Směrnice Rady
ze dne 7. února 1983,
kterou se mění směrnice 72/462/EHS o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat a čerstvého masa ze třetích zemí a směrnice 77/96/EHS o vyšetření čerstvého masa domácích prasat na svalovce (trichinella spiralis) při jeho dovozu ze třetích zemí
(83/91/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že směrnice 72/462/EHS [4], naposledy pozměněná směrnicí 81/476/EHS [5], stanoví požadavky na hygienické a veterinární kontroly při dovozu skotu, prasat a čerstvého masa ze třetích zemí;
vzhledem k tomu, že od přijetí výše zmíněné směrnice došlo k pokroku vědeckého poznání a techniky; že by měly být vzaty v úvahu zkušenosti získané v průběhu kontrol, které veterinární lékaři Společenství prováděli ve třetích zemích; že je žádoucí, aby předpisy Společenství byly s ohledem na tento vývoj a zkušenosti upraveny;
vzhledem k tomu, že v určitých ohledech lze metody určené k zajištění zdravotní nezávadnosti čerstvého masa považovat za odpovídající normám Společenství díky doplňkovým nebo alternativním hygienickým zárukám, jejichž dodržování je třeba kontrolovat v každém jednotlivémzařízení;
vzhledem k tomu, že v souvislosti se zákazem dovozu skotu ze třetích zemí zamořených katarální horečkou ovcí se nyní uznává, že dvanáctiměsíční období bez výskytu choroby je vhodnější a poskytne lepší záruku pro stáda Společenství;
vzhledem k tomu, že záruky, jež mohou být požadovány pro skot v souvislosti s tuberkulózou a brucelózou a pro prasata v souvislosti s brucelózou, lze přizpůsobit normám Společenství prostřednictvím doplňkových nebo alternativních záruk;
vzhledem k tomu, že k zamezení přenosu určitých infekčních nebo nakažlivých chorob, k němuž může docházet i jen společnou přítomností zvířat, je třeba, aby veterinární kontroly zvířat určených pro dovoz do Společenství a také zvířat převážených přes území Společenství byly prováděny okamžitě poté, co dorazí na území Společenství;
vzhledem k tomu, že po takové veterinární kontrole zvířat by měla být jasně definována opatření, která by členské státy měly učinit;
vzhledem k tomu, že ke snížení počtu dokumentů by mělo být veterinární osvědčení na stejném formuláři spolu s osvědčením o zdravotní nezávadnosti, kdykoli je to možné;
vzhledem k tomu, že definice stáda prostého tuberkulózy a stáda prostého brucelózy by měly být aktualizovány;
vzhledem k tomu, že do působnosti směrnice 72/462/EHS by mělo být zahrnuto také čerstvé maso volně žijících sudokopytníků a volně žijících lichokopytníků, aby mohl být sestaven seznam třetích zemí, ze kterých může být takové maso dováženo do Společenství;
vzhledem k tomu, že by zpravidla měly být v rámci vnitřního trhu Společenství vyžadovány stejné základní hygienické a veterinární záruky jako v rámci obchodu se třetími zeměmi; že technické přílohy ke směrnici Rady 64/432/EHS ze dne 26. června 1964 o veterinárních otázkách obchodu se skotem a prasaty uvnitř Společenství [6] a ke směrnici Rady 64/433/EHS ze dne 26. června 1964 o hygienických otázkách obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství [7], které byly obě naposledy pozměněny směrnicí 81/476/EHS, by se měly vztahovat také na dovoz ze třetích zemí;
vzhledem k tomu, že by měl být schválen postup, kterým lze s ohledem na technický pokrok a zkušenosti provádět změny technických požadavků týkajících se metod vyšetřování, vyšetřovacích laboratoří a postupu označování zkontrolovaného masa, jež jsou obsaženy v příloze ke směrnici Rady 77/96/EHS ze dne 21. prosince 1976 o vyšetření čerstvého masa domácích prasat na svalovce (trichinella spiralis) při jeho dovozu ze třetích zemí [8], naposledy pozměněné směrnicí 81/476/EHS;
vzhledem k tomu, že by měly být odstraněny určité terminologické nedostatky, zejména co se týče vzájemné shody mezi různými jazykovými verzemi, jež by mohly vést k potížím při používání dotyčných ustanovení,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 72/462/EHS se mění takto:
1. Články 1 až 28 se nahrazují tímto:
"KAPITOLA I
Obecná ustanovení
Článek 1
1. Tato směrnice se vztahuje na dovoz ze třetích zemí:
- domácího plemenného, užitkového nebo jatečného skotu a prasat,
- čerstvého masa z domácích zvířat těchto druhů: skot (včetně buvolů), prasata, ovce a kozy, jakož i z domácích lichokopytníků,
- pro účely článku 3, čerstvé maso volně žijící spárkaté zvěře a volně žijících lichokopytníků, pokud se týče povoleného dovozu z určitých třetích zemí původu.
2. Tato směrnice se nevztahuje na:
a) zvířata určená dočasně výlučně na pastvu nebo k tahu, která přebývají poblíž hranic Společenství;
b) maso uložené v osobních cestovních zavazadlech a určené k osobní spotřebě cestujících, pokud přepravované množství nepřesahuje jeden kilogram na osobu a za předpokladu, že maso pochází ze třetí země nebo její části, která je na seznamu vypracovaném podle článku 3 a z níž není podle článku 28 dovoz masa zakázán;
c) maso zasílané v malých zásilkách soukromým osobám za předpokladu, že se nedováží za žádným obchodním účelem, že hmotnost zásilky nepřesahuje jeden kilogram a že zásilka pochází ze třetí země nebo z její části, která je na seznamu vypracovaném podle článku 3 a z níž není podle článku 28 dovoz masa zakázán;
d) maso určené ke konzumaci pro posádku a cestující v dopravních prostředcích na mezinárodních trasách.
Pokud se takové maso a kuchyňský odpad vykládá, musí se hned zlikvidovat. Likvidaci však není nutno provádět v případech, kdy se maso přímo nebo po dočasném umístění pod celní dozor překládá z jednoho dopravního prostředku do jiného.
Článek 2
Pro účely této směrnice se podle potřeby použijí definice uvedené v článcích 2 směrnice 64/432/EHS, směrnice 64/433/EHS a ve směrnici Rady 72/461/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat a čerstvého masa ze třetích zemí [1] Úř. věst. L 302, 31.12.1972, s. 24., jež byly všechny naposledy pozměněny směrnicí 81/476/EHS.
Kromě toho pro účely této směrnice:
a) "úředním veterinárním lékařem" se rozumí veterinární lékař určený příslušným ústředním orgánem členského státu nebo třetí země;
b) "zemí určení" se rozumí členský stát, do něhož se zvířata nebo čerstvé maso ze třetí země dováží;
c) "třetí zemí" se rozumí země mimo působnost směrnic 64/432/EHS a 64/433/EHS;
d) "dovozem" se rozumí vstup zvířat nebo čerstvého masa ze třetích zemí na území Společenství;
e) "hospodářstvím" se rozumí zemědělský, průmyslový nebo obchodní podnik pod úřední kontrolou na území třetí země, ve kterém jsou plemenná, užitková nebo jatečná zvířata běžně držena nebo chována;
f) "oblastí prostou nákazy" se rozumí oblast, ve které nejsou dle úředního zjištění zvířata postižena žádnou z nakažlivých nebo infekčních chorob, které jsou uvedeny na seznamu vypracovaném podle postupu stanoveného v článku 29, a to po dobu a v okruhu, které jsou definovány podle téhož postupu.
Článek 3
1. Na návrh Komise vypracuje Rada seznam třetích zemí nebo jejich částí, z nichž členské státy povolují dovoz skotu, prasat a čerstvého masa nebo jedné či více kategorií těchto zvířat a čerstvého masa, jakož i čerstvého masa volně žijících sudokopytníků a volně žijících lichokopytníků, s ohledem na nákazovou situaci v těchto zemích nebo jejich částech. Tento seznam lze upravovat a doplňovat postupem stanoveným v článku 30.
2. Při rozhodování, zda v případě skotu, prasat a čerstvého masa může být určitá země či její část zanesena na seznam zmíněný v odstavci 1, je nutno brát zejména v úvahu:
a) zdravotní stav skotu, ostatních domácích zvířat a volně žijících zvířat v dané třetí zemi se zvláštním ohledem na exotické choroby zvířat a dále hygienickou situaci v dané zemi, která by mohla ohrozit zdraví obyvatelstva a zvířat v členských státech;
b) pravidelnost a rychlost, s jakými daná třetí země poskytuje informace týkající se výskytu infekčních nebo nakažlivých chorob zvířat na jejím území, a to především chorob uvedených na seznamech A a B Mezinárodního úřadu pro nákazy zvířat;
c) předpisy dané země o prevenci a boji proti nákazám zvířat;
d) strukturu veterinární inspekce v dané zemi a její pravomoci;
e) organizaci a realizaci opatření k prevenci a tlumení infekčních chorob zvířat.
3. Seznam zmíněný v odstavci 1 a všechny změny v něm prováděné se zveřejňují v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 4
1. Postupem podle článku 29 se vypracuje jeden či více seznamů zařízení, z nichž mohou členské státy povolit dovoz čerstvého masa. Tento seznam či seznamy mohou být pozměňovány nebo doplňovány v souladu s postupem stanoveným v článku 30.
2. Při rozhodování, zda mohou být určité jatky, bourárna nebo mrazírenský sklad nacházející se mimo jatky nebo bourárnu zaneseny na jeden ze seznamů zmíněných v odstavci 1, je nutno brát zejména v úvahu:
a) záruky, jež může daná třetí země nabídnout, co se týče dodržování této směrnice;
b) předpisy třetích zemí týkající se podávání jakýchkoli látek jatečným zvířatům, které mohou ovlivnit zdravotní nezávadnost jejich masa;
c) v každém konkrétním případu dodržování této směrnice a přílohy I ke směrnici 64/433/EHS.
V souladu s postupem stanoveným v článku 29 se však povolují odchylky od druhé, třetí a čtvrté odrážky odst. 13 písm. c) a od odstavce 24 a 41 písm. C uvedené přílohy, pokud dotyčná třetí země poskytne podobné záruky; v takovém případě je nutno v souladu s daným postupem případ od případu uplatňovat hygienické podmínky o nic méně přísné, než které stanoví uvedená příloha;
d) organizaci veterinární služby/služeb třetí země, která/které provádí/provádějí kontrolu masa, a pravomoci této/těchto služby/služeb a dozor, jemuž je/jsou podrobena/podrobeny.
3. Jatky, bourárna ani mrazírenský sklad umístěný mimo jatky nebo bourárnu nelze zanést do seznamu nebo seznamů zmíněných v odstavci 1, pokud se nenacházejí v některé ze třetích zemí nebo jejich částí, jež jsou na seznamu zmíněném v čl. 3 odst. 1, a pokud byly navíc příslušnými orgány třetí země úředně schváleny pro vývoz do Společenství. Takové schválení je podmíněno dodržováním těchto požadavků:
a) soulad s ustanoveními přílohy I ke směrnici 64/433/EHS;
b) neustálý dozor úředního veterinárního lékaře dané třetí země.
4. Seznam zmíněný v odstavci 1 a všechny změny v něm prováděné se zveřejňují v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 5
Veterinární znalci členských států a Komise provádějí inspekce přímo na místě, aby prověřili, zda jsou v praxi používána ustanovení této směrnice a zejména čl. 3 odst. 2 a čl. 4 odst. 2 a 3.
