Nařízení Rady (ES) č. 1407/2002
ze dne 23. července 2002
o státní podpoře uhelnému průmyslu
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 87 odst. 3 písm. e) a článek 89 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Poradního výboru zřízeného na základě Smlouvy o založení Evropského společenství uhlí a oceli [3],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [4],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dnem 23. července 2002 končí platnost Smlouvy o ESUO a pravidel přijatých pro její provádění, zejména rozhodnutí Komise č. 3632/93/ESUO ze dne 28. prosince 1993, kterým se stanoví pravidla Společenství týkající se státní podpory uhelnému průmyslu [5].
(2) Konkurenční nerovnováha mezi uhlím Společenství a uhlím dováženým donutila uhelný průmysl Společenství k provedení podstatných restrukturalizačních opatření a k velkému snížení činnosti během několika posledních desetiletí.
(3) Společenství se stává stále více závislým na vnějších dodávkách zdrojů primární energie. Jak je uvedeno v Zelené knize o evropské strategii pro zabezpečení zásobování energií, přijaté Komisí dne 29. listopadu 2000, diverzifikace zdrojů energie podle zeměpisných oblastí a podle výrobků umožní vytvořit podmínky pro lépe zabezpečené zásobování. Tato strategie zahrnuje rozvoj domácích zdrojů primární energie, zvláště zdrojů energie využívaných k výrobě elektřiny.
(4) Kromě toho světová politická situace přináší zcela nový rozměr pro hodnocení geopolitických rizik a rizik zabezpečování v oblasti energie a dává širší význam koncepci zabezpečení zásobování. V této souvislosti je nezbytné provést řádné zhodnocení rizik spojených se strukturou zásobování Unie energií.
(5) Jak je uvedeno v Zelené knize Směrem k evropské strategii pro zabezpečení zásobování energií, je proto nezbytné přijmout na základě současné energetické situace opatření, která umožní zaručit přístup k uhelným rezervám a tím i potenciální dostupnost uhlí Společenství.
(6) V této souvislosti přijal Evropský parlament dne 16. října 2001 usnesení o Zelené knize o evropské strategii pro zabezpečení zásobování energií, vydané Komisí, které potvrzuje význam uhlí jako domácího zdroje energie. Evropský parlament prohlásil, že je třeba přijmout ustanovení o finanční podpoře těžby uhlí, přitom si však uvědomit nezbytnost zvyšování efektivnosti tohoto odvětví a snižování subvencí.
(7) Posílení zabezpečení Unie energií, které se opírá o obecnou zásadu obezřetnosti, proto opravňuje udržování schopnosti těžit uhlí za pomoci státní podpory. Uskutečňování tohoto cíle však nezpochybňuje potřebu pokračovat v procesu restrukturalizace uhelného průmyslu vzhledem k tomu, že v budoucnosti převážná část těžby uhlí ve Společenství pravděpodobně nebude schopna konkurovat dováženému uhlí.
(8) Minimální úroveň těžby uhlí spolu s jinými opatřeními, zejména k prosazování obnovitelných zdrojů energie, pomůže udržovat určitou část domácích zdrojů primární energie, což významně zvýší zabezpečení energie pro Společenství. Kromě toho bude určitý podíl domácích zdrojů primární energie podporovat také dosahování environmentálních cílů v rámci udržitelného rozvoje.
(9) Strategický rámec zabezpečení energie má vývojovou povahu, která opravňuje střednědobé hodnocení tohoto nařízení s přihlédnutím k příspěvkům všech primárních zdrojů primární energie.
(10) Tímto nařízením není dotčena svoboda členských států zvolit si zdroje, ze kterých budou zásobovány energií. Poskytování podpory a určování její výše se bude řídit pravidly vztahujícími se na každou kategorii zdrojů energie a vlastnostmi každého ze zdrojů.
(11) Podle zásady proporcionality se těžba subvencovaného uhlí musí omezit na míru nezbytně nutnou k efektivnímu přispívání k cíli zabezpečení energie. Je-li podnik zahrnut do plánu na získání přístupu k uhelným rezervám, musí se podpora poskytovaná členskými státy omezit na uhrazení investičních nákladů nebo běžných výrobních ztrát.
(12) Státní podpora na pomoc udržování přístupu k uhelným rezervám za účelem zabezpečení energie by měla být vyhrazena pro výrobní jednotky, které mohou přispět k dosažení tohoto cíle za uspokojivých hospodářských podmínek. Uplatňování těchto zásad přispěje ke snižování podpory uhelnému průmyslu.
(13) Vzhledem k rizikům spojeným s geologickými nejistotami umožňuje podpora určená k pokrytí počátečních investičních nákladů výrobním jednotkám, které jsou životaschopné nebo mají blízko k hospodářské životaschopnosti, uskutečnit technické investice, které jsou nezbytné k udržování jejich konkurenceschopnosti.
(14) Restrukturalizace uhelného průmyslu má významné sociální a regionální dopady v důsledku poklesu činnosti. Proto musí mít výrobní jednotky, které nejsou způsobilé k podpoře za účelem udržování přístupu k uhelným rezervám, možnost požívat dočasně podpory ke zmírnění sociálních a hospodářských důsledků svého zrušení. Tato podpora umožní členským státům zejména provádět příslušná opatření k sociálnímu a hospodářskému rozvoji regionů postižených restrukturalizací.
(15) Podniky budou mít také nárok na podporu určenou k pokrytí nákladů, které podle běžné účetní praxe neovlivňují výrobní náklady. Tato podpora je určena k pokrytí výjimečných nákladů, zejména závazků vzniklých v minulosti.
(16) Snižování podpory uhelnému průmyslu umožňuje členským státům v souladu s jejich rozpočtovými omezeními přerozdělit podpory poskytnuté odvětví energetiky podle zásady postupného převádění podpor běžně poskytovaných na konvenční formy energie, zejména uhelnému průmyslu, na obnovitelné zdroje energie. Podpory na obnovitelné zdroje energie se budou poskytovat v souladu s pravidly a kritérii stanovenými v Obecných pokynech Společenství ke státní podpoře na ochranu životního prostředí [6].
(17) Při plnění tohoto úkolu musí Společenství zajistit stanovení, udržování a dodržování běžných podmínek hospodářské soutěže. Pokud jde jmenovitě o trh s elektřinou, povaha podpory uhelnému průmyslu nesmí ovlivňovat výrobce elektřiny při volbě zdrojů zásobování primární energií. Proto musí být ceny a množství uhlí určovány svobodnou dohodou smluvních stran s ohledem na podmínky převládající na světovém trhu.
(18) Minimální výše těžby subvencovaného uhlí bude také napomáhat udržování předního postavení evropské technologie těžby a čistého spalování uhlí a umožňovat tak zejména přenášení této technologie do velkých uhelných oblastí mimo Unii. Tato politika bude přispívat k významnému celosvětovému snižování emisí znečišťujících látek a plynů způsobujících skleníkový efekt.
