogljivost zaradi stopnje izkoriščenosti).odšteje od stroškov rezerve za epidemije. Drugi stroški rezerve za epidemije se nato razdelijo glede na vključene količine in izračunano premajhno izkoriščenost. Ker se v zvezni deželi BW zbiranje ne izvaja, se stroški zbiranja in predelave obravnavajo ločeno. Ker so bili neposredni stroški proste zmogljivosti dodani že leta 2009 za nalogo v severnem in osrednjem Hessnu, se ne dodajo nobeni nadaljnji stroški.
9.5.2 Letni prispevki financirajo izgube, nastale pri odstranjevanju zunanjih snovi
(249)
Podjetje ZT ima na zunanjih trgih konkurente, ki morajo svoje skupne stroške obrata v celoti financirati iz svojega lastnega prometa. Niti podjetje, ki konkurira podjetju ZT glede snovi kategorij 3, niti prejšnji izvajalec v osrednjem in severnem Hessnu se ne moreta zanesti na dodatno državno refinanciranje proste zmogljivosti zaradi operativnih dejavnikov ali premajhne izkoriščenosti zaradi stopnje povpraševanja.
9.5.2.1 Izgube pri odstranjevanju snovi kategorije 3
(250)
Tako kot vsa druga podjetja, ki odstranjujejo snovi kategorije 3, ne da bi bila pri tem pooblaščena za izvajanje javne naloge, mora tudi podjetje ZT samo nositi vse s tem povezane stroške in tveganja.
(251)
Podjetje ZT odstranjuje snovi kategorije 3 skupaj s snovmi kategorij 1 in 2 ter zato ne more doseči enakega dohodka iz proizvodov kot s sortno čistim odstranjevanjem. Povečano povpraševanje po snoveh kategorije 3 za predelavo je samo po sebi povzročilo padec cen, ki jih lahko podjetje ZT pridobi od klavnic. Kot je pojasnil pritožnik, podjetja za odstranjevanje klavnicam celo plačujejo premije za nekatere snovi kategorije 3.
(252)
Trend je jasno razviden iz donosa na tono predelane snovi kategorije 3: medtem ko je podjetje ZT leta 2002 še vedno pridobilo […] EUR na tono, je donos po stalnem padanju leta 2009 znašal samo […] EUR. To je skoraj 70-odstotno zmanjšanje donosa na tono v sedmih letih.
Slika 1
Stopnje kritja za snovi kategorije 3 v obdobju 2000-2009 (v EUR)
[…]
(253)
Tako je v zadnjih treh letih predelava snovi kategorije 3 za podjetje ZT postajala vedno bolj nedonosna. Medtem ko je podjetje ZT do leta 2004 še vedno lahko krilo svoje neposredne stroške, odstranjevanje snovi kategorije 3 v poznejših letih ni več pozitivno prispevalo h kritju stroškov proste zmogljivosti.
(254)
Izračun, ki ga je predložila Nemčija in ki kaže, da je dohodek, ki ga podjetje ZT lahko doseže pri odstranjevanju snovi kategorije 3, večji od neposrednih stroškov, je nepravilen. Izračun Nemčije temelji na stroških, od katerih je bil že odštet dohodek (glej vrstico 2 v preglednici 4), ne pa na nastalih dejanskih stroških, kar bi bilo pravilno (glej popravljene stroške v vrstici 4 v preglednici 4).
(255)
Podjetje ZT je očitno pripravljeno dopuščati stalne izgube zaradi slabe kakovosti odstranjevanja snovi kategorije 3, da bi ohranilo izkoriščenost svojih obratov.
9.5.2.2 Izgube, nastale zaradi premajhne izkoriščenosti
(256)
Drug glavni razlog za izgube podjetja ZT je, da je bil obrat večino let slabo izkoriščen. V nekaterih letih se je premajhna izkoriščenost med petdnevnim dvoizmenskim obratovanjem povečala za več kot 25 % v primerjavi z najboljšo izkoriščenostjo leta 2001. Samo leta 2001 in leta 2002 je bila dosežena večja stopnja izkoriščenosti zaradi krize, ki jo je povzročila TSE, čeprav niti takrat ni bilo treba koristiti operativne proste zmogljivosti ponoči ali ob vikendih.