Pokud by inspekce prováděná za podmínek uvedených v tomto článku zjistila vážné skutečnosti v neprospěch schváleného zařízení, Komise je povinna okamžitě informovat členské státy a neprodleně přijmout rozhodnutí o dočasném zrušení takového schválení. Konečné rozhodnutí je nutno přijmout za použití postupu stanoveného v článku 30.
Znalce z členských států pověřené prováděním těchto inspekcí jmenuje Komise na návrh členských států.
Tyto inspekce se provádějí jménem Evropského společenství a na jeho náklady.
Četnost a způsob provádění těchto inspekcí se stanovuje za použití postupu stanoveného v článku 29.
KAPITOLA II
Dovoz skotu a prasat
Článek 6
Bez ohledu na ustanovení čl. 3 odst. 1 povolí členské státy dovoz zvířat, na která se vztahuje tato směrnice, pouze ze třetích zemí:
a) prostých nákaz, vůči nimž jsou zvířata vnímavá:
- po dobu předchozích dvanácti měsíců: mor skotu, slintavka a kulhavka exotického typu, plicní nákaza skotu, katarální horečka ovcí, africký mor prasat a nakažlivá obrna prasat (těšínská choroba prasat);
- po dobu šesti měsíců: nakažlivá vezikulární stomatitida;
b) ve kterých se v uplynulých dvanácti měsících neprovádělo očkování proti nákazám uvedeným v písm. a) první odrážce, vůči nimž jsou tato zvířata vnímavá.
Článek 7
Postupem podle článku 29 lze rozhodnout, že ustanovení čl. 6 písm. a) se použije pouze na část území třetí země.
Podle téhož postupu a odchylně od ustanovení čl. 6 písm. b) lze za určitých podmínek povolit dovoz zvířat, na něž se vztahuje tato směrnice, i ze třetích zemí nebo z jejich částí, kde se provádí očkováníproti jedné nebo více nákazám uvedeným v čl. 6 písm. a) první odrážce.
Článek 8
1. Aniž jsou dotčena ustanovení článků 6 a 7, mohou členské státy povolit dovoz zvířat, na něž se vztahuje tato směrnice, ze třetí země pouze tehdy, pokud tato zvířata splňují veterinární podmínky přijaté postupem podle článku 29 pro dovoz z dané třetí země podle druhu a místa určení těchto zvířat.
2. Podle postupu stanoveného v článku 29 lze rozhodnout, že povolení mají být omezena pouze na určité druhy zvířat, na jatečná, plemenná nebo užitková zvířata, případně na zvířata dovážená ke zvláštním účelům, a že po dovozu mají být uplatněna všechna nezbytná veterinární opatření.
U plemenných nebo užitkových zvířat se požadavky uplatňované podle tohoto odstavce mohou v jednotlivých členských státech vzájemně lišit s ohledem na ustanovení, jež pro daný členský stát platí v rámci vnitřního trhu Společenství.
3. Základem pro stanovení veterinárních podmínek podle odstavce 1 jsou u tuberkulózy skotu a brucelózy skotu a prasat podmínky stanovené v příloze A ke směrnici 64/432/EHS. Podle postupu stanoveného v článku 29 lze případ od případu rozhodnout o neuplatňování těchto podmínek, pokud dotyčná třetí země poskytne podobné veterinární záruky; v takovém případě je nutno podle téhož postupu stanovit veterinární podmínky alespoň stejně přísné jako podmínky, jež jsou uvedeny v příloze A k uvedené směrnici, aby taková zvířata mohla být zařazena do stád Společenství.
Článek 9
Má-li členský stát zato, že očkovací látky proti slintavce a kulhavce užívané v některé třetí zemi proti virům typu A, O nebo C vykazují určité nedostatky, zakáže dovoz skotu a prasat z dotyčné třetí země na své území. Zároveň o svém rozhodnutí co nejdříve informuje ostatní členské státy a Komisi a uvede důvody, které jej k přijetí tohoto rozhodnutí vedly. Po tomto oznámení se co nejrychleji sejde Stálý veterinární výbor. Rozhodnutí se přijímá postupem stanoveným v článku 30.
Článek 10
Členské státy nepovolí dovoz skotu a prasat, pokud tato zvířata až do dne jejich nakládky za účelem přepravy do země určení nepřebývala neustále na území nebo části území třetí země, která je na seznamu sestaveném podle čl. 3 odst. 1, alespoň po dobu předchozích:
a) šesti měsíců, jedná-li se o plemenná nebo užitková zvířata;
b) tří měsíců, jedná-li se o jatečná zvířata.
U zvířat mladších šesti měsíců v prvním případě a tří měsíců ve druhém případě se požaduje, aby na takovém území pobývala již od narození.
Článek 11
1. Členské státy nepovolí dovoz skotu a prasat, pokud není předloženo osvědčení vystavené úředním veterinárním lékařem vyvážející třetí země.
Toto osvědčení musí:
a) být vystaveno v den nakládky zvířat za účelem jejich vývozu do země určení;
b) být sepsáno alespoň v jednom z úředních jazyků země určení a alespoň v jednom z úředních jazyků země, která provádí dovozní kontrolu podle článku 12;
c) doprovázet přepravovaná zvířata v prvopise;
d) potvrzovat, že skot a prasata vyhovují podmínkám této směrnice a podmínkám stanoveným na jejím základě pro dovoz ze třetích zemí;
e) sestávat z jediné listiny;
f) být určeno pouze jedinému příjemci.
2. Toto osvědčení musí být v souladu se vzorem vytvořeným podle postupu stanoveného v článku 29.
Článek 12
1. Členské státy zajistí, aby domácí skot a domácí prasata byla při vstupu na území Společenství podrobena veterinární kontrole, kterouprovede úřední veterinární lékař, bez ohledu nacelní režim, v jakém byla zvířata deklarována.
2. Členské státy zajistí, aby bylo zakázáno přemístění skotu a prasat uvnitř Společenství, pokud se při kontrole podle odstavce 1 zjistí, že:
- daná zvířata nepocházejí z území třetí země nebo její části uvedené na seznamu vypracovaném podle čl. 3 odst. 1,
- daná zvířata jsou nakažena nebo podezřelá z nákazy nebo jsou podezřelá z nakažení některou infekční nebo nakažlivou chorobou,
- vyvážející třetí země nedodržela podmínky stanovené v této směrnici a v přílohách A až D ke směrnici 64/432/EHS,
- osvědčení doprovázející zvířata nevyhovuje podmínkám stanoveným v článku 11.
3. Členský stát, který provedl kontrolu podle odstavce 1 učiní veškerá opatření, která považuje za nezbytná, včetně:
a) - karantény pro zvířata podezřelá z nákazy nebo podezřelá z nakažení některou infekční nebo nakažlivou chorobou;
- v případě uvedeném v odst. 2 čtvrté odrážce na žádost vývozce, příjemce nebo jejich zástupce umístění zvířat pod dozor do doby, než dojde k vystavení řádného osvědčení;
b) vrácení zvířat, jejichž přeprava nemůže být podle odstavce 2 povolena, jestliže proti tomu nejsou námitky z veterinárních důvodů;
Není-li možné zvířata odeslat zpět, příslušný orgán nařídí jejich porážku a určí místo porážky.
c) usmrcení a likvidaci všech zvířat dané zásilky, jestliže provedená kontrola zjistí postižení některou z nákaz nebo podezření na některou z nákaz uvedených na seznamu sestaveném podle postupu stanoveného v článku 29.
4. V osvědčení, které doprovází skot a prasata při dovozu, musí být jasně uvedeno, zda byla zvířata po provedení veterinární kontroly (dovozní kontroly) přijata nebo odmítnuta.
5. Při přepravě zvířat přes území Společenství do členského státu určení mohou členské státy uplatnit opatření uvedená v odst. 3 písm. a) první odrážce a v odst. 3 písm. c), jestliže jsou přepravovaná zvířata nakažena nebo podezřelá z nákazy nebo podezřelá z nakažení některou infekční nebo nakažlivou chorobou.
6. Zvířata, jejichž dovoz byl povolen a jejichž zemí určení není členský stát, který provedl dovozní kontrolu uvedenou v odstavci 1, musí být dovezena do země určení pod celním dozorem, aniž by byla vyložena.
7. Zvířata, která vyhověla dovozní kontrole uvedené v odstavci 1, musí být v zemi určení podrobena dalším kontrolám nezbytným pro prověření, zda byly dodrženy požadavky uvedené v této směrnici, včetně zvláštních podmínek stanovených postupem podle článku 29 na základě článku 8.
Tyto kontroly mohou být prováděny buď na hranicích nebo na jakémkoli jiném místě, které stanoví příslušný orgán země určení, případně mohou být prováděny jak na hranicích, tak na takto stanoveném místě.
8. Veškeré náklady vzniklé na základě tohoto článku, včetně nákladů vzniklých porážkou nebo likvidací zvířat, nese odesílatel, příjemce nebo jejich zástupce bez nároku na náhradu od státu.
Článek 13
Ihned po příjezdu do země určení jsou jatečná zvířata odvezena přímo na jatky a v souladu s veterinárními požadavky poražena nejpozději třetí pracovní den poté, co na jatky dorazila.
Aniž jsou tím dotčeny případné zvláštní podmínky, jež mohou být stanoveny postupem podle článku 29, příslušný orgán země určení můžez veterinárních důvodů určit jatky, na kterémusí být tato zvířata odvezena.
KAPITOLA III
Dovoz čerstvého masa
Článek 14
1. Čerstvé maso musí pocházet ze zvířat, která se po dobu nejméně tří měsíců před porážkou, případně od narození, jedná-li se o zvířata mladší než tři měsíce, nacházela na území nebo na části území třetí země, která je uvedena na seznamu sestaveném podle čl. 3 odst. 1.
2. Bez ohledu na ustanovení čl. 3 odst. 1 členské státy nepovolí dovoz čerstvého masa, pokud nepochází ze třetích zemí:
a) které jsou po dobu předchozích dvanácti měsíců prosté každé z těchto nákaz, vůči kterým jsou zvířata, z nichž maso pochází, vnímavá: mor skotu, slintavka a kulhavka exotického typu, africký mor prasat a nakažlivá obrna prasat (těšínská choroba prasat);
b) ve kterých se po dobu předchozích dvanácti měsíců neprováděla očkování proti nákazám uvedeným v písmenu a), vůči kterým jsou zvířata, z nichž maso pochází, vnímavá.
Článek 15
Postupem podle článku 29 lze rozhodnout, že se ustanovení čl. 14 odst. 2 písm. a) použijí pouze na část území třetí země.
Týmž postupem a odchylně od ustanovení čl. 14 odst. 2 písm. b) je možno za určitých podmínek povolit dovoz čerstvého masa i ze třetí země nebo z části jejího území, kde se provádí očkování proti jedné nebo více nákazám uvedeným v čl. 14 odst. 2 písm. a).
Článek 16
Aniž jsou dotčena ustanovení článků 14 a 15, členské státy nepovolí dovoz čerstvého masa ze třetí země, pokud maso nevyhovuje hygienickým a veterinárním podmínkám stanoveným postupem podle článku 29 pro dovoz čerstvého masa z dané třetí země podle druhu dotyčného zvířete.
