Směrnice Rady
ze dne 14. června 1966
o uvádění osiva obilovin na trh
(66/402/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Shromáždění [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru,
vzhledem k tomu, že produkce obilovin zaujímá v zemědělství Evropského hospodářského společenství mimořádně významné místo;
vzhledem k tomu, že uspokojivé výsledky při pěstování obilovin do značné míry závisejí na použití vhodného osiva; že proto některé členské státy již po nějakou dobu omezují uvádění osiva obilovin na trh na vysoce jakostní osivo; že tyto členské státy využívají výsledků systematického šlechtění probíhajícího již po několik desetiletí, jímž byly získány dostatečně stálé a uniformní odrůdy obilovin, od nichž lze s ohledem na jejich vlastnosti očekávat značné výhody pro zamýšlené použití;
vzhledem k tomu, že vyšší výnosnosti při pěstování obilovin ve Společenství bude dosaženo tím, že členské státy budou při výběru odrůd povolených pro uvádění na trh uplatňovat jednotná a co nejpřísnější pravidla;
vzhledem k tomu, že omezení uvádění na trh na určité odrůdy je však důvodné jen tehdy, je-li současně zajištěno, že zemědělci mohou osivo těchto odrůd také skutečně získat;
vzhledem k tomu, že některé členské státy uplatňují k tomuto účelu systémy uznávání, jehož účelem je prostřednictvím úředních zkoušek zajišťovat odrůdovou pravost a odrůdovou čistotu;
vzhledem k tomu, že takové systémy již existují na mezinárodní úrovni; že Organizace spojených národů pro výživu a zemědělství doporučila minimální normy pro uznávání osiva kukuřice v evropských a středomořských zemích; že Organizace pro hospodářskou spolupráci a rozvoj dále vytvořila systém pro odrůdové uznávání osiva pícnin, které je určeno pro mezinárodní obchod;
vzhledem k tomu, že je žádoucí vytvořit na základě zkušeností s těmito systémy jednotný systém uznávání pro Společenství;
vzhledem k tomu, že tento systém by se měl vztahovat jak na obchod mezi členskými státy, tak na uvádění na domácí trhy;
vzhledem k tomu, že obecně by mělo být možné uvádět osivo obilovin na trh pouze tehdy, pokud bylo v souladu s pravidly pro uznávání úředně přezkoušeno a uznáno jako základní osivo nebo jako certifikované osivo; že volba termínů "základní osivo" a "certifikované osivo" vychází ze stávající mezinárodní terminologie;
vzhledem k tomu, že osivo obilovin, které není uváděno na trh, by mělo být pro malý hospodářský význam vyloučeno z oblasti působnosti pravidel Společenství; že právo členských států přijmout pro toto osivo zvláštní předpisy nesmí být dotčeno;
vzhledem k tomu, že by se pravidla Společenství neměla vztahovat na osivo, které je prokazatelně určeno k vývozu do třetích zemí;
vzhledem k tomu, že ke zlepšení genetické hodnoty i vnější jakosti osiva obilovin ve Společenství by měly být stanoveny některé podmínky týkající se technické čistoty, klíčivosti a zdravotního stavu;
vzhledem k tomu, že k zajištění pravosti osiva musí být stanovena pravidla Společenství pro balení, odběry vzorků, uzavírání a označovaní; že k tomuto účelu musí návěsky uvádět údaje nezbytné pro výkon úřední kontroly a pro informování zemědělců a musí odkazovat na uznání na úrovni Společenství;
vzhledem k tomu, že některé členské státy potřebují pro zvláštní výsevní účely směsi osiva obilovin několika druhů; že je třeba k této potřebě přihlédnout a povolit členským státům připouštět takové směsi za určitých podmínek;
vzhledem k tomu, že členské státy by měly přijmout vhodná kontrolní opatření, aby bylo při uvádění osiva na trh zajištěno dodržování požadavků na jakost a předpisů o zachování pravosti;
vzhledem k tomu, že uvádění na trh osiva, které tyto podmínky splňuje, by mělo podléhat pouze těm omezením, která stanoví pravidla Společenství, aniž je dotčen článek 36 Smlouvy, s výjimkou případů, kdy pravidla Společenství stanovují tolerance pro výskyt škodlivých organismů;
vzhledem k tomu, že v první etapě, až do vytvoření společného katalogu odrůd, by měla tato omezení zahrnovat zejména právo členských států omezit uvádění osiva na trh pouze na osivo odrůd, které mají krajinnou a užitnou hodnotu pro jejich území;
vzhledem k tomu, že je nezbytné uznat za určitých podmínek osivo, které bylo v jiných zemích získáno množením základního osiva uznaného v některém členském státě, za rovnocenné s osivem množeným v uvedeném členském státě;
vzhledem k tomu, že je na druhé straně žádoucí stanovit, že osivo obilovin sklizené ve třetích zemích může být uváděno na trh ve Společenství pouze tehdy, pokud poskytuje stejnou záruku jako osivo, které bylo úředně uznáno ve Společenství a které je v souladu s pravidly Společenství;
vzhledem k tomu, že v obdobích, kdy dochází k obtížím v zásobování uznaným osivem různých kategorií, je třeba přechodně připustit osivo vyhovující méně přísným požadavkům;
vzhledem k tomu, že za účelem harmonizace technických metod uznávání v jednotlivých členských státech a z toho důvodu, aby bylo v budoucnu možné porovnávat osiva uznaná ve Společenství a osiva pocházející ze třetích zemí, by měla být v členských státech zřízena zkušební pole Společenství pro každoroční následné kontroly certifikovaného osiva různých kategorií;
vzhledem k tomu, že by Komisi mělo být svěřeno přijímání některých prováděcích opatření; že pro snazší provádění zamýšlených opatření je třeba stanovit postup úzké spolupráce mezi členskými státy a Komisí v rámci Stálého výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na osivo obilovin uváděné na trh ve Společenství.