Slika 2
Premajhna izkoriščenost normalne zmogljivosti podjetja ZT med petdnevnim dvoizmenskim obratovanjem od leta 1998 do leta 2009
(257)
Razlog za občutno premajhno izkoriščenost po letu 2002 je bilo zmanjšanje števila živali in s tem količine na notranjem trgu, ki se je med letoma 2002 in 2009 zmanjšala za več kot 35 %. Podjetje ZT je želelo izkoristiti zmogljivost, ki je bila sproščena za prevzemanje večjih količin zunanjih snovi. Vendar je lahko šele takrat, ko je bilo izbrano z razpisnim postopkom v severnem in osrednjem Hessnu, izkoriščenost povrnilo na raven, ki je bila približno enako tisti iz obdobja 2002/2003.
9.5.2.3 Izgube, nastale zaradi razpisnega postopka v severnem in osrednjem Hessnu
(258)
Ker podjetje ZT izvaja odstranjevanje v severnem in osrednjem Hessnu šele od leta 2009, obstaja zelo malo podatkov o doseženih rezultatih pri tej dejavnosti. Predložena finančna poročila o stroških za leto 2009 kažejo, da je posledica nove pooblastitve pozitivna stopnja kritja po odštetju stroškov operativne proste zmogljivosti v višini približno 200 000 EUR.
(259)
Vendar razpisna dokumentacija nakazuje, da je podjetje ZT predložilo ponudbo, ki je bila nižja od dejanskih stroškov. Kot je navedla Nemčija sama, so obresti, ki jih podjetje ZT plačuje na svoja bančna posojila, višje od izračunanih obresti, ki jih je podjetje ZT določilo na podlagi pravil izračuna za razpisni postopek. Z drugimi besedami, podjetje ZT ne pričakuje, da bo lahko krilo svoje celotne stroške obresti za posojila, ki jih je najelo, ali doseglo primerno donosnost svojega lastnega kapitala.
(260)
Skupne obresti na posojila podjetja ZT znašajo do 1,07 milijona EUR na leto. Ob predpostavki v skladu z deležem skupne zmogljivosti, obračunane s količino za odstranjevanje iz severnega in osrednjega Hessna, da se lahko približno četrtina stroškov posojil pripiše nalogi v severnem in osrednjem Hessnu, znaša delež stroškov 0,26 milijona EUR v primerjavi z 0,16 milijona EUR, ki jih je podjetje ZT določilo v svojem izračunu dajatev za severni in osrednji Hessen. Poleg 0,10 milijona EUR obresti na posojila, ki letno niso krite, prav tako niso krite obresti na kapital.
(261)
Preudarno podjetje ne bi predložilo ponudbe, ki ne krije pričakovanih stroškov investicijskega vzdrževanja. Večkratno sklicevanje Nemčije na domnevne zahteve pravil o izračunu dajatev, ki niso dovoljevale prenosa celotnih stroškov, na noben način ne spremeni tega dejstva. Noben zasebni nosilec dejavnosti ne more biti prisiljen ali ne bi bil pripravljen nuditi storitev po ceni, ki mu ne bi omogočala kritja njegovih stroškov in primernega dobička.
(262)
Tudi ob izhajanju iz finančnih poročil o stroških za leto 2009, ki kažejo pozitivno stopnjo kritja v višini približno 200 000 EUR, pričakovane stopnje kritja v desetih letih veljavnosti pogodbe ne morejo izravnati izgub zaradi premajhnega izkoriščanja, ki so od leta 2002 naprej v povprečju znašale približno 700 000 EUR letno. Zato podjetje, ki deluje v skladu s tržnimi pogoji, ne bi tako dolgo vzdrževalo premalo izkoriščene zmogljivosti.
(263)
Očitno je, da je podjetje ZT v primeru zunanjih snovi zaradi letnih prispevkov tržilo zmogljivost po cenah, nižjih od stroškov, in je več let vzdrževalo premalo izkoriščeno zmogljivost, ne da bi lahko pri tem z bodočimi zaslužki izravnalo izgube zaradi premajhnega izkoriščanja iz predhodnih let. Tako je jasno, da je podjetje ZT še naprej trgovalo z zmogljivostjo, česar si preudarno podjetje za odstranjevanje bi moglo privoščiti.
9.5.3 Letni prispevki financirajo izgube, nastale pri odstranjevanju notranjih snovi
(264)
Stroški operativne proste zmogljivosti, nastali zaradi odstranjevanja notranjih snovi, morajo biti kriti z dajatvami. Tako kot vsa druga podjetja, pooblaščena za odstranjevanje nadzorovanih snovi, mora tudi podjetje ZT v okviru svoje odgovornosti zagotoviti, da to nalogo opravlja gospodarno z izvajanjem svoje dejavnosti na primeren način. Dodatno nadomestilo bi ga razrešilo te gospodarske odgovornosti.