Článek 17
1. Členské státy nepovolí dovoz čerstvého masa ve formě jatečných těl, případně prasečích půlek a půlek nebo čtvrtí u skotu a lichokopytníků, jestliže nelze z těchto částí sestavit celé tělo každého zvířete.
2. Tento dovoz se řídí těmito podmínkami: čerstvé maso musí:
a) pocházet z jatek, které jsou uvedeny na seznamu vypracovaném podle čl. 4 odst. 1;
b) pocházet z jatečného zvířete, které bylo v souladu s kapitolou V přílohy I ke směrnici 64/433/EHS před porážkou vyšetřeno úředním veterinárním lékařem, který porážku za účelem vývozu do Společenství schválil v souladu s touto směrnicí;
c) být zpracováno za hygienických podmínek uvedených v kapitole VI přílohy I ke směrnici 64/433/EHS;
d) v souladu s kapitolou VII přílohy I ke směrnici 64/433/EHS projít vyšetřením po porážce provedeným na zodpovědnost úředního veterinárního lékaře a pod jeho přímým dozorem, které neprokáže žádné změny, s výjimkou traumatických změn vzniklých těsně před porážkou a některých lokálních malformací či změn, u kterých však musí být v případě potřeby vhodnými laboratorními testy prokázáno, že jatečné tělo a droby nejsou v jejich důsledku nezpůsobilé k výživě lidí nebo nebezpečné lidskému zdraví;
e) nést označení zdravotní nezávadnosti, o němž se rozhoduje postupem podle článku 29;
f) být po kontrole zdravotní nezávadnosti po porážce provedené podle písmene d) uskladněno v podnicích za vyhovující chhygienických podmínek a v souladu s ustanoveními kapitoly XIII přílohy I ke směrnici 64/433/EHS;
g) být převáženo v souladu s ustanoveními kapitoly XIV přílohy I ke směrnici 64/433/EHS a musí s ním být nakládáno za vyhovujících hygienických podmínek.
3. Při vyšetření po porážce podle odst. 2 písm. d) a při kontrole dodržování hygienických podmínek zmíněných v odst. 2 písm. c) a požadavků kapitoly XIII přílohy I ke směrnici 64/433/EHS mohou úřednímu veterinárnímu lékaři pomáhat pomocní veterinární pracovníci pod jeho vedením a na jeho zodpovědnost.
Tito pomocní veterinární pracovníci:
a) musí být jmenováni příslušným ústředním orgánem vyvážející země v souladu s platnými předpisy;
b) musí mít odpovídající vzdělání;
c) musí požívat statutu zaručujícího jejich nestrannost vůči provozovatelům daných zařízení;
d) nesmí mít žádnou rozhodovací pravomoc, co se týče konečného výsledku hygienické kontroly.
Článek 18
1. Odlišně od ustanovení čl. 17 odst. 1 mohou členské státy povolit dovoz:
a) jatečných půlek, půlek rozdělených na nejvýše tři části, čtvrtí nebo drobů vyhovujících podmínkám stanoveným v čl. 17 odst. 2 a 3 a pocházejících z jatek určených k tomuto účelu postupem uvedeným v článku 29;
b) kusů masa menších než čtvrti nebo vykostěného masa pocházejícího z bouráren kontrolovaných podle článku 4 a schválených k tomuto účelu postupem uvedeným v článku 29. Takovéto maso musí mimo podmínek uvedených v čl. 17 odst. 2 a 3 splňovat tyto požadavky:
i) musí být bouráno a získáno v souladu s ustanoveními kapitoly VIII přílohy I ke směrnici 64/433/EHS;
ii) musí být podrobeno kontrole provedené úředním veterinárním lékařem v souladu s ustanoveními kapitoly IX přílohy I ke směrnici 64/433/EHS;
iii) musí být zabaleno v souladu s požadavky stanovenými v kapitole XI přílohy I ke směrnici 64/433/EHS;
iv) musí být podrobeno veškerým kontrolám prováděným úředními veterinárními lékaři Společenství, které jsou nutné k prověření, zda jsou dodržována výše uvedená ustanovení;
v) čerstvé maso z lichokopytníků musí projít v zemi určení kontrolami, které případně omezí jeho použití.
2. Bez ohledu na ustanovení čl. 20 písm. k) mohou členské státy povolit na své území dovoz žvýkacích svalů a mozků za předpokladu, že vyhovují požadavkům čl. 17 odst. 2 a ustanovením odst. 1 písm. b) bodů iii), iv) a v) tohoto článku.
3. Podle postupu uvedeného v článku 29 lze rozhodnout, že v podnicích zvlášť k tomu účelu určených se může provádět bourání nevychlazeného masa za zvláštních podmínek, odlišných od podmínek, jež jsou stanoveny v odst. 45 písm. c) kapitoly VIII přílohy I ke směrnici 64/433/EHS.
Článek 19
Ustanovení článků 17 a 18 se nevztahují na:
a) čerstvé maso dovezené s povolením země určení za jiným účelem než k výživě lidí;
b) čerstvé maso určené na výstavu, ke speciálnímu výzkumu nebo dovezené za účelem provedení rozborů, pokud dozor správních orgánů umožňuje zaručit, že maso nebude použito k výživě lidí a že, s výjimkou vzorků použitých při rozborech, po skončení výstavy nebo po provedení speciálního výzkumu či rozborů opustí území Společenství nebo bude zlikvidováno.
V takovém případě a v případě uvedeném pod písm. a) musí země určení zajistit, že dané maso nebude moci bý tpoužito k jinému účelu, než ke kterému byl jeho dovoz povolen;
c) čerstvé maso určené výlučně k zásobování mezinárodních organizací pod podmínkou, že je to schváleno podle postupu uvedeného v článku 29, že toto maso pochází ze země uvedené na seznamu vypracovaném podle čl. 3 odst. 1 a že byly dodrženy veterinární požadavky. Členské státy, na jejichž území se dané mezinárodní organizace nacházejí, zajistí, aby se toto maso nedostalo do volného oběhu.
Článek 20
Členské státy zakáží dovoz:
a) čerstvého masa z kanců nebo kryptorchidních prasat;
b) čerstvého masa:
i) ze zvířat, kterým byl podáván stilben nebo jeho deriváty, jejich soli nebo estery, případně látky s estrogenním nebo tyreostatickým účinkem, jakož i masa obsahujícího rezidua takových látek;
ii) obsahujícího rezidua jiných hormonálních látek nebo antibiotik, antimonu, arzénu, pesticidů nebo dalších škodlivých látek nebo látek, kvůli kterým může být konzumace čerstvého masa nebezpečná nebo škodlivá pro lidské zdraví, přesahují-li obsahy těchto látek povolenou hranici.
Povolené hranice stanoví Rada na návrh Komise a následně je lze měnit podle postupu uvedeného v článku 29;
c) čerstvého masa, které bylo vystaveno působení ionizujícího nebo ultrafialového záření, jakož i čerstvého masa pocházejícího ze zvířat, jimž byly podávány přípravky k tenderizaci masa nebo jiné látky, které mohou nepříznivě ovlivnit jeho složení nebo organoleptické vlastnosti;
d) čerstvého masa, do kterého byly za účelem označení jeho zdravotní nezávadnosti vpraveny jiné látky, než které jsou uvedeny v odst. 57 kapitoly X přílohy I ke směrnici 64/433/EHS;
e) čerstvého masa ze zvířat, u nichž byla zjištěna jakákoli forma tuberkulózy, a čerstvého masa ze zvířat, u kterých byla po porážce zjištěna buď jakákoli forma tuberkulózy nebo přítomnost jednoho či více živých nebo mrtvých boubelů tasemnice bezbranné (cysticerci bovis) nebo tasemnice dlouhočlenné (cysticerci cellulosae), případně pokud byla u prasat zjištěna přítomnost svalovců;
f) čerstvého masa ze zvířat, která byla poražena jako příliš mladá;
g) částí jatečných těl nebo drobů, které vykazují traumatické změny vzniklé těsně před porážkou nebo malformace či změny uvedené v čl. 17 odst. 2 písm. d);
h) krve;
i) mletého masa, masa sekaného podobným způsobem a mechanicky separovaného masa;
j) čerstvého masa v kusech o hmotnosti nižší než 100 gramů;
k) hlav skotu a částí svalových a jiných tkání hlavy s výjimkou jazyka a mozku.
Článek 21
Metodu a postupy pro zjišťování přítomnosti svalovců v čerstvém mase prasat stanoví Rada na návrh Komise.
Článek 22
1. Členské státy nepovolí dovoz čerstvého masa bez předložení veterinárního osvědčení a osvědčení o zdravotní nezávadnosti vystavených úředním veterinárním lékařem vyvážející třetí země.
Tato osvědčení musí:
a) být sepsána alespoň v jednom z úředních jazyků země určení a alespoň v jednom z úředních jazyků členského státu, který provádí dovozní kontroly podle článků 23 a 24;
b) doprovázet čerstvé maso v prvopise;
c) sestávat z jediné listiny;
d) být určena pouze jedinému příjemci.
Veterinární osvědčení musí potvrzovat, že čerstvé maso vyhovuje veterinárním podmínkám stanoveným touto směrnicí a podmínkám stanoveným na jejím základě pro dovoz čerstvého masa z dané třetí země.
2. Toto osvědčení musí být v souladu se vzorem vytvořeným podle postupu stanoveného v článku 29.
Podle téhož postupu je možno případ od případu rozhodnout, že takové veterinární osvědčení a osvědčení o zdravotní nezávadnosti mají tvořit jedinou listinu.
3. Osvědčení o zdravotní nezávadnosti musí obsahově i formálně odpovídat vzoru uvedenému v příloze A a musí být vystaveno v den nakládky čerstvého masa za účelem vývozu do země určení.
Článek 23
1. Členské státy zajistí, aby bylo čerstvé maso ihned po příjezdu na území Společenství neprodleně podrobeno veterinární kontrole, kterou provede příslušný orgán bez ohledu na celní režim, v jakém bylo deklarováno.
Podrobná pravidla potřebná k zajištění toho, aby kontroly zmíněné v tomto odstavci byly prováděny jednotně, se stanoví v souladu s postupem uvedeným v článku 29.
2. Aniž je dotčeno ustanovení odstavce 3, členské státy zajistí, aby dovoz byl zakázán, jestliže tato kontrola zjistí, že:
- maso nepochází z území nebo z části území třetí země uvedené na seznamu vypracovaném podle čl. 3 odst. 1;
- maso pochází z území nebo části území třetí země, z nichž je podle článků 14 a 27 dovoz zakázán;
- veterinární osvědčení doprovázející maso nesplňuje podmínky stanovené na základě čl. 22 odst. 1 a 2.
3. Členské státy povolí přepravu čerstvého masa ze třetí země do jiné třetí země pod podmínkou, že:
a) dotyčná strana prokáže, že první třetí země, do které maso směřuje po tranzitu územím Společenství, se zavazuje, že v žádném případě neodmítne ani nevrátí na území Společenství maso, jehož dovoz nebo tranzit povolila;
b) taková přeprava byla předem povolena příslušnými orgány členského státu, na jehož území se provádí veterinární kontrola podle odstavce 1;
c) taková přeprava na území Společenství se provádí bez vykládky, pod dozorem příslušných orgánů, v zapečetěných vozech nebo kontejnerech; jediná manipulace, která je během přepravy povolena, je manipulace při vstupu na území Společenství nebo při výstupu z něj za účelem přímého přeložení nákladu z lodi či letadla na jakýkoli jiný dopravní prostředek nebo naopak.