(19) Schvalovací pravomoc Společenství musí být vykonávána na základě přesné a úplné znalosti opatření, která vlády hodlají přijmout. Členské státy by proto měly podat Komisi souhrnnou zprávu se všemi podrobnými údaji o přímé a nepřímé podpoře, jejíž poskytnutí uhelnému průmyslu plánují, s uvedením důvodů a rozsahu navrhované podpory a jejího vztahu k plánu na přístup k uhelným rezervám a případně k navrhovanému plánu na uzavření podniku.
(20) Vzhledem k termínu stanovenému ve směrnici 2001/80/ES [7] pro velká spalovací zařízení by členské státy měly mít možnost oznámit Komisi totožnost jednotlivých výrobních jednotek, které tvoří součást plánů na uzavření podniku nebo plánů na přístup k uhelným rezervám, a to nejpozději do června 2004.
(21) Členské státy mohou poskytovat uhelnému průmyslu také podporu na výzkum a rozvoj, podporu na ochranu životního prostředí a na odbornou přípravu, pokud jsou tyto podpory slučitelné se stávajícím režimem. Tato podpora musí být poskytnuta v souladu s požadavky a kritérii stanovenými Komisí pro tyto kategorie podpory.
(22) Po uplynutí platnosti Smlouvy o ESUO a rozhodnutí 3632/93/ESUO může provádění ustanovení tohoto nařízení působit podnikům potíže v důsledku skutečnosti, že během téhož roku budou použitelné dva režimy podpory. Proto je nezbytné stanovit přechodné období do 31. prosince 2002.
(23) Navržený režim státní podpory bere v úvahu velmi odlišné faktory, které charakterizují současný uhelný průmysl a energetický trh Společenství jako celek. Je nezbytné, aby tyto faktory, které se mohou v menší nebo větší míře měnit, některé z nich neočekávaně, zejména schopnost uhlí ze Společenství napomáhat posilování zabezpečení energie pro Unii v souvislosti s udržitelným rozvojem, byly během trvání uvedeného režimu přehodnoceny v souvislosti s udržitelným rozvojem a aby o tomto přehodnocení byla vydána zpráva. Komise na základě této zprávy, s přihlédnutím k jednotlivým kategoriím fosilních paliv dostupných na území Společenství, předloží Radě své návrhy, které vezmou v úvahu vývoj a dlouhodobé výhledy tohoto režimu, zejména sociální a regionální hlediska restrukturalizace uhelného průmyslu.
(24) Toto nařízení by mělo vstoupit v platnost co nejdříve po uplynutí platnosti Smlouvy o ESUO a mělo by se uplatňovat se zpětnou působností, aby jeho ustanovení plně splnila svůj cíl,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA 1
OBECNÁ USTANOVENÍ A DEFINICE
Článek 1
Předmět
Tímto nařízením se stanoví pravidla pro poskytování státní podpory s cílem přispět k restrukturalizaci uhelného průmyslu. Pravidla stanovená tímto nařízením berou v úvahu:
- sociální a regionální hlediska restrukturalizace tohoto odvětví,
- potřebu udržování minimálního množství domácí těžby uhlí - jako preventivního opatření - k zaručení přístupu k uhelným rezervám.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení se:
a) "uhlím" rozumí uhlí vysoké, střední a nízké kvality, kategorie A a B, ve smyslu mezinárodního systému kodifikace uhlí stanoveného Evropskou hospodářskou komisí Spojených národů [8];
b) "plánem přístupu k uhelným rezervám" rozumí plán vypracovaný členským státem, který stanoví těžbu minimálního množství domácího uhlí nezbytnou pro zaručení přístupu k uhelným rezervám;
c) "plánem na uzavření" rozumí plán vypracovaný členským státem, který stanoví opatření vedoucí ke konečnému uzavření uhelných výrobních jednotek;
d) "počátečními investičními náklady" rozumějí náklady na fixní kapitál přímo související s infrastrukturní činností nebo se zařízením potřebným k těžbě uhelných zásob ve stávajících dolech;
e) "výrobními náklady" rozumějí náklady týkající se běžné těžby, vypočtené podle čl. 9 odst. 3. Kromě nákladů na těžební činnosti zahrnují náklady na úpravu uhlí, zejména praní a třídění, a také náklady na přepravu uhlí do místa dodání;
f) "běžnými výrobními ztrátami" rozumí pozitivní rozdíl mezi náklady na těžbu uhlí a prodejní cenou svobodně dohodnutou mezi smluvními stranami s ohledem na podmínky na světovém trhu.
Článek 3
Podpora
1. Podpora pro uhelný průmysl může být považována za slučitelnou s řádným fungováním společného trhu, jen pokud odpovídá podmínkám stanoveným v kapitole 2, aniž jsou dotčeny režimy státní podpory na výzkum a technologický rozvoj, životní prostředí a odborné vzdělávání.
2. Podpora se vztahuje pouze na náklady týkající se uhlí určeného na výrobu elektřiny, na kombinovanou výrobu tepla a elektřiny, na výrobu koksu a paliva pro vysoké pece v ocelářském průmyslu, pokud k jeho využití dochází ve Společenství.
KAPITOLA 2
KATEGORIE PODPORY
Článek 4
Podpora na omezení činnosti
Podporu podniku určenou výslovně k pokrytí běžných výrobních ztrát výrobních jednotek lze považovat za slučitelnou se společným trhem, jen pokud splňuje tyto podmínky:
a) provoz dotyčných výrobních jednotek je zahrnut do plánu na uzavření podniku, jehož konečný termín je stanoven nejpozději na den 31. prosince 2007;
b) oznámená podpora na tunu měrného paliva nepřesahuje rozdíl mezi předvídatelnými výrobními náklady a předvídatelným příjmem za těžební rok. Podpora skutečně vyplacená podléhá ročnímu upřesnění podle skutečných nákladů a příjmů, které se provede nejpozději do konce těžebního roku, jenž následuje po roce, na který byla podpora poskytnuta;
c) výše podpory na tunu měrného paliva nesmí způsobit snížení cen uhlí ze Společenství pod úroveň cen uhlí podobné kvality ze třetích zemí;
d) podpora nesmí vést k žádnému narušení hospodářské soutěže mezi kupujícími a spotřebiteli uhlí ve Společenství;
e) podpora nesmí vést k žádnému narušení hospodářské soutěže na trhu s elektřinou, trhu s kombinovanou výrobou tepla a elektřiny, trhu s produkcí koksu a trhu s ocelí.
Článek 5
Podpora na přístup k uhelným rezervám
1. Členské státy mohou podle odstavců 2 a 3 poskytovat podniku podporu určenou výslovně výrobním jednotkám nebo skupině výrobních jednotek pouze v případě, že tato podpora přispívá k udržování přístupu k uhelným rezervám. Výrobní jednotka může obdržet pouze podporu spadající do některé z kategorií uvedených v odstavcích 2 nebo 3. Souběh podpor poskytnutých podle odstavce 2 a podle odstavce 3 je nepřípustný.