(265)
Stroške proste zmogljivosti, nastale zaradi operativnih dejavnikov, je zato treba razporediti med odstranjevanje poginulih živali in klavničnih odpadkov. V deželah obstajajo različni pristopi k razporejanju stroškov operativne proste zmogljivosti med odstranjevanje klavničnih odpadkov in živalskih trupel. V nekaterih deželah je poginulim živalim dodeljen večji del stroškov proste zmogljivosti kot klavničnim odpadkom. Ker niti pravila o dajatvah niti statut podjetja ZT ne določajo lestvice za razporeditev, bodo stroški proste zmogljivosti razporejeni na sorazmeren način.
9.5.3.1 Cene za odstranjevanje klavničnih odpadkov, ki so nižje od stroškov
(266)
Kot je navedla Nemčija sama, podjetje ZT konkurira z drugimi podjetji za odstranjevanje klavničnih odpadkov. Višina dajatev za odstranjevanje notranjih klavničnih odpadkov vpliva na kvoto klavnic za ločevanje in s tem na to, koliko čistih snovi kategorije 3 je na razpolago drugim podjetjem za odstranjevanje.
(267)
Medtem ko v povprečju prihodki komaj krijejo neposredne stroške, se v zvezi s stopnjami kritja za snovi kategorije 3 skozi čas pojavljajo enaki rezultati, tj. do leta 2004 so prihodki presegali neposredne stroške. Vendar se po novi lestvici dajatev iz leta 2005, ki je privedla do zmanjšanja povprečnih prihodkov na tono s 160 EUR na 116 EUR, tj. do 27,5-odstotnega zmanjšanja, v naslednjih letih niso mogli kriti niti neposredni stroški in tako ni bilo mogoče doseči nobenega prispevka za kritje stroškov operativne proste zmogljivosti. Do leta 2009 ni bilo preobrata k pozitivni stopnji kritja I (glej preglednico 4).
(268)
Podjetje ZT brez letnega prispevka očitno ne bi moglo ohranjati te cenovne politike. Podjetje ZT je od leta 2005, tako kot v zvezi s klavničnimi odpadki kategorije 3, sprejemalo cene, ki niso krile niti njegovih neposrednih stroškov, da bi še naprej izkoriščalo zmogljivost svojega obrata. Na splošno v zvezi z notranjimi snovmi obstaja jasna negativna stopnja kritja II, tj. po odštetju stroškov operativne proste zmogljivosti, ki skupaj predstavlja približno 13 % prometa (glej preglednico 4).
9.5.3.2 Monopolni položaj na območju, ki ga pokriva združenje, utrjen z neposrednimi letnimi prispevki
(269)
Nemčija meni, da podjetje ZT z letnimi prispevki ni pridobilo nobene gospodarske prednosti, saj ni pomembno, ali država dodeli nadomestilo za vzdrževanje rezerve za epidemije neposredno podjetjem za odstranjevanje ali pa to financira posredno s pomočjo za TSE tistim, ki snovi proizvajajo. V slednjem primeru bi bili stroški rezerve za epidemije vključeni v dajatve, vendar bi odgovorni za proizvajanje snovi hkrati pridobili olajšavo z ustrezno višjo pomočjo. V obeh primerih bi javna blagajna dejansko krila velik del bremena, s čimer se primarno ukvarja pregled z vidika konkurenčnega prava.
(270)
Najprej je treba ponovno opozoriti (glej oddelek 2.5.3), da podjetje ZT prejema letni prispevek poleg tega, da kmetje prejemajo pomoč za TSE. Poleg tega podjetje ZT v zvezni deželi Porenje-Pfalz prejema višjo stopnjo pomoči iz pomoči za TSE kot v severnem in osrednjem Hessnu, saj je cena na tono (212 EUR), in s tem osnova pomoči za TSE, bistveno nižja od cene na tono v zvezni deželi Porenje-Pfalz (390 EUR). Dajatve kmetov na območju, ki ga pokriva združenje, očitno niso nižje zaradi letnih prispevkov.
(271)
Drugič, smernice Skupnosti o TSE izrecno zahtevajo dokaze, da pomoč ne koristi podjetjem v nadaljnjem proizvodnem procesu (61). Vendar oddelka 9.5.2 in 9.5.3 kažeta, da podjetje ZT letne prispevke dejansko uporablja za kritje izgub, nastalih zaradi cenovne politike, neizkoriščene zmogljivosti ali drugih neučinkovitosti svojih poslovnih dejavnosti.