Článek 2
1. A. "obilovinami"
rostliny těchto druhů:
Avena sativa L. | oves, |
Hordeum distichum L. | ječmen dvouřadý, |
Hordeum polystichum L. | ječmen šestiřadý, |
Oryza sativa L. | rýže, |
Secale cereale L. | žito, |
Triticum aestivum L. | pšenice obecná, |
Triticum durum L. | pšenice tvrdá, |
Triticum spelta L. | pšenice špalda, |
Zea mays L. | kukuřice; |
B. "odrůdami, hybridy a inbredními liniemi kukuřice":
a) "volně sprašovanou odrůdou" dostatečně uniformní a stálá odrůda;
b) "inbrední linií" dostatečně uniformní a stálá linie, která byla získána z několika po sobě následujících generací umělým samosprášením doprovázeným selekcí nebo rovnocennými opatřeními;
c) "jednoduchým hybridem" první generace pocházející z křížení mezi dvěma inbredními liniemi, definovaného pěstitelem;
d) "dvojitým hybridem" první generace pocházející z křížení mezi dvěma jednoduchými hybridy, definovaného pěstitelem;
e) "tříliniovým hybridem" první generace pocházející z křížení mezi inbrední linií a jednoduchým hybridem, definovaným pěstitelem;
f) "hybridem top-cross" první generace pocházející z křížení mezi inbrední linií nebo jednoduchým hybridem a volně sprašovanou odrůdou, definovaného pěstitelem;
g) "meziodrůdovým hybridem" první generace pocházející z křížení mezi rostlinami vypěstovanými ze základního osiva dvou volně sprašovaných odrůd, definovaného pěstitelem;
C. "základním osivem" (oves, ječmen, rýže, pšenice, pšenice špalda, žito) osivo,
a) které bylo vypěstováno na odpovědnost pěstitele podle zásad udržovacího šlechtění odrůdy;
b) které je určeno k produkci buď osiva kategorie "certifikované osivo", nebo kategorií "certifikované osivo první generace" nebo "certifikované osivo druhé generace";
c) které, s výhradou čl. 4 odst. 1 písm. a), vyhovuje požadavkům na základní osivo stanoveným v přílohách I a II a
d) u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno splnění výše uvedených požadavků;
D. "základním osivem" (kukuřice):
1. volně sprašovaných odrůd: osivo,
a) které bylo vypěstováno na odpovědnost pěstitele podle zásad udržovacího šlechtění odrůdy;
b) které je určeno k produkci osiva této odrůdy kategorie "certifikované osivo", hybridů top-cross nebo meziodrůdových hybridů;
c) které, s výhradou článku 4, vyhovuje požadavkům na základní osivo stanoveným v přílohách I a II a
d) u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno splnění výše uvedených požadavků;
2. inbredních linií: osivo,
a) které, s výhradou článku 4, vyhovuje požadavkům na základní osivo stanoveným v přílohách I a II a
b) u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno splnění výše uvedených požadavků;
3. jednoduchých hybridů: osivo,
a) které je určeno k produkci dvojitých hybridů, tříliniových hybridů nebo hybridů "Top-cross";
b) které, s výhradou článku 4, vyhovuje požadavkům na základní osivo stanoveným v přílohách I a II a
c) u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno splnění výše uvedených požadavků;
E. "certifikovaným osivem" (žito, kukuřice) osivo,
a) které pochází bezprostředně ze základního osiva;
b) které je určeno pro jiné účely než k produkci osiva obilovin;
c) které, s výhradou čl. 4 odst. 1 písm. b) a odst. 2, vyhovuje požadavkům stanoveným na certifikované osivo stanoveným v přílohách I a II a
d) u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno splnění výše uvedených požadavků;
F. "certifikovaným osivem první generace" (oves, ječmen, rýže, pšenice, pšenice špalda) osivo,
a) které pochází bezprostředně ze základního osiva určité odrůdy;
b) které je určeno buď k produkci osiva kategorie "certifikované osivo druhé generace", nebo k jiným účelům k produkci osiva obilovin;
c) které vyhovuje požadavkům na certifikované osivo první generace stanoveným v přílohách I a II a
d) u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno splnění výše uvedených požadavků;
G. "certifikovaným osivem druhé generace" (oves, ječmen, rýže, pšenice, pšenice špalda) osivo,
a) které pochází bezprostředně ze základního osiva nebo z certifikovaného osiva první generace určité odrůdy;
b) které je určeno k jiným účelům než k produkci osiva obilovin;
c) které vyhovuje požadavkům na certifikované osivo druhé generace stanoveným v přílohách I a II a
d) u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno splnění výše uvedených požadavků;
H. "úředními opatřeními" opatření, která provádějí
a) státní orgány nebo
b) veřejnoprávní nebo soukromoprávní právnické osoby jednající jménem státu nebo
c) v případě pomocných činností, které rovněž podléhají dohledu státu, přísežné fyzické osoby za podmínky, že osoby uvedené v písmenech b) a c) nemají osobní zájem na výsledku těchto opatření.