Podpora na počáteční investice
2. Podporu určenou na pokrytí počátečních investičních nákladů lze prohlásit za slučitelnou se společným trhem jen v případě, že splňuje podmínky stanovené v čl. 4 písm. c), d) a e) a tyto podmínky:
a) podpora je vyhrazena stávajícím výrobním jednotkám, které neobdržely žádnou podporu podle článku 3 rozhodnutí č. 3632/93/ESUO nebo které obdržely podporu schválenou Komisí podle zmíněného článku 3, jestliže prokázaly, že jsou schopny dosáhnout konkurenčního postavení ve vztahu k cenám uhlí podobné kvality ze třetích zemí;
b) výrobní jednotky musí vypracovat provozní plán a finanční plán, který prokáže, že podpora poskytnutá na dotyčný investiční projekt zajistí hospodářskou životaschopnost dotyčných výrobních jednotek;
c) oznámená a skutečně vyplacená podpora nesmí překročit 30 % celkových nákladů na příslušný investiční projekt, což umožní dotyčné výrobní jednotce, aby se stala schopnou konkurovat cenám uhlí podobné kvality ze třetích zemí.
Podporu poskytnutou v souladu s tímto odstavcem, ať je vyplacena najednou nebo po částkách během několika let, lze vyplácet nejdéle do 31. prosince 2010.
Podpora na běžnou výrobu
3. Podporu určenou na úhradu běžných výrobních ztrát lze prohlásit za slučitelnou se společným trhem jen tehdy, pokud splňuje podmínky stanovené v čl. 4 písm. b) až e) a tyto podmínky:
a) provoz dotyčných výrobních jednotek nebo skupiny výrobních jednotek téhož podniku je součástí plánu přístupu k uhelným rezervám;
b) podpory se poskytují výrobním jednotkám, které mají nejlepší hospodářské vyhlídky s přihlédnutím zejména k úrovni a struktuře výrobních nákladů a k limitům množství domácího uhlí, které má být vytěženo podle plánu uvedeného pod písmenem a).
Článek 6
Snižování podpory
1. Celková výše podpory uhelnému průmyslu, která je poskytnuta podle článku 4 a čl. 5 odst. 3, musí mít klesající tendenci, aby tak došlo k jejímu významnému snížení. Podporu na omezení činnosti lze poskytovat podle článku 4 pouze do 31. prosince 2007.
2. Celková výše podpory uhelnému průmyslu poskytnuté podle článků 4 a 5 nesmí po roce 2003 překročit v žádném roce výši podpory schválenou Komisí podle článků 3 a 4 rozhodnutí č. 3632/93/ESUO na rok 2001.
Článek 7
Podpora na pokrytí výjimečných nákladů
1. Státní podpora poskytnutá podnikům, které provádějí nebo prováděly činnost související s těžbou uhlí, aby se jim usnadnilo pokrýt náklady, které vznikají nebo vznikly racionalizací nebo restrukturalizací uhelného průmyslu a které nesouvisí se současnou těžbou (závazky vzniklé v minulosti), lze považovat za slučitelnou se společným trhem, jestliže její výše nepřesahuje zmíněné náklady. Tato podpora může být použita k pokrytí:
a) nákladů vzniklých jen těm podnikům, které provádějí nebo provedly restrukturalizaci, tj. nákladů spojených s obnovou životního prostředí v bývalých důlních lokalitách;
b) nákladů vzniklých několika podnikům.
2. Kategorie nákladů vzniklých racionalizací a restrukturalizací uhelného průmyslu jsou vymezeny v příloze.
Článek 8
Společná ustanovení
1. Povolená výše podpory poskytnuté podle kteréhokoli ustanovení tohoto nařízení se vypočte s přihlédnutím k podpoře, která byla poskytnuta na tytéž účely v jakékoli formě na základě kteréhokoli vnitrostátního zdroje.
2. Každá podpora, kterou podniky přijaly, se vykazuje ve vyúčtování ztrát a zisku jako zvláštní položka příjmu, odděleně od obratu. Jestliže podnik, přijímající podporu poskytnutou podle tohoto nařízení, provozuje nejen těžbu uhlí, ale také jinou hospodářskou činnost, vede poskytnuté prostředky v odděleném účetnictví, aby finanční toky poskytnuté podle tohoto nařízení mohly být jasně identifikovány. Prostředky se spravují tak, aby neexistovala žádná možnost jejich převedení na dotyčnou jinou činnost.
KAPITOLA 3
OZNAMOVACÍ, POSUZOVACÍ A SCHVALOVACÍ POSTUPY
Článek 9
Oznámení
1. Kromě ustanovení článku 88 Smlouvy a nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy ES [9], podpora uvedená v tomto nařízení podléhá zvláštním pravidlům stanoveným v odstavcích 2 až 12.
2. Členské státy, které poskytují podporu uhelnému průmyslu, poskytují Komisi všechny informace potřebné v souvislosti s energetickou situací, jimiž zdůvodňují odhadovanou kapacitu těžby představující součást plánu přístupu k uhelným rezervám, dále údaje o minimální výši těžby, nezbytné k zaručení uvedeného přístupu, jakož i, pokud jde o kategorii podpory stanovenou tímto nařízením, o příslušných druzích podpor s přihlédnutím ke zvláštnostem uhelného průmyslu v každém členském státě.
3. Výrobní náklady se vypočítávají na základě čtvrtletních rámcových výkazů nákladů zaslaných Komisi uhelnými podniky nebo jejich sdruženími. Uhelné podniky zahrnují do výpočtů svých výrobních nákladů normální odpisy a úroky z vypůjčeného kapitálu. Způsobilé úrokové náklady na vypůjčený kapitál vycházejí z tržních úrokových měr a omezují se na činnosti (procesy) uvedené v čl. 2 písm. e).
4. Členské státy, které plánují poskytnutí podpory na omezení činnosti uvedené v článku 4, předem předloží Komisi plán na uzavření dotyčných výrobních jednotek, a to nejpozději do 31. října 2002. Tento plán musí stanovit nejméně tyto prvky:
a) identifikaci výrobních jednotek;
b) skutečné nebo odhadované výrobní náklady za každou výrobní jednotku a za těžební rok; tyto náklady se vypočítají podle odstavce 3;
c) odhad těžby uhlí výrobních jednotek zahrnutých v plánu na uzavření podniku za těžební rok;
d) odhad výše podpory na omezení činnosti za těžební rok.
5. Členské státy, které plánují poskytnutí podpory uvedené v čl. 5 odst. 2, musí nejpozději do 31. prosince 2002 předložit Komisi prozatímní plán přístupu k uhelným rezervám. Tento plán stanoví při nejmenším objektivní kritéria výběru, např. hospodářskou životaschopnost, která musí výrobní jednotky splnit k tomu, aby mohly obdržet podporu na investiční projekty.