4. Veškeré náklady vzniklé na základě tohoto článku nese odesílatel, příjemce nebo jejich zástupce bez nároku na náhradu od státu.
Článek 24
1. Členské státy zajistí, aby každá zásilka čerstvého masa byla před uvolněním pro účely spotřeby na území Společenství podrobena hygienické kontrole zdravotní nezávadnosti a veterinární kontrole, kterou provede úřední veterinární lékař.
Členské státy zajistí, aby dovozci byli povinni vždy alespoň dva pracovní dny předem informovat místní orgán pověřený prováděním dovozní kontroly o místě, kde bude čerstvé maso ke kontrole předloženo, přičemž uvedou jeho množství, druh a dobu, kdy bude možno kontrolu zahájit.
2. Hygienická kontrola zdravotní nezávadnosti uvedená v odstavci 1 se u dovozů podle čl. 17 a čl. 18 odst. 1 a 2 provádí namátkovým odběrem vzorků. Cílem této kontroly je především, v souladu s ustanovením odstavce 3, zkontrolovat:
a) osvědčení o zdravotní nezávadnosti, zda čerstvé maso odpovídá údajům v tomto osvědčení, označení zdravotní nezávadnosti;
b) stav konzervace a přítomnost nečistot či patogenních látek;
c) přítomnost reziduí látek uvedených v článku 20;
d) zda porážka a bourání bylo provedeno v podnicích schválených pro tento účel;
e) přepravní podmínky.
3. Postupem stanoveným v článku 29 je nutno přijmout prováděcí předpisy potřebné k zajištění jednotného provádění kontrol uvedených v odstavci 1, zejména co se týče dodržování ustanovení článku 20 a především metod analýzy, četnosti odběrů a norem pro odběr vzorků.
4. Členské státy zakáží uvedení čerstvého masa na trh, pokud se při provádění kontrol uvedených v odstavci 1 zjistí, že:
- dané čerstvé maso není vhodné k výživě lidí;
- nebyly splněny podmínky stanovené touto směrnicí a přílohou I ke směrnici 64/433/EHS;
- některé z osvědčení zmíněných v článku 22, která doprovázejí každou zásilku, nevyhovuje podmínkám stanoveným v uvedeném článku.
5. Jestliže nelze čerstvé maso dovézt, je nutno je vrátit zpět, pokud proti tomu nejsou námitky z veterinárních nebo hygienických důvodů.
Pokud není možné maso vrátit, musí být zlikvidováno na území členského státu, ve kterém byly kontroly provedeny.
Odchylně od tohoto ustanovení a na žádost dovozce nebo jeho zástupce může členský stát provádějící veterinární a hygienické kontroly povolit dovoz masa k jiným účelům než k výživě lidí, pokud to nepředstavuje žádné nebezpečí pro lidi ani pro zvířata, pokud maso pochází ze třetí země, která je uvedena na seznamu vypracovaném podle čl. 3 odst. 1 a pokud není dovoz podle článku 28 zakázán. Takové maso nesmí opustit území daného členského státu, který musí prověřit konečné místo jeho určení.
6. Ve všech případech musí po provedení kontrol uvedených v odstavci 1 osvědčení obsahovat poznámku, která jasně definuje povolený způsob použití takového masa.
Článek 25
K čerstvému masu z každé zásilky, která byla některým členským státem propuštěna do oběhu ve Společenství na základě kontrol uvedených ve čl. 24 odst. 1, musí být při vypravení do země určení připojeno osvědčení obsahově i formálně odpovídající vzoru uvedenému v příloze B.
Toto osvědčení musí:
a) být vystaveno úředním veterinárním lékařem, do jehož kompetence dané kontrolní nebo skladovací místo patří;
b) být vystaveno v den nakládky čerstvého masa za účelem jeho odeslání do země určení;
c) být sepsáno alespoň v jednom z úředních jazyků země určení;
d) doprovázet zásilku čerstvého masa v prvopise.
Článek 26
Všechny náklady vzniklé na základě článků 24 a 25 a především náklady na kontrolu čerstvého masa, na jeho uskladnění a na jeho případnou likvidaci nese odesílatel, příjemce nebo jejich zástupce bez nároku na náhradu od státu.
KAPITOLA IV
Společná ustanovení
Článek 27
1. Členské státy vypracují a poskytnou Komisi seznamy:
a) hraničních přechodů určených pro dovoz skotu a prasat,
b) kontrolních míst pro dovoz čerstvého masa.
Tyto hraniční přechody a kontrolní místa musí být schválena za použití postupu stanoveného v článku 29.
2. Ke schválení hraničních přechodů zmíněných v odst. 1 písm. a) je zejména třeba, aby měly k dispozici zařízení nezbytná k provádění kontroly uvedené v čl. 12 odst. 1 a k dezinfekci, k likvidaci odpadu z krmiva a podestýlky, hnoje, moči a veškerého dalšího odpadu.
3. Ke schválení kontrolních míst uvedených v odst. 1 písm. b) je třeba, aby měla k dispozici alespoň:
a) dostatečně velké prostory, které umožní provádění kontrol normálním způsobem;
b) přiměřené chladicí a mrazicí prostory;
c) přiměřený prostor k rozmrazování;
d) laboratoř.
4. Za kontroly přebírá zodpovědnost úřední veterinární lékař. Při provádění čistě praktických úkonů mu mohou pomáhat asistenti zvlášť k tomuto účelu vyškolení.
Podrobná pravidla, kterými se tato asistence řídí, se stanoví v souladu s postupem uvedeným v článku 29.
5. Veterinární znalci prověří, zda zařízení na schválených hraničních přechodech a kontrolních místech vyhovují podmínkám tohoto článku a zda jsou kontroly prováděny v souladu s touto směrnicí.
Tito znalci musí být státními příslušníky jiného členského státu, než ve kterém se dané kontrolní místo nachází.
Podmínky používání tohoto odstavce, zejména jmenování veterinárních znalců a způsoby prověřování, se stanoví za použití postupu uvedeného v článku 29.
6. Všechny náklady vzniklé používáním odst. 5 prvního pododstavce nese Společenství.
Článek 28
1. Aniž jsou dotčena ustanovení článku 6, pokud ve třetí zemi propukne nebo se rozšíří infekční nebo nakažlivá choroba zvířat, která může ohrozit zdravotní stav hospodářských zvířat některého ze členských států, nebo pokud k tomu opravňuje jakýkoli jiný důvod týkající se zdraví zvířat, zakáže dotyčný členský stát dovoz zvířat druhů, na něž se vztahuje tato směrnice, ať už dováženého přímo nebo nepřímo přes jiný členský stát, buď z celé takové třetí země nebo z části jejího území.
2. Aniž jsou dotčena ustanovení článku 14, pokud ve třetí zemi uvedené na seznamu vypracovaném podle čl. 3 odst. 1 propukne nebo se rozšíří infekční nebo nakažlivá choroba zvířat, která může být přenesena čerstvým masem a která může ohrozit zdravotní stav obyvatelstva nebo zvířat některého ze členských států, nebo pokud k tomu opravňuje jakýkoli jiný důvod týkající se zdraví zvířat, zakáže dotyčný členský stát dovoz masa, ať už dováženého přímo nebo nepřímo přes jiný členský stát, buď z celé takové třetí země nebo z části jejího území.
3. Opatření přijatá členskými státy na základě odstavců 1 a 2, jakož i jejich zrušení, musí být neprodleně i s odůvodněním sdělena ostatním členským státům a Komisi.
Stálý veterinární výbor se po takovém oznámení sejde v nejkratší možné době a postupem podle článku 30 rozhodne, zda je nutno opatření pozměnit, zejména s cílem zajistit jejich koordinaci s opatřeními, která byla přijata ostatními členskými státy, nebo zda mají být zrušena.
Nastane-li situace uvedená v odstavcích 1 a 2 a je-li nutné, aby daná opatření, případně pozměněná podle předchozího pododstavce, přijaly i ostatní členské státy, je nutno přijmout vhodná opatření postupem podle článku 30.
4. Obnovení dovozu z dotyčných třetích zemí se povoluje týmž postupem."
2. Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 32a
1. Tato směrnice se nevztahuje na dovoz ze třetích zemí v případě masa ze zvířat uvedených v čl. 1 odst. 1 třetí odrážce, dokud nevstoupí v platnost rozhodnutí Komise přijatá postupem podle článku 29 za účelem provedení potřebných úprav seznamu zmíněného v článku 3.
2. Vnitrostátní právní předpisy o veřejném zdraví nadále platí pro dovoz uvedeného masa ze třetích zemí, dokud nevstoupí v platnost právní předpisy Společenství týkající se této problematiky."
3. Přílohy A až D se nahrazují tímto:"
PŘÍLOHA A
VZOR
+++++ TIFF +++++
+++++ TIFF +++++
PŘÍLOHA B
VZOR
+++++ TIFF +++++
+++++ TIFF +++++
"
Článek 2
Ve směrnici Rady 77/96/EHS se článek 8 nahrazuje tímto:
"Článek 8
Za použití postupu stanoveného v článku 9 lze přijmout rozhodnutí upravit nebo rozšířit přílohy k této směrnici s ohledem na technický vývoj; taková rozhodnutí musí zaručovat, že zdravotní záruky budou zachovány na současné úrovni."
Článek 3
Členské státy uvedou v platnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 12 měsíců od oznámení této směrnice a neprodleně o nich informují Komisi.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
V Bruselu dne 7. února 1983.