(272)
Tako Nemčija očitno ne more dokazati, da letni prispevek koristi kmetom kot nadomestilo za stroške odstranjevanja poginulih živali. Ravno nasprotno, mogoče je, da bi to za kmete v tem primeru pomenilo nižje cene brez letnega prispevka, saj bi bilo podjetje ZT v tem primeru v zgodnejši fazi izpostavljeno večjemu gospodarskemu pritisku, da bi svojo zmogljivost in poslovne prakse prilagodilo tržnim pogojem.
9.5.4 Povzetek
(273)
Nemčija ni mogla dokazati upravičenosti letnih prispevkov podjetju ZT kot državnega nadomestila za obveznosti, ki izhajajo iz statuta podjetja ZT. Merila iz sodbe Altmark niso izpolnjena.
(274)
Podroben pregled dohodkov in odhodkov podjetja ZT namesto tega kaže, da letni prispevki podjetju ZT dajejo gospodarske prednosti v zvezi z odstranjevanjem notranjih in zunanjih snovi.
(275)
Zato letni prispevki pomenijo državno pomoč v smislu člena 107(1) PDEU.
10. OCENA NEZAKONITOSTI V SKLADU S ČLENOM 108(3) PDEU
(276)
Letni prispevki, ki jih je podjetje ZT prejemalo od leta 1979, niso bili priglašeni Komisiji v skladu s členom 108(3) PDEU. Zato letni prispevki pomenijo nezakonito državno pomoč v skladu s členom 108(3) PDEU.
(277)
V skladu z Odločbo Komisije 2005/842/ES z dne 28. novembra 2005 o uporabi člena 86(2) Pogodbe ES za državne pomoči v obliki nadomestila za javne storitve, dodeljene nekaterim podjetjem, pooblaščenim za opravljanje storitev splošnega gospodarskega pomena (62) (v nadaljnjem besedilu: odločba o storitvah splošnega gospodarskega pomena iz leta 2005) in Sklepom Komisije 2012/21/EU z dne 20. decembra 2011 o uporabi člena 106(2) Pogodbe o delovanju Evropske unije za državno pomoč v obliki nadomestila za javne storitve, dodeljenega nekaterim podjetjem, pooblaščenim za opravljanje storitev splošnega gospodarskega pomena (63) (v nadaljnjem besedilu: sklep o storitvah splošnega gospodarskega pomena iz leta 2011) ne sme obstajati nobeno izvzetje iz obveznosti priglasitve, saj podjetje ZT ni pooblaščeno za storitev splošnega gospodarskega pomena, kot je prikazano v oddelku 9. Odstranjevanje snovi kategorij 1 in 2, zagotavljanje rezerve za epidemije in odstranjevanje snovi kategorije 3 namreč niso storitve splošnega gospodarskega pomena. Poleg tega za obdobje 1979-2010 ni izpolnjeno drugo merilo iz sodbe Altmark, tretje merilo iz navedene sodbe pa ni izpolnjeno za celotno obdobje od leta 1979 naprej. Posledično nista izpolnjena člena 4 in 5 iz odločbe in sklepa o storitvah splošnega gospodarskega pomena iz leta 2005 oziroma leta 2012, po katerih bi bili letni prispevki lahko izvzeti iz obveznosti priglasitve.
11. OCENA ZDRUŽLJIVOSTI V SKLADU S ČLENOM 106(2) PDEU
(278)
V skladu s členom 106(2) PDEU določbe PDEU veljajo za podjetja, pooblaščena za opravljanje storitev splošnega gospodarskega pomena, oziroma podjetja, ki imajo značaj dohodkovnega monopola. Vendar člen 106(2) PDEU določa izjemo od pravil PDEU, če uporaba pravil o konkurenci v pravu ali praksi ovira opravljanje posebnih nalog, za katere so zadolžena. Navedena določba o izjemi se lahko uporablja samo, če ne vpliva na razvoj trgovine v obsegu, ki bi bil v nasprotju z interesi Unije.
(279)
Komisija na podlagi odstavka 69 smernic Unije o storitvah splošnega gospodarskega pomena uporablja načela smernic Unije za vse nezakonite pomoči, o katerih odloča po 31. januarju 2012, tudi če je bila pomoč dodeljena pred tem datumom. Ker letni prispevki pomenijo nezakonito državno pomoč, je treba uporabiti smernice Unije o storitvah splošnega gospodarskega pomena.
