Směrnice Rady
ze dne 21. prosince 1988
o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se stavebních výrobků
(89/106/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že členské státy jsou odpovědné za to, aby na jejich území byly pozemní a inženýrské stavby navrhovány a prováděny tak, aby neohrožovaly bezpečnost osob, domácích zvířat a majetku při současném dodržování jiných základních požadavků veřejného blaha;
vzhledem k tomu, že předpisy členských států zahrnují požadavky týkající se nejen bezpečnosti staveb, ale i ochrany zdraví, trvanlivosti, úspory energie, ochrany životního prostředí, hledisek hospodárnosti a dalších důležitých hledisek veřejného zájmu;
vzhledem k tomu, že tyto požadavky, které jsou často předmětem vnitrostátních opatření stanovených právními a správními předpisy, bezprostředně ovlivňují povahu použitých stavebních výrobků a promítají se do vnitrostátních norem pro výrobky, do technických schválení a jiných technických specifikací a předpisů, které svou rozdílností brání obchodu v rámci Společenství;
vzhledem k tomu, že bod 71 Bílé knihy o dotvoření vnitřního trhu přijaté Evropskou radou v červnu 1985 stanoví, že se bude v rámci všeobecné politiky klást zvláštní důraz na určitá odvětví, včetně stavebnictví; že odstranění technických překážek v oblasti stavebnictví, které jsou tak rozsáhlé, že nemohou být odstraněny vzájemným uznáním rovnocennosti mezi všemi členskými státy, se má řídit novým přístupem, vytyčeným v usnesení Rady ze dne 7. května 1985 [4], které vyzývá ke stanovení základních požadavků na bezpečnost a dalších hledisek důležitých pro veřejné blaho bez omezování již existujících a odůvodněných úrovní ochrany v členských státech;
vzhledem k tomu, že základní požadavky představují obecná i specifická kritéria, se kterými musí být stavby v souladu; že tyto požadavky je třeba chápat tak, že uvedené stavby mají být s odpovídajícím stupněm spolehlivosti ve shodě s jedním, některými nebo všemi těmito požadavky, pokud je to v předpisech stanoveno;
vzhledem k tomu, že jako základ pro harmonizované normy nebo jiné technické specifikace na evropské úrovni a pro vypracování nebo udělování evropských technických schválení budou zavedeny interpretační dokumenty za účelem konkretizace základních požadavků na technické úrovni;
vzhledem k tomu, že tyto základní požadavky tvoří základ pro vypracování harmonizovaných norem pro stavební výrobky na evropské úrovni; že pro dosažení co největšího přínosu pro jednotný vnitřní trh, pro umožnění přístupu na tento trh co největšímu počtu výrobců, pro zajištění co největšího možného stupně transparentnosti trhu a pro vytvoření podmínek pro harmonizovaný systém obecných pravidel ve stavebním průmyslu by měly být vytvořeny harmonizované normy v co největším rozsahu a co nejrychleji; že jsou vypracovávány soukromoprávními subjekty a musí zůstat nezávazné; že pro tento účel jsou Evropský výbor pro normalizaci (CEN) a Evropský výbor pro normalizaci v elektrotechnice (CENELEC) uznány za orgány příslušné přijímat harmonizované normy v souladu se všeobecnými hlavními směry spolupráce mezi Komisí a těmito dvěma orgány podepsanými dne 13. listopadu 1984; že pro účely této směrnice je harmonizovanou normou technická specifikace (evropská norma nebo harmonizační dokument) přijatá jedním nebo oběma těmito orgány na základě pověření uděleného Komisí v souladu s ustanoveními směrnice Rady 83/189/EHS ze dne 28. března 1983, kterou se stanoví postup pro poskytování informací v oblasti technických norem a předpisů [5];
vzhledem k tomu, že zvláštní povaha stavebních výrobků vyžaduje přesnou formulaci těchto harmonizovaných norem; že je proto nezbytné vypracovat interpretační dokumenty a vytvořit tak vazby mezi pověřeními pro normy a základními požadavky; že harmonizované normy vyjádřené pokud možno co nejdříve v ukazatelích vlastností výrobků vezmou v úvahu tyto interpretační dokumenty, které budou vypracovány ve spolupráci se členskými státy;
vzhledem k tomu, že úrovně ukazatelů vlastností a požadavky, které mají výrobky v budoucnosti v členských státech plnit, musí být v interpretačních dokumentech a v harmonizovaných technických specifikacích stanoveny ve třídách, aby byly vzaty v úvahu různé úrovně základních požadavků pro určité stavby a různé podmínky převládající v členských státech;
vzhledem k tomu, že by harmonizované normy měly zahrnovat klasifikace, které umožní, aby stavební výrobky, které splňují základní požadavky a které jsou vyráběny a na základě zákona používány v souladu s dosavadními technickými tradicemi danými místními klimatickými a jinými podmínkami, byly nadále uváděny na trh;
vzhledem k tomu, že výrobek se považuje za vhodný k použití, jestliže je v souladu s harmonizovanou normou, s evropským technickým schválením nebo s neharmonizovanou technickou specifikací uznanou na úrovni Společenství; že v případech, kdy výrobky mají z hlediska základních požadavků malý význam a kdy se odchylují od existujících technických specifikací, může být jejich vhodnost k použití certifikována schváleným orgánem;
vzhledem k tomu, že výrobky, které jsou pak považovány za vhodné k použití, lze snadno rozeznat podle značky ES; že jim musí být umožněn volný pohyb a volné použití k jejich zamýšlenému určení v rámci celého Společenství;
vzhledem k tomu, že v případě výrobků, pro které nemohou být evropské normy vypracovány nebo se nepředpokládá jejich vypracování v přiměřené lhůtě, nebo v případě výrobků, které se od normy podstatně odchylují, může být vhodnost těchto výrobků k použití prokázána pomocí evropských technických schválení vycházejících ze společných řídících pokynů; že společné řídící pokyny pro udělování evropských technických schválení budou přijímány na základě interpretačních dokumentů;
vzhledem k tomu, že při neexistenci harmonizovaných norem a evropských technických schválení mohou být jako vhodný základ pro předpoklad, že jsou základní požadavky splněny, uznány vnitrostátní nebo jiné neharmonizované technické specifikace;
vzhledem k tomu, že je nezbytné zajistit shodu výrobků s harmonizovanými normami a s neharmonizovanými technickými specifikacemi uznanými na evropské úrovni pomocí postupů řízení výroby prováděnými výrobci a dozorem, posuzováním, zkouškami a certifikací prováděnými nezávislými způsobilými třetími stranami nebo samotným výrobcem;
vzhledem k tomu, že pro výrobky, pro něž dosud neexistují normy nebo technická schválení uznané na evropské úrovni, by měl být jako prozatímní opatření zaveden zvláštní postup; že tento postup by měl usnadnit uznávání výsledků zkoušek provedených v jiném členském státě podle technických požadavků členského státu určení;
vzhledem k tomu, že by měl být zřízen Stálý výbor pro stavebnictví složený z odborníků jmenovaných členskými státy, který bude Komisi nápomocen v otázkách vyplývajících z provádění a praktického používání této směrnice;
vzhledem k tomu, že odpovědnost členských států za bezpečnost, ochranu zdraví a jiná hlediska, na která se vztahují základní požadavky, má být na jejich území uznána v ochranné doložce, která stanoví vhodná ochranná opatření,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I
Oblast působnosti - Definice - Požadavky - Technické specifikace - Volný pohyb zboží
Článek 1
1. Tato směrnice se vztahuje na stavební výrobky v rozsahu, v jakém se jich týkají základní požadavky na stavby podle čl. 3 odst. 1.
2. Pro účely této směrnice se "stavebním výrobkem" rozumí každý výrobek vyrobený pro trvalé zabudování do staveb zahrnujících pozemní i inženýrské stavby.
"Stavební výrobky" jsou dále uváděny jako "výrobky"; stavby zahrnující pozemní i inženýrské stavby jsou dále uváděny jako "stavby".
Článek 2
1. Členské státy přijmou všechna nezbytná opatření k tomu, aby výrobky uvedené v článku 1, které jsou určeny k použití ve stavbách, mohly být uvedeny na trh pouze tehdy, jsou-li vhodné k tomuto určenému použití, to znamená, že mají takové vlastnosti, že stavby, do kterých mají být zabudovány, sestaveny, použity nebo instalovány, mohou, jsou-li řádně navrženy a provedeny, splňovat základní požadavky uvedené v článku 3, jestliže se na tyto stavby vztahují předpisy obsahující tyto požadavky.