DIRECTIVA DO CONSELHO de 7 de Fevereiro de 1983 que altera a Directiva 72/462/CEE referente aos problemas sanitários e de polícia sanitária por ocasião da importação de animais das espécies bovina e suína e de carnes frescas provenientes de países terceiros e a Directiva 77/96/CEE relativa à pesquisa de triquinas por ocasião das importações provenientes de países terceiros, de carnes frescas de animais domésticos da espécie suína
(83/91/CEE)
O CONSELHO DAS COMUNIDADES EUROPEIAS,
Tendo em conta o Tratado que institui a Comunidade Económica Europeia e, nomeadamente os seus artigos 43o e 100o,
Tendo em conta a proposta da Comissão (1),
Tendo em conta o parecer do Parlamento Europeu (2),
Tendo em conta o parecer do Comité Económico e Social (3),
Considerando que, a Directiva 72/462/CEE (4), com a última redacção que lhe foi dada pela Directiva 81/476/CEE (5), fixa as exigências sanitárias e de polícia sanitária para a importação de animais das espécies de bovino e de suíno e de carne fresca provenientes dos países terceiros;
Considerando que, os conhecimentos científicos e as técnicas progrediram desde a adaptação da directiva atrás mencionada; que há motivos para ter em conta a experiência adquirida no decurso dos controlos efectuados por veterinários da Comunidade em países terceiros; que está indicado adaptar as regras comunitárias tendo em conta esta evolução;
Considerando que, sob certos aspectos, os métodos destinados a assegurar a protecção da qualidade sanitária das carnes frescas podem ser consideradas como adaptadas às normas da Comunidade graças a garantias sanitárias suplementares ou alternativas que deveriam ser examinadas em cada um dos estabelecimentos;
Considerando que, no contexto da interdição das importações de bovinos provenientes dos países terceiros, atingidos pela febre catarral ovina, é admitido presentemente que é mais apropriado um período de doze meses de ausência da doença e que ele fornecerá uma melhor garantia para o gado da Comunidade;
Considerando que, as garantias que podem ser procuradas para os bovinos sob o ponto de vista da tuberculose e da brucelose para os bovinos sob o ponto de vista da brucelose podem ser adaptadas às normas comunitárias graças a garantias suplementares ou a garantias alternativas;
Considerando que, para evitar a transmissão de certas doenças contagiosas que só podem manifestar-se por via da presença dos animais, há motivos para proceder aos controlos de polícia sanitária desde a chegada, ao território da Comunidade, tanto de animais destinados a serem importados pela Comunidade como de animais que por ela transitam;
Considerando que, após este controlo de polícia sanitária, as medidas a tomar pelos Estados-membros devem ser claramente definidas;
Considerando que, para reduzir o número de documentos, o certificado sanitário e o certificado de polícia sanitária devem, tão frequentemente quanto possível, poder figurar na mesma folha;
Considerando que convém actualizar as definições relativas ao gado indemne de tuberculose e de brucelose;
Considerando que, a fim de permitir o estabelecimento da lista dos países terceiros em proveniência dos quais as carnes frescas de artiodáctilos e de solípedes selvagens podem ser importados na Comunidade, há motivos para incluir as referidas carnes no campo de aplicação da Directiva 72/462/CEE;
Considerando que, regra geral, devem ser exigidas as mesmas garantias de base em matéria sanitária e de polícia sanitária tanto nas trocas intracomunitárias como nas trocas com países terceiros; que os anexos técnicos da Directiva 64/432/CEE do Conselho, de 26 de Junho de 1964, relativos a problemas de polícia sanitária em matéria de trocas intracomunitárias de animais das espécies bovina e suína (6) e da Directiva 64/433/CEE do Conselho, de 26 de Junho de 1964, relativos a problemas sanitários em matéria de trocas intracomunitárias de carne fresca (7), com a última redacção que lhes foi dada pela Directiva 81/476/CEE, devem pois ser igualmente aplicáveis às importações em proveniência dos países terceiros;
Considerando que convém adoptar o procedimento segundo o qual podem ser adaptadas, em função da evolução da técnica e da experiência adquirida, as disposições técnicas que se referem, em especial, aos métodos de exame, às exigências relativas aos laboratórios de exame e às modalidades de marcação das carnes examinadas, que constam dos anexos da Directiva 77/96/CEE do Conselho, de 21 de Dezembro de 1976, relativa à pesquisa de triquinas por ocasião das importações, em proveniência dos países terceiros, de carne fresca de animais domésticos da espécie suína (8), com a última redacção que lhe foi dada pela Directiva 81/476/CEE;
Considerando que, é oportuno proceder à correcção de certas imperfeições de ordem terminológica, nomeadamente no que se refere à concordância das diferentes versões linguísticas, que podem suscitar dificuldades na aplicação das disposições que se lhe referem;
ADOPTOU A PRESENTE DIRECTIVA:
Artigo 1o
A Directiva 72/462/CEE é modificada como se segue:
1. Os artigos 1o a 28o são substituídos pelos textos seguintes:
«CAPÍTULO I
Disposições Gerais
Artigo 1o
1. A presente directiva refere-se às importações provenientes dos países terceiros:
- de animais domésticos de criação, de produção ou de corte das espécies bovina e suína,
- de carnes frescas provenientes de animais domésticos das espécies bovina (incluindo os búfalos), suína, ovina e caprina, assim como de solípedes domésticos,
- para fins do artigo 3o, carnes frescas de artiodáctilos e de solípedes selvagens, desde que se trate de importações admissíveis provenientes de certos países terceiros de origem.
2. A presente directiva não se aplica:
a) Aos animais destinados exclusivamente à pastagem ou ao trabalho, a título provisório, na proximidade da fronteira da Comunidade,
b) As carnes contidas nas bagagens pessoais dos viajantes e destinada ao seu próprio consumo, na medida em que a quantidade transportada não ultrapasse 1 quilograma por pessoa e com a reserva de a mesma provir de um país terceiro ou de uma parte de um país terceiro constante da lista estabelecida de acordo com o artigo 3o e a partir do qual as importações não se encontram proíbidas, de acordo com o artigo 28o,
c) As carnes correspondentes a pequenos envios destinados a particulares na medida em que se trate de importações desprovidas de qualquer carácter comercial, na medida em que a quantidade expedida não ultrapasse 1 quilograma e com a condição de os mesmos provirem de um país terceiro ou parte de um país terceiro constante na lista estabelecida de acordo com o artigo 3o e a partir do qual as importações não se encontrem proibidas, de acordo com o artigo 28o,
d) À carne que se encontre, a título de abastecimento do pessoal e dos passageiros, a bordo dos meios de transporte que efectuam transportes internacionais.
Quando esta carne ou os desperdícios de cozinha forem descarregados, os mesmos devem ser destruídos. É contudo possível não recorrer à destruição, quando as carnes, passam, directamente ou após terem sido colocadas provisoriamente sob controlo aduaneiro, deste meio de transporte para um outro.
Artigo 2o
Para fins de presente directiva, as definições constantes dos artigos 2os da Directiva 64/432/CEE, da Directiva 64/433/CEE e da Directiva 72/461/CEE do Conselho, de 12 de Dezembro de 1972, relativas a problemas de polícia sanitária em matéria de trocas intracomunitárias de carnes frescas (1) com a última redacção que lhes foi dada pela Directiva 81/476/CEE, são aplicáveis na medida das necessidades.
Além disso, entende-se por:
a) Veterinário oficial: o veterinário designado pela autoridade central competente de um Estado-membro ou de um país terceiro;
b) País destinatário: o Estado-membro com destino ao qual são expedidos os animais ou carne fresca provenientes de um país terceiro;
c) País terceiro: o país no qual as Directivas 64/432/CEE e 64/433/CEE não são aplicáveis;
d) Importação: a introdução no território da Comunidade de animais ou de carnes frescas provenientes de país terceiro;
e) Exploração: empresa agrícola, industrial ou comercial oficialmente controlada, situada no território de um país terceiro e na qual estão presentes ou são criados de modo habitual animais de criação, de produção ou de corte;
f) Zona indemne de epizoótica: zona na qual os animais não foram, segundo as verificações oficiais, atingidos por qualquer doença contagiosa da lista estabelecida segundo o procedimento previsto no artigo 29o, durante um período e num raio definidos de acordo com o mesmo procedimento.
Artigo 3o
1. É estabelecida pelo Conselho, sob proposta da Comissão, uma lista dos países ou de partes de países em proveniência dos quais os Estados-membros autorizam a importação de animais e de carne fresca das espécies bovina e suína, ou então de uma ou de várias destas categorias de animais e de carnes frescas, assim como de carnes frescas de artiodáctilos e de solípedes selvagens, tendo em conta a situação sanitária destes países ou parte de países. Esta lista pode ser alterada ou completada de acordo com o procedimento previsto no artigo 30o
2. Para decidir, tanto para os animais das espécies bovina e suína como para a carne fresca, se um país ou uma parte de um país pode figurar na lista indicada no no e, nomeadamente, tido em conta:
a) Por um lado, o estado sanitário do gado, dos outros animais domésticos e dos animais selvagens em países terceiros, com respeito, particularmente, às doenças exóticas dos animais e, por outro lado, à situação sanitária do meio ambiente desse país, susceptíveis de comprometer a saúde da população e do gado dos Estados-membros;
b) A regularidade e a rapidez das informações fornecidas por esse país e relativas à presença no seu território de doenças contagiosas dos animais, nomeadamente as mencionadas nas listas A e B do Gabinete Internacional das Epizootias;
c) Os regulamentos, vigentes nesse país, relativos à prevenção e à luta contra as doenças dos animais;
d) A estrutura dos serviços veterinários desse país e dos poderes à disposição dos mesmos serviços;
e) A organização e a realização da prevenção e da luta contra as doenças contagiosas dos animais.
3. A lista indicada no no 1 e todas as alterações introduzidas na mesma são publicadas no Jornal Oficial das Comunidades Europeias.
Artigo 4o
1. Segundo o procedimento previsto no artigo 29o, elaboram-se uma ou várias listas dos estabelecimentos em proveniência dos quais os Estados-membros podem autorizar a importação de carne fresca. Essa ou essas listas podem ser alteradas ou completadas segundo o procedimento previsto no artigo 30o
2. Para se decidir se um matadouro, uma sala de corte ou um entreposto frigorífico exterior a um matadouro ou a uma sala de corte podem constar duma das listas indicadas no no 1, é, nomeadamente, tido em conta:
a) As garantias que o país terceiro pode fornecer no que se refere ao respeito das disposições da presente directiva;
b) As disposições regulamentares do país terceiro referentes à administração dos animais de corte de todas as substâncias que podem afectar a salubridade das carnes;
c) O respeito, em cada caso particular, pelas disposições da presente directiva e do Anexo I da Directiva 64/433/CEE.
Contudo, autorizam-se derrogações, de acordo com o procedimento previsto no artigo 29o, ao segundo, terceiro e quarto travessões da alínea c) do ponto 13 e aos pontos 24 e 41 C do referido anexo, se o país terceiro interessado fornecer garantias semelhantes; neste caso, são fixadas, caso a caso, de acordo com o mesmo procedimento, condições sanitárias pelo menos equivalentes às do anexo referido;
d) A organização do ou dos serviços de inspecção de carne do país terceiro ou de uma parte deste país, dos poderes de que este ou estes serviços dispõem e da vigilância de que são objecto.
3. A inscrição na ou nas listas previstas no no 1 só pode intervir se, por um lado, o matadouro, a sala de corte ou o entreposto frigorífico exterior a um matadouro ou a suma sala de corte, estiver situado num país terceiro ou numa parte do país constante da lista indicada no no 1 do artigo 3o, e se, por outro lado, o mesmo tiver sido oficialmente autorizado para as exportações para a Comunidade pelas autoridades competentes de países terceiros. Este Acordo é subordinado às seguintes condições:
a) Conformidade às prescrições do Anexo I da Directiva 64/433/CEE;
b) Vigilância permanente feita por um veterinário oficial do país terceiro.
4. A ou as listas referidas no no 1 e todas as alterações que lhe sejam introduzidas são publicadas no Jornal Oficial das Comunidades Europeias.
Artigo 5o
Os controlos são efectuados in loco por peritos veterinários dos Estados-membros e da Comissão para verificar se as disposições da presente directiva, e, nomeadamente, as do no 2 do artigo 3o e dos nos 2 e 3 do artigo 4o, são efectivamente aplicadas.
Se, no decorrer de uma inspecção efectuada em aplicação do presente artigo forem verificados factos graves em relação a um estabelecimento autorizado, a Comissão informa desse facto imediatamente os Estados-membros e adopta imediatamente uma decisão autorizando a suspensão provisória da autorização. A decisão final a este respeito é tomada segundo o procedimento previsto no artigo 30o
Os peritos dos Estados-membros incumbidos destes controlos são designados pela Comissão sob proposta dos Estados-membros.
Estes controlos são efectuados por conta da Comunidade que se responsabiliza pelos encargos correspondentes.