6. Členské státy, které plánují poskytnutí podpory uvedené v čl. 5 odst. 3, musí nejpozději do 31. října 2002 předložit Komisi plán přístupu k uhelným rezervám. Tento plán musí stanovit nejméně tyto prvky:
a) objektivní kritéria výběru, které musí výrobní jednotky splňovat k zahrnutí do tohoto plánu;
b) identifikaci výrobních jednotek nebo skupiny výrobních jednotek téhož uhelného podniku, jež splňují uvedená kritéria výběru;
c) skutečné nebo odhadované výrobní náklady každé výrobní jednotky za těžební rok; tyto náklady se vypočítají podle odstavce 3;
d) provozní plán a finanční plán každé výrobní jednotky nebo skupiny výrobních jednotek téhož podniku, odrážející rozpočtové zásady členských států;
e) odhad těžby uhlí za těžební rok za každou výrobní jednotku nebo skupinu výrobních jednotek téhož podniku, které jsou součástí plánu přístupu k uhelným rezervám;
f) odhadovanou výši podpory přístupu k uhelným rezervám za těžební rok;
g) příslušné podíly domácího uhlí a obnovitelných zdrojů energie oproti objemu domácích zdrojů primární energie, které přispívají k dosahování cíle zabezpečení energie v rámci udržitelného rozvoje a jejich očekávaný vývoj.
7. Jako součást oznámení o plánech uvedených v odstavcích 4, 5 a 6 poskytnou členské státy Komisi všechny informace o omezování plynů způsobujících skleníkový efekt. Zvlášť uvedou snížení emisí, kterého bylo dosaženo úsilím o používání technologií čistého spalování uhlí.
8. Členské státy mohou u řádně zdůvodněných případů oznámit Komisi nejpozději do června 2004 totožnost jednotlivých výrobních jednotek zahrnutých do plánů uvedených v odstavcích 4 a 6.
9. Členské státy musí informovat Komisi o všech změnách plánu, který byl Komisi původně předložen v souladu s odstavci 4, 5, 6, 7 a 8.
10. Členské státy musí zaslat oznámení o veškeré finanční podpoře, kterou plánují poskytnout uhelnému průmyslu během těžebního roku, s uvedením povahy podpory odkazem na formu podpory, která je stanovena v článcích 4, 5 a 7. Předloží Komisi všechny podrobnosti týkající se výpočtu předvídatelných výrobních nákladů a jejich vztahu k plánům oznámeným Komisi v souladu s odstavci 4, 5, 6, 7 a 8.
11. Členské státy zašlou oznámení o výši podpory a úplné informace o výpočtu podpory skutečně vyplacené během těžebního roku, a to nejpozději do šesti měsíců po skončení uvedeného roku. Před koncem následujícího těžebního roku oznámí také jakékoli úpravy původně vyplacených částek.
12. Při oznámení podpor uvedených v článcích 4, 5 a 7 a při vykázání skutečně vyplacených podpor dodají členské státy všechny informace, které jsou nezbytné k ověření podmínek a kritérií stanovených těmito ustanoveními.
Článek 10
Posouzení a schválení
1. Komise posuzuje plány oznámené v souladu s článkem 9. Komise přijímá rozhodnutí o jejich souladu s podmínkami a kritérii stanovenými v článcích 4, 5, 6, 7 a 8 a o jejich souladu s cíli tohoto nařízení, a to podle procesních pravidel stanovených nařízením (ES) č. 659/1999.
2. Komise posuzuje opatření oznámená v souladu s čl. 9 odst. 10 z hlediska plánů předložených v rámci ustanovení čl. 9 odst. 4, 5, 6, 7 a 8. Rozhodnutí přijímá v souladu s požadavky nařízení (ES) č. 659/1999.
KAPITOLA 4
PŘECHODNÁ A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 11
Zprávy Komise
1. Komise předloží do 31. prosince 2006 Evropskému parlamentu, Radě, Hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů zprávu, v níž shrne zejména své zkušenosti a problémy, s nimiž se setkala při provádění tohoto nařízení od jeho vstupu v platnost. S ohledem na opatření přijatá členskými státy zhodnotí výsledky restrukturalizace uhelného průmyslu a její důsledky pro vnitřní trh.
2. Předloží přehled podílů jednotlivých domácích zdrojů primární energie v každém členském státě, včetně jednotlivých kategorií dostupných fosilních paliv. S přihlédnutím k rozvoji obnovitelných zdrojů energie zhodnotí skutečný přínos domácího uhlí k dlouhodobé zabezpečení energie pro Evropskou unii v rámci strategie udržitelného rozvoje a předloží svůj odhad objemu uhlí, který je nezbytný pro dosahování tohoto cíle.
Článek 12
Prováděcí opatření
Komise přijme veškerá nezbytná opatření k provedení tohoto nařízení. Vytvoří společný rámec pro sdělování informací, který jí umožní vyhodnocovat dodržování podmínek a kritérií stanovených pro poskytování podpor.
Článek 13
Přezkumná opatření
1. Komise na základě zprávy vypracované v souladu s článkem 11 v případě potřeby předloží Radě své návrhy na změnu tohoto nařízení, pokud jde o jeho používání na podpory v době od 1. ledna 2008. V souladu se zásadou snižování podpor musí uvedené návrhy mimo jiné stanovit zásady, na jejichž základě mají být plány členských států prováděny od 1. ledna 2008.
2. Zásady uvedené v odstavci 1 budou stanoveny na základě cílů uvedených v článku 1, zejména s přihlédnutím k sociálním a regionálním důsledkům opatření, která mají být přijata, a k energetickým souvislostem.
Článek 14
Vstup v platnost
1. Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Použije se ode dne 24. července 2002.
2. Na základě odůvodněné žádosti členského státu se však na podpory na pokrytí nákladů za rok 2002 nadále mohou vztahovat pravidla a zásady stanovené rozhodnutím č. 3632/93/ESUO, s výjimkou pravidel týkajících se lhůt a postupů.
3. Použitelnost tohoto nařízení končí dnem 31. prosince 2010.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 23. července 2002.
Regulamento (CE) n.o 1407/2002 do Conselho
de 23 de Julho de 2002
relativo aos auxílios estatais à indústria do carvão
O CONSELHO DA UNIÃO EUROPEIA,
Tendo em conta o Tratado que institui a Comunidade Europeia e, nomeadamente, a alínea e) do n.o 3 do seu artigo 87.o e o seu artigo 89.o,
Tendo em conta a proposta da Comissão(1),
Tendo em conta o parecer do Parlamento Europeu(2),
Tendo em conta o parecer do Comité Consultivo criado nos termos do Tratado que institui a Comunidade Europeia do Carvão e do Aço(3),
Tendo em conta o parecer do Comité Económico e Social(4),
Considerando o seguinte:
(1) O Tratado CECA, e as regras adoptadas em sua execução, nomeadamente a Decisão n.o 3632/93/CECA da Comissão, de 28 de Dezembro de 1993, relativa ao regime comunitário das intervenções dos Estados-Membros a favor da indústria do carvão(5), caducam em 23 de Julho de 2002.