2. Jsou-li výrobky, pokud jde o jiná hlediska, předmětem jiných směrnic Společenství, znamená ES značka shody, dále jen "značka ES", uvedená v čl. 4 odst. 2 v těchto případech, že výrobky rovněž splňují požadavky těchto jiných směrnic.
3. Pokud se budoucí směrnice bude týkat hlavně jiných hledisek a pouze v malém rozsahu základních požadavků této směrnice, musí pozdější směrnice obsahovat ustanovení zajišťující přihlédnutí také k požadavkům této směrnice.
4. Tato směrnice se nevztahuje na právo členských států určit - při řádném dodržení ustanovení Smlouvy - požadavky, které považují za nezbytné k zajištění toho, aby pracovníci byli při používání výrobků chráněni za předpokladu, že nedojde ke změně výrobků způsobem nespecifikovaným v této směrnici.
Článek 3
1. Základní požadavky použitelné na stavby, které mohou ovlivnit technické vlastnosti výrobku, jsou uvedeny v podobě podmínek v příloze I. Z těchto požadavků lze uplatnit jeden, několik nebo všechny; musí být dodržovány během ekonomicky přiměřené životnosti.
2. Za účelem zohlednění možných rozdílů zeměpisných nebo klimatických podmínek nebo způsobu života, jakož i různých úrovní ochrany, které mohou převládat na vnitrostátní, regionální nebo místní úrovni, může každý základní požadavek proto, aby byl dodržován, vést ke stanovení tříd v dokumentech uvedených v odstavci 3 a v technických specifikacích uvedených v článku 4.
3. Základní požadavky budou konkretizovány v dokumentech (interpretačních dokumentech) určených k vytvoření nutných vazeb mezi základními požadavky uvedenými v odstavci 1 a normalizačními pověřeními, pověření pro řídící pokyny pro evropské technické schvalování nebo uznáním jiných technických specifikací ve smyslu článků 4 a 5.
Článek 4
1. Normy a technická schválení se pro účely této směrnice dále nazývají "technické specifikace".
Pro účely této směrnice jsou harmonizované normy chápány jako technické specifikace přijaté CEN, CENELEC nebo oběma podle pověření udělených Komisí na základě stanoviska výboru uvedeného v článku 19 ve shodě se směrnicí 83/189/EHS a v souladu se všeobecnými hlavními směry spolupráce mezi Komisí a těmito dvěma orgány podepsanými dne 13. listopadu 1984.
2. Členské státy předpokládají, že výrobky jsou vhodné ke svému určenému použití, jestliže umožňují, aby stavby, ve kterých budou použity, plnily základní požadavky uvedené v článku 3 za předpokladu, že tyto stavby budou řádně navrženy a provedeny, a jestliže tyto výrobky jsou opatřeny značkou ES. Značka ES znamená, že výrobky:
a) vyhovují příslušným vnitrostátním normám přejímajícím harmonizované0 normy, na něž byly zveřejněny odkazy v Úředním věstníku Evropských společenství; členské státy zveřejní odkazy na tyto vnitrostátní normy;
b) vyhovují evropskému technickému schválení vydanému podle postupu stanoveného v kapitole III nebo
c) vyhovují vnitrostátním technickým specifikacím uvedeným v odstavci 3, pokud harmonizované specifikace neexistují; seznam těchto vnitrostátních specifikací musí být vypracován podle postupu stanoveného v čl. 5 odst. 2.
3. Členské státy mohou Komisi sdělit znění svých vnitrostátních technických specifikací, o kterých se domnívají, že splňují základní požadavky uvedené v článku 3. Komise postoupí tyto vnitrostátní technické specifikace dále ostatním členským státům. V souladu s postupem podle čl. 5 odst. 2 oznámí Komise členským státům vnitrostátní technické specifikace, u kterých existuje předpoklad shody se základními požadavky uvedenými v článku 3.
Tento postup bude zahájen a řízen Komisí a bude konzultován s výborem uvedeným v článku 19.
Členské státy zveřejní odkazy na tyto technické specifikace. Komise je rovněž zveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství.
4. Jestliže výrobce nebo jeho zástupce usazený ve Společenství nepoužil nebo použil pouze částečně existující technické specifikace uvedené v odstavci 2, které podle kritérií stanovených v čl. 13 odst. 4 vyžadují, aby výrobek byl doložen prohlášením o shodě podle druhé a třetí možnosti bodu ii) oddílu 2 přílohy III, musí se uplatnit příslušná rozhodnutí podle čl. 13 odst. 4 a přílohy III a vhodnost takového výrobku k použití ve smyslu čl. 2 odst. 1 se musí potvrdit postupem stanoveným v druhé možnosti bodu ii) oddílu 2 přílohy III.
5. Komise po konzultaci výboru uvedeného v článku 19 sestavuje, spravuje a periodicky reviduje seznam výrobků, které z hlediska ochrany zdraví a bezpečnosti nejsou významné, a proto prohlášení o shodě s "uznávaným technickým pravidlem" vydané výrobcem opravňuje uvedení takových výrobků na trh.
6. Značka ES znamená, že výrobky splňují požadavky odstavců 2 a 4 tohoto článku. Výrobce nebo jeho zástupce usazený ve Společenství je odpovědný za opatření samotného výrobku, štítku k němu připevněnému, jeho obalu nebo průvodních obchodních dokladů značkou ES.
Vzor značky ES a podmínky pro její použití jsou uvedeny v příloze III.
Výrobky uvedené v odstavci 5 nesmějí být opatřeny značkou ES.
Článek 5
1. Je-li členský stát nebo Komise toho názoru, že harmonizované normy nebo evropská technická schválení podle čl. 4 odst. 2 písm. a) a b) nebo pověření podle kapitoly II nesplňují ustanovení článků 2 a 3, oznámí to výboru uvedenému v článku 19 a uvede své důvody. Výbor neprodleně sdělí své stanovisko.
Na základě stanoviska výboru a v případě harmonizovaných norem po konzultaci výboru zřízeného podle směrnice 83/189/EHS, uvědomí Komise členské státy, zda musí být normy nebo schválení odvolány ze zveřejnění podle čl. 7 odst. 3.
2. Po obdržení sdělení uvedeného v čl. 4 odst. 3 projedná Komise toto sdělení s výborem uvedeným v článku 19. Na základě stanoviska výboru oznámí Komise členským státům, zda platí pro dotyčnou technickou specifikaci předpoklad shody, a jestliže ano, zveřejní na ni odkaz v Úředním věstníku Evropských společenství.
Jestliže se Komise nebo členský stát domnívají, že technická specifikace již nesplňuje podmínky nutné pro předpoklad shody s ustanoveními článků 2 a 3, konzultuje Komise věc s výborem uvedeným v článku 19. Na základě stanoviska výboru oznámí Komise členským státům, zda má dotyčná vnitrostátní technická specifikace nadále poskytovat předpoklad shody, a jestliže nikoli, zda na ni má být odvolán odkaz uvedený v čl. 4 odst. 3.
Článek 6
1. Členské státy nesmějí na svém území bránit volnému pohybu,uvádění na trh nebo používání výrobků, které splňují ustanovení této směrnice.
Členské státy zajistí, aby použití těchto výrobků k účelu, pro který byly zamýšleny, nebránila pravidla nebo podmínky stanovené veřejnoprávními nebo soukromoprávními subjekty, které působí jako veřejný podnik nebo jako veřejný subjekt na základě monopolního postavení.
2. Členské státy jsou však povinny umožnit, aby byly na jejich území na trh uváděny výrobky, na které se čl. 4 odst. 2 nevztahuje, jestliže splňují vnitrostátní předpisy, které jsou v souladu se Smlouvou, nestanoví-li evropské technické specifikace uvedené v kapitole II a III jinak. Komise a výbor uvedený v článku 19 budou pravidelně sledovat a přezkoumávat vývoj evropských technických specifikací.
3. Jestliže příslušné evropské technické specifikace buď samy, anebo na základě interpretačních dokumentů uvedených v čl. 3 odst. 3, rozlišují různé třídy podle různých úrovní ukazatelů vlastností, mohou členské státy stanovit, že se budou tyto úrovně dodržovat na jejich území jen v rámci klasifikací přijatých na úrovni Společenství a jen při použití všech tříd, určitých tříd nebo jedné třídy.