A periodicidade e as modalidades destes controlos são determinadas segundo o procedimento previsto no artigo 29o
CAPÍTULO II
Importação de animais das espécies bovina e suína
Artigo 6o
Não obstante as disposições do no 1 do artigo 3o, os Estados-membros só autorizam a importação dos animais referidos na presente directiva provenientes de países terceiros:
a) Indemnes em relação às doenças às quais os animais são receptivos:
- desde há doze meses, para a peste bovina, a febre aftosa por vírus exótico, a peripneumonia contagiosa dos bovinos, a febre catarral ovina, a peste suína africana e a paralisia suína contagiosa (doença de Teschen),
- Desde há seis meses, para a estomatite vesiculosa contagiosa.
b) Nos quais não tenham sido efectuadas vacinas desde há doze meses contra as doenças referidas na alínea a), primeiro travessão às quais estes animais são receptivos.
Artigo 7o
Pode ser decidido, segundo o procedimento previsto no artigo 29o, que as disposições da alínea a) do artigo 6o, só se apliquem a uma parte do território de um país terceiro.
Segundo o mesmo procedimento, por derrogação das disposições da alínea b) do artigo 6o, a importação de animais referidos pela presente directiva pode ser admitida, em certas condições, quando proveniente de países terceiros ou de partes destes países onde se procede a vacinações contra uma ou várias das doenças referidas na alínea a), primeiro travessão, do artigo 6o
Artigo 8o
1. Sem prejuízo das disposições dos artigos 6o e 7o, os Estados-membros só autorizam a importação dos animais referidos na presente directiva provenientes de um país terceiro quando estes correspondem às condições de polícia sanitária adoptadas em conformidade com o procedimento previsto no artigo 29o para as importações provenientes desse país terceiro, segundo a espécie e o destino dos animais.
2. Pode ser decidido, segundo o procedimento previsto no artigo 29o, limitar as autorizações a espécies particulares, a animais de corte, de criação ou de produção ou a animais destinados a utilizações especiais, assim como aplicar, após a importação, todas as medidas de polícia sanitária necessárias.
Tratando-se de animais de criação e de produção, as exigências previstas nos termos do presente número podem ser diferentes segundo os Estados-membros, para se ter em conta disposições especiais de que eles beneficiam no quadro das trocas intracomunitárias.
3. No que se refere à fixação das condições de polícia sanitária, em conformidade com o no 1, para a tuberculose dos bovinos assim como para a brucelose dos bovinos e para a brucelose dos suínos, são aplicáveis como base de referência, as normas fixadas para as disposições de Anexo A da Directiva 64/432/CEE. Pode ser decidido, de acordo com o procedimento previsto no artigo 29o e, caso a caso, derrogar estas disposições se o país terceiro interessado fornecer garantias sanitárias similares; neste caso, são fixadas, em conformidade com o procedimento mencionado, condições sanitárias pelo menos equivalentes às do referido Anexo A, a fim de permitir a entrada dos animais considerados nos rebanhos da Comunidade.
Artigo 9o
Quando um Estado-membro considera que as vacinas anti-aftosas utilizadas num país terceiro contra os tipos de virus A, O ou C apresentam certas deficiências, o mesmo proíbe a introdução no seu território dos animais das espécies bovina e suína provenientes do país terceiro interessado e informa no mais curto espaço de tempo os outros Estados-membros e a Comissão da decisão que tomou e explicita os seus motivos. O Comité Veterinário Permanente reune-se no mais curto prazo após esta notificação para tomar uma decisão segundo o procedimento previsto no artigo 30o
Artigo 10o
Os Estados-membros só autorizam a importação de animais das espécies bovina e suína quando, antes do dia do carregamento tendo em vista a expedição para o pais destinatário, estes animais tenham permanecido sem interrupção no território ou parte do território de um país terceiro constante da lista estabelecida em conformidade com o no 1, do artigo 3o:
a) Para os animais de criação ou de produção desde pelo menos seis meses;
b) Para os animais de corte, desde pelo menos três meses.
Quando se trata de animais com idades de respectivamente menos de 6 ou 3 meses, esta permanência é imposta a contar do seu nascimento.
Artigo 11o
1. Os Estados-membros só autorizam a importação de animais das espécies bovina e suína com a apresentação de um certificado estabelecido por um veterinário oficial do país terceiro exportador.
O certificado deve:
a) Ser entregue no dia do carregamento dos animais tendo em vista a expedição para o país destinatário;
b) Ser redigido pelo menos numa das línguas oficiais do país destinatário e numa das do país onde se efectua o controlo da importação previsto no artigo 12o;
c) Acompanhar os animais no seu exemplar original;
d) Atestar que os animais das espécies bovina e suína respondem às condições previstas pela presente directiva e às fixadas na aplicação da mesma à importação em proveniência do país terceiro;
e) comportar uma única folha;
f) ser previsto para um único destinatário.
2. Este certificado deve ser conforme a um modelo estabelecido segundo o procedimento previsto no artigo 29o
Artigo 12o
1. Os Estados-membros zelam por que, desde a sua chegada ao território da Comunidade, os animais domésticos das espécies bovina e suína sejam submetidos a um controlo sanitário efectuado por um veterinário oficial, seja qual for o regime aduaneiro sob o qual os mesmos tiverem sido declarados.
2. Os Estados-membros zelam por proibir a circulação na Comunidade de animais das espécies bovina e suína quando é constatado, por ocasião do controlo previsto no parágrafo 1, que;
- os animais não provém do território ou de uma parte do território de um país terceiro inscrito na lista estabelecida conformemente ao no 1 do artigo 3o,
- os animais estão atingidos, são suspeitos de estar atingidos ou contaminados por uma doença contagiosa,
- as condições previstas pela presente directiva e os Anexos A a D da Directiva 64/432/CEE não foram respeitadas pelo país terceiro exportador,
- o certificado que acompanha os animais não responde às condições previstas no artigo 11o
3. O Estado-membro que procedeu ao controlo referido no no 1 toma todas as medidas que achar necessárias e, nomeadamente:
a) - a colocação em quarentena se os animais são suspeitos de estarem atingidos ou contaminados por uma doença contagiosa,
- no caso previsto no no 2, quarto travessão, a pedido do exportador, do destinatário ou do seu mandatário, a manutenção sob controlo enquanto se espera pela regularização do certificado.
b) A devolução dos animais que não podem ser admitidos à circulação em conformidade com o no 2, quando não se lhe oponham considerações de polícia sanitária.
Quando não é possível devolver os animais, a autoridade competente ordena o seu abate num local designado para esse fim ou a sua morte.
c) A morte e a destruição do conjunto dos animais do lote em causa quando o referido controlo permite constatar ou suspeitar de uma das doenças epizoóticas cuja lista é estabelecida segundo o procedimento previsto no artigo 29o
4. O certificado que acompanha os animais das espécies bovina e suína por ocasião a sua importação deve, depois do controlo sanitário (controlo na importação), conter uma menção que mostre claramente se os animais foram admitidos ou recusados.
5. No decurso do encaminhamento através do território da Comunidade para o Estado-membro destinatário, os Estados-membros podem aplicar as medidas de polícia sanitária referidas no no 3, alínea a), primeiro travessão, e na alínea c) se os animais estiverem atingidos, forem suspeitos de estar atingidos ou contaminados por uma doença contagiosa.
6. Os animais cuja importação foi autorizada e que não são destinados ao Estado-membro tendo efectuado o controlo na importação previsto no no 1 devem ser encaminhados para o país destinatário sob controlo aduaneiro sem transbordo.
7. Os animais que satisfizeram o controlo na importação previsto no parágrafo 1 são submetidos no país destinatário aos controlos complementares necessários tendo em vista verificar-se as prescrições da presente directiva, incluindo as condições especiais definidas segundo o procedimento previsto no artigo 29o em aplicação do artigo 8o, foram respeitadas.
Estes controlos podem ser efectuados que na fronteira, quer em qualquer outro ponto designado pela autoridade competente do país destinatário, quer num e noutro.
8. Todos os encargos ocasionados pela aplicação do presente artigo, incluindo o abate, a morte e a destruição dos animais, são a cargo do expedidor, do destinatário ou do seu mandatário, sem indemnização do Estado.
Artigo 13o
Desde a sua chegada ao país destinatário, os animais de corte devem ser conduzidos directamente, para um matadouro e, em conformidade com as exigências da polícia sanitária, ser abatidos o mais tardar nos três dias úteis que se seguem à sua entrada nesse matadouro.
Sem prejuízo das condições especiais eventualmente fixadas segundo o procedimento previsto no artigo 29o, a autoridade compentente do país destinatário pode, em virtude de exigências da polícia sanitária, designar o matadouro para o qual estes animais devem ser encaminhados.
CAPÍTULO III
Importação de carne fresca
Artigo 14o
1. A carne fresca deve provir de animais que tenham permanecido no território ou na parte do território de um país que figure na lista estabelecida em aplicação do no 1, do artigo 3o, pelo menos durante os três meses que precedem o seu abate ou desde o seu nascimento se se tratar de animais com idades de menos de 3 meses.
2. Não obstante as disposições do no 1 do artigo 3o, os Estados-membros só autorizam a importação de carnes frescas provenientes de país terceiro:
a) Indemnes desde há doze meses daquelas dentre as seguintes doenças às quais os animais de que provêm estas carnes são receptivos: peste bovina, febre aftosa por vírus exótico, peste suína africana, paralisia suína contagiosa (doença de Teschen);
b) Nos quais não se procedeu desde há 12 meses a vacinações contra as doenças referidas na alínea a) às quais os animais de que provém as carnes são receptivos.
Artigo 15o
Pode ser decidido, de acordo com o procedimento previsto no artigo 29o, que as disposições da alínea a), do no 2 do artigo 14o, só se apliquem a uma parte do território de um país terceiro.
Segundo o mesmo procedimento por derrogação às disposições do no 2, alínea b), do artigo 14o, a importação de carnes frescas pode ser admitida, em certas condições em proveniência de um país terceiro ou de uma parte do território desde país, onde se procede a vacinações contra uma ou várias das doenças visadas no no 2 alínea a), do artigo 14o
Artigo 16o
Sem prejuízo das disposições dos artigos 14o e 15o, os Estados-membros só autorizam a importação de carnes frescas en proveniência de um país terceiro quando aquelas respondem às condições sanitárias e de polícia sanitária adoptadas em conformidade com o procedimento previsto no artigo 29o para as importações de carnes frescas provenientes desse país terceiro, segundo a espécie animal.
Artigo 17o
1. Os Estados-membros só autorizam a importação de carnes frescas em carcaças, eventualmente divididas em metades para os suínos, em metades ou em quartos para os bovinos e para os solípedes, se for possível reconstituir a carcaça de cada animal.
2. Esta importação está submetida às condições seguintes:
As carnes frescas devem:
a) Ter sido obtidas num matadouro que figure na lista estabelecida em conformidade com o no 1 do artigo 4o;
b) provir de um animal de corte que, em conformidade com o Anexo I do Capítulo V da Directiva 64/433/CEE, foi objecto de uma inspecção ante-mortem assegurada por um veterinário oficial e foi considerado apto para o abate segundo as disposições da presente directiva, tendo em vista a exportação para a Comunidade;
c) Ter sido tratadas nas condições de higiene em conformidade com o Anexo I Capítulo VI da Directiva 64/433/CEE;
d) Ter sido submetidas, em conformidade com o Anexo I Capítulo VII da Directiva 64/433/CEE, a uma inspecção post-mortem sob a responsabilidade e o controlo directo de um veterinário oficial e não ter apresentado qualquer alteração, com excepção das lesões traumáticas sobrevindas pouco antes do abate, de malformações ou de alterações localizadas, desde que seja constatado, se necessário por exames de laboratório apropriados, que elas não tornam a carcaça e as miudezas correspondentes impróprias para consumo humano ou perigosas para a saúde humana;
e) Apresentarem uma marca de salubridade a definir segundo o procedimento previsto no artigo 29o;
f) Ter sido armazenadas, após inspecção post-mortem efectuada em conformidade com as disposições previstas na alínea a), em estabelecimentos com condições de higiene satisfatórias em conformidade com o Anexo I Capítulo XIII da Directiva 64/433/CEE;
g) Ter sido transportadas conformemente ao Anexo I Capítulo XIV da Directiva 64/433/CEE e manipuladas em condições de higiene satisfatórias.