(2) O desequilíbrio concorrencial do carvão comunitário em relação ao carvão importado levou a indústria do carvão a ter de proceder a importantes medidas de reestruturação e de redução de actividade no decurso das últimas décadas.
(3) A Comunidade está cada vez mais dependente do abastecimento externo em fontes de energia primária. Segundo o livro verde "Para uma estratégia europeia de segurança do aprovisionamento energético", adoptado pela Comissão em 29 de Novembro de 2000, a diversificação das fontes de energia, não só em termos de zonas geográficas como de produtos, permitirá a criação de condições de abastecimento mais seguras. Essa estratégia inclui o desenvolvimento de fontes endógenas de energia primária e, mais particularmente, de fontes de energia que intervêm na produção de electricidade.
(4) Além disso, a situação política mundial dá uma dimensão inteiramente nova à avaliação dos riscos geopolíticos e de segurança em matéria energética e uma acepção mais ampla ao conceito de segurança do abastecimento. Neste contexto, há que proceder a uma avaliação regular dos riscos relacionados com a estrutura do abastecimento energético da União Europeia.
(5) Segundo o livro verde "Para uma estratégia europeia de segurança do aprovisionamento energético", torna-se por conseguinte necessário, com base nos actuais parâmetros energéticos, tomar medidas que permitam garantir o acesso às reservas de carvão e, desta forma, uma disponibilidade potencial do carvão comunitário.
(6) Neste contexto, em 16 de Outubro de 2001, o Parlamento Europeu adoptou uma resolução sobre o livro verde da Comissão "Para uma segurança estratégica europeia de segurança do aprovisionamento energético", que reconhece o importante papel do carvão como fonte endógena de energia. O Parlamento refere que deve ser previsto um apoio financeiro à produção de carvão, reconhecendo simultaneamente a necessidade de uma melhoria da eficácia deste sector e de uma diminuição dos subsídios que lhe são atribuídos.
(7) O reforço da segurança energética da União, subjacente ao princípio geral da precaução, justifica por isso a manutenção de capacidades de produção de carvão apoiadas por auxílios estatais. No entanto, a realização deste objectivo não põe em causa a necessidade de prosseguir o processo de reestruturação da indústria do carvão dado que, no futuro, a maior parte da produção do carvão comunitário deixará provavelmente de ser concorrencial em relação ao carvão importado.
(8) Uma produção mínima de carvão contribuirá, juntamente com outras medidas, nomeadamente as que visam promover fontes de energia renováveis, para manter um número suficiente de fontes endógenas de energia primária que permita reforçar de forma significativa a segurança energética da União Europeia. Por outro lado, um número suficiente de fontes endógenas de energia primária contribuirá para a promoção dos objectivos ambientais, no quadro do desenvolvimento sustentável.
(9) O contexto estratégico da segurança energética é de carácter evolutivo, o que justifica a médio prazo uma avaliação do presente regulamento, tendo em conta as contribuições de todas as fontes endógenas de energia primária.
(10) O presente regulamento não afecta a liberdade de escolha dos Estados-Membros quanto às fontes de energia que contribuem para o seu abastecimento. A concessão de auxílios, bem como o volume dos mesmos, obedecerão às regras aplicáveis a cada categoria de fontes energéticas, de acordo com os méritos próprios de cada uma delas.
(11) De acordo com o princípio da proporcionalidade, a produção de carvão subvencionado deve limitar-se ao estritamente necessário para contribuir eficazmente para o objectivo de segurança energética. Os auxílios concedidos pelos Estados limitar-se-ão assim à cobertura dos custos de investimento ou das perdas da produção corrente, desde que a exploração faça parte de um plano de acesso às reservas de carvão.
(12) Os auxílios estatais que contribuirão para a manutenção do acesso a reservas de carvão, no âmbito da segurança energética, devem ser reservados às unidades de produção que possam contribuir para este objectivo em condições económicas satisfatórias. A aplicação destes princípios permitirá contribuir para a degressividade dos auxílios à indústria do carvão.
(13) Dados os riscos relacionados com as contingências geológicas, os auxílios destinados à cobertura dos custos de investimento inicial permitem às unidades de produção que são viáveis, ou que estão próximas da viabilidade económica, realizar os investimentos técnicos necessários para manter a sua capacidade de concorrência.
(14) A reestruturação da indústria do carvão tem repercussões sociais e regionais importantes que estão ligadas às reduções de actividade. As unidades de produção que não possam beneficiar de auxílios ao abrigo do objectivo da manutenção do acesso às reservas de carvão deverão por isso beneficiar temporariamente de auxílios destinados a atenuar as consequências sociais e regionais decorrentes do seu encerramento. Esses auxílios permitirão, nomeadamente, aos Estados-Membros levar a cabo as medidas adequadas para proceder a uma reconversão social e económica das regiões afectadas por essas reestruturações.
(15) As empresas poderão além disso beneficiar de auxílios destinados à cobertura de custos que, de acordo com as práticas contabilísticas habituais, não afectam o custo de produção. Esses auxílios destinam-se à cobertura de encargos excepcionais, mais especificamente os encargos herdados do passado.
(16) A degressividade dos auxílios à indústria do carvão permitirá aos Estados-Membros, no respeito dos seus imperativos orçamentais, efectuar uma nova repartição dos auxílios destinados ao sector energético, com base no princípio da transferência progressiva dos auxílios concedidos tradicionalmente às energias convencionais,especialmente ao sector do carvão, para fontes de energia renováveis. A concessão de auxílios às fontes de energia renováveis far-se-á segundo as regras e critérios previstos no enquadramento comunitário dos auxílios estatais a favor do ambiente(6).
(17) No cumprimento da sua missão, a Comunidade deve assegurar o estabelecimento, a manutenção e o respeito de condições normais de concorrência. No que diz mais especialmente respeito ao mercado da electricidade, os auxílios à indústria do carvão não podem ser de molde a afectar a escolha, pelos produtores de electricidade, das suas fontes de abastecimento de energias primárias. Por conseguinte, os preços e as quantidades de carvão devem ser acordados livremente pelas partes contratantes em função das condições prevalecentes no mercado mundial.
(18) Uma produção mínima de carvão subvencionado contribuirá além disso para a manutenção da posição privilegiada da tecnologia europeia em matéria de extracção e combustão limpa do carvão, permitindo nomeadamente a sua transferência para regiões grandes produtoras de carvão fora da União. Uma tal política contribuirá para uma redução significativa das emissões de poluentes e de gases com efeito de estufa a nível mundial.