KAPITOLA II
Harmonizované normy
Článek 7
1. Za účelem zajištění kvality harmonizovaných norem pro výrobky budou normy vypracovávány evropskými organizacemi pro normalizaci na základě pověření udělených Komisí v souladu s postupem stanoveným ve směrnici 83/189/EHS a po konzultaci výboru uvedeného v článku 19 v souladu s obecnými hlavními směry pro spolupráci mezi Komisí a těmito orgány podepsanými dne 13. listopadu 1984.
2. Výsledné normy budou, pokud to bude reálné, formulovány v ukazatelích vlastností výrobků, přičemž budou brány v úvahu interpretační dokumenty.
3. Po vyhlášení norem evropskými organizacemi pro normalizaci, zveřejní na ně Komise odkazy v řadě C Úředního věstníku Evropských společenství.
KAPITOLA III
Evropské technické schválení
Článek 8
1. Evropské technické schválení je kladné technické posouzení vhodnosti výrobku k určenému použití založené na splnění základních požadavků na stavby, pro něž bude výrobek použit.
2. Evropské technické schválení může být uděleno pro:
a) výrobky, pro které neexistuje harmonizovaná norma, uznaná vnitrostátní norma ani pověření pro harmonizovanou normu a u kterých Komise po konzultaci výboru uvedeného v článku 19 usoudí, že norma nemohla nebo dosud nemohla být zpracována a pro
b) výrobky, které se podstatně odchylují od harmonizovaných nebo uznaných vnitrostátních norem.
I v případě, kdy bylo pověření pro harmonizovanou normu vydáno, nevylučují ustanovení písmene a) udělení evropského technického schválení pro výrobky, pro něž existují řídící pokyny pro toto schválení. To platí až do vstupu harmonizované normy v platnost v členských státech.
3. Ve zvláštních případech může Komise po konzultaci výboru uvedeného v článku 19 povolit odchylně od odst. 2 písm. a) vydání evropského technického schválení pro výrobky, pro které pověření na harmonizovanou normu existuje nebo u kterých Komise stanovila, že harmonizovaná norma může být vypracována. Povolení platí pro pevně stanovené období.
4. Evropské technické schválení se zpravidla vydává na dobu pěti let. Tato doba může být prodloužena.
Článek 9
1. Evropské technické schválení pro výrobek musí být založeno na přezkoušeních, zkouškách a posouzení podle interpretačních dokumentů uvedených v čl. 3 odst. 3 a podle řídících pokynů uvedených v článku 11 pro tento výrobek nebo pro odpovídající skupinu výrobků.
2. Jestliže řídící pokyny uvedené v článku 11 neexistují nebo dosud neexistují, může být evropské technické schválení vydáno s odkazem na příslušné základní požadavky a interpretační dokumenty, pokud je posouzení výrobku schváleno schvalovacími orgány spolupůsobícími v organizaci uvedené v příloze II. Jestliže schvalovací orgány nemohou souhlasit, předá se věc výboru uvedenému v článku 19.
3. Evropské technické schválení pro výrobek se v členském státě vydává na žádost výrobce nebo jeho zástupce usazeného ve Společenství v souladu s postupem stanoveným v příloze II.
Článek 10
1. Každý členský stát oznámí ostatním členským státům a Komisi jména a adresy orgánů, které pověřil k vydávání evropských technických schválení.
2. Schvalovací orgány musí splňovat požadavky této směrnice a musí být především schopny:
- posoudit vhodnost nových výrobků k použití na základě vědeckých a praktických poznatků,
- vyslovit nestranná rozhodnutí ve vztahu k zájmům příslušných výrobců nebo jejich zástupců a
- shrnout příspěvky všech zainteresovaných stran do vyváženého posouzení.
3. Seznam schvalovacích orgánů, které jsou příslušné vydávat evropská technická schválení a všechny změny tohoto seznamu se zveřejňují v řadě C Úředního věstníku Evropských společenství.
Článek 11
1. Komise po konzultaci výboru uvedeného v článku 19 vydává pověření pro vypracování řídících pokynů pro evropské technické schválení výrobku nebo skupiny výrobků organizaci sdružující schvalovací orgány jmenované členskými státy.
2. Řídící pokyny pro evropské technické schválení výrobku nebo skupiny výrobků mají obsahovat zejména:
a) seznam příslušných interpretačních dokumentů uvedených v čl. 3 odst. 3;
b) specifické požadavky na výrobky vycházející ze základních požadavků uvedených v čl. 3 odst. 1;
c) zkušební postupy;
d) metodu pro posuzování a vyhodnocování výsledků zkoušek;
e) postupy pro inspekci a posuzování shody, které musí odpovídat článkům 13, 14 a 15;
f) dobu platnosti evropského technického schválení.
3. Řídící pokyny pro evropské technické schválení zveřejní členské státy po projednání s výborem uvedeným v článku 19 ve svém úředním jazyce nebo jazycích.
KAPITOLA IV
Interpretační dokumenty
Článek 12
1. Komise po projednání s výborem uvedeným v článku 19 pověří technické komise, ve kterých jsou zastoupeny členské státy, vypracováním interpretačních dokumentů uvedených v čl. 3 odst. 3.
2. Interpretační dokumenty:
a) dají konkrétní podobu základním požadavkům stanoveným v článku 3 a v příloze I tím, že sjednotí terminologii a technické podklady a tam, kde je to nezbytné a kde to umožní úroveň vědeckých a technických poznatků, uvedou třídy nebo úrovně pro každý požadavek;
b) určí metody vzájemného vztahu těchto tříd nebo úrovní požadavků a technických specifikací uvedených v článku 4, například metody pro výpočet a důkaz, technická pravidla pro navrhování atd.;
c) budou sloužit jako podklad pro vypracování harmonizovaných norem a řídících pokynů pro evropské technické schválení a pro uznání vnitrostátních technických specifikací v souladu čl. 4 odst. 3.
3. Komise po vyžádání stanoviska výboru uvedeného v článku 19 zveřejní interpretační dokumenty v řadě C Úředního věstníku Evropských společenství.
KAPITOLA V
Ověřování shody
Článek 13
1. Výrobce nebo jeho zástupce usazený ve Společenství odpovídá za ověření, že výrobky jsou ve shodě s požadavky technické specifikace ve smyslu článku 4.
2. U výrobků podléhajících ověřování shody se předpokládá shoda s technickými specifikacemi ve smyslu článku 4. Shoda se v souladu s přílohou III zjišťuje zkoušením nebo jiným důkazem na základě technických specifikací.
3. Ověření shody výrobku závisí na tom, že:
a) výrobce má systém řízení výroby, aby zajistil, že výroba je v souladu s příslušnými technickými specifikacemi, nebo
b) pro konkrétní výrobky uvedené v příslušných technických specifikacích je kromě systému řízení výroby zapojen do posuzování a dozoru nad řízením výroby nebo samotným výrobkem schválený certifikační orgán.
4. Postup ve smyslu odstavce 3 vybere pro daný výrobek nebo skupinu výrobků Komise po konzultaci výboru uvedeného v článku 19 a v souladu s podrobnějšími údaji přílohy III podle:
a) významu úlohy, kterou výrobek má z hlediska základních požadavků, zejména těch, které se týkají ochrany zdraví a bezpečnosti;
b) povahy výrobku;
c) vlivu proměnlivosti vlastností výrobku na jeho použitelnost;
d) pravděpodobnosti výskytu výrobních vad výrobku.
V každém případě je nutno zvolit co nejméně obtížný postup v souladu s bezpečností.
Takto určený postup se uvede v pověřeních a v technických specifikacích nebo při jejich zveřejnění.
5. V případě kusové (a nesériové) výroby postačí prohlášení o shodě podle třetí možnosti bodu ii) oddílu 2 přílohy III, pokud technické specifikace nestanoví jinak pro výrobky se zvlášť velkým významem pro ochranu zdraví a bezpečnost.
Článek 14
1. V souladu s přílohou III uvedené postupy vedou:
a) v případě čl. 13 odst. 3 písm. a) k prohlášení výrobce nebo jeho zástupce usazený ve Společenství o shodě výrobku nebo
b) v případě čl. 13 odst. 3 písm. b) k certifikátu shody pro systém řízení výroby a dozor nebo pro samotný výrobek vystavenému schváleným certifikačním orgánem.
Podrobná pravidla pro provádění postupů ověřování shody jsou uvedena v příloze III.
2. Prohlášení výrobce o shodě nebo certifikát shody opravňují výrobce nebo jeho zástupce usazeného ve Společenství k opatření samotného výrobku, štítku k němu připevněnému, jeho obalu nebo průvodních obchodních dokladů odpovídající značkou ES. Vzor značky ES a pravidla pro její použití, pokud jde o jednotlivé postupy ověřování shody, jsou uvedeny v příloze III.