2. Členské státy mohou
a) zahrnout do kategorie "základní osivo" více generací a tuto kategorii dále rozdělit podle generací;
b) stanovit, že úřední zkoušky klíčivosti a technické čistoty se při uznávacím řízení neprovádějí u všech partií, pokud neexistují pochybnosti o dodržení příslušných požadavků stanovených v příloze II.
Článek 3
1. Členské státy stanoví, že na trh lze uvádět pouze osivo obilovin, které bylo úředně uznáno jako základní osivo, certifikované osivo, certifikované osivo první generace nebo certifikované osivo druhé generace a které vyhovuje požadavkům stanoveným v příloze II.
2. Členské státy stanoví pro účely uznávání a uvádění na trh maximální vlhkosti pro základní osivo a certifikované osivo všech kategorií.
3. Členské státy zajistí, aby úřední zkoušky osiva probíhaly v souladu s obvyklými mezinárodními metodami, pokud tyto metody existují.
4. Členské státy mohou stanovit odchylky od odstavců 1 a 2
a) pro šlechtitelské osivo generací předcházejících základnímu osivu;
b) pro pokusy nebo pro vědecké účely;
c) pro účely šlechtění;
d) pro nezpracované osivo, které se uvádí na trh ke zpracování, pokud je zajištěna pravost tohoto osiva.
Článek 4
1. Členské státy však mohou odchylně od článku 3 povolit,
a) aby bylo úředně uznáno a uváděno na trh základní osivo obilovin, které nevyhovuje požadavkům klíčivosti stanoveným v příloze II; za tímto účelem přijmou veškerá nezbytná opatření, aby dodavatel zaručil určitou klíčivost, kterou při uvádění na trh uvede na zvláštní návěsce, která musí obsahovat jeho jméno, adresu a číslo partie;
b) aby v zájmu rychlejšího zásobování osivem kukuřice bylo úředně uznáno a uváděno na trh až po prvního obchodního příjemce osivo kategorií "základní osivo" nebo "certifikované osivo", u kterého dosud nebyly ukončeny úřední zkoušky týkající se vyhovění požadavkům klíčivosti stanoveným v příloze II. Uznání se provede pouze po předložení předběžného protokolu o analýze osiva a za podmínky, že je uvedeno jméno a adresa prvního příjemce. Budou přijata veškerá nezbytná opatření, aby dodavatel zaručil klíčivost vyplývající z předběžné analýzy. Tuto klíčivost uvede dodavatel při uvádění na trh na zvláštní návěsce, která musí obsahovat jeho jméno a adresu a číslo partie.
S výjimkou případů množení mimo Společenství uvedených v článku 15 se tato ustanovení nevztahují na osivo dovážené ze třetích zemí.
2. Členské státy mohou pro osivo kukuřice snížit minimální klíčivost stanovenou v příloze II až na 85 % čistého osiva.
Článek 5
Pokud jde o požadavky stanovené v přílohách I a II, mohou členské státy stanovit pro uznávání tuzemské produkce dodatečné nebo přísnější požadavky.