(19) A competência da Comissão em matéria de autorizações deve exercer-se com base num conhecimento exacto e completo das medidas que os governos tencionam tomar. É por conseguinte necessário que os Estados-Membros notifiquem a Comissão, sob uma forma consolidada, de todos os dados relativos às intervenções que se propõem efectuar, directa ou indirectamente, a favor da indústria do carvão, expondo os motivos e o alcance das intervenções previstas, bem como a sua relação com os planos de acesso às reservas de carvão e, caso necessário, com os planos de encerramento apresentados por outras vias.
(20) A fim de ter em conta o prazo estabelecido na Directiva 2001/80/CE do Parlamento Europeu e do Conselho, de 23 de Outubro de 2001(7), para as grandes instalações de combustão, os Estados-Membros deverão ter a possibilidade de notificar a Comissão da identificação de cada unidade de produção inscrita nos planos de encerramento ou nos planos de acesso de reservas de carvão, o mais tardar até Junho de 2004.
(21) Na medida em que sejam compatíveis com o presente regime, os Estados-Membros podem igualmente conceder à indústria do carvão auxílios à investigação e ao desenvolvimento, à protecção do ambiente e à formação. A sua concessão processar-se-á no respeito das condições e critérios estabelecidos pela Comissão para essas categorias de auxílios.
(22) A execução do disposto no presente regulamento após o termo da vigência do Tratado CECA e da Decisão n.o 3632/93/CECA poderá criar dificuldades às empresas, devido à aplicação de dois regimes de auxílios durante o mesmo ano civil. Importa portanto prever um período transitório até 31 de Dezembro de 2002.
(23) O regime de auxílios estatais proposto tem em conta factores muito diversos que caracterizam o actual sector do carvão, bem como o mercado energético da Comunidade no seu conjunto. Torna-se necessário reavaliar, ao longo da vigência do regime e através de um relatório, os factores sujeitos a modificações mais ou menos importantes, algumas das quais não são previsíveis, e, nomeadamente, a contribuição efectiva do carvão comunitário para a segurança energética da União Europeia no contexto do desenvolvimento sustentável. Com base nesse relatório, e tendo em conta os diferentes tipos de combustíveis fósseis disponíveis no território da Comunidade, a Comissão formulará propostas ao Conselho, que terão em conta a evolução e as perspectivas a prazo do presente regime e, nomeadamente, os aspectos sociais e regionais ligados à reestruturação da indústria do carvão.
(24) O presente regulamento deve entrar em vigor o mais rapidamente possível após o termo de vigência do Tratado CECA e deve ser aplicado retroactivamente a fim de assegurar o pleno benefício das suas disposições,
ADOPTOU O PRESENTE REGULAMENTO:
CAPÍTULO 1
DISPOSIÇÕES GERAIS E DEFINIÇÕES
Artigo 1.o
Objecto
O presente regulamento estabelece regras relativas à concessão de auxílios estatais que tenham por objecto contribuir para a reestruturação da indústria do carvão. As regras do presente regulamento tomam em consideração os seguintes aspectos:
- os aspectos sociais e regionais ligados à reestruturação do sector;
- a necessidade da manutenção, a título de medida de precaução, da produção endógena de uma quantidade mínima de carvão que permita garantir o acesso a reservas.
Artigo 2.o
Definições
Para efeitos do presente regulamento entende-se por:
a) "Carvão", os carvões de nível alto, médio ou baixo da classe "A" e "B", na acepção da classificação estabelecida pela Comissão Económica para a Europa das Nações Unidas no Sistema Internacional de Codificação dos Carvões(8);
b) "Plano de acesso às reservas de carvão" o plano, elaborado por um Estado-Membro, que prevê a produção de uma quantidade mínima de carvão endógeno que permita garantir o acesso a reservas de carvão;
c) "Plano de encerramento", o plano estabelecido por um Estado-Membro prevendo medidas que levem ao encerramento definitivo de unidades de produção de carvão;
d) "Custos de investimento inicial", os custos em capital fixo directamente respeitantes aos trabalhos de infra-estruturas ou aos equipamentos necessários para a exploração de recursos de carvão necessários para a exploração de recursos de carvão nas minas existentes;
e) "Custos de produção", os custos ligados à produção corrente, calculados em conformidade com o disposto no n.o 3 do artigo 9.o Estão cobertas, para além das operações de extracção, as operações de preparação do carvão, nomeadamente as operações de lavagem, calibragem e triagem e o transporte para o ponto de entrega;
f) "Perdas na produção corrente", a diferença positiva entre o custo de produção do carvão e o preço de venda livremente acordado pelas partes contratantes em função das condições prevalecentes no mercado mundial.
Artigo 3.o
Auxílios
1. Os auxílios à indústria do carvão só podem ser considerados compatíveis com o bom funcionamento do mercado comum quando preencham o disposto no capítulo 2, sem prejuízo dos regimes de auxílios estatais relativos à investigação e ao desenvolvimento tecnológico, ao ambiente e à formação.
2. Os auxílios abrangem exclusivamente os custos ligados ao carvão destinado à produção de electricidade, à produção combinada de calor e electricidade, à produção de coque, bem como à alimentação dos altos fornos do sector siderúrgico, desde que a sua utilização tenha lugar na Comunidade.
CAPÍTULO 2
CATEGORIAS DE AUXÍLIOS
Artigo 4.o
Auxílios à redução de actividade
Os auxílios a uma empresa destinados especificamente à cobertura das perdas na produção corrente das unidades de produção só podem ser considerados compatíveis com o mercado comum se respeitarem as seguintes condições:
a) A exploração das unidades de produção em causa deve fazer parte de um plano de encerramento cujo prazo-limite não se prolongue para além de 31 de Dezembro de 2007;
b) Os auxílios notificados por tonelada de equivalente-carvão não devem exceder a diferença entre os custos de produção previsíveis e a receita previsível de um exercício carbonífero. Os auxílios efectivamente pagos devem ser sujeitos a uma correcção anual, com base nos custos e nas receitas reais, o mais tardar até ao final do exercício carbonífero seguinte ao ano para o qual os auxílios foram concedidos;
c) O montante do auxílio por tonelada de equivalente-carvão não pode resultar em preços do carvão comunitário inferiores aos praticados para os carvões de qualidade semelhante provenientes de países terceiros;
d) Os auxílios não devem provocar distorções da concorrência entre os compradores e os utilizadores de carvão na Comunidade;
e) Os auxílios não devem provocar distorções da concorrência no mercado da electricidade, no mercado da produção combinada de calor e electricidade, no mercado da produção de coque e no mercado do aço.
Artigo 5.o
Auxílios ao acesso às reservas de carvão
1. Nos termos dos n.os 2 e 3, os Estados-Membros apenas podem conceder auxílios a uma empresa, destinados especificamente às unidades de produção ou a um grupo de unidades de produção, se esses auxílios contribuírem para manter o acesso às reservas de carvão. Uma unidade de produção apenas pode receber auxílios que pertençam a uma das categorias referidas nos n.o 2 ou 3. Não é possível qualquer cumulação dos auxílios referidos nos n.os 2 e 3.