3. Para se proceder à inspecção port-mortem referida no no 2, alínea d), para se verificar a conformidade às condições de higiene referidas no no 2 alínea c), e para se controlar o cumprimento das prescrições do Anexo I, Capítulo XIII da Directiva 64/433/CEE, o veterinário oficial pode ser ajudado por assistentes colocados sob a sua responsabilidade.
Estes auxiliares devem:
a) Ser designados pela autoridade central competente do país expedidor, em conformidade com as disposições em vigor;
b) Ter uma formação apropriada;
c) Possuir um estatuto que garanta a sua independência em relação aos responsáveis dos estabelecimentos;
d) Não ter qualquer poder de decisão sobre o resultado final da inspecção de salubridade.
Artigo 18o
1. Por derrogação ao no 1, do artigo 17o, os Estados-membros podem permitir importações:
a) De meias-carcaças, de meias-carcaças cortadas num máximo de preças de grandes dimensões, de quartos separados ou de miudezas que satisfaçam as condições previstas nos nos 2 e 3 do artigo 17o, e que provenham de matadouros designados para esse fim segundo o procedimento previsto no artigo 29o; a marcação deverá ser efectuada em conformidade com o Capítulo X do Anexo I da Directiva 64/433/CEE;
b) Peças mais pequenas que os quartos ou carnes desossadas que provêm de instalações de corte controladas em conformidade com o artigo 4o e autorizadas para esse fim segundo o procedimento previsto no artigo 29o. Estas carnes devem, além das condições previstas nos nos 2 e 3 do artigo 17o, corresponder, pelo menos, às prescrições seguintes:
i) Ter sido cortadas e obtidas, no respeito às prescrições do Anexo I Capítulo VIII da Directiva 64/433/CEE;
ii) Ter sido submetidas ao controlo assegurado por um veterinário oficial, em conformidade com as disposições de Anexo I Capítulo IX de Directiva 64/433/CEE;
iii) Corresponder, quanto à sua embalagem, às prescrições do Anexo I Capítulo XI da Directiva 64/433/CEE;
iv) Ser objecto de todos os controlos, efectuados por veterinários da Comunidade, permitindo assegurar que as disposições atrás referidas foram respeitadas;
v) No que se refere às carnes frescas de solípedes, serem objecto por parte do país destinatário de controlos tendo em vista as restrições eventuais a impor à sua utilização.
2. Por derrogação da alínea k) do artigo 20o, os Estados-membros podem permitir as importações no seu território dos músculos masséteres e de cérebros, na condição de corresponderem às exigências do no 2, do artigo 17o, e do no 1, alíneas iii), iv) e v) do artigo 18o
3. Segundo o procedimento previsto no artigo 29o, pode ser decidido que, nos estabelecimentos especialmente indicados para esta tarefa, o corte a quente da carne possa ser admitido em condições especiais diferentes das fixadas na alínea c), do ponte 45, do Anexo I, Capítulo VIII, da Directiva 64/433/CEE.
Artigo 19o
Os artigos 17o e 18o não se aplicam:
a) À carne fresca importada com a autorização do país destinatário para utilizações diferentes da alimentação humana;
b) À carne fresca destinada a exposições e a estudos especiais ou a análises, na medida em que o controlo oficial permite assegurar que estas carnes não são destinadas à alimentação humana e que, quando a exposição termina ou quando os estudos particulares ou a análise foram efectuadas, esta carne, com excepção das quantidades utilizadas na análise, é retirada do território da Comunidade ou destruída.
Neste caso e no caso referido em a), o país destinatário zela por que a carne em questão não possa ser destinada a utilizações diferentes daquelas para as quais a mesma foi introduzida no seu território;
c) À carne fresca destinada exclusivamente ao aprovisionamento das organizações internacionais, sob reserva de aprovação segundo o procedimento previsto no artigo 29o e na medida em que essa carne provenha de país que figure na lista estabelecida em conformidade com o no 1 do artigo 3o, e que as disposições de polícia sanitária sejam respeitadas. Os Estados-membros, em cujos territórios se encontram as organizações internacionais em causa, zelam por que essa carne não seja posta em livre circulação.
Artigo 20o
Os Estados-membros proíbem a importação de:
a) Carnes frescas que provêm de varrascos e de suínos criptorquídios;
b) Carnes frescas,
i) que provêm de animais aos quais de administrou estilbenos, derivados dos estilbenos, os seus sais e os seus esteres, assim como substâncias com acção tireostática, assim como as carnes que contêm os resíduos dessas substâncias;
ii) que contêm resíduos de outras substâncias com acção hormonal, de antibiótico, de antimónio, de arsénico, de pesticidas ou de outras substâncias prejudiciais ou susceptíveis de tornar eventualmente o consumo de carnes frescas perigoso ou nocivo para a saúde humana, na medida em que estes resíduos ultrapassem os limites de tolerância admitidos;
As tolerâncias admitida são fixadas pelo Conselho, sob proposta da Comissão, e podem ser modificadas ulteriormente segundo o procedimento previsto no artigo 29o
c) Carnes frescas tratadas com radiações ionisantes ou ultravioletas assim como as carnes frescas que provêm de animais os quais foram administrados agentes de amolecimento ou outros produtos susceptíveis de alterar a sua composição ou os seus caracteres organolépticos;
d) Carnes frescas às quais foram adicionadas substâncias diferentes das previstas no ponto 57 do Capítulo X do Anexo I da Directiva 64/433/CEE, para a marcação de salubridade;
e) Carnes frescas provenientes de animais nos quais se constatou uma forma qualquer de tuberculose e as carnes frescas nas quais se constatou, após abate, uma forma qualquer de tuberculose ou a presença de um ou de vários cysticercus bovis ou de cysticercus cellulosae, vivos ou mortos, ou a presença de triquinas para os animais de espécie suína;
f) Carnes frescas provenientes de animais abatidos demasiadamente jovens;
g) Partes de carcaça ou miudezas que apresentem lesões traumáticas sobrevindas pouco antes do abate, malformações, contaminações ou alterações referidas no no 2 alínea d) do artigo 17o;
h) Sangue;
i) Carnes picadas, carnes divididas de uma maneira análoga e carnes separadas mecanicamente;
j) As carnes frescas em bocados de menos de 100 gramas;
k) As cabeças de bois assim como as partes da musculatura e de outros tecidos da cabeça com exclusão da língua.
Artigo 21o
São estabelecidos pelo Conselho, sob proposta da Comissão, um método e as modalidades necessários para revelar a presença de triquinas nas carnes frescas de animais da espécie suína.
Artigo 22o
1. Os Estados-membros só autorizam a importação de carne fresca mediante a apresentação de um certificado sanitário e de um certificado de salubridade estabelecidos por um veterinário oficial do país terceiro exportador.
Estes certificados devem:
a) Ser redigidos pelo menos numa das línguas oficiais do país destinatário e numa das do país em que se efectuam os controlos na importação previstos nos artigos 23o e 24o;
b) Acompanhar as carnes frescas no seu exemplar original;
c) Comportar uma única folha;
d) Serem previstas para um único destinatário.
O certificado sanitário deve atestar que a carne fresca corresponde às exigências sanitárias previstas pela presente directiva e às fixadas em aplicação da mesma para a importação de carne fresca proveniente de país terceiro.
2. Este certificado deve ser conforme com um modelo estabelecido segundo o procedimento previsto no artigo 29o
Pode ser decidido, segundo o mesmo procedimento e caso a caso, que o certificado sanitário e o certificado de salubridade constituam uma só folha.
3. O certificado de salubridade deve corresponder, na sua apresentação e no seu conteúdo, ao modelo que figura no Anexo A e ser entregue no dia do carregamento das carnes frescas tendo em vista a expedição para o país destinatário.
Artigo 23o
1. Os Estados-membros zelam por que as carnes frescas sejam submetidas, sem atrazo, após a sua chegada ao território geográfico da Comunidade, a um controlo sanitário efectuado pela autoridade competente, seja qual for o regime aduaneiro sob o qual a mesma tiver sido declarada.
São adoptadas, segundo o procedimento previsto no artigo 29o, as modalidades de aplicação necessárias para assegurar a execução uniforme dos controlos referidos no primeiro parágrafo.
2. Sem prejuízo das disposições do no 3, os Estados-membros zelam por que a importação seja proíbida quando o controlo revela que:
- esta carne não provém do território ou de uma parte de território de um país terceiro inscrito na lista estabelecida em conformidade com o no 1, do artigo 3o,
- esta carne provém do território ou de uma parte do território de um país terceiro inscrito na lista estabelecida em proveniência do qual as importações são proíbidas em conformidade com os artigos 14o e 28o,
- o certificado sanitário que acompanha esta carne não está conforme às condições fixadas em aplicação dos nos 1 e 2 do artigo 22o
3. Os Estados-membros autorizam o transporte de carne fresca proveniente de um país terceiro para um outro país terceiro desde que:
a) O interessado forneça a prova de que o primeiro país terceiro para o qual as carnes são conduzidas, após trânsito através do território da Comunidade, se compromete a não devolver ou reexpedir em qualquer caso para esta última as carnes a que ele dá autorização de importação ou de trânsito;
b) Este transporte seja autorizado anteriormente pelas autoridades competentes do Estado-membro em cujo território é efectuado o controlo sanitário para a importação;
c) Este transporte seja efectuado sem transbordo no território da Comunidade sob controlo das autoridades competentes em veículos ou contentores selados pelas autoridades competentes; as únicas manipulações autorizadas no decurso deste transporte são as efectuadas respectivamente no ponto de entrada no território da Comunidade ou de saída deste para o transbordo directo de um navio ou de uma aeronave para qualquer outro meio de transporte, ou vice-versa.
4. Todos os encargos ocasionados pela aplicação do presente artigo são a cargo do expedidor, do destinatário ou do seu mandatário sem indemnização do Estado.
Artigo 24o
1. Os Estados-membros zelam por que cada lote de carnes frescas seja submetido a um controlo de salubridade antes de ser lançado no consumo no território geográfico da Comunidade assim como a um controlo sanitário efectuado por um veterinário oficial.
Os Estados-membros zelam por que com pelo menos dois disa úteis de antecedência os importadores sejam obrigados a informar o serviço local encarregado do controlo na importação do posto onde as carnes frescas serão apresentadas para controlo, da quantidade, da natureza das carnes e do momento a partir do qual o controlo poderá ser efectuado.
2. O controlo de salubridade previsto no no 1 efectua-se por amostragem aleatória no caso das importações referidas no no 1, do artigo 17o e nos nos 1 e 2 do artigo 18o e tem especialmente como finalidade verificar, em conformidade com as disposições do no 3:
a) O certificado de salubridade, a conformidade das carnes frescas com as cláusulas deste certificado, a marcação;
b) O estado de conservação, a presença de manchas e de agentes patogénicos;
c) A presença de resíduos de substâncias referidas no artigo 20o;
d) Se o abate e o corte foram efectuados nos estabelecimentos autorizados para este fim;
e) As condições de transporte.