Článek 6
1. Každý členský stát sestaví seznam odrůd obilovin, které jsou na jeho území úředně přijaty pro uznávání osiva.
2. Odrůda se povolí teprve tehdy, pokud bylo úředními zkouškami nebo zkouškami pod úředním dohledem, zejména pěstitelskými zkouškami, během dvou a u žita a volně sprašovaných odrůd kukuřice během tří po sobě následujících let ověřeno
a) u ovsa, ječmene, rýže, pšenice a pšenice špaldy, že odrůda je dostatečně uniformní a stálá. Seznam musí zachycovat podstatné morfologické nebo fyziologické znaky, podle kterých lze odrůdu identifikovat;
b) u žita a volně sprašovaných odrůd kukuřice, že tato odrůda je dostatečně uniformní a stálá; seznam musí zachycovat podstatné morfologické nebo fyziologické znaky, podle kterých lze mezi sebou rozlišit odrůdy rostlin pocházejících bezprostředně z osiva kategorie "certifikované osivo";
c) u hybridních odrůd kukuřice, že základní inbrední linie jsou dostatečně uniformní a stálé a že odrůda je výsledkem křížení definovaného pěstitelem. Seznam musí zachycovat podstatné morfologické nebo fyziologické znaky, podle kterých lze mezi sebou rozlišit odrůdy rostlin pocházejících bezprostředně z osiva kategorie "certifikované osivo". Je-li u genetických komponent hybridů, syntetických a podobných odrůd požadováno uznání základního osiva, musí být popsány podstatné morfologické nebo fyziologické znaky těchto komponent.
3. U hybridů a syntetických odrůd je třeba sdělit genetické komponenty orgánům příslušným povolovat odrůdy a uznávat osivo. Členské státy zajistí, aby výsledky zkoušek genetických komponent a jejich popis byly na žádost pěstitele považovány za důvěrné.
4. Povolené odrůdy se pravidelně úředně kontrolují. Není-li již některá z podmínek pro povolení pro uznávání osiva splněna, povolení odrůdy se zruší a odrůda se ze seznamu vymaže. Pokud se jeden nebo více nepodstatných znaků některé odrůdy žita nebo volně sprašované odrůdy kukuřice změní, změní se neprodleně popis v seznamu.
5. Znění seznamu a veškeré jeho změny se neprodleně oznámí Komisi, která je sdělí ostatním členským státům.
Článek 7
1. Členské státy stanoví, že v průběhu kontroly odrůd a inbredních linií kukuřice a při zkouškách osiva pro uznání musí být vzorky odebírány úředně pomocí vhodných metod.
2. Při zkouškách osiva pro uznání musí být vzorky odebírány z homogenních partií. Maximální hmotnost partie a minimální hmotnost vzorku jsou uvedeny v příloze III.
Článek 8
1. Členské státy stanoví, že základní osivo a certifikované osivo všech kategorií smí být uváděno na trh pouze v dostatečně homogenních dodávkách a v uzavřených baleních, která jsou opatřena uzávěrem a označena podle článků 9 a 10.
2. Členské státy mohou pro prodej malých množství konečnému spotřebiteli stanovit odchylky od odstavce 1 týkající se balení, uzávěru a označení.
Článek 9
1. Členské státy stanoví, že balení základního osiva a certifikovaného osiva všech kategorií musí být úředně uzavřena tak, aby byl uzávěr při otevření znehodnocen a nemohl být znovu použit.
2. Balení mohou být znovu uzavřena pouze úředně. V tomto případě se na návěsce podle čl. 10 odst. 1 uvede, že se jedná o opětovné uzavření, dále datum opětovného uzavření a orgán, který je provedl.
Článek 10
1. Členské státy stanoví, že balení základního osiva a certifikovaného osiva všech kategorií
a) musí být na vnější straně opatřena úřední návěskou podle přílohy IV v některém z úředních jazyků Společenství; návěska je připevněna úředním uzávěrem; barva návěsky je pro základní osivo bílá, pro certifikované osivo a pro certifikované osivo první generace modrá a pro certifikované osivo druhé generace červená; pro obchod mezi členskými státy musí být návěska opatřena datem úředního uzavření. Pokud v případech uvedených v čl. 4 odst. 1 písm. a) a odstavci 2 základní osivo nebo osivo kukuřice nevyhovuje požadavkům klíčivosti stanoveným v příloze II, vyznačí se tato skutečnost na návěsce;
b) musí uvnitř obsahovat úřední doložku v barvě návěsky obsahující údaje stanovené pro návěsku v příloze IV. Tato doložka není požadována, pokud jsou údaje na balení vytištěny nesmazatelnou barvou.
2. Členské státy mohou
a) požadovat, aby na návěsce bylo ve všech případech uvedeno datum úředního uzavření;
b) pro malá balení stanovit odchylky od odstavce 1.
Článek 11
Není dotčeno právo členských států stanovit, že balení tuzemského nebo dováženého základního osiva nebo certifikovaného osiva všech kategorií musí být při uvádění na trh na jejich území opatřena návěskou dodavatele i v jiných případech, než které jsou stanoveny v článku 4.
Článek 12
Členské státy stanoví, že každé chemické ošetření základního osiva nebo certifikovaného osiva všech kategorií musí být uvedeno buď na úřední návěsce, nebo na návěsce dodavatele, a na balení nebo uvnitř balení.