Auxílios ao investimento inicial
2. Os auxílios destinados à cobertura dos custos de investimento inicial apenas podem ser declarados compatíveis com o mercado comum se forem respeitadas as condições definidas nas alíneas c), d) e e) do artigo 4.o e as seguintes condições:
a) O auxílio ser reservado às unidades de produção já existentes que não beneficiem de nenhum auxílio ao abrigo do artigo 3.o da Decisão n.o 3632/93/CECA ou que tenham beneficiado de auxílios autorizados pela Comissão ao abrigo do referido artigo 3.o, devido ao facto de terem demonstrado que estão em condições de alcançar uma situação de competitividade em relação aos preços praticados para os carvões de qualidade semelhante provenientes de países terceiros;
b) As unidades de produção elaborarem planos de exploração e planos financeiros através dos quais seja patente que a ajuda concedida ao projecto de investimento em causa assegurará a viabilidade económica dessas unidades de produção;
c) O auxílio notificado e efectivamente pago não deve exceder 30 % do custo total do investimento que permita a uma unidade de produção tornar-se concorrencial em relação aos preços do carvão de qualidade semelhante proveniente de países terceiros.
O auxílio concedido ao abrigo do presente artigo, quer sob a forma de pagamento único quer repartido por vários anos, não pode ser pago depois de 31 de Dezembro de 2010.
Auxílios à produção corrente
3. Os auxílios destinados a cobrir as perdas de produção corrente apenas podem ser declarados compatíveis com o mercado comum se forem respeitadas as condições definidas nas alíneas b) a e) do artigo 4.o e as seguintes condições:
a) A exploração das unidades de produção abrangidas ou do grupo de unidades de produção da mesma empresa estar inserida num plano de acesso às reservas de carvão;
b) Os auxílios serem concedidos às unidades de produção que, tendo nomeadamente em conta o nível e a evolução dos custos de produção, e dentro dos limites da quantidade de carvão endógeno que deve ser produzido segundo o plano referido na alínea a), apresentem as melhores perspectivas económicas.
Artigo 6.o
Degressividade dos auxílios
1. O volume global dos auxílios concedidos à indústria do carvão nos termos do artigo 4.o e do n.o 3 do artigo 5.o deve decrescer progressivamente de modo a resultar numa redução significativa. Depois de 31 de Dezembro de 2007, não pode ser concedido nenhum auxílio à redução de actividade ao abrigo do artigo 4.o
2. O volume global dos auxílios concedidos à indústria do carvão nos termos dos artigos 4.o e 5.o não deve exceder, em relação a qualquer ano, a partir de 2003, o montante dos auxílios autorizados pela Comissão nos termos dos artigos 3.o e 4.o da Decisão n.o 3632/93/CECA para o ano de 2001.
Artigo 7.o
Auxílios à cobertura de custos excepcionais
1. Os auxílios estatais concedidos às empresas que desenvolvam ou tenham desenvolvido uma actividade ligada à produção de carvão, a fim de lhes permitir a cobertura dos custos que resultam ou tenham resultado da racionalização e reestruturação da indústria do carvão e que não estão relacionados com a produção corrente ("custos herdados do passado"), podem ser considerados compatíveis com o mercado comum, se o seu montante não ultrapassar os referidos custos. Podem ser abrangidos por esses auxílios:
a) Os custos a suportar apenas pelas empresas que procedam ou tenham procedido a reestruturações, nomeadamente os custos relacionados com a reabilitação ambiental de antigos centros de extracção de carvão;
b) Os custos a suportar por várias empresas.
2. As categorias de custos resultantes da racionalização e da reestruturação da indústria do carvão estão definidas no anexo.
Artigo 8.o
Disposições comuns
1. O montante autorizado de um auxílio concedido ao abrigo de qualquer disposição do presente regulamento é calculado tendo em conta o auxílio concedido para os mesmos fins, sob qualquer forma, ao abrigo de quaisquer outros recursos nacionais.
2. Os auxílios recebidos pelas empresas são indicados nas contas de ganhos e perdas como um rendimento distinto do volume de negócios. Quando uma empresa beneficiária de um auxílio concedido ao abrigo do presente regulamento desenvolver não só uma actividade no sector do carvão, mas também uma outra actividade económica, os montantes atribuídos serão objecto de uma contabilidade separada que permita identificar claramente os fluxos financeiros concedidos ao abrigo do presente regulamento. Os fundos são geridos sem qualquer possibilidade de transferência para a outra actividade.
CAPÍTULO 3
PROCEDIMENTOS DE NOTIFICAÇÃO, EXAME E AUTORIZAÇÃO
Artigo 9.o
Notificação
1. Para além do disposto no artigo 88.o do Tratado e no Regulamento (CE) n.o 659/1999 do Conselho, de 22 de Março de 1999, que estabelece as regras de execução do artigo 93.o do Tratado CE(9), os auxílios a que se refere o presente regulamento estão sujeitos às regras especiais previstas nos n.os 2 a 12.
2. Os Estados-Membros que concedam auxílios à indústria do carvão enviam à Comissão todos os elementos que permitam justificar, no actual contexto energético, o volume estimado das capacidades de produção que façam parte do plano de acesso às reservas carboníferas, a produção mínima necessária para garantir esse acesso, bem como, no que se refere às categorias de auxílios previstos no presente regulamento, os tipos de auxílio adequados, tendo em conta as características específicas da indústria do carvão em cada Estado-Membro.
3. Os custos de produção são calculados segundo o sistema de declaração à Comissão dos custos trimestrais das empresas ou associações de empresas do sector do carvão. As empresas produtoras de carvão incluem no seu cálculo dos custos de produção a amortização normal, bem como os juros sobre os empréstimos. Os custos dos juros sobre empréstimos de capitais contraídos devem basear-se nas taxas de juro do mercado e limitar-se às operações (processos) referidos na alínea e) do artigo 2.o
4. Os Estados-Membros que tencionem conceder os auxílios à redução de actividade previstos no artigo 4.o, devem apresentar antecipadamente à Comissão um plano de encerramento das unidades de produção em causa, o mais tardar até 31 de Outubro de 2002. Esse plano inclui, pelo menos, os seguintes elementos:
a) Identificação das unidades de produção;
b) Para cada unidade de produção, os custos de produção reais ou estimados por exercício carbonífero; esses custos são calculados nos termos do n.o 3;
c) A produção de carvão estimada, por exercício carbonífero, das unidades de produção que fazem parte do plano de encerramento;
d) O montante estimado dos auxílios à redução de actividade por exercício carbonífero.
5. Os Estados-Membros que tencionem conceder os auxílios previstos no n.o 2 do artigo 5.o devem apresentar à Comissão, o mais tardar até 31 de Dezembro de 2002, um plano provisório de acesso às reservas carboníferas. Esse plano deve prever, no mínimo, critérios objectivos de selecção, como a viabilidade económica, a preencher pelas unidades de produção a fim de receberem auxílios para projectos de investimento.