3. São adoptadas, segundo o procedimento previsto no artigo 29o, as modalidades de aplicação necessárias para assegurar a execução uniforme dos controlos visados no no 1, especialmente no que se refere à aplicação das disposições do artigo 20o, e mais particularmente os métodos de análise, a frequência e as normas de amostragem.
4. Os Estados-membros proíbem a colocação no mercado de carnes frescas quando é constatado, por ocasião dos controlos previstos no no 1, que:
- as carnes frescas são impróprias para consumo humano,
- as condições previstas pela presente directiva e pelo Anexo I da Directiva 64/433/CEE não são preenchidas,
- um dos certificados referidos no artigo 22o e que acompanha cada um dos lotes não satisfaz as condições previstas no referido artigo.
5. Quando as carnes frescas não podem ser importadas, as mesmas devem ser devolvidas, quando as considerações de polícia sanitária ou de salubridade não se oponham.
Se a devolução é impossível, as carnes devem ser destruídas no território do Estado-membro em que são efectuados os controlos.
Por derrogação desta disposição e a pedido do importador ou do seu mandatário, o Estado-membro que efectua os controlos sanitário e de salubridade pode autorizar a sua introdução para utilizações diferentes do consumo humano, na medida em que não exista qualquer perigo para o homem ou para os animais o homem ou para os animais e que as carnes provenham è um país em conformidade com o no 1 do artigo 3o e cujas importações não sejam proíbidas em conformidade com o artigo 28o Estas carnes não podem saír do território deste Estado-membro que deve controlar o seu destino.
6. Em todos os casos, a seguir aos controlos referidos no no 1, os certificados devem conter uma menção que torne claro o destino reservado à carne.
Artigo 25o
As carnes frescas de cada lote, cujo lançamento em circulação na Comunidade foi autorizada por um Estado-membro tendo como base os controlos referidos no no 1 do artigo 24o, devem, antes do seu encaminhamento para o país destinatário ser acompanhadas por um certificado correspondente, na sua apresentação e no seu conteúdo, ao modelo que figura no Anexo B.
Este certificado deve:
a) Ser estabelecido por um veterinário competente do posto de controlo ou do local de armazenagem;
b) Ser entregue no dia do carregamento para expedição das carnes frescas para o país destinatário;
c) Ser redigido pelo menos na língua deste último país;
d) Acompanhar o lote de carnes frescas no seu exemplar original.
Artigo 26o
Todos os encargos ocasionados pela aplicação dos artigos 24o e 25o e, nomeadamente os encargos de controlo das carnes frescas os encargos do armazenamento assim como os encargos eventuais da destruição destas carnes, são por conta do exportador, do destinatário ou do seu mandatário, sem indemnização do Estado.
CAPÍTULO IV
Disposições comuns
Artigo 27o
1. Os Estados-membros estabelecem e comunicam à Comissão as listas:
a) Dos postos de controlo fronteiriços para a importação dos animais das espécies bovina e suína;
b) Os postos de controlo para a importação de carne fresca.
Estes postos de controlo devem ser autorizados segundo o procedimento previsto no artigo 29o
2. Para que os postos de controlo fronteiriços referidos no no 1, alínea a) possam ser autorizados, os seus agentes devem poder dispor das instalações necessárias à execução do controlo referido no no 1 do artigo 12o, à desinfecção, à eliminação dos resíduos alimentares e da palha do gado assim como do estrume, da urina e de qualquer outro resíduo.
3. Para que os postos de controlo referidos no no 1, alínea b) possam ser autorizados, os seus agentes devem poder dispor pelo menos:
a) De locais de inspecção com dimensões suficientes para permitir o desenrolar normal dos controlos;
b) De locais suficientes de refrigeração e de congelação;
c) De um local suficiente para descongelação;
d) De um laboratório.
4. A responsabilidade dos controlos é assumida por um veterinário oficial. Este pode ser assistido na execução das tarefas puramente materiais por auxiliares especialmente formados para este fim.
As modalidades desta assistência são fixadas segundo o procedimento previsto no artigo 29o
5. Os peritos veterinários verificam que as instalações dos postos de controlo autorizados correspondem às condições deste artigo e que os controlos são efectuados em conformidade com a presente directiva.
Estes peritos devem ter a nacionalidade de um Estado-membro diferente da do Estado-membro no qual está situado o posto a controlar.
As condições de aplicação do presente número, especialmente a designação dos peritos veterinários e as modalidades de verificação, são determinadas segundo o procedimento previsto no artigo 20o
6. Todos os encargos ocasionados pela aplicação do no 5, primeiro parágrafo, estarão a cargo da Comunidade.
Artigo 28o
1. Sem prejuízo das disposições do artigo 6o, se uma doença contagiosa dos animais, susceptível de comprometer o estado sanitário do gado de um dos Estados-membros, se manifestar ou se propagar um país terceiro ou se qualquer outra razão de polícia sanitária o justificar, o Estado-membro em questão proíbe a importação dos animais das espécies referidas pela presente directiva em proveniência directa ou indirecta por intermédio de um outro Estado-membro, quer da totalidade to território do país terceiro, quer de uma parte do território deste.
2. Sem prejuízo das disposições do artigo 14o, se, num país terceiro que figura na lista estabelecida em conformidade com o no 1 do artigo 3o, se manifestar ou se propagar uma doença contagiosa dos animais, susceptível de ser transmitida pela carne fresca e de comprometer a saúde pública ou o estado sanitário do gado de um dos Estados-membros, ou se qualquer outra razão de polícia sanitária o justificar, o Estado-membro em questão proíbe a importação dessa carne em proveniência directa ou indirecta por intermédio de um outro Estado-membro, quer de totalidade do território do país terceiro, quer de uma parte do território deste.
3. As medidas tomadas pelos Estados-membros tendo como base os nos 1 e 2, assim como a sua revogação, devem ser imediatamente comunicadas aos outros Estados-membros e à Comissão, com indicação dos motivos.
O Comité Veterinário Permanente reúne-se no mais curto prazo de tempo após esta comunicação e decide, segundo o procedimento previsto no artigo 30o, se estas medidas devem ser alteradas, especialmente tendo em vista assegurar a sua coordenação com as adoptadas pelos outros Estados-membros, ou se as mesmas devem ser suprimidas.
Se se apresentar a situação prevista nos nos 1 e 2 e se se mostrar necessário que outros Estados-membros apliquem igualmente as medidas tomadas em virtude destes números, eventualmente alterados em conformidade com o parágrafo precedente, as disposições apropriadas são adoptadas segundo o procedimento definido no artigo 30o
4. A retomada das importações provenientes do país terceiro em questão é autorizada segundo o mesmo procedimento.
(4) JO no L 302 de 31. 12. 1972, p. 24.»
2. É aditado o artigo seguinte:
«Artigo 32o A
1. A presente directiva só é aplicável às importações provenientes de país terceiro, de carnes frescas referidas no terceiro travessão do no 1 do artigo 1o a partir da entrada em vigor da ou das decisões da Comissão adoptadas segundo o procedimento previsto no artigo 29o tendo em vista introduzir na lista referida no artigo 3o as adaptações necessárias.
2. As legislações nacionais em matéria de saúde pública mantêm-se aplicáveis às importações, provenientes de país terceiro, das carnes frescas referidas no no 1 até à entrada em vigor de uma regulamentação comunitárias sobre a matéria.»
3. Os Anexos A a D são substituídos pelos anexos seguintes:
«ANEXO A
MODELO
CERTIFICADO DE SALUBRIDADE
relativo a carnes frescas (1) destinadas a ... (nombre do Estado-membro de CEE)
No ... (2)
País expeditor ...
Ministério ...
Serviço ...
Ref. ... (facultativa)
I. Identificação da carne:
Carne de ... (espécia animal)
Natureza das peças ...
Natureza da embalagem ...
Número de peças ou de unidades de embalagem ...
Peso líquido ...
II. Proveniência das carnes
Endereço(s) e número(s) de autrização veterinária do(s) matadouro(s) autorizado(s) ...
Endereço(s) e número(s) de autorização veterinária da(s) instalação(ções) de corte autorizada(s) ...
Endereço(s) e número(s) de autorização veterubária do(s) entreposto(s) autorizado(s) ...
III. Destino das carnes:
As carnes são expedidas de ... (local de expedição)
para ... (país e local de expedição)
Por meio de transporte seguinte (1) ...
Nome e endereço do expeditor ...
Nome e endereço do destinatário ...
IV. Atestado de salubrida:
O veterinário oficial abaixo assinado certifica:
a) - que as carnes indicadas acima (2),
- que a etiqueta fixada nas embalagens das carnes indicadas acima (2),
traz(em) (2) a estampilha que certifica que as carnes provêm na totalidade de animais abatidos em matadouros autorizados para a exportação o país destinatário:
b) Que foram obtidas em condições de produção e controlo previstas pela Directiva 72/462/CEE e que, por isso, são reconhecidas como em estado próprio para o consumo humano.
c) Que foram cortadas numa instalação de corte autorizada (2);
d) Que foram - não foram - submetidas a uma pesquisa das triquinas ou, em caso de aplicação do artigo 3o da Directiva 77/96/CEE, foram submetidas a um tratamento pelo frio;
e) Que os meios de transporte assim como as condições de carregamento desta expedição são conformes às exigências da higiene previstas para a expedição para os países destinatários.
Feito em ..., aos ...
... (Assinatura do veterinário oficial)
ANEXO B
MODELO
CERTIFICADO DE CONTROLO DE IMPORTAÇÃO VÁLIDO PARA AS CARNES FRESCAS IMPORTADAS EM PROVENIÊNCIA DE PAÍSES TERCEIROS
Estado-membro no qual o controlo de importação foi efectuado ...
Posto de controlo ...
Natureza da carne ...
Acondicionamento ...
Número de carcaças ...
Número de meias-carcaças ...
Número de quartos ou de caixas ...
Peso líquido ...
País terceiro de origem ...
O veterinário oficial abaixo assinado certifica que as carnes que são objecto do presente certificado foram controladas no momento do seu encaminhamento.
... (Local e data)
Veterinário oficial ...
(1) Carnes frescas no sentido da alínea b) do artigo 2o da Directiva 64/433/CEE.
(2) Facultativo.
(1) Para os vagões e os camiões, indicar o número da matrícula, para os aviões, o número do vôo e, para os barcos, o nome.
(2) Riscar a menção inútil.»
Artigo 2o
O artigo 8o da Directiva 77/96/CEE é substituído pelo texto seguinte:
«Artigo 8o
A fim de ter em conta e evolução tecnológica, as adaptações ou complementos aos anexos da presente directiva podem ser decididos de acordo com o procedimento previsto no artigo 9o, as decisões tomadas e este respeito devem assegurar a manutenção do nível das garantias sanitárias existentes.»
Artigo 3o
Os Estados-membros põem em vigor as disposições legislativas, regulamentares e administrativas necessárias para se adaptarem à presente directiva o mais tardar em 1 de Janeiro de 1985 e informam imediatamente a Comissão desse facto.
Artigo 4o
Os Estados-membros são os destinatários da presente directiva.
Feito em Bruxelas em 7 de Fevereiro de 1983.