Článek 15
1. Členské státy zajistí, aby byla značka ES správně používána.
2. Pokud se zjistí, že výrobek, který nevyhovuje nebo již nevyhovuje této směrnici, byl opatřen značkou ES, zajistí členský stát, ve kterém byla shoda ověřena, aby bylo v nezbytném případě používání značky ES zakázáno a neprodané výrobky staženy nebo značky odstraněny do doby, než bude daný výrobek opět ve shodě.
Dotyčný členský stát neprodleně uvědomí ostatní členské státy a Komisi a poskytne všechny kvalitativní a kvantitativní podrobnosti nezbytné pro identifikaci neshodného výrobku.
3. Členské státy zajistí, aby bylo zakázáno opatřovat výrobky nebo jejich obaly značkami, které by mohly vést k záměně se značkou ES.
KAPITOLA VI
Zvláštní postupy
Článek 16
1. Neexistují-li pro daný výrobek technické specifikace stanovené v článku 4, je členský stát, pro který je výrobek určen, povinen považovat výrobek na žádost v jednotlivých případech za shodný s platnými vnitrostátními předpisy, pokud vyhovuje zkouškám a inspekcím, které byly provedeny schváleným orgánem v členském státě výrobce podle metod platných v členském státě určení nebo uznaných tímto státem za rovnocenné.
2. Členský stát výrobce informuje členský stát určení, podle jehož předpisů mají být provedeny zkoušky a inspekce, o orgánu, který hodlá k tomuto účelu schválit. Členský stát určení a členský stát výrobce si vzájemně poskytnou všechny potřebné informace. Po výměně těchto informací schválí členský stát výrobce takto určený orgán. Má-li členský stát pochybnosti, odůvodní své stanovisko a uvědomí Komisi.
3. Členské státy zajistí, aby si jmenované orgány vzájemně poskytovaly veškerou potřebnou pomoc.
4. Pokud členský stát zjistí, že schválený orgán neprovádí zkoušky a inspekce řádně ve shodě s vnitrostátními předpisy, oznámí to členskému státu, v němž byl orgán schválen. Tento stát uvědomí oznamující členský stát v přiměřené lhůtě o přijatých opatřeních. Pokud oznamující členský stát nepovažuje přijatá opatření za dostatečná, může zakázat uvedení dotyčného výrobku na trh a jeho používání nebo jej podrobit zvláštním podmínkám. Uvědomí o tom druhý členský stát a Komisi.
Článek 17
Členské státy určení přikládají stejnou váhu zprávám a ověřením shody vydaným v souladu s postupy podle článku 16 v členském státě výrobce jako svým vlastním odpovídajícím vnitrostátním dokumentům.
KAPITOLA VII
Pověřené orgány
Článek 18
1. Každý členský stát předá Komisi seznam jmen a adres certifikačních orgánů, inspekčních orgánů a zkušebních laboratoří, které určil k provádění úkolů pro účely technických schválení, certifikací shody, inspekcí a zkoušek podle této směrnice.
2. Certifikační orgány, inspekční orgány a zkušební laboratoře musí splňovat kritéria stanovená v příloze IV.
3. Členské státy určí výrobky, které spadají do pravomoci orgánů a laboratoří uvedených v odstavci 1, a povahu úkolů přidělených těmto orgánům a laboratořím.
KAPITOLA VIII
Stálý výbor pro stavebnictví
Článek 19
1. Zřizuje se Stálý výbor pro stavebnictví.
2. Výbor se skládá ze zástupců jmenovaných členskými státy. Výboru předsedá zástupce Komise. Každý členský stát jmenuje dva zástupce. Zástupci mohou být doprovázeni odborníky.
3. Výbor vypracuje svůj jednací řád.
Článek 20
1. Výbor uvedený v článku 19 může na žádost svého předsedy nebo členského státu přezkoumat jakoukoli otázku vyplývající z provádění a praktického používání této směrnice.
2. V souladu s postupem stanoveným v odstavcích 3 a 4 se přijímají opatření nezbytná pro:
a) stanovení tříd požadavků, pokud nejsou obsaženy v interpretačních dokumentech, a stanovení postupu ověřování shody v pověřeních pro normy podle čl. 7 odst. 1 a pro řídící pokyny pro technické schválení podle čl. 11 odst. 1;
b) vydání pokynů pro vypracování interpretačních dokumentů podle čl. 12 odst. 1 a pro rozhodnutí o interpretačních dokumentech podle čl. 12 odst. 3;
c) uznání vnitrostátních technických specifikací v souladu s čl. 4 odst. 3.
3. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata. Výbor zaujme své stanovisko k tomuto návrhu ve lhůtě stanovené předsedou podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou podle čl. 148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise. Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku. Předseda nehlasuje.
4. Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise neprodleně Radě návrh opatření, která mají být přijata. Rada se usnáší kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise.
KAPITOLA IX
Ochranná doložka
Článek 21
1. Zjistí-li členský stát, že výrobek, u kterého byla prohlášena shoda s požadavky této směrnice, není v souladu s články 2 a 3, přijme všechna vhodná opatření ke stažení těchto výrobků z trhu, zákazu jejich uvádění na trh nebo omezení jejich volného pohybu.
Dotyčný členský stát neprodleně uvědomí Komisi o každém takovém opatření a uvede důvody svého rozhodnutí, zejména pokud je neshoda způsobena:
a) nesouladem s články 2 a 3, jestliže výrobek nesplňuje technické specifikace uvedené v článku 4;
b) nesprávným použitím technických specifikací uvedených v článku 4;
c) nedostatky v samotných technických specifikacích uvedených v článku 4.
2. Komise co nejdříve konzultuje věc s dotčenými stranami. Pokud Komise po této konzultaci zjistí, že opatření je odůvodněné, uvědomí o tom neprodleně členský stát, který opatření přijal, jakož i ostatní členské státy.
3. Jestliže se rozhodnutí podle odstavce 1 přisuzuje nedostatkům v normách nebo v technických specifikacích, předloží Komise po konzultaci dotčených stran věc výboru uvedenému v článku 19 a v případě nedostatků v harmonizované normě rovněž výboru zřízenému podle směrnice 83/189/EHS do dvou měsíců, pokud má členský stát v úmyslu dodržet opatření, která přijal, a zahájí postupy podle čl. 5 odst. 2.
4. Dotyčný členský stát přijme vhodná opatření proti každému, kdo vydal prohlášení o shodě, a uvědomí o tom Komisi a ostatní členské státy.
5. Komise zajistí, aby byly členské státy průběžně informovány o průběhu a výsledcích tohoto postupu.
KAPITOLA X
Závěrečná ustanovení
Článek 22
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 30 měsíců od jejího zveřejnění [6]. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 23
Do 31. prosince 1993 přezkoumá Komise po konzultaci výboru uvedeného v článku 19 praktické uplatňování postupů stanovených touto směrnicí a v případě potřeby předloží návrhy vhodných změn.
Článek 24
Tato směrnice je určena členským státům.
V Bruselu dne 21. prosince 1988.
DIRECTIVA DO CONSELHO de 21 de Dezembro de 1988 relativa à exproximação das disposições legislativas, regulamentares e administrativas dos Estados-membros no que respeita aos produtos de construção (89/106/CEE)
O CONSELHO DAS COMUNIDADES EUROPEIAS,
Tendo em conta o Tratado que institui a Comunidade Económica Europeia e, nomeadamente, o seu artigo 100° A,
Tendo em conta a proposta da Comissão [1],
Tendo em conta o parecer do Parlamento Europeu [2],
Tendo em conta o parecer do Comité Económico e Social [3],
[1] JO n° C 93 de 6. 4. 1987, p. 1.
[2] JO n° C 305 de 16. 11. 1987, p. 74 e JO n° C 326 de 19. 12. 1988.
[3] JO n° C 95 de 11. 4. 1988, p. 29.