6. Os Estados-Membros que tencionem conceder os auxílios previstos no n.o 3 do artigo 5.o apresentam à Comissão, o mais tardar até 31 de Outubro de 2002, um plano de acesso às reservas carboníferas. Esse plano inclui, pelo menos, os seguintes elementos:
a) Critérios de selecção objectivos a preencher pelas unidades de produção para serem incluídas no plano;
b) Identificação das unidades de produção ou do grupo de unidades de produção de uma mesma empresa produtora de carvão que preencham os referidos critérios de selecção;
c) Para cada unidade de produção, os custos de produção reais ou estimados por exercício carbonífero; esses custos são calculados nos termos do n.o 3;
d) Um plano de exploração e um plano financeiro para cada unidade de produção ou grupo de unidades de produção de uma mesma empresa que reflicta os princípios orçamentais dos Estados-Membros;
e) A produção de carvão estimada, por exercício carbonífero, das unidades de produção ou grupo de unidades de produção de uma mesma empresa que fazem parte do plano de acesso às reservas de carvão;
f) O montante estimado dos auxílios ao acesso às reservas de carvão por exercício carbonífero;
g) As respectivas percentagens de carvão endógeno e de energias renováveis em relação ao número de fontes endógenas de energia primária que contribuem para o objectivo da segurança energética no âmbito do desenvolvimento sustentável e sua evolução prevista.
7. No âmbito da notificação dos planos a que se referem os n.os 4, 5 e 6, os Estados-Membros indicam à Comissão todos os elementos relativos às reduções das emissões de gases com efeito de estufa, especialmente as reduções de emissões resultantes dos esforços realizados no âmbito da utilização de tecnologias limpas de combustão do carvão.
8. Os Estados-Membros podem, por motivos devidamente justificados, notificar a Comissão da identificação de cada unidade de produção inscrita nos planos referidos nos n.os 4 e 6, o mais tardar até Junho de 2004.
9. Os Estados-Membros notificam a Comissão de qualquer alteração ao plano inicialmente apresentado, nos termos previstos nos n.os 4, 5, 6, 7 e 8.
10. Os Estados-Membros devem notificar todas as medidas financeiras que têm a intenção de adoptar a favor da indústria do carvão durante um exercício carbonífero e especificam a sua natureza reportando-se às formas de auxílio previstas nos artigos 4.o, 5.o e 7.o Os Estados-Membros apresentam à Comissão todas as informações relativas ao cálculo das previsões dos custos de produção e a sua relação com os planos notificados à Comissão nos termos dos n.os 4, 5, 6, 7 e 8.
11. Os Estados-Membros notificam o montante e todas as informações relativas ao cálculo dos auxílios efectivamente pagos durante cada exercício carbonífero, o mais tardar seis meses após o termo desse exercício. Antes do termo do exercício carbonífero seguinte os Estados-Membros referirão igualmente as correcções eventualmente efectuadas em relação aos montantes inicialmente pagos.
12. Na notificação dos auxílios previstos nos artigos 4.o, 5.o e 7.o e na relação dos auxílios efectivamente pagos, os Estados-Membros comunicam todas as informações necessárias à verificação das condições e critérios estabelecidos nessas disposições.
Artigo 10.o
Exame e autorização
1. A Comissão procede ao exame do ou dos planos notificados nos termos do artigo 9.o A Comissão toma uma decisão sobre a conformidade desses planos com as condições e critérios fixados nos artigos 4.o, 5.o, 6.o, 7.o e 8.o e sobre a sua adequação aos objectivos do presente regulamento, de acordo com as regras processuais previstas no Regulamento (CE) n.o 659/1999.
2. A Comissão examina as medidas notificadas nos termos do n.o 7 do artigo 10.o, em relação aos planos comunicados no âmbito dos n.os 4, 5, 6, 7 e 8 do artigo 9.o A Comissão toma uma decisão nos termos do Regulamento (CE) n.o 659/1999.
CAPÍTULO 4
DISPOSIÇÕES TRANSITÓRIAS E FINAIS
Artigo 11.o
Relatórios da Comissão
1. O mais tardar em 31 de Dezembro de 2006, a Comissão apresenta um relatório ao Parlamento Europeu, ao Conselho, ao Comité Económico e Social e ao Comité das Regiões, nomeadamente sobre a experiência adquirida e os problemas verificados na aplicação do regulamento desde a sua entrada em vigor. A Comissão avalia os resultados da reestruturação da indústria carbonífera e os efeitos no mercado interno, com base nas medidas aplicadas pelos Estados-Membros.
2. A Comissão apresenta um balanço da contribuição das diferentes fontes endógenas de energia primária em cada Estado-Membro, incluindo as diferentes categorias de combustíveis fósseis disponíveis. Tendo em conta o desenvolvimento das fontes renováveis de energia, a Comissão avalia a contribuição efectiva do carvão endógeno para a segurança energética a longo prazo da União Europeia, integrada numa estratégia de desenvolvimento sustentável, e apresenta a sua avaliação da quantidade de carvão necessária para esse efeito.
Artigo 12.o
Medidas de execução
A Comissão toma todas as medidas necessárias à execução do presente regulamento. A Comissão estabelece um quadro comum para a comunicação das informações que lhe permitam avaliar o respeito das condições e critérios estabelecidos para a concessão de auxílios.
Artigo 13.o
Medidas de revisão
1. Com base no relatório elaborado nos termos do artigo 11.o e se necessário, a Comissão apresenta ao Conselho propostas de alteração do presente regulamento no que se refere à sua aplicação aos auxílios concedidos a partir de 1 de Janeiro de 2008, no respeito pelo princípio da redução dos auxílios. As propostas definem, nomeadamente os princípios com base nos quais os planos dos Estados-Membros serão aplicados a partir de 1 de Janeiro de 2008.
2. Os princípios referidos no n.o 1 são definidos em função dos objectivos definidos no artigo 1.o e tendo nomeadamente em consideração as consequências sociais e regionais das medidas a tomar e o contexto energético.
Artigo 14.o
Entrada em vigor
1. O presente regulamento entra em vigor na data da sua publicação no Jornal Oficial das Comunidades Europeias.
O presente regulamento é aplicável a partir de 24 de Julho de 2002.
2. Os auxílios que abrangem os custos relativos a 2002 podem, todavia e com base num pedido devidamente justificado de um Estado-Membro, continuar a estar sujeitos às regras e princípios estabelecidos na Decisão n.o 3632/93/CECA, exceptuadas as regras relativas a prazos e procedimentos.
3. O presente regulamento é aplicável até 31 de Dezembro de 2010.
O presente regulamento é obrigatório em todos os seus elementos e directamente aplicável em todos os Estados-Membros.
Feito em Bruxelas, em 23 de Julho de 2002.