(280)
Kot je določeno v oddelku 8.1, podjetje ZT ni pooblaščeno za opravljanje storitve splošnega gospodarskega pomena, saj odstranjevanje snovi kategorij 1 in 2, vzdrževanje rezerve za epidemije ter odstranjevanje snovi kategorije 3 niso storitve splošnega gospodarskega pomena. Že samo iz tega razloga letni prispevki niso združljivi s členom 106(2) PDEU in smernicami Unije o storitvah splošnega gospodarskega pomena.
(281)
V skladu z drugim in tretjim merilom iz sodbe Altmark se lahko pomoč na podlagi smernic Unije o storitvah splošnega gospodarskega pomena obravnava kot združljiva s členom 106(2) PDEU, če obstaja akt o pooblastitvi, ki določa metode za izračun nadomestila (oddelek 2.3), in če obseg pomoči ne presega neto stroškov obveznosti opravljanja javne storitve (oddelek 2.8).
(282)
Kot je podrobno prikazano v oddelku 9.2, drugo merilo iz sodbe Altmark ni izpolnjeno za obdobje 1979-2009, tretje merilo iz sodbe Altmark pa ni izpolnjeno za celotno obdobje. Posledično nista izpolnjena oddelek 2.3 smernic Unije o storitvah splošnega gospodarskega pomena (za obdobje 1979-2009) in oddelek 2.8 (za celotno obdobje).
(283)
Zato na podlagi člena 106(2) PDEU in smernic Unije o storitvah splošnega gospodarskega pomena letnega prispevka ni mogoče upravičiti kot pomoči za vzdrževanje rezerve za epidemije na območju, ki ga pokriva združenje.
12. OCENA ZDRUŽLJIVOSTI KOT POMOČI ZA FINANCIRANJE STROŠKOV ODSTRANJEVANJA ŽIVALSKIH TRUPEL IN KLAVNIČNIH ODPADKOV V SKLADU S ČLENOM 107(3)(c) PDEU
(284)
Letni prispevki pomenijo pomoč za tekoče poslovanje, ki je na splošno prepovedana (64). Zato je za dokazovanje združljivosti take pomoči odgovorna država članica.
(285)
Smernice Skupnosti o TSE in smernice o kmetijski pomoči 2007-2013 prepovedujejo vsako pomoč za stroške odstranjevanja klavničnih odpadkov ter dovoljujejo pomoč za stroške odstranjevanja poginulih živali pod pogojem, da koristijo samo kmetom. Podjetja v nadaljnjem proizvodnem procesu, kot so klavnice ali podjetja za odstranjevanje, v nobenem primeru ne smejo koristiti pomoči (65).
(286)
Za namene pravne poenostavitve se lahko kmetijska pomoč za stroške odstranjevanja poginulih živali plača neposredno podjetjem za odstranjevanje, vendar je treba dokazati, da je celotna pomoč namenjena kmetom (66).
(287)
Kot je dokazano v oddelku 9, letni prispevki podjetju ZT dajejo gospodarsko prednost in nikakor ne koristijo kmetom na območju, ki ga pokriva združenje, saj morajo plačevati celo višje cene za odstranjevanje poginulih živali, kot jih na primer plačujejo v severnem in osrednjem Hessnu. Nemčija prav tako ni mogla dokazati, da se letni prispevki v celoti prenesejo na kmete.
(288)
Poleg tega je v Sklepu Komisije N 15/04 z dne 6. julija 2004 o odobritvi sheme pomoči za povračilo stroškov odstranjevanja poginulih živali kmetom na območju, ki ga pokriva združenje, za obdobje 1998-2013 navedeno, da se odobrena kmetijska pomoč ne sme kumulirati z drugo pomočjo.
(289)
Oddelek VI smernic Skupnosti o TSE za nezakonito pomoč, dodeljeno pred 1. januarjem 2003, določa naslednje izjeme:
(a)
za stroške odstranjevanja poginulih živali se lahko odobri do 100 % pomoči, tudi če je dodeljena na ravni proizvodnje, predelave in trženja;
(b)
poleg tega je lahko pomoč za odstranjevanje klavničnih odpadkov v posebnih primerih združljiva z notranjim trgom, pri čemer se upošteva kratek rok trajanja in potreba po zagotovitvi dolgoročnega spoštovanja načela „onesnaževalec plača“.
(290)
Tudi te izjeme ne veljajo. Letni prispevki niso omejeni na stroške odstranjevanja poginulih živali, ki so bili v vsakem primeru večinoma financirani v okviru ureditev kmetijske pomoči, prav tako pa v zvezi s klavničnimi odpadki niso kratkoročen ukrep z omejenim časom trajanja.
(291)
Ne nazadnje je treba tudi poudariti, da Nemčija sama ni predložila nobenih argumentov, ki bi v skladu s smernicami Skupnosti o TSE in smernicami o kmetijski pomoči 2007-2013 potrjevali združljivost letnih prispevkov.
(292)
Ker letni prispevki koristijo podjetju ZT, se v skladu s členom 107(3)(c) PDEU ne morejo obravnavati kot pomoč, ki je združljiva z notranjim trgom v smislu smernic Skupnosti o TSE in smernic o kmetijski pomoči 2007-2013.
13. OCENA ZDRUŽLJIVOSTI LETNEGA PRISPEVKA KOT OKOLJSKE POMOČI V SKLADU S ČLENOM 107(3)(c) PDEU
(293)
Letni prispevki pomenijo pomoč za tekoče poslovanje, ki je na splošno prepovedana (67). Zato je za dokazovanje združljivosti take pomoči odgovorna država članica. Nemčija je trdila, da so letni prispevki okoljska pomoč.
(294)
V skladu z odstavkom 132 smernic o okoljski pomoči se naložbena pomoč za podjetja, ki popravljajo okoljsko škodo s sanacijo onesnaženih lokacij, šteje za združljivo z notranjim trgom v smislu člena 107(3)(c) PDEU, če privede do izboljšanja varstva okolja. Vendar je treba upoštevati načelo „onesnaževalec plača“, določeno v členu 191(2) PDEU in v smernicah o okoljski pomoči. V skladu z odstavkom 132 smernic o okoljski pomoči mora onesnaževalec financirati sanacijo brez državne pomoči. Osebo, ki velja za onesnaževalca, določi tisti, ki je za to odgovoren po nacionalni zakonodaji.
(295)
Ustrezen čas za oceno stanja po nacionalnem pravu o odgovornosti je odvisen od pravnega položaja v času, ko je bila izdana upravna odločba.
(296)
Nemčija ne izpodbija tega, da je bilo podjetje v skladu z odredbami o čiščenju z dne 21. aprila 1997 za lokacijo Sohrschied in z dne 31. marca 1998 za lokacijo Sprendlingen-Gensingen kot onesnaževalec v celoti zadolženo za čiščenje obeh lokacij po takrat veljavnem nacionalnem pravu. Tako je podjetje ZT po nemškem pravu kot onesnaževalec odgovorno za stroške sanacije onesnaženosti tal na obeh lokacijah. Nemčija trdi, da bi bilo treba v skladu z odločitvijo sodišča Bundesverfassungsgericht, izdano 16. februarja 2000 (68), financiranje stroškov čiščenja, ki presegajo prag odgovornosti, z letnimi prispevki obravnavati kot združljivo pomoč, ker je bila odgovornost posameznikov s to odločitvijo omejena na tržne vrednosti zemljišča.
(297)
Vendar argument Nemčije zgreši bistvo. Prvič, odločitev sodišča Bundesverfassungsgericht velja samo inter partes, tj. med strankama v postopku. Vendar pa sprememba sodne prakse najvišjega sodišča ne spremeni pravnega položaja in zato ni razlog za revizijo v smislu člena 51(1)(1) zakona o upravnem postopku v zvezi z upravnimi akti, ki so postali zavezujoči.
(298)
Po nemškem pravu odločitev sodišča Bundesverfassungsgericht ne spremeni dejstva, da so bili v času odredbe o čiščenju vsi onesnaževalci odgovorni za celotne stroške čiščenja. Po odločitvi sodišča Bundesverfassungsgericht z dne 16. februarja 2000 se ne bi mogel noben od onesnaževalcev kot onesnaževalec izogniti polni odgovornosti v zvezi s prejšnjo odredbo, ki je postala zavezujoča.
(299)
Zato je podjetje ZT v primeru lokacij Sprendlingen-Gensingen in Sohrschied odgovorno tudi ob upoštevanju odločitve sodišča Bundesverfassungsgericht z dne 16. februarja 2000, ki jo je navedla Nemčija.
(300)
Ker se podjetje ZT ni pritožilo zoper odredbi o čiščenju, sta postali zavezujoči in sta dokončni. Zato argument Nemčije, da podjetje ZT v bistvu ni odgovorno za lokacijo Sohrschied, po dokončnem sprejetju te uredbe nikakor ni sprejemljiv. Podjetje ZT bi se moralo pritožiti na odredbo o čiščenju z dne 21. aprila 1997 in ne bi smelo dopustiti, da je postala zavezujoča. Pregled zavezujoče odločbe nacionalnega organa v zvezi z nacionalnim položajem v smislu odgovornosti glede na načelo „onesnaževalec plača“ ni delo Komisije.
(301)
Poleg tega Nemčija sama priznava, da se odločitev sodišča Bundesverfassungsgericht z dne 16. februarja 2000 nanaša samo na posameznike in ne na pravne osebe v okviru javnega prava. Razlog za to je, da je pravna podlaga za omejevanje odgovornosti pravo lastninskih razmerij, ki ga pravne osebe v okviru javnega prava ne morejo uveljavljati. Zato ni mogoče izpodbijati trditve, da je podjetje ZT po nacionalnem pravu v celoti odgovorno za onesnaženi lokaciji.
(302)
Morebitno neenako obravnavanje med pravnimi osebami po zasebnem pravu in pravnimi osebami po javnem pravu v pravnem sistemu države članice se ne more uveljavljati v okviru smernic o okoljski pomoči. V zvezi z vprašanjem o odgovornosti za onesnažene lokacije navajajo, da se uporablja samo nacionalno pravo.
(303)
Ker je podjetje ZT po nemškem pravu odgovorno za celotne stroške čiščenja na obeh lokacijah, se letni prispevki v smislu smernic o državni pomoči za varstvo okolja v skladu s členom 107(3)(c) PDEU ne morejo šteti za združljive z notranjim trgom.
14. SKLEPNE UGOTOVITVE
(304)
Letni prispevki, ki so bili podjetju ZT dodeljeni od leta 1979, pomenijo državno pomoč v smislu člena 107(1) PDEU. Nemčija je letne prispevke dodelila v nasprotju s členom 108(3) PDEU.
(305)
V skladu s členom 106(2) PDEU ali členom 107(2) in (3) PDEU se ne morejo razglasiti za združljive z notranjim trgom.
(306)
Na podlagi člena 1(b)(iv) v povezavi s členom 15(3) Uredbe (ES) št. 659/1999 se pomoč, pri kateri se je zastaralni rok za vračilo iztekel, šteje za veljavno pomoč. V skladu s členom 15 Uredbe ima pooblastilo Komisije, da zahteva vračilo pomoči, desetletni zastaralni rok. Zastaralni rok začne teči na dan, ko je nezakonita pomoč dodeljena prejemniku, in se prekine z vsakim ukrepom, ki ga Komisija sprejme v zvezi z nezakonito pomočjo. Zastaralni rok začne ponovno teči po vsaki prekinitvi.
(307)
Sodišča Unije niso razsodila le tega, da se lahko zastaralni rok za vračilo prekine s formalnim postopkom, ampak tudi, da zahteva za informacije prav tako pomeni ukrep, ki lahko prekine zastaralni rok (69).
(308)
Pritožnik je izpodbijal letni prispevek za podjetje ZT januarja 2008, 26. maja 2008 pa je bila Nemčiji poslana zahteva za informacije. Ta zahteva za informacije je prekinila zastaralni rok za vračilo. Posledično se vsi letni prispevki, ki jih je podjetje ZT prejelo pred 26. majem 1998, štejejo za veljavno pomoč. Po drugi strani vsi letni prispevki, ki jih je podjetje ZT prejelo po 26. maju 1998, pomenijo novo pomoč.
(309)
V skladu s členom 14(1) Uredbe (ES) št. 659/1999 Komisija ne zahteva vračila pomoči, če bi bilo to v nasprotju s splošnim načelom prava Unije. V obravnavanem primeru se zastavlja vprašanje, ali je morda sodba sodišča BverwG z dne 16. decembra 2010 ustvarila legitimna pričakovanja za upravičenca, da ukrep, ki se ocenjuje, ne pomeni državne pomoči.
(310)
V zvezi s tem Komisija najprej opaža, da se sodba nanaša samo na plačila, izvedena za leto 2010. Če sploh, bi tako lahko ustvarila legitimna pričakovanja samo za navedeno leto (in prihodnja leta ob predpostavki, da se mehanizem ne bi spremenil).
(311)
Vendar tudi za leto 2010 (in prihodnja leta) sodba ne more ustvariti legitimnih pričakovanj. V skladu s sodno prakso se lahko vsak posameznik, ki je v položaju, v katerem mu je institucija Evropske unije s tem, da mu je dala natančna zagotovila, vzpodbudila utemeljena pričakovanja, sklicuje na načelo varstva legitimnih pričakovanj (70). Taka zagotovila ne glede na svojo obliko pomenijo natančne, brezpogojne in dosledne informacije (71).
(312)
Komisija v obravnavanem primeru podjetju ZT ni dala nobenih takih natančnih zagotovil. Ravno nasprotno, 20. julija 2010 je začela formalni postopek preiskave.
(313)
Sodišče BverwG ni institucija Evropske unije. V zvezi z nadzorom skladnosti držav članic z njihovimi obveznostmi iz členov 107 in 108 ES nacionalna sodišča in Komisija v skladu s sodno prakso opravljajo dopolnilne in ločene vloge (72). Medtem ko je za ocenjevanje združljivosti ukrepov pomoči z notranjim trgom izključno pooblaščena Komisija, ob upoštevanju pregleda, ki ga izvedejo sodišča Unije, morajo nacionalna sodišča zagotoviti, da so pravice posameznikov zaščitene, kadar je kršena obveznost predhodne priglasitve državne pomoči Komisiji v skladu s členom 108(3) Pogodbe (73).
(314)
V obravnavanem primeru je sodišče BverwG razsodilo o ukrepu, v zvezi s katerim je Komisija že začela formalni postopek preiskave. V skladu s sodno prakso Sodišča morajo države članice ob sprejetju odločitve o začetku postopka prekiniti plačila v okviru ukrepa (74). Poleg tega je sodišče BverwG izdalo svojo sodbo (kar je med drugim upravičevalo z domnevno neveljavnostjo četrtega merila iz sodbe Altmark), ne da bi zadevo predložilo Sodišču v predhodno odločanje.
(315)
Komisija glede na navedene okoliščine meni, da sodba sodišča BverwG prav tako ne more pomeniti natančnih, brezpogojnih in doslednih informacij.
(316)
Zato vračilo letnih prispevkov ni v nasprotju s kakršnim koli splošnim načelom prava Unije o varstvu legitimnih pričakovanj -
SPREJELA NASLEDNJI SKLEP:
Člen 1
Letni prispevki, ki jih je Nemčija dodelila podjetju Zweckverband Tierkörperbeseitigung v zveznih deželah Porenje-Pfalz in Posarje ter okrožjih Rheingau-Taunus in Limburg-Weilburg (v nadaljnjem besedilu: upravičenec) od 1. januarja 1979 v nasprotju s členom 108(3) Pogodbe o delovanju Evropske unije, pomenijo državno pomoč in so nezdružljivi z notranjim trgom.
Člen 2
1. Nemčija od upravičenca nemudoma zahteva vračilo pomoči iz člena 1, ki se je plačevala od 26. maja 1998.
2. Za zneske, ki jih je treba vrniti, se od datuma, ko so bila plačila pomoči iz odstavka 1 dana na razpolago upravičencu, do datuma dejanskega vračila zaračunajo obresti.
3. Obresti se izračunajo z obrestnoobrestnim računom v skladu s poglavjem V Uredbe Komisije (ES) št. 794/2004 (75).
4. Nemčija prekliče vsa neporavnana plačila pomoči na podlagi sheme iz odstavka 1 z začetkom od datuma sprejetja tega sklepa.
Člen 3
Nemčija zagotovi, da se vračilo pomoči iz odstavka 1 člena 2 izvede v štirih mesecih od datuma uradnega obvestila o tem sklepu.
Člen 4
1. Nemčija v dveh mesecih od datuma uradnega obvestila o tem sklepu Komisiji predloži naslednje informacije:
(a)
skupni znesek (glavnica in obresti), ki ga je treba izterjati od upravičenca;
(b)
podroben opis že sprejetih ali načrtovanih ukrepov za uskladitev s tem sklepom;
(c)
dokumente, ki dokazujejo, da se je od upravičenca zahtevalo vračilo pomoči.
2. Nemčija obvešča Komisijo o napredku glede sprejetih nacionalnih ukrepov za izvajanje tega sklepa, dokler se vračanje pomoči, dodeljene na podlagi sheme iz člena 2(1), ne konča. Na zahtevo Komisije nemudoma pošlje informacije o že sprejetih ali načrtovanih ukrepih za uskladitev s tem sklepom. Zagotovi tudi podrobne informacije o zneskih pomoči in obrestih, ki jih je upravičenec že plačal.
Člen 5
Ta sklep je naslovljen na Zvezno republiko Nemčijo.
V Bruslju, 25. aprila 2012