Considerando que cabe aos Estados-membros assegurar-se de que as obras de construção civil e de engenharia civil no seu território sejam concebidas e realizadas de modo a que não comprometam a segurança das pessoas, animais domésticos e bens, respeitando ao mesmo tempo outros requisitos essenciais no interesse do bem-estar geral;
Considerando que, nos Estados-membros, há preceitos imperativos que incluem requisitos relativos não só à segurança da construção mas também à saúde, à durabilidade, à poupança de energia, à Protecção do ambiente, aos aspectos económicos e outros aspectos relevantes de interesse público;
Considerando que esses requisitos, que muitas vezes são objecto de disposições legislativas, regulamentares e administrativas a nível nacional, têm uma influência directa sobre a natureza dos produtos de construção utilizados e se reflectem nas normas nacionais de produtos, aprovações técnicas e outras especificações e disposições técnicas que, pela sua disparidade, entravam as trocas comerciais no interior da Comunidade;
Considerando que o «Livro Branco» sobre a conclusão do Mercado Interno, aprovado pelo Conselho Europeu em Junho de 1985, determina no n° 71 que, no âmbito da política geral, deve dar-se especial realce a certos sectores, incluindo o sector da construção; que a eliminação dos entraves técnicos no domínio da construção, na medida em que não possam ser eliminados pelo reconhecimertto mútuo da equivalência entre Estados-membros, deve obedecer à nova abordagem prevista na resolução do Conselho de 7 de Maio de 1985 [4] que requer a definição dos requisitos essenciais relativos à segurança e a outros aspectos importantes para o bem-estar geral, sem que se reduzam os níveis de protecção justificados actualmente existentes nos Estados-membros;
[4] JO no.s C 136 de 4. 6. 1985, p. 1.
Considerando que os requisitos essenciais constituem os critérios gerais e específicos a que devem satisfazer as obras de construção e que tais requisitos devem entender-se como exigindo que as referidas obras correspondam a um grau adequado de fiabilidade a um ou mais ou à totalidade desses requisitos sempre que tal esteja regulamentado;
Considerando que, como base para as normas harmonizadas ou outras especificações técnicas a nível europeu e para a elaboração ou concessão de aprovações técnicas europeias, devem elaborar-se documentos interpretativos a fim de que seja dada forma concreta aos requisitos essenciais a nível técnico;
Considerando que os requisitos essenciais proporcionam uma base para a preparação de normas harmonizadas a nível europeu para os produtos de construção; que, para se tirar o maior proveito possível da existência de um mercado interno único, para permitir o acesso a esse mercado ao maior número possível de fabricantes, para garantir o maior grau possível de transparência do mercado e criar as condições para um sistema harmonizado de regras gerais na indústria da construção, haverá que definir normas harmonizadas com a máxima extensão possível e com a maior brevidade possível; que tais normas são estabelecidas por organismos privados e, por conseguinte, têm de continuar a ser textos não vinculativos; que, para o efeito, o Comité Europeu de Normalização (CEN) e o Comité Europeu de Normalização Electrotécnica (Cenelec) são reconhecidos como os organismos competentes para a adopção de normas harmonizadas de acordo com as directrizes gerais para a cooperação entre a Comissáo e esses dois organismos assinadas em 13 de Novembro de 1984; que, para os efeitos da presente directiva, uma norma harmonizada é uma especificação técnica (norma europeia ou documento harmonizado) adoptada por um ou ambos desses organismos com base num mandato conferido pela Comissão nos termos da Directiva 83/189/CEE do Conselho, de 28 de Março de 1983, relativa a um procedimento de informação no domínio das normas e regulamentações técnicas [5];
[5] JO n° L 109 de 26. 4. 1983, p. 8.
Considerando que a natureza especial dos produtos de construção exige uma formulação precisa dessas normas harmonizadas; que, por conseguinte, é necessário elaborar documentos interpretativos por forma a estabelecer as relações entre os mandatos para a adopção de normas e os requisitos essenciais; que as normas harmonizadas, que serão expressas tanto quanto possível em termos do comportamento funcional do produto, devem ter em conta tais documentos interpretativos, que devem ser elaborados em cooperação com os Estados-membros;
Considerando que os níveis de comportamento funcional e os requisitos a satisfazer no futuro pelos produtos nos Estados-membros serão desdobrados em classes nos documentos interpretativos e nas especificações técnicas harmonizadas por forma a ter em conta diferentes níveis nos requisitos essenciais para determinadas obras e as diferenças de condições existentes nos Estados-membros;
Considerando que as normas harmonizadas devem incluir classificações que permitam que os produtos de construção que satisfaçam os requisitos essenciais e que sejam produzidos e utilizados correctamente de acordo com tradições técnicas justificadas pelas condições climatéricas locais e outras possam contimuar a ser comercializados;
Considerando que se presume que um produto está apto para ser utilizado se estiver conforme com uma norma harmonizada, uma aprovação técnica europeia ou uma especificação técnica não harmonizada reconhecida a nível comunitário; que, para os produtos que se revistam de reduzida importância no que respeita aos requisitos essenciais, a sua aptidão para o uso pode ser certificada por recurso a um organismo aprovado, sempre que tais produtos se afastem das especificações técnicas existentes;
Considerando que os produtos desse modo considerados aptos para o uso são facilmente reconhecíveis pela aposição da marca CE; que deve ser-lhes permitida a livre circulação e a livre utilização para o fim a que se destinem em toda a Comunidade;
Considerando que, no caso dos produtos cujas normas europeias não possam ser estabelecidas ou previstas dentro de um prazo razoável, ou de produtos que se afastem substancialmente de uma norma, a respectiva aptidão para o uso pode ser comprovada por recurso às aprovações técnicas europeias com base em directrizes comuns; que as directrizes comuns para a concessão de aprovações técnicas europeias serão adoptadas a partir dos documentos interpretativos;
Considerando que, na ausência de normas harmonizadas e de aprovações técnicas europeias, as normas nacionais ou outras especificações técnicas ñao harmonizadas podem ser reconhecidas como fonmecendo uma base adequada para a presunção de que os requisitos essenciais estão preenchidos;
Considerando que é necessário assegurar a conformidade dos produtos com as normas harmonizadas e com as aprovações técnicas não harmonizadas reconhecidas a nível europeu através de processos de controlo de produção pelo fabricante e de supervisão, de ensaio, de apreciação e de certificação por terceiros independentes e qualificados, ou pelo próprio fabricante;
Considerando que deve ser estabelecido um processo especial como medida provisória para os produtos relativamente aos quais ainda não existem normas ou aprovações técnicas reconhecidas a nível europeu; que esse processo deve facilitar o reconhecimento dos resultados dos ensaios realizados noutro Estado-membro segundo as exigências técnicas do Estado-membro destinatário;
Considerando que deve ser constituído um comité permanente da construção composto por peritos designados pelos Estados-membros para assistir à Comissáo nas questões resultantes da execução e aplicação prática da presente directiva;
Considerando que a responsabilidade dos Estados-membros quanto à segurança, saúde e outros aspectos abrangidos pelos requisitos essenciais no seu território deve ser reconhecida numa cláusula de salvaguarda que preveja medidas adequadas de protecção,
ADOPTOU A PRESENIE DIRECTIVA:
CAPÍTULO I
Campo de aplicação - definições - requisitos - especificações técnicas - livre circulação de mercadorias
Artigo 1°
1. A presente directiva aplica-se a produtos de construção, na medida em que lhes digam respeito os requisitos essenciais a satisfazer pelas obras nos termos do n° 1 do artigo 3°
2. Para efeitos da presente directiva, entende-se por «produtos de construção» todos os produtos destinados a ser permanentemente incorporados em obras de construção, incluindo as obras de construção civil e de engenharia civil.
Os «produtos de construção» são adiante denominados «produtos»; as obras de construção, incluindo as de construção civil e de engenharia civil, são adiante denominadas «obras».
Artigo 2°
1. Os Estados-membros tomarão as medidas necessárias para garantir que os produtos mencionados no artigo 1°, destinados a ser utilizados em obras, só possam ser comercializados se estiverem aptos para a função a que se destinam, ou seja, se apresentarem características tais que as obras em que sejam incorporados, montados, aplicados ou instalados, se tiverem sido convenientemente planeadas e realizadas, possam satisfazer os requisitos essenciais referidos no artigo 3°, sempre que tais obras estejam sujeitas a regulamentações que contenham tais requisitos.
2. Caso os produtos sejam objecto de outras directivas comunitárias no tocante a outros aspectos, a marca CE de conformidade, adiante denominada «marca CE», referida no n° 2 do artigo 4°, indicará que, nesses casos, os requisitos dessas directivas foram igualmente preenchidos.
3. Quando uma futura directiva contemplar sobretudo outros aspectos e só em grau secundário disser respeito aos requisitos essenciais da presente directiva, essa directiva deve conter disposições que assegurem que ela abrange também os requisitos da presente directiva.
4. A presente directiva não afecta o direito de os Estados-membros - no devido respeito pelas disposições do Tratado - especificarem os requisitos que considerarem necessários para garantir a protecção dos trabalhadores aquando da utilização dos produtos, na condição de que tal não implique uma modificação dos produtos de forma não especificada na presente directiva.