Článek 13
1. Členské státy mohou povolit uvádění osiva obilovin na trh ve směsích osiva různých druhů, pokud jsou jednotlivé složky směsi před smícháním v souladu s pravidly pro uvádění na trh, která se na ně vztahují.
2. Použijí se články 8, 9 a 11 a rovněž článek 10 s tím rozdílem, že barva návěsky je v případě směsí zelená.
Článek 14
1. Členské státy zajistí, aby uvádění na trh základního osiva a certifikovaného osiva všech kategorií, které bylo úředně uznáno a jehož balení byla úředně označena a uzavřena v souladu s touto směrnicí, podléhalo pouze těm omezením na základě jeho vlastností, opatření o zkouškách, označování a uzavírání, která stanoví tato směrnice.
2. Členské státy mohou
a) omezit uvádění na trh certifikovaného osiva ovsa, ječmene, rýže, pšenice nebo pšenice špaldy na osivo první generace;
b) až do zavedení společného katalogu odrůd, k čemuž musí dojít nejpozději dne 1. ledna 1970, omezit uvádění osiva obilovin na trh na osivo odrůd, které jsou zapsány ve vnitrostátním seznamu vycházejícím z krajinné a užitné hodnoty pro jejich území; podmínky pro zápis do tohoto seznamu jsou pro odrůdy pocházející z ostatních členských států stejné jako pro domácí odrůdy.
Článek 15
Členské státy stanoví, že osivo obilovin, které pochází bezprostředně ze základního osiva nebo z certifikovaného osiva první generace uznaného v některém členském státě a které bylo sklizeno v jiném členském státě nebo v některé třetí zemi, je rovnocenné certifikovanému osivu, případně certifikovanému osivu první nebo druhé generace, pokud toto osivo bylo sklizeno ve státě, který vyprodukoval základní osivo nebo certifikované osivo první generace, pokud bylo na jeho množitelském porostu podrobeno inspekci vyhovující požadavkům stanoveným v příloze I a pokud bylo úřední zkouškou ověřeno, že splňuje požadavky na certifikované osivo, případně na certifikované osivo první nebo druhé generace, stanovené v příloze II.
Článek 16
1. Rada na návrh Komise kvalifikovanou většinou určí,
a) zda v případě uvedeném v článku 15 vyhovují inspekce prováděné v určité třetí zemi požadavkům stanoveným v příloze I;
b) zda osivo obilovin sklizené v určité třetí zemi, které poskytuje stejné záruky vlastností a opatření provedených k jeho zkoušení, zajištění jeho pravosti, jeho označování a jeho kontroly, je v tomto ohledu rovnocenné základnímu osivu nebo certifikovanému osivu, případně certifikovanému osivu první nebo druhé generace, které bylo sklizeno ve Společenství a které odpovídá této směrnici.
2. Členské státy mohou určení podle odstavce 1 provádět samy, dokud tak podle uvedeného odstavce neučiní Rada. Toto právo zaniká dnem 1. července 1969.
Článek 17
1. K překonání přechodných obtíží ve všeobecném zásobování základním osivem nebo certifikovaným osivem kterékoli kategorie, které se vyskytnou alespoň v jednom členském státě a které nelze odstranit v rámci Společenství, zmocní Komise postupem podle článku 21 jeden nebo více členských států, aby povolily na určité období stanovené Komisí uvádění na trh osiva kategorie vyhovující méně přísným požadavkům.
2. Pokud jde o kategorii osiva určité odrůdy nebo inbrední linie, má úřední návěska barvu stejnou jako ta, která je stanovena pro odpovídající kategorii, a v ostatních případech je tmavě žlutá. V každém případě musí být na návěsce uvedeno, že se jedná o osivo kategorie vyhovující méně přísným požadavkům.
Článek 18
Tato směrnice se nevztahuje na osivo obilovin, které je prokazatelně určeno k vývozu do třetích zemí.
Článek 19
Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby osivo obilovin mohlo být v průběhu uvádění na trh alespoň namátkově úředně kontrolováno s ohledem na dodržování požadavků stanovených touto směrnicí.
Článek 20
1. Ve Společenství se založí srovnávací pole, na kterých se každý rok provede následná kontrola namátkově odebraných vzorků základního osiva a certifikovaného osiva všech kategorií. Tato pole podléhají kontrole prováděné výborem uvedeným v článku 21.
2. V první etapě slouží srovnávací zkoušky k harmonizaci technických metod uznávání, aby bylo dosaženo srovnatelnosti výsledků. Jakmile bude tohoto cíle dosaženo, bude o srovnávacích zkouškách každoročně podávána zpráva o činnosti, která se důvěrně sdělí členským státům a Komisi. Komise stanoví postupem podle článku 21 datum, ke kterému bude zpráva podána poprvé.
3. Komise vydá postupem podle článku 21 opatření nezbytná k provádění srovnávacích zkoušek. Do srovnávacích zkoušek lze zahrnout osivo obilovin sklizené ve třetích zemích.
Článek 21
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví, zřízenému rozhodnutím Rady ze dne 14. června 1966 [2] (dále jen "výbor") jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Hlasům členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v čl. 148 odst. 2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. Zástupce Komise předloží návrh opatření, která mají být přijata. Výbor zaujme stanovisko k opatřením ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijme většinou dvanácti hlasů.
4. Komise přijme opatření, která jsou okamžitě použitelná. Pokud však tato opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru, sdělí je Komise neprodleně Radě. V tomto případě může Komise nejvýše o jeden měsíc ode dne tohoto sdělení odložit použití opatření, o kterých rozhodla.
Rada může kvalifikovanou většinou ve lhůtě jednoho měsíce přijmout jiné rozhodnutí.
Článek 22
S výhradou tolerancí pro výskyt škodlivých organismů stanovených v příloze II bodě 2 nejsou touto směrnicí dotčeny vnitrostátní právní předpisy odůvodněné ochranou zdraví a života lidí, zvířat nebo rostlin nebo ochranou průmyslového a obchodního vlastnictví.
Článek 23
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s čl. 14 odst. 1 nejpozději 1. července 1968 a s ostatními ustanoveními této směrnice a jejích příloh nejpozději 1. července 1969. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 24
Tato směrnice je určena členským státům.
V Bruselu dne 14. června 1966.
DIRECTIVA DO CONSELHO de 14 de Junho de 1966 relativa à comercialização de sementes de cereais
(66/402/CEE)
O CONSELHO DAS COMUNIDADES EUROPEIAS,
Tendo em conta o Tratado que institui a Comunidade Económica Europeia e, nomeadamente, os seus artigos 43°. e 100°.,
Tendo em conta a proposta da Comissão,
Tendo em conta o parecer do Parlamento Europeu (1),
(1) JO n°. 109 de 9.7.1964, p. 1760/64.
Tendo em conta o parecer do Comité Económico e Social,
Considerando que la produção de cereais ocupa um lugar importante na agricultura da Comunidade Económica Europeia;
Considerando que na cultura de cereais a obtenção de resultados satisfatórios dependem em longa medida da utilização de sementes adequadas; que com essa finalidade alguns Estados- membros limitaram, desde há algum tempo, a comercialização de sementes de cereais à das sementes de alta qualidade; que beneficiaram do resultado dos trabalhos de selecção sistemática das plantas prosseguidos desde há várias dezenas de anos tendo conseguido obter de tipos e variedades de cereais suficientemente estáveis e homogéneas cujas características permitem antever vantagens substanciais para as utilizações previstas;
Considerando que será obtida na Comunidade maior produtividade em matéria de cultura de cereais através da aplicação pelos Estados-membros de regras unificadas a tão rigorosas quanto possível no que respeita à escolha das variedades admitidas na comercialização;
Considerando, todavia, que limitar o comércio a certas variedades só se justifica na medida em que exista simultaneamente para o agricultor a garantia de que obterá sementes desses mesmos tipos e variedades;
Considerando que, para isso, certos Estados-membros aplicam sistemas de certificação que têm por objectivo garantir a identidade e a pureza das variedades através do controlo oficial;
Considerando que tais sistemas existem já no plano internacional; que a organização das Nações Unidas para a Alimentação e a Agricultura recomendou normas mínimas em relação à certificação de sementes de milho nos países europeus e mediterrâneos; que, além disso, a Organização de Cooperação o Desenvolvimento Económicos definiu um sistema de certificação varietal das sementes de plantas forrageiras, destinadas ao comércio internacional;
Considerando que convém estabelecer em relação à Comunidade um sistema de certificação unificado baseado nas experiências adquiridas através da aplicação dos sistemas acima referidos;
Considerando que convém que um sistema tal seja aplicável ao Comércio tanto entre os Estados- membros como nos mercados nacionais;
Considerando que, regra geral, as sementes de cereais só devem poder ser comercializadas se, de acordo com as regras de certificação, tiverem sido oficialmente examinadas e certificadas como sementes de base ou sementes certificadas; que a escolha das expressões técnicas «sementes de base» e «sementes certificadas» se baseia na terminologia internacional já existente;
Considerando que convém que as sementes de cereais não comercializadas sejam excluídas do campo de aplicação das regras comunitárias dada a sua fraca importância económica; que não deve ser afectado o direito de os Estados-membros as submeterem a prescrições especiais;
Considerando que convém não aplicar as regras comunitárias às sementes de que existe a prova de que se destinam à exportação para países terceiros;
Considerando que, para melhorar na Comunidade a qualidade exterior das sementes de cereais, devem ser previstas certas condições no que respeita à pureza especifica e à faculdade germinativa e ao estado sanitário;
Considerando que para assegurar a identidade das sementes devem ser fixadas regras comunitárias relativas à embalagem, à colheita de amostras, ao fecho e marcação; que, para isso, nas etiquetas devem constar as indicações necessárias para o exercício do controlo oficial, bem como a informação para o agricultor e se deve evidenciar o carácter comunitário da certificação;
Considerando que certos Estados-membros têm necessidade de misturas de sementes de cereais de várias espécies, para utilizações especiais; que, para atender a essas necessidades, os Estados-membros devem ser autorizados a admitir tais misturas sob certas condições;
Considerando que, para se garantir que, na comercialização serão respeitadas as condições relativas à qualidade das sementes e das disposições que asseguram a sua identidade, os Estados-membros devem prever disposições adequadas de controlo;
Considerando que as sementes que obedecem a essas condições só devem ser submetidas a restrições de comercialização previstas pelas regras comunitárias, sem prejuízo da aplicação do artigo 36°. do Tratado, fora dos casos em que as regras comunitárias prevêem tolerâncias em relação aos organismos prejudiciais;
Considerando que convém, numa primeira fase e até ao estabelecimento de um catálogo comum de variedades, que nessas restrições se inclua nomeadamente o direito de os Estados-membros limitarem a comercialização das sementes à comercialização das variedades que tenham um valor de cultura e de utilização relativamente ao seu território;
Considerando que é necessário que, sob certas condições, se reconheça a equivalência entre as sementes multiplicadas noutro país a partir de sementes certificadas num Estado-membro e as sementes multiplicadas nesse Estados-membro;
Considerando, por outro lado, que convém prever que as sementes de cereais produzidas em países terceiros só possam ser comercializadas na Comunidade se oferecerem as mesmas garantias das sementes oficialmente certificados na Comunidade e em conformidade com as regras comunitárias;
Considerando que, para períodos em que surjam dificuldades de aprovisionamento de sementes certificadas das diferentes categorias, é conveniente admitir provisoriamente sementes que satisfaçam requisitos menos exigentes;
Considerando que, a fim de harmonizar os métodos técnicos de certificação dos diferentes Estados-membros e para futuramente se poder comparar as sementes certificadas no interior da Comunidade e as provenientes de países terceiros, é conveniente que se estabeleçam campos comparativos comunitários nos Estados-membros para que se possam controlar anualmente a posteriori as sementes das diferentes categorias de «sementes certificadas»;
Considerando que convém confiar à Comissão a tarefa de tomar certas medidas de aplicação; que para facilitar a execução das medidas previstas convém que se defina um procedimento que instaure estreita cooperação entre os Estados- membros e a Comissão, no âmbito de um Comité Permanente das Sementes e Propágulos Agrícolas, Hortícolas e Florestais,
ADOPTOU A PRESENTE DIRECTIVA:
Artigo 1°.
A presente directiva diz respeito às sementes de cereais comercializadas na Comunidade.
Artigo 2°.
1. Na acepção da presente directiva deve entender-se por:
A. Cereais: As plantas das espécies seguintes:
Avena sativa L. // Aveia
Hordeum distichum L. // Cevada dística
Hordeum polystichum L. // Cevada exástica
Oryza sativa L. // Arroz
Secale cereale L. // Centeio
Triticum aestivum L. // Trigo mole
Triticum durum L. // Trigo duro
Triticum spelta L. // Espelta
Zea maís L. // Milho
B. Variedades, híbridos e linhas puras do milho:
a) Variedade de polinização livre: variedade com suficiente homogeneidade e estabilidade;
b) Linha pura: linha suficientemente homogénea e estável obtida ou por autofecundação artificial acompanhada de selecção durante várias gerações sucessivas, ou por operações equivalentes;
c) Híbridos simples: primeira geração de um cruzamento entre duas linhas puras, definido pelo obtentor;
d) Híbrido duplo: primeira geração de um cruzamento entre dois híbridos simples, definido pelo obtentor;
e) Híbrido trilíneo: primeira geração de um cruzamento entre uma linha pura e um híbrido simples definido pelo obtentor;
f) Híbrido «Top Cross»: primeira geração de um cruzamento entre uma linha pura ou um híbrido simples e uma variedade de polinização livre, definido pelo obtentor;
g) Híbrido intervarietal: primeira geração de um cruzamento entre plantas de sementes de base de duas variedades de polinização livre definido pelo obtentor.
C. Sementes de base (aveia, cevada, arroz, trigo, espelta, centeio): as sementes,
a) Produzidas sob responsabilidade do obtentor de acordo com as regras de selecção de manutenção no que respeita à variedade;
b) Previstas para a produção de sementes, quer da categoria «sementes certificadas», quer das categorias «sementes certificadas da primeira geração» ou «sementes certificadas da segunda reprodução»;
c) Que, sob reserva do disposto na alínea a) o n°. 1 do artigo 4°. satisfazem as condições previstas nos Anexos I e II relativas às sementes de base, e
d) Em relação às quais se verificou, em exame oficial, que se cumpriram as condições referidas.
D. Sementes de base (milho):
1. De variedades de polinização livre: as sementes,
a) Produzidas sob a responsabilidade de um obtentor de acordo com as regras da selecção de manutenção no que respeita à variedade;
b) Destinadas à produção de sementes da categoria «sementes certificadas» dessa variedade, de híbridos «Top Cross» ou de híbridos intervarietais;
c) Que, sob reserva do disposto no artigo 4°. satisfazem as condições previstas nos Anexos I e II relativos às sementes de base, e
d) Em relação às quais se verificou, em exame oficial, que se cumpriram as referidas condições.
2. De linhas puras: as sementes,
a) Que, sob reserva do disposto no artigo 4°. satisfazem as condições previstas nos Anexos I e II relativos às sementes de base, e
b) Em relação às quais se verificou, em exame oficial, que se cumpriram as referidas condições.
3. De híbridos simples: as sementes,
a) Destinadas à produção de híbridos duplos, híbridos trilíneos, ou híbridos «Top Cross»;
b) Que, sob reserva do disposto no artigo 4°., satisfazem as condições previstas nos Anexos I e II relativas às sementes de base e
c) Em relação às quais se verificou, em exame oficial, que se satisfazarem as referidas condições.
E. Sementes certificadas (centeio, milho): as sementes,
a) Directamente provenientes de sementes de base;
b) Destinadas a outra produção diferente das sementes de cereais;
c) Que, sob reserva do disposto na alínea b) do n°. 1 do artigo 4°. e n°. 2 do mesmo artigo, satisfazem as condições previstas nos Anexos I e II relativos às sementes certificadas, e
d) Em relação às quais se constatou, em exame oficial, que se satisfizeram as referidas condições.
F. Sementes certificadas da primeira geração (aveia, cevada, arroz, trigo, espelta): as sementes,
a) Directamente provenientes de sementes de base de uma variedade determinada;
b) Destinadas, quer à produção de sementes da categoria «sementes certificadas da segunda geração», quer a outra produção diferente da de sementes de cereais;
c) Que satisfazem as condições previstas nos Anexos I e II relativos às sementes certificadas da primeira geração, e
d) Em relação às quais se constatou, em exame oficial, que se satisfizeram as condições referidas.
G. Sementes certificadas da segunda geração (aveia, cevada, arroz, trigo, espelta): as sementes,
a) Directamente provenientes, ou de sementes de base, ou de sementes certificadas da primeira geração duma variedade determinada,
b) Destinadas a outra produção diferente da de sementes de cereais;
c) Que satisfazem as condições previstas nos Anexos I e II relativos às sementes certificadas da segunda geração, e
d) Em relação às quais se constatou, em exame oficial, que satisfizeram as referidas condições.
H. Disposições oficiais: as disposições adoptadas,
a) Pelas autoridades de um Estado, ou,
b) Sob a responsabilidade de um Estado, por pessoas colectivas de direito público ou privado, ou,
c) Em relação a actividades auxiliares, igualmente sob controlo de um Estado, por pessoas singulares ajuramentadas,
na condição de que as pessoas referidas nas alíneas b) e c) não usufruam, em proveito próprio, do resultado dessas disposições.
2. Os Estados-membros podem:
a) Incluir várias gerações na mesma categoria de sementes de base e subdivisir essa categoria de acordo com as gerações;
b) Determinar que os exames oficiais relativos à faculdade germinativa e à pureza específica não sejam efectuados em todos os lotes na altura da certificação, salvo se existirem dúvidas á cerca do cumprimento das condições previstas na matéria no Anexo II.
Artigo 3°.
1. Os Estados-membros determinarão que as sementes de cereais só podem ser comercializadas se forem oficialmente certificadas «sementes de base», «sementes certificadas», «sementes certificadas da primeira geração», ou «sementes certificadas da segunda geração» e se satisfizerem as condições previstas no Anexo II.
2. Os Estados-membros definem relativamente à certificação e à comercialização, o teor de humidade máximo das sementes e das sementes certificadas de qualquer natureza.
3. Os Estados-membros velarão que os exames oficiais das sementes sejam efectuados de acordo com os métodos internacionais usuais, na medida em que tais métodos existam.
4. Os Estados- membros podem determinar derrogações às disposições dos nos. 1 e 2:
a) Para sementes de selecção de gerações anteriores às sementes de base;
b) Para ensaios ou para fins científicos;
c) Para trabalhos de selecção;
d) Relativamente a sementes em bruto comercializadas tendo em vista o acondicionamento desde que a identidade dessas sementes esteja garantida.
Artigo 4°.
1. Os Estados-membros podem, todavia, autorizar, em derrogação ao disposto no artigo 3°.,
a) A certificação oficial e comercialