NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (EU) č. 465/2012
ze dne 22. května 2012,
kterým se mění nařízení (ES) č. 883/2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení a nařízení (ES) č. 987/2009, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 883/2004
(Text s významem pro EHP a pro dohodu mezi EU a Švýcarskem)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 48 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
v souladu s řádným legislativním postupem (1),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Aby se zohlednily právní změny v některých členských státech a zajistila právní jistota zúčastněných stran, je třeba upravit nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 (2) a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 987/2009 (3).
(2)
Správní komise pro koordinaci systémů sociálního zabezpečení předložila příslušné návrhy týkající se koordinace systémů sociálního zabezpečení, jejichž cílem je zlepšit a modernizovat právo Unie a které byly začleněny do tohoto nařízení.
(3)
Změny v sociální realitě mohou mít vliv na koordinaci systémů sociálního zabezpečení. Aby se na tyto změny reagovalo, jsou nezbytné změny v oblasti určování použitelných právních předpisů a dávek v nezaměstnanosti.
(4)
Pojem „mateřské letiště“ pro členy letové posádky a posádky palubních průvodčích podle práva Unie je vymezen v příloze III nařízení Rady (EHS) č. 3922/91 ze dne 16. prosince 1991 o harmonizaci technických požadavků a správních postupů v oblasti civilního letectví (4). Aby se usnadnilo uplatňování hlavy II nařízení (ES) č. 883/2004 v případě této skupiny osob, je opodstatněné vytvořit zvláštní pravidlo spočívající v tom, že se pojem „mateřské letiště“ uplatní jako kritérium pro určení právních předpisů použitelných pro členy letové posádky a posádky palubních průvodčích. Právní předpisy použitelné pro členy letové posádky a posádky palubních průvodčích by však měly zůstat ustálené a kritérium „mateřského letiště“ by nemělo vést k častým změnám použitelných právních předpisů z důvodu rozvržení pracovní činnosti v tomto odvětví nebo sezónních požadavků.
(5)
Mělo by být vyjasněno, že v případě, kdy osoba pracuje ve dvou nebo více členských státech, se podmínka výkonu „podstatné části“ činnosti ve smyslu čl. 13 odst. 1 nařízení (ES) č. 883/2004 vztahuje také na osoby vykonávající činnosti pro různé podniky nebo zaměstnavatele.
(6)
Nařízení (ES) č. 883/2004 by mělo být změněno vložením nového ustanovení, které zajistí, aby příhraniční pracovník vykonávající samostatně výdělečnou činnost, který se stane zcela nezaměstnaným, obdržel dávky, pokud získal doby pojištění jako osoba samostatně výdělečně činná či doby samostatně výdělečné činnosti uznávané pro účely přiznání dávek v nezaměstnanosti v příslušném členském státě a pokud v členském státě bydliště neexistuje žádný systém dávek v nezaměstnanosti, který by se vztahoval na osoby samostatně výdělečně činné. Uvedené ustanovení by mělo být na základě zkušeností získaných během dvou let provádění přezkoumáno a případně změněno.
(7)
Nařízení (ES) č. 883/2004 a (ES) č. 987/2009 by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 883/2004 se mění takto:
1)
V celém znění se slova „Komise Evropských společenství“ nahrazují slovy „Evropská komise“ v příslušném mluvnickém tvaru.
2)
Vkládá se nový bod odůvodnění, který zní:
„(18b)
V příloze III nařízení Rady (EHS) č. 3922/91 ze dne 16. prosince 1991 o harmonizaci technických požadavků a správních postupů v oblasti civilního letectví (5) je pojem „mateřského letiště“ pro členy letové posádky a posádky palubních průvodčích definován jako místo, které provozovatel určí členu posádky, v němž člen posádky obvykle začíná a končí dobu služby nebo sérii dob služby a v němž provozovatel za normálních okolností není odpovědný za ubytování dotyčného člena posádky. Aby se usnadnilo uplatňování hlavy II tohoto nařízení v případě členů letové posádky a posádky palubních průvodčích, je oprávněné uplatňovat pojem „mateřské letiště“ jako kritérium pro určení právních předpisů použitelných pro členy letové posádky a posádky palubních průvodčích. Právní předpisy použitelné pro členy letové posádky a posádky palubních průvodčích by však měly zůstat ustálené a zásada mateřského letiště by neměla vést k častým změnám použitelných právních předpisů z důvodu rozvržení pracovní činnosti v tomto odvětví nebo sezónních požadavků.
3)
Článek 9 se nahrazuje tímto:
„Článek 9
Prohlášení členských států o oblasti působnosti tohoto nařízení
1. Členské státy písemně oznámí Evropské komisi prohlášení učiněná podle čl. 1 písm. l), právní předpisy a systémy uvedené v článku 3, uzavřené úmluvy uvedené v čl. 8 odst. 2, minimální dávky uvedené v článku 58 a neexistenci systému pojištění uvedeného v čl. 65a odst. 1, jakož i jejich podstatné změny. V těchto oznámeních je uveden den, od něhož se toto nařízení použije na systémy členskými státy v nich uvedené.
2. Tato oznámení se předkládají Evropské komisi každý rok a jsou v potřebné míře zveřejňována.“
4)
V článku 11 se doplňuje nový odstavec, který zní:
„5. Činnost, kterou člen letové posádky nebo posádky palubních průvodčích vykonává v oblasti osobní nebo nákladní letecké dopravy, se považuje za činnost vykonávanou v členském státě, ve kterém se nachází jeho mateřské letiště ve smyslu přílohy III nařízení (EHS) č. 3922/91.“
5)
V článku 12 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
„1. Osoba, která jako zaměstnanec provozuje v členském státě činnost jménem zaměstnavatele, jenž zde běžně vykonává své činnosti, a která je tímto zaměstnavatelem vyslána do jiného členského státu, aby zde konala práci jménem tohoto zaměstnavatele, podléhá i nadále právním předpisům prvního členského státu, nepřesahuje-li předpokládaná doba trvání takové práce 24 měsíců a není-li daná osoba vyslána za účelem nahrazení jiné vyslané osoby.“
6)
V článku 13 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
„1. Na osobu, která jako zaměstnanec obvykle pracuje ve dvou nebo více členských státech, se vztahují:
a)
právní předpisy členského státu, na jehož území má bydliště, vykonává-li podstatnou část své činnosti v tomto členském státě, nebo
b)
nevykonává-li podstatnou část své činnosti v členském státě, na jehož území má bydliště,
i)
právní předpisy členského státu, na jehož území se nachází sídlo nebo místo podnikání podniku nebo zaměstnavatele, pokud je tato osoba zaměstnána jedním podnikem nebo zaměstnavatelem, nebo
ii)
právní předpisy členského státu, na jehož území se nachází sídlo nebo místo podnikání podniků nebo zaměstnavatelů, pokud je tato osoba zaměstnána dvěma či více podniky nebo zaměstnavateli, kteří mají sídlo nebo místo podnikání pouze v jednom členském státě, nebo
iii)
právní předpisy členského státu, na jehož území se nachází sídlo nebo místo podnikání podniku nebo zaměstnavatele, jiného než je členský stát bydliště, je-li tato osoba zaměstnána dvěma nebo více podniky nebo zaměstnavateli, kteří mají sídlo nebo místo podnikání ve dvou členských státech, z nichž jeden je členským státem bydliště, nebo
iv)
právní předpisy členského státu, na jehož území má tato osoba bydliště, je-li zaměstnána dvěma a více podniky nebo zaměstnavateli, z nichž alespoň dva mají sídlo nebo místo podnikání v různých členských státech jiných, než je členský stát bydliště.“
7)
V článku 36 se odstavec 2a nahrazuje tímto:
„2a. Příslušná instituce nemůže osobě, která utrpěla pracovní úraz nebo onemocněla nemocí z povolání a která má nárok na dávky ze strany této instituce, odmítnout udělit povolení uvedené v čl. 20 odst. 1, pokud této osobě nemůže být léčení odpovídající jejímu stavu ve lhůtě, která je odůvodnitelná z lékařského hlediska, s přihlédnutím k jejímu aktuálnímu zdravotnímu stavu a k pravděpodobnému průběhu nemoci, poskytnuto na území členského státu, ve kterém má bydliště.“
8)
Článek 63 se nahrazuje tímto:
„Článek 63
Zvláštní ustanovení o upuštění od pravidel týkajících se bydliště
Pro účely této kapitoly se článek 7 použije pouze v případech stanovených v článcích 64, 65 a 65a a v mezích v nich stanovených.“
9)
Vkládá se nový článek, který zní:
„Článek 65a
Zvláštní ustanovení pro zcela nezaměstnané příhraniční pracovníky vykonávající samostatně výdělečnou činnost v případě, že v členském státě bydliště neexistuje pro osoby samostatně výdělečně činné žádný systém dávek v nezaměstnanosti
1. Odchylně od článku 65 se zcela nezaměstnaná osoba, která jakožto příhraniční pracovník naposledy získala doby pojištění jako osoba samostatně výdělečně činná nebo doby samostatné výdělečné činnosti uznávané pro účely přiznávání dávek v nezaměstnanosti v jiném členském státě, než je její členský stát bydliště, a jejíž členský stát bydliště předložil oznámení, že v tomto členském státě neexistuje žádný systém dávek v nezaměstnanosti, který by se vztahoval na jakoukoli kategorii osob samostatně výdělečně činných, zapíše do evidence služeb zaměstnanosti a je těmto službám k dispozici v členském státě, v němž vykonávala svou poslední činnost jako osoba samostatně výdělečně činná, a po dobu, kdy o dávky žádá, soustavně dodržuje podmínky stanovené právními předpisy posledně uvedeného členského státu. Zcela nezaměstnaná osoba se může doplňkově přihlásit do evidence služeb zaměstnanosti v členském státě bydliště.
2. Dávky zcela nezaměstnané osobě uvedené v odstavci 1 poskytuje členský stát, jehož právním předpisům tato osoba naposledy podléhala, v souladu s platnými právními předpisy uvedeného členského státu.
3. Pokud zcela nezaměstnaná osoba uvedená v odstavci 1 nechce být k dispozici službám zaměstnanosti v členském státě, v němž naposledy vykonávala činnost, nebo po přihlášení v evidenci nechce zůstat a chce se ucházet o práci v členském státě bydliště, použije se obdobně článek 64, s výjimkou čl. 64 odst. 1 písm. a). Příslušná instituce může dobu uvedenou v první větě čl. 64 odst. 1 písm. c) prodloužit do konce doby nároku na dávky.“
10)
V článku 71 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
„2. Správní komise se usnáší kvalifikovanou většinou, jak je vymezena ve Smlouvách, s výjimkou přijímání jejích stanov, které se vypracují na základě vzájemné dohody jejích členů.
Rozhodnutí o otázkách výkladu uvedených v čl. 72 písm. a) jsou v potřebné míře zveřejňována.“
11)
Vkládá se nový článek, který zní:
„Článek 87a
Přechodná ustanovení pro uplatňování nařízení (EU) č. 465/2012
1. Pokud se v důsledku vstupu nařízení (EU) č. 465/2012 v platnost vztahují na určitou osobu, v souladu s hlavou II tohoto nařízení, právní předpisy jiného členského státu než toho, jehož právní předpisy se na ní vztahovaly přede dnem vstupu uvedeného nařízení v platnost, použijí se na tuto osobu i nadále právní předpisy členského státu použitelné před uvedeným dnem, a to po přechodné období dokud nedojde ke změně příslušné situace, v každém případě však nejvýše po dobu deseti let ode dne vstupu nařízení (EU) č. 465/2012 v platnost. Taková osoba může požádat, aby se na ni přechodné období nadále nevztahovalo. Tato žádost se podává instituci, kterou určí příslušný orgán členského státu bydliště. Má se za to, že žádosti podané do 29. září 2012 nabývají účinku dne 28. června 2012. Žádosti podané po dni 29. září 2012 nabývají účinku prvním dnem měsíce následujícího po jejich podání.
2. Do 29. června 2014 vyhodnotí správní komise provádění ustanovení stanovených v článku 65a tohoto nařízení a předloží zprávu o jejich uplatňování. Na základě této zprávy může Evropská komise případně předložit návrhy na změnu těchto ustanovení.“
12)
Přílohy X a XI se mění v souladu s přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Nařízení (ES) č. 987/2009 se mění takto:
1)
V čl. 6 odst. 1 se písmena b) a c) nahrazují tímto:
„b)
právní předpisy členského státu, na jehož území má dotyčná osoba bydliště, vykonává-li zaměstnání nebo samostatně výdělečnou činnost ve dvou nebo více členských státech a vykonává-li část své činnosti nebo činností v členském státě bydliště nebo není-li dotyčná osoba výdělečně činná jako zaměstnanec ani jako osoba samostatně výdělečně činná;
c)
ve všech ostatních případech právní předpisy členského státu, o jejichž uplatňování bylo požádáno nejdříve, vykonává-li osoba činnost nebo činnosti ve dvou nebo více členských státech.“
2)
Článek 14 se mění takto:
a)
odstavec 5 se nahrazuje tímto:
„5. Pro účely čl. 13 odst. 1 základního nařízení se osobou, ‚která jako zaměstnanec obvykle pracuje ve dvou nebo více členských státech‘, rozumí osoba, která souběžně nebo střídavě vykonává pro stejný podnik nebo zaměstnavatele nebo pro různé podniky nebo zaměstnavatele jednu nebo více oddělených činností ve dvou nebo více členských státech.“;
b)
vkládají se nové odstavce, které znějí:
„5a. Pro účely hlavy II základního nařízení se ‚sídlem nebo místem podnikání‘ rozumí sídlo nebo místo podnikání, kde jsou přijímána zásadní rozhodnutí podniku a kde jsou vykonávány funkce jeho ústřední správy.
Pro účely čl. 13 odst. 1 základního nařízení se na zaměstnané členy letové posádky a posádky palubních průvodčích běžně poskytující služby v oblasti osobní nebo nákladní letecké dopravy ve dvou nebo více členských státech vztahují právní předpisy členského státu, ve kterém se nachází mateřské letiště, podle definice v příloze III nařízení Rady (EHS) č. 3922/91 ze dne 16. prosince 1991 o harmonizaci technických požadavků a správních postupů v oblasti civilního letectví (6).
5b. K okrajovým činnostem se pro účely určení použitelných právních předpisů podle článku 13 základního nařízení nepřihlíží. Článek 16 prováděcího nařízení se použije na všechny případy podle tohoto článku.
3)
V čl. 15 odst. 1 se druhá věta nahrazuje tímto:
„Tato instituce vydá dotčené osobě potvrzení uvedené v čl. 19 odst. 2 prováděcího nařízení a neprodleně zpřístupní instituci určené příslušným orgánem členského státu, ve kterém je činnost vykonávána, informace týkající se použitelných právních předpisů vztahujících se na uvedenou osobu v souladu s čl. 11 odst. 3 písm. b) nebo článkem 12 základního nařízení.“
4)
V článku 54 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
„2. Pro účely čl. 62 odst. 3 základního nařízení sdělí příslušná instituce členského státu, jehož právní předpisy se na dotyčnou osobu vztahovaly během jejího posledního zaměstnání nebo výkonu samostatné výdělečné činnosti, instituci místa bydliště na její žádost neprodleně všechny údaje potřebné pro výpočet dávek v nezaměstnanosti, které je schopna získat v členském státě, v němž se nachází, zejména výši pobíraného platu nebo příjmu ze samostatné výdělečné činnosti.“
5)
Článek 55 se mění takto:
a)
v odstavci 1 se první pododstavec nahrazuje tímto:
„1. Aby se na nezaměstnanou osobu odcházející do jiného členského státu vztahoval článek 64 nebo článek 65a základního nařízení, musí daná osoba před svým odchodem uvědomit příslušnou instituci a požádat ji o dokument potvrzující, že má i nadále nárok na dávky za podmínek stanovených v čl. 64 odst. 1 písm. b) základního nařízení.“;
b)
doplňuje se nový odstavec, který zní:
„7. Odstavce 2 až 6 se použijí obdobně v situaci, na kterou se vztahuje čl. 65a odst. 3 základního nařízení“.
6)
V článku 56 se odstavce 1 a 2 nahrazují tímto:
„1. Rozhodne-li se nezaměstnaná osoba v souladu s čl. 65 odst. 2 nebo čl. 65a odst. 1 základního nařízení zapsat se do evidence uchazečů o zaměstnání současně i v členském státě neposkytujícím dávky, a tím být rovněž k dispozici službám zaměstnanosti v tomto členském státě, uvědomí o této skutečnosti instituci a služby zaměstnanosti v členském státě, který dávky poskytuje.
Na žádost služeb zaměstnanosti členského státu neposkytujícího dávky zašlou služby zaměstnanosti v členském státě, který dávky poskytuje, relevantní informace týkající se registrace nezaměstnané osoby v evidenci a hledání zaměstnání.
2. Vyžadují-li právní předpisy použitelné v dotyčných členských státech splnění určitých povinností nebo činností souvisejících s hledáním zaměstnání ze strany nezaměstnané osoby, mají přednost ty v členském státě, který dávky poskytuje.
Nesplnění všech povinností nebo činností souvisejících s hledáním zaměstnání ze strany nezaměstnané osoby v členském státě neposkytujícím dávky nemá vliv na dávky přiznané v jiném členském státě.“
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Ve Štrasburku dne 22. května 2012.
UREDBA (EU) št. 465/2012 EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA
z dne 22. maja 2012
o spremembi Uredbe (ES) št. 883/2004 o koordinaciji sistemov socialne varnosti in Uredbe (ES) št. 987/2009 o določitvi podrobnih pravil za izvajanje Uredbe (ES) št. 883/2004
(Besedilo velja za EGP in za sporazum EU/Švica)
EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA -
ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti člena 48 Pogodbe,
ob upoštevanju predloga Evropske komisije,
po posredovanju osnutka zakonodajnega akta nacionalnim parlamentom,
v skladu z rednim zakonodajnim postopkom (1),
ob upoštevanju naslednjega:
(1)
Zaradi upoštevanja pravnih sprememb v nekaterih državah članicah in zagotovitve pravne varnosti zainteresiranim stranem, bi se morali temu prilagoditi tudi Uredba (ES) št. 883/2004 Evropskega parlamenta in Sveta (2) in Uredba (ES) št. 987/2009 Evropskega parlamenta in Sveta (3).
(2)
Od Upravne komisije za koordinacijo sistemov socialne varnosti so bili prejeti ustrezni predlogi glede koordinacije sistemov socialne varnosti z namenom izboljšanja in posodobitve prava Unije in so bili vključeni v to uredbo.
(3)
Spremembe družbene realnosti lahko vplivajo na koordinacijo sistemov socialne varnosti. Da se odzove na take spremembe, so potrebne spremembe zakonodaje, ki se uporablja, in na področju dajatev za brezposelnost.
(4)
V pravu Unije je za člane letalske posadke in kabinskega osebja v Prilogi III k Uredbi Sveta (EGS) št. 3922/91 z dne 16. decembra 1991 o uskladitvi tehničnih predpisov in upravnih postopkov na področju civilnega letalstva (4) opredeljen pojem „domača baza“. Zaradi lažje uporabe naslova II Uredbe (ES) št. 883/2004 za to skupino oseb je upravičeno oblikovati posebno pravilo, na podlagi katerega postane pojem „domače baze“ merilo za določanje zakonodaje, ki se uporablja za člane letalske posadke in kabinskega osebja. Vendar pa bi morala zakonodaja, ki se uporablja za člane letalske posadke in kabinskega osebja, ostati stabilna in zaradi vzorcev dela ali sezonskih potreb tega sektorja načelo domače baze ne bi smelo povzročati pogostih sprememb zakonodaje, ki se uporablja.
(5)
V primerih, ko oseba dela v dveh ali več državah članicah, bi bilo treba pojasniti, da pogoj o opravljanju „znatnega dela“ dejavnosti v smislu člena 13(1) Uredbe (ES) št. 883/2004 velja tudi za osebe, ki opravljajo dejavnost za različna podjetja ali pri različnih delodajalcih.
(6)
Uredbo (ES) št. 883/2004 bi bilo treba spremeniti tako, da se vstavi nova določba, ki bi zagotovila, da se samozaposlenemu obmejnemu delavcu, ki postane popolnoma brezposeln, zagotovi prejemanje dajatev, če je dopolnil zavarovalno dobo kot samozaposlena oseba ali dobo samozaposlitve, priznano za namene dodelitve dajatev za brezposelnost v zadevni državi članici, kakor tudi če v državi članici stalnega prebivališča ni sistema dajatev za brezposelnost samozaposlenih oseb. To določbo bi bilo treba na podlagi izkušenj po dveh letih izvajanja pregledati in jo po potrebi spremeniti.
(7)
Zato bi bilo treba Uredbi (ES) št. 883/2004 in (ES) št. 987/2009 ustrezno spremeniti -
SPREJELA NASLEDNJO UREDBO:
Člen 1
Uredba (ES) št. 883/2004 se spremeni, kot sledi:
1.
v celotnem besedilu se izraz „Komisija Evropskih skupnosti“ nadomesti z izrazom „Evropska komisija“;
2.
vstavi se naslednja uvodna izjava:
„(18b)
V Prilogi III k Uredbi Sveta (EGS) št. 3922/91 z dne 16. decembra 1991 o uskladitvi tehničnih predpisov in upravnih postopkov na področju civilnega letalstva (5) je pojem „domača baza“ za člane letalske posadke in kabinskega osebja opredeljen kot kraj, ki ga za člana posadke določi operator, na katerem član posadke ponavadi začne in konča delovni čas ali vrsto delovnih časov in na katerem operator v običajnih okoliščinah ni odgovoren za nastanitev zadevnega člana posadke. Zaradi lažje uporabe naslova II te uredbe za člane letalske posadke in kabinskega osebja je upravičeno, da se pojem domače baze uporabi kot merilo za določanje zakonodaje, ki se uporablja za člane letalske posadke in kabinskega osebja. Vendar bi morala zakonodaja, ki se uporablja za člane letalske posadke in kabinskega osebja, ostati stabilna in zaradi vzorcev dela ali sezonskih potreb tega sektorja načelo domače baze ne bi smelo povzročati pogostih sprememb zakonodaje, ki se uporablja.
3.
člen 9 se nadomesti z naslednjim:
„Člen 9
Izjave držav članic o področju uporabe te uredbe
1. Države članice pisno uradno obvestijo Evropsko komisijo o izjavah iz točke l člena 1, zakonodaji in sistemih iz člena 3, konvencijah, sklenjenih v skladu s členom 8(2), najnižjih dajatvah iz člena 58 in neobstoju sistema zavarovanja iz člena 65a(1) ter o bistvenih spremembah. V takšnih uradnih obvestilih se navede datum, od katerega se ta uredba uporablja za sisteme, ki so navedeni v takšnih uradnih obvestilih držav članic.
2. Ta uradna obvestila se predložijo Evropski komisiji vsako leto in se ustrezno objavijo.“;
4.
členu 11 se doda naslednji odstavek:
„5. Dejavnost članov letalske posadke in kabinskega osebja, ki opravljajo potniške ali tovorne storitve v zračnem prometu, se šteje za dejavnost, ki se opravlja v državi članici, v kateri je domača baza, kakor je opredeljena v Prilogi III k Uredbi (EGS) št. 3922/91.“;
5.
v členu 12 se odstavek 1 nadomesti z naslednjim:
„1. Za osebo, ki opravlja dejavnost zaposlene osebe v državi članici v imenu delodajalca, ki tam običajno opravlja svojo dejavnost in jo ta delodajalec napoti v drugo državo članico, da opravlja delo v imenu tega delodajalca, še naprej velja zakonodaja prve države članice, pod pogojem, da predvideno trajanje takega dela ne presega 24 mesecev in če ta oseba ni poslana, da nadomesti drugo napoteno osebo.“;
6.
v členu 13 se odstavek 1 nadomesti z naslednjim:
„1. Za osebo, ki običajno opravlja dejavnost zaposlene osebe v dveh ali več državah članicah, velja:
(a)
zakonodaja države članice stalnega prebivališča, če ta oseba opravlja znaten del svoje dejavnosti v tej državi članici; ali
(b)
če ta oseba ne opravlja znatnega dela svoje dejavnosti v državi članici stalnega prebivališča:
(i)
zakonodaja države članice, v kateri je statutarni sedež ali poslovna enota podjetja ali delodajalca, če je ta oseba zaposlena pri enem podjetju ali delodajalcu; ali
(ii)
zakonodaja države članice, v kateri je statutarni sedež ali poslovna enota podjetij ali delodajalcev, če je ta oseba zaposlena pri dveh ali več podjetjih ali delodajalcih, ki imajo statutarni sedež ali poslovno enoto le v eni državi članici; ali
(iii)
zakonodaja države članice, v kateri je statutarni sedež ali poslovna enota podjetja ali delodajalca, ki ni država članica stalnega prebivališča, če je ta oseba zaposlena pri dveh ali več podjetjih ali delodajalcih, ki imajo statutarni sedež ali poslovno enoto v dveh državah članicah, pri čemer je ena od teh država članica stalnega prebivališča; ali
(iv)
zakonodaja države članice stalnega prebivališča, če je ta oseba zaposlena pri dveh ali več podjetjih ali delodajalcih, vsaj dva od njih pa imata statutarni sedež ali poslovno enoto v različnih državah članicah, ki niso država članica stalnega prebivališča.“;
7.
v členu 36 se odstavek 2a nadomesti z naslednjim:
„2a. Pristojni nosilec osebi, ki je utrpela nesrečo pri delu ali zbolela za poklicno boleznijo in je upravičena do dajatev, ki jih plača ta nosilec, ne sme zavrniti odobritve iz člena 20(1), kadar ji ob upoštevanju trenutnega zdravstvenega stanja te osebe in verjetnega poteka bolezni v državi članici, v kateri ima ta oseba stalno prebivališče, ni možno nuditi zdravljenja, primernega stanju te osebe, v časovnem obdobju, ki je medicinsko utemeljeno.“;
8.
člen 63 se nadomesti z naslednjim:
„Člen 63
Posebne določbe za odstopanje od pravil o stalnem prebivališču
Za namene tega poglavja se člen 7 uporablja le v primerih, predvidenih v členih 64, 65 in 65a, in z omejitvami, določenimi v navedenih členih.“;
9.
vstavi se naslednji člen:
„Člen 65a
Posebne določbe za popolnoma brezposelne obmejne delavce, kadar ni sistema dajatev za brezposelnost samozaposlenih oseb v državi članici stalnega prebivališča
1. Z odstopanjem od člena 65 se popolnoma brezposelna oseba, ki je kot obmejni delavec pred nedavnim dopolnila zavarovalno dobo kot samozaposlena oseba ali dobo samozaposlitve, priznano za namene dodelitve dajatev za brezposelnost v državi članici, ki ni država članica stalnega prebivališča te osebe in čigar država članica stalnega prebivališča je predložila uradno obvestilo, da sistem dajatev za brezposelnost v tej državi članici ne dopušča nobene možnosti, da se zajame kakršna koli kategorija samozaposlenih oseb, se prijavi pri službi za zaposlovanje v državi članici, v kateri je ta oseba opravljala zadnjo dejavnost kot samozaposlena oseba in pri predložitvi vloge za dajatve nadaljuje z izpolnjevanjem pogojev, določenih z zakonodajo slednje države članice. Popolnoma brezposelna oseba lahko o tem kot dodatni ukrep obvesti službo za zaposlovanje države članice stalnega prebivališča.
2. Popolnoma brezposelna oseba iz odstavka 1 prejema dajatve od države članice, katere zakonodaja je zanjo nazadnje veljala, v skladu z zakonodajo, ki jo ta država članica uporablja.
3. Kadar popolnoma brezposelna oseba iz odstavka 1 ne želi biti ali ostati na razpolago službam za zaposlovanje v državi članici zadnje dejavnosti potem ko je bila pri njej že prijavljena in želi iskati delo v državi članici stalnega prebivališča, se razen člena 64(1)(a) smiselno uporablja člen 64. Pristojni nosilec lahko podaljša obdobje iz prvega stavka člena 64(1)(c) do konca obdobja upravičenosti do dajatev.“;
10.
v členu 71 se odstavek 2 nadomesti z naslednjim:
„2. Upravna komisija odloča s kvalificirano večino, kakor je določeno v Pogodbah, razen pri sprejemanju svojega poslovnika, za katerega je potrebna sporazumna odločitev njenih članov.
Odločitve o vprašanjih v zvezi z razlago iz člena 72(a) se ustrezno objavijo.“;
11.
vstavi se naslednji člen:
„Člen 87a
Prehodne določbe o uporabi Uredbe (EU) št. 465/2012
1. Kadar zaradi začetka veljavnosti Uredbe (EU) št. 465/2012 v skladu z naslovom II te uredbe za osebo velja zakonodaja druge države članice, ki ni država članica, katere zakonodaja je za to osebo veljala pred navedenim začetkom veljavnosti, se za to osebo v prehodnem obdobju, ki traja dokler se zadevne okoliščine ne spremenijo in v vsakem primeru ne več kot deset let od datuma začetka veljavnosti Uredbe (EU) št. 465/2012, še naprej uporablja zakonodaja države članice, ki se je uporabljala pred tem datumom. Ta oseba lahko zahteva, da se za njo preneha uporabljati prehodno obdobje. Taka zahteva se predloži nosilcu, ki ga je imenoval pristojni organ države članice stalnega prebivališča. Za zahteve, predložene do 29. septembra 2012 se šteje, da začnejo učinkovati 28. junija 2012. Zahteve, predložene po 29. septembru 2012 začnejo učinkovati na prvi dan v mesecu, ki sledi njihovi predložitvi.
2. Upravna komisija najpozneje do 29. junija 2014 oceni izvajanje določb iz člena 65a te uredbe in predloži poročilo o njihovi uporabi. Evropska komisija lahko, če je to primerno, na podlagi tega poročila predlaga spremembe navedenih določb.“
12.
prilogi X in XI se spremenita v skladu s Prilogo k tej uredbi.
Člen 2
Uredba (ES) št. 987/2009 se spremeni:
1.
v členu 6(1) se točki (b) in (c) nadomestita z naslednjim:
„(b)
zakonodaja države članice stalnega prebivališča, če je zadevna oseba zaposlena ali samozaposlena v dveh ali več državah članicah in opravlja del svoje oziroma svojih dejavnosti v državi članici stalnega prebivališča ali če zadevna oseba ni niti zaposlena niti samozaposlena;
(c)
v vseh drugih primerih, zakonodaja države članice, katere uporaba je bila najprej zahtevana, če oseba opravlja dejavnost oziroma dejavnosti v dveh ali več državah članicah.“;
2.
člen 14 se spremeni:
(a)
odstavek 5 se nadomesti z naslednjim:
„5. Za namene uporabe člena 13(1) osnovne uredbe oseba, ki ‚običajno opravlja dejavnost zaposlene osebe v dveh ali več državah članicah‘, pomeni osebo, ki hkrati ali izmenično za isto podjetje ali delodajalca ali za različna podjetja ali delodajalce opravlja eno ali več ločenih dejavnosti v dveh ali več državah članicah.“;
(b)
vstavita se naslednja odstavka:
„5a. Za namene uporabe naslova II osnovne uredbe ‚statutarni sedež ali poslovna enota‘ pomeni statutarni sedež ali poslovno enoto, kjer se sprejemajo ključne odločitve podjetja in kjer se opravljajo naloge njegove glavne uprave.
Za namene člena 13(1) osnovne uredbe za zaposlenega člana letalske posadke ali kabinskega osebja, ki običajno opravlja potniške ali tovorne storitve v zračnem prometu v dveh ali več državah članicah, velja zakonodaja države članice, v kateri je domača baza, kakor je opredeljena v Prilogi III k Uredbi Sveta (EGS) št. 3922/91 z dne 16. decembra 1991 o uskladitvi tehničnih predpisov in upravnih postopkov na področju civilnega letalstva (6).
5b. Postranske dejavnosti se pri določitvi zakonodaje, ki se uporablja po členu 13 osnovne uredbe, ne upoštevajo. Za vse primere iz tega člena se uporablja člen 16 izvedbene uredbe.
3.
v členu 15(1) se drugi stavek nadomesti z naslednjim:
„Ta nosilec izda zadevni osebi potrdilo iz člena 19(2) izvedbene uredbe in nosilcu, ki ga imenuje pristojni organ države članice, v kateri se opravlja dejavnost, nemudoma da na voljo informacije o zakonodaji, ki se v skladu s členom 11(3)(b) ali členom 12 osnovne uredbe uporablja za to osebo.“;
4.
v členu 54 se odstavek 2 nadomesti z naslednjim:
„2. Za namene uporabe člena 62(3) osnovne uredbe pristojni nosilec v državi članici, katere zakonodaja je veljala za zadevno osebo v času opravljanja zadnje dejavnosti te osebe kot zaposlene ali samozaposlene osebe, nosilcu v kraju stalnega prebivališča na njegovo zahtevo brez odlašanja zagotovi vse informacije, potrebne za izračun dajatev za brezposelnost, ki jih lahko pridobi v državi članici, v kateri se nahaja, zlasti znesek prejete plače ali prihodka od dela.“;
5.
člen 55 se spremeni:
(a)
v odstavku 1 se prvi pododstavek nadomesti z naslednjim:
„1. Da bi zanjo veljal člen 64 ali člen 65a osnovne uredbe brezposelna oseba, ki odhaja v drugo državo članico, o tem pred svojim odhodom obvesti pristojnega nosilca in zahteva dokument, ki potrjuje, da ta oseba ohranja svojo pravico do dajatev pod pogoji iz člena 64(1)(b) osnovne uredbe.“;
(b)
doda se naslednji odstavek:
„7. Odstavki od 2 do 6 se smiselno uporabljajo za primere iz člena 65a(3) osnovne uredbe.“;
6.
v členu 56 se odstavka 1 in 2 nadomestita z naslednjim:
„1. Če se nezaposlena oseba odloči, da bo v skladu s členom 65(2) ali členom 65a(1) osnovne uredbe na razpolago službam za zaposlovanje v državi članici, ki ne zagotavlja dajatev, če se tam prijavi kot iskalec zaposlitve, ta oseba o tem obvesti nosilca in službo za zaposlovanje države članice, ki zagotavlja dajatve.
Na zahtevo službe za zaposlovanje države članice, ki ne zagotavlja dajatev, služba za zaposlovanje v državi članici, ki zagotavlja dajatve, pošlje ustrezne informacije o prijavi nezaposlene osebe in iskanju zaposlitve te osebe.
2. Kadar mora brezposelna oseba v skladu z zakonodajo, ki se uporablja v zadevni državi članici, izpolniti določene obveznosti in/ali iskati zaposlitev, imajo prednost obveznosti in/ali iskanje zaposlitve brezposelne osebe v državi članici, ki zagotavlja dajatve.
Če brezposelna oseba ne izpolni vseh obveznosti in/ali ne išče zaposlitve v državi članici, ki ne zagotavlja dajatev, to ne vpliva na dajatve, dodeljene v drugi državi članici.“.
Člen 3
Ta uredba začne veljati dvajseti dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije.
Ta uredba je v celoti zavezujoča in se neposredno uporablja v vseh državah članicah.
V Strasbourgu, 22. maja 2012