Artigo 3°
1. Estabelecem-se no Anexo I, sob a forma de objectivos, os requisitos essenciais aplicáveis às obras susceptiveis de influenciar as características técnicas de um produto. Podem ser aplicáveis um ou mais ou a totalidade desses requisitos; os requisitos devem ser satisfeitos durante um período de vida útil economicamente razoável.
2. A fim de atender a eventuais condições divergentes de natureza geográfica, climática ou de usos e costumes, bem como a níveis de protecção divergentes que possam existir a nível nacional, regional ou local, cada requisito essencial pode dar origem à constituição de classes, quer nos documentos referidos no n° 3 quer nas especificações técnicas referidas no artigo 4° para o requisito a cumprir.
3. Os requisitos essenciais traduzir-se-ão em documentos (documentos interpretativos) que estabelecerão as ligações necessárias entre os requisitos essenciais referidos no n° 1 e os mandatos de normalização, os mandatos para a elaboração de directrizes para a aprovação técnica europeia ou o reconhecimento de outras especifieações técnicas na acepção dos artigos 4° e 5°
Artigo 4°
1. Para efeitos da presente directiva, as normas e aprovações técnicas são designadas por «especificações técnicas».
Para efeitos da presente directiva, as normas harmonizadas são as especificações técnicas adoptadas pelo CEN, Pelo Cenelec, ou por ambos, por mandatos conferidos pela Comissão em conformidade com a Directiva 83/189/CEE, com base no parecer emitido pelo comité previsto no artigo 19° e em conformidade com as disposições gerais relativas à cooperação entre a Comissão e esses dois organismos, assinadas em 13 de Novembro de 1984.
2. Os Estados-membros presumirão que são aptos para o fim a que se destinam os produtos que permitam que as obras em que são utilizados, quando correctamente concebidas e construídas, satisfaçam os requisitos essenciais referidos no artigo 3° e que estejam munidos da marca CE. A marca CE indica:
a) A conformidade do produto com as normas nacionais que transpõem as normas harmonizadas cujas referências tenham sido publicadas no Jornal Oficial das Comunidades Europeias. Os Estados-membros publicarão as referências dessas normas nacionais;
b) A conformidade do produto com uma aprovação técnica europeia, emitida nos termos do processo referido no Capítulo III: ou
c) A conformidade do produto com as especificações técnicas nacionais referidas no n° 3, na medida em que não existam especificações harmonizadas; será estabelecida uma lista dessas especificações nacionais em conformidade com o processo do n° 2 do artigo 5°
3. Os Estados-membros podem comunicar à Comissão os textos das especificações técnicas nacionais que considerem satisfazer os requisitos essenciais referidos no artigo 3° A Comissão comunicará imediatamente essas especificações técnicas nacionais aos demais Estados-membros. Nos termos do processo previsto no n° 2 do artigo 5° a Comissão notificará os Estados-membros das especificações técnicas nacionais para as quais haja presunção de conformidade com os requisitos essenciais previstos no artigo 3° Este processo será iniciado e conduzido pela Comissão em concertação com o comité previsto no artigo 19° Os Estados-membros publicarão as referências dessas especificações técnicas. A Comissão publicá-las-á igualmente no Jornal Oficial das Comunidades Europeias.
4. No caso de um fabricante, ou o seu mandatário estabelecido na Comunidade, não ter aplicado ou ter aplicado apenas parcialmente as especificações técnicas em vigor referidas no n° 2, que exijam, de acordo com os critérios estabelecidos no n° 4 do artigo 13°, que o produto seja sujeito a uma declaração de conformidade, nos termos do no n° 2, alínea ii), segunda e terceira possibilidades, do Anexo III, aplicar-se-ão as decisões correspondentes tomadas ao abrigo do n° 4 do artigo 13° e do Anexo III e a aptidão do produto para o uso, na acepção do n° 1 do artigo 2° será estabelecida nos termos do processo estabelecido no n° 2, alínea ii), segunda possibilidade, do Anexo III.
5. A Comissão, em colaboração com o comité previsto no artigo 19° elaborará, gerirá e procederá a revisões periodicas de uma lista de produtos de menor importância no aspecto da saúde e da segurança, relativamente aos quais será emitida pelo fabricante uma declaração de conformidade com as «boas práticas técnicas» (recognised technical good practice / régles de l'art), que permitirá a sua colocação no mercado.
6. A marca CE significa que tais produtos satisfazem os requisitos dos n° 2 e 4 do presente artigo. Compete ao fabricante, ou ao seu mandatário estabelecido na Comunidade, apor a marca CE no próprio produto, numa etiqueta nele fixada, na respectiva embalagem ou nos documentos comerciais de acompanhamento.
Reproduzem-se no Anexo III o modelo da marca CE e as condições da sua utilização.
Os produtos referidos no n° 5 não trarão aposta a marca CE.
Artigo 5°
1. Quando um Estado-membro ou a Comissão forem da opinião de que as normas harmonizadas ou as aprovações técnicas europeias referido no n° 2, alíneas a) e b), do artigo 4°, ou os mandatos referidos no Capítulo II, não satisfazem o disposto nos artigos 2° e 3°, esse Estado-membro ou a Comissáo notificarão desse facto o comité previsto no artigo 19°, expondo as suas razões. O comité emitirá com urgência um parecer.
Com base no parecer do comité previsto no artigo 19° e após consulta ao comité criado pela Directiva 83/l89/CEE no que se refere às normas harmonizadas, a Comissão informará os Estados-membros se as normas ou aprovações em causa devem ser retiradas das publicações mencionadas no n° 3 do artigo 7°
2. Recebida a comunicação referida no n° 3 do artigo 4°, a Comissão consultará o comité previsto no artigo 19° Com base no parecer desse comité, a Comissão notificará os Estados-membros indicando se a especificação técnica em causa deve beneficiar da presunção de conformidade e, em caso afirmativo, publicará uma referência a essa especificação no Jornal Oficial das Comunidades Europeias.
Se a Comissão ou um Estado-membro entender que uma especificação técnica deixou de satisfazer as condições necessárias para a presunção de conformidade com o disposto nos artigos 2° e 3° a Comissão consultará o comité previsto no artigo 19° Com base no parecer desse comité, a Comissão notificará os Estados-membros indicando se a especificação técnica nacional em causa deve continuar a beneficiar da presunção de conformidade e, em caso negativo, se deve retirada a referência a essa especificação prevista no n° 3 do artigo 4°
Artigo 6°
l. Os Estados-membros não podem levantar obstáculos à livre circulação, à introdução no mercado e à utilização no seu território de produtos que satisfaçam as disposições da presente directiva.
Os Estados-membros garantirão que a utilização de tais produtos para os firts a que se destinam não será impedida por regras ou condições impostas por organismos públicos ou por organismos privados que actuem como empresas públicas ou organismos públicos com base na sua posição de monopólio.
2. Contudo, os Estados-membros autorizarão a comercialização no seu território dos produtos não abrangidos pelo n° 2 do artigo 4°, desde que satisfaçam disposições nacionais conformes com o Tratado, até que as especificações técnicas europeias referidas nos Capítulos II e III disponham em contrário. A Comissão e o comité previsto no artigo 19° procederão, numa base de regularidade, ao controlo e à revisão da elaboração das especificações técnicas europeias.
3. Quando as especificações técnicas europeias aplíaveis, por si só ou com base nos documentos interpretativos referidos no n° 3 do artigo 3° estabelecerem uma distinção entre diferentes classes com diferentes níveis de comportamento funcional, os Estados-membros só podem determinar os comportamentos funcionais a respeitar no seu território dentro das classificações aceites a nível comunitário, e isso apenas mediante a utilização de todas, de algumas, ou de uma única classe.
CAPÍTULO II
Normas harmonizadas
Artigo 7°
1. A fim de assegurar a qualidade das normas harmonizadas para os produtos, essas normas serão estabelecidas pelos organismos europeus de normalização com base em mandatos que lhes são conferidos pela Comissão nos termos do processo estabelecido pela Directiva 83/189/CEE e, após consulta ao comité previsto no artigo 19°, em conformidade com as disposições gerais respeitantes à cooperação entre a Comissão e esses organismos assinadas em 13 de Novembro de 1984.
2. As normas assim estabelecidas serão conebidas, na medida do possível, sob forma de exigências quanto ao comportamento funcional dos produtos, tendo em conta os documentos interpretativos.
3. Uma vez estabelecidas as normas pelas organizações europeias de normalização, a Comissão publicará as respectivas referêrtcias na série «C» do Jornal Oficial das Comunidades Europeias.
CAPÍTULO III
Aprovação técnica europeia
Artigo 8°
1. A aprovação técnica europeia é uma apreciação técnica favorável da aptidão de um produto para o uso a que se destina, com base no cumprimento dos requisitos essenciais a satisfazer pelas obras em que o produto é utilizado.
2. A aprovação técnica europeia pode ser concedida a:
a) Produtos para os quais não exista uma norma harmonizada, nem uma norma nacional aprovada nem um mandato para a elaboração de uma norma harmonizada, e para os quais a Comissão, após consulta ao comité previsto no artigo 19°, considere que não se pôde, ou não se pôde ainda, elaborar uma norma, e
b) Os produtos que se afastem, de forma significativa, das normas nacionais harmonizadas ou aprovadas.
Mesmo nos casos em que tenha sido conferido um mandato para a elaboração de uma norma harmonizada, as disposições referidas na alínea a) não excluem a concessão de uma aprovação técnica europeia para produtos para os quais existam directrizes nesse sentido. A presente disposição aplicar-se-á até à entrada em vigor da norma harmonizada nos Estados-membros.
3. Em casos excepcionais, a Comissão pode, em derrogação da alínea a) do n° 2, após consulta ao comité previsto no artigo 19°, autorizar a concessão da aprovação técnica europeia a produtos para os quais exista um mandato para a elaboração de uma norma harmonizada ou para os quais a Comissão tenha estabelecido que pode ser elaborada uma norma harmonizada. Essa autorização será válida por um período determinado.
4. A aprovação técnica europeia é, em geral, concedida por um prazo de cinco anos. Esse prazo pode ser prorrogado.
Artigo 9°
1. A aprovação técnica europeia de um produto basear-se-á em análises, ensaios e numa apreciação com base nos documentos interpretativos referidos no n° 3 do artigo 3° e nas directrizes referidas no artigo 11° para esse produto ou para a família de produtos a que pertence.
2. Sempre que as directrizes referidas no artigo 11° não existam ou não existam ainda, pode ser concedida a aprovação técnica europeia com referência aos requisitos essenciais pertinentes e aos documentos interpretativos sempre que a apreciação do produto seja adoptada por deliberação conjunta dos organismos de aprovação no seio da organização referida no Anexo II. Se os organismos de aprovação não chegarem a acordo, o assunto será submetido à apreciação do comité previsto no artigo 19°
3. O certificado de aprovação técnica europeia de um produto será emitido num Estado-membro nos termos do processo estabelecido no Anexo II, a pedido do fabricante, ou seu mandatário estabelecido na Comunidade.
Artigo 10°
1. Cada Estado-membro notificará os outros Estados-membros e a Comissão dos nomes e endereços dos organismos por ele autorizados para a concessão de aprovações técnicas europeias.
2. Os organismos de aprovação devem satisfazer os requisitos da presente directiva e, em especial, devem estar em condições de:
- apreciar a aptidáo para o uso de novos produtos, com base em conhecimentos científicos e práticos,
- tomar decisões imparciais relativamente aos interesses dos fabricantes, ou seus mandatários estabelecidos na Comunidade, e
- reunir os contributos de todas as partes interessadas por forma a conseguir uma apreciação equilibrada.
3. A lista dos organismos competentes para a concessão de aprovações técnicas europeias, bem como qualquer alteração dessa lista, será publicada na série «C» do Jornal Oficial das Comunidades Europeias.
Artigo 11°
1. Após consulta ao comité previsto no artigo 19° a Comissão concederá mandatos para o estabelecimento de directrizes para a aprovação técnica europeia de um produto ou família de produtos à organização que réuna os organismos de aprovação designados pelos Estados-membros.
2. As directrizes para a aprovação técnica europeia de um produto ou família de produtos devem conter, em especial:
a) A lista dos documentos interpretativos pertinentes referidos no n° 3 do artigo 3°;
b) As exigências concretas a satisfazer pelo produto na acepção dos requisitos essenciais referidos no n° 1 do artigo 3°;
c) Os processos de ensaio;
d) O método de apreciação e de avaliação dos resultados dos ensaios;
e) Os processos de controlo e de comprovação de conformidade, que devem corresponder aos artigos 13° 14° e 15°;
f) O prazo de validade da aprovação técnica europeia.
3. Após consulta ao comité previsto no artigo 19° as directrizes para a aprovação técnica europeia serão publicadas pelos Estados-membros na(s) respectiva(s) língua(s) oficial(ais).
CAPÍTULO IV
Documentos interpretativos
Artigo 12°
1. Após ter consultado o comité previsto no artigo 19° a Comissão encarregará os comité em os Estados-membros participam de elaborar os documentos interpretativos referidos no n° 3 do artigo 3°
2. Os documentos interpretativos devem:
a) Concretizar os requisitos essenciais definidos no artigo 3° e no Anexo I, harmonizando a terminologia e as bases técnicas e indicando classes ou níveis para cada requisito, sempre que necessário e sempre que o estado dos conhecimentos científicos e técnicos o permitir;
b) Indicar métodos de correlação entre essas classes ou níveis de requisitos e as especificações técnicas referidas no artigo 4° por exemplo, métodos de cálculo e de ensaio, regras técnicas de concepção de projectos, etc.
c) Servir de referência para o estabelecimento das normas harmonizadas e das directrizes para a aprovação técnica europeia e para o reconhecimento de especificações técnicas nacionais, nos termos do n° 3 do artigo 4°
3. A Comissão publicará os documentos interpretativos na série «C» do Jornal Oficial das Comunidades Europeias, após ter pedido o parecer do comité previsto no artigo 19°
CAPÍTULO V
Certificado de conformidade
Artigo 13°
1. O responsável pela certificação da conformidade de um produto com os requisitos de uma especificação técnica, na acepção do artigo 4° é o fabricante, ou o seu mandatário estabelecido na Comunidade.
2. Os produtos que forem objecto de um certificado de conformidade beneficiarão da presunção de conformidade com as especificações técnicas na acepção do artigo 4° A conformidade será verificada através de ensaios ou outras provas com base nas especificações técnicas, nos termos do Anexo III.
3. O certificado de conformidade de um produto pressupõe:
a) Que o fabricante disponha de um sistema de controlo de produção na fábrica, por forma a assegurar a conformidade da produção com as especificações técnicas pertinentes, ou
b) para além de um sistema de controlo de produção na fábrica, no caso de determinados produtos mencionados nas especificações técnicas pertinentes, a intervenção de um organismo de certificação aprovado na apreciação e vigilância do controlo de produção ou do próprio produto.
4. A escolha do processo, na acepção do n° 3, para um determinado produto ou família de produtos será especificada pela Comissão, após consulta ao comité previsto no artigo 19°, de acordo com as especificidades previstas no Anexo III, em função:
a) Da importância do produto no que se refere aos requisitos essenciais, em especial os relacionados com a saúde e seguranca;
b) Da natureza do produto;
c) Da inflûencia da variação das características do produto na sua funcionalidade;
d) Das probabilidades de ocorrência de defeitos no fabrico do produto.
Será sempre dada preferência ao processo menos oneroso compatível com a seguranca.
O processo assim escolhido deve ser indicado nos mandatos e nas especificações técnicas ou na respectiva publicação.
5. No caso de produção individual (e não em série), bastará uma declaração de conformidade nos termos do n° 2, alínea ii), terceira possibilidade, do Anexo III, a menos que as especificações técnicas contenham disposições em corttrário relativamente a produtos que tenham importantes implicações no domínio da saúde e da seguranca.
Artigo 14°
1. De acordo com o Anexo III, os processos descritos darão origem:
a) No caso referido no n° 3, alínea a), do artigo 13°, à emissão de uma declaração de conformidade para o produto pelo fabricante, ou seu mandatário estabelecido na Comunidade, ou
b) No caso referido no n° 3, alínea b), do artigo 13°, à emissão por um organismo de certificação aprovado de um certificado de conformidade para um sistema de controlo e vigilância da produção ou para o próprio produto.
As regras pormenorizadas para a aplicação dos processos de certificação da conformidade encontram-se no Anexo III.
2. A declaração de conformidade do fabricante ou o certificado de conformidade autorizam o fabricante, ou o seu mandatário estabelecido na Comunidade, a apor a correspondente marca CE no próprio produto, num rótulo aplicado ao produto, na sua embalagem, ou nos documentos comerciais que o acompanham. No Anexo III encontram-se o modelo da marca CE e as regras para a sua utilização no caso dos diferentes processos de certificação da conformidade.
Artigo 15°
1. Os Estados-membros assegurarão a correcta utilização da marca CE.
2. Caso se verifique que a marca CE foi aposta num produto que não satisfaz, ou não satisfaz já, o disposto na presente directiva, o Estado-membro em que a conformidade foi certificada assegurará, se necessário, que a utilização da marca CE seja proibida e que os produtos não vendidos sejam retirados do mercado, ou as marcas suprimidas, até que o produto em causa volte a satisfazer os critérios de conformidade.
O Estado-membro em causa informará imediatamente os outros Estados-membros e a Comissão, fornecendo todos os pormenores qualitativos e quantitativos necessários para a identificação do produto que não satisfaz os critérios de conformidade.
3. Os Estados-membros assegurarão a proibição de fixar, nos produtos ou suas embalagens, marcas que possam confundir-se com a marca CE.
CAPÍTULO VI
Processos especiais
Artigo 16°
1. Na ausência de especificações técnicas, tal como definidas no artigo 4° para um determinado produto, o Estado-membro destinatário, mediante pedido e em casos concretos, considerará como conformes com as disposições nacionais em vigor os produtos que tenham sido considerados satisfatórios em ertsaios e inspecções efectuados por um organismo aprovado no Estado-membro produtor segundo os métodos em vigor no Estado-membro destinatário ou por este reconhecidos como equivalentes.
2. O Estado-membro produtor comunicará ao Estado-membro destinatário, cujas disposições nacionais servirão de base para os ensaios e inspecções, o organismo que tenciona aprovar para esse fim. O Estado-membro destinatário e o Estado-membro produtor prestar-se-ão mutuamente todas as informações necessárias. Após essa troca de informações, o Estado-membro produtor aprovará o organismo assim designado. Se um dos Estados-membros tiver dúvidas, fundamentará a sua posição e informará a Comissão.
3. Os Estados-membros assegurarão que os organismos designados se prestem mutuamente toda a assistência necessária.
4. Se um Estado-membro verificar que um organismo aprovado não efectua os ensaios e inspecções em conformidade com as suas disposições nacionais, notificará do facto o Estado-membro onde o organismo está aprovado. Este último Estado-membro informará em tempo útil o Estado-membro notificador das diligências efectuadas. Se o Estado-membro notificador considerar que essas diligências são insuficientes, pode proibir a comercialização e a utilização do produto em causa ou submetê-las a condições especiais. Do facto informará o outro Estado-membro e a Comissão.
Artigo 17°
Os Estados-membros destinatários atribuirão aos relatórios estabelecidos e aos certificados de conformidade emitidos no Estado-membro produtor, nos termos do processo referido no artigo l6° o mesmo valor que aos documentos nacionais correspondentes.
CAPÍTULO VII
Organismos aprovados
Artigo 18°
1. Cada Estado-membro fonmecerá à Comissão uma lista com os nomes e endereços dos organismos de certificação e de inspecção e dos laboratórios de ensaio designados por esse Estado-membro para as tarefas a executar ao abrigo da presente directiva para efeito das aprovações técnicas, certificados de conformidade, inspecções e ensaios.
2. Os organismos de certificação e de inspecção e os laboratórios de ensaio devem satisfazer os critérios fixados no Anexo IV.
3. Os Estados-membros devem indicar quais os produtos abrangidos pela competência dos organismos e laboratórios referidos no n° 1 e a natureza das tarefas que lhes são confiadas.
CAPÍTULO VIII
Comité Permanente da Construção
Artigo 19°
1. É criado um Comité Permanente da Construção.
2. O Comité será composto por representantes designados pelos Estados-membros e presidido por um representante da Comissão. Cada Estado-membro designará dois representantes que podem fazer-se acompanhar de peritos.
3. O comité estabelecerá o seu próprio regulamento intenmo.
Artigo 20°
1. O comité previsto no artigo 19° pode, a pedido do seu presidente ou de um Estado-membro, examinar todas as questões relacionadas com a execução e a aplicação prática da presente directiva.
2. As disposições necessárias a:
a) Estabelecer categorias de requisitos na medida em que não tenham sido incluídas nos documentos interpretativos e estabelecer o processo para a certificação da conformidade em mandatos para a elaboração de normas nos termos do n° 1 do artigo 7° e para o estabelecimento de directrizes para a aprovação nos termos do n° 1 do artigo 11°;
b) Prestar instruções para a elaboração de documentos interpretativos, nos termos do n° 1 do artigo 12°, e para as deliberações sobre os documentos interpretativos, nos termos do n° 3 do artigo 12°;
c) Reconhecer as especificações técnicas nacionais, nos termos do n° 3 do artigo 4°, serão adoptadas de acordo com o processo estabelecido nos n° 3 e 4.
3. O representante da Comissão apresentará ao comité um projecto das medidas a tomar. O comité emitirá o seu parecer sobre esse projecto dentro do prazo a fixar pelo presidente conforme a urgência da questão. O parecer será emitido pela maioria prevista no n° 2 do artigo 148° do Tratado para a adopção das decisões que o Conselho é convidado a tomar sob proposta da Comissao. Aos votos dos representantes dos Estados-membros será atribuída a ponderação prevista no mesmo artigo. O presidente não participa na votação.
4. A Comissão adoptará as medidas propostas se estas forem conformes com o parecer do comité. Se as medidas previstas não forem conformes com o parecer do comité, ou se não for emitido qualquer parecer, a Comissão apresentará sem demora ao Conselho uma proposta relativa às medidas a tomar. O Conselho deliberará por maioria qualificada. Se, no prazo de três meses a contar da data em que a proposta lhe tiver sido apresentada, o Conselho não tiver deliberado, as medidas propostas serão adoptadas pela Comissão.
CAPÍTULO IX
Cláusula de salvaguarda
Artigo 21°
1. Sempre que em Estado-membro verifique que um produto que seja declarado em conformidade com o disposto na presente directiva não satisfaz os artigos 2° e 3°, tomará todas as medidas necessárias para retirar esse produto do mercado, proibir a sua comercialização ou restringir a sua livre circulação. O fstado-membro em causa informará imediatamente a Comissao de qualquer uma dessas medidas e indicará as razões da sua decisão e, em especial, se a não conformidade resulta:
a) Da não observância dos artigos 2° e 3°, quando o produto não corresponda às especificações técnicas referidas no artigo 4°;
b) De uma má aplicação das especificações técnicas referidas no artigo 4°;
c) De deficiências nas próprias especificações técnicas referidas no artigo 4°.
2. A Comissão consultará as partes interessadas tão rapidamente quanto possível. Se, após essa consulta, a Comissão verificar que se justifica uma actuação, dá-lo-á a conhecer imediatamente ao Estado-membro que tomou a iniciativa bem como aos outros Estados-membros.
3. Quando a decisão referida no n° 1 for motivada por deficiências das normas ou especificações técnicas, a Comissão, após consulta às partes interessadas, apresentará o assunto ao comité previsto no artigo 19°, bem como, no caso de deficiências de uma norma harmonizada, ao comité criado pela Directiva 83/189/CEE, no prazo de dois meses, se o Estado-membro que tiver tomado as medidas pretender mantê-las, e iniciará os Processos referidos no n° 2 do artigo 5°.
4. O Estado-membro em causa tomará as medidas adequadas contra quem tiver feito a declaração de conformidade e informará do facto a Comissão e os outros Estados-membros.
5. A Comissão assegurará que os Estados-membros sejam mantidos ao corrente do desenvolvimento e dos resultados deste processo.
CAPÍTULO X
Disposições finais
Artigo 22°
1. Os Estados-membros porão em vigor as disposições legislativas, regulamentares e administrativas necessárias para dar cumprimento à presente directiva, no prazo de trinta meses após a sua notificação [6]. Do facto informarão imediatamente a Comissão.
[6] A presente directiva foi notificada aos Estados-membros em 27 de Dezembro de 1988.
2. Os Estados-membros comunicarão à Comissão o texto das normas de direito interno que tiverem adoptado no domínio abrangido pela presente directiva.
Artigo 23°
O mais tardar em 31 de Dezembro de 1993, a Comissão, em consulta com o comité previsto no artigo 19°, voltará a analisar a operacionalidade dos processos previstos na presente directiva, apresentando, se necessário, propostas de alteração adequadas.
Artigo 24°
Os Estados-membros são os destinatários da presente directiva.
Feito em Bruxelas, em 21 de Dezembro de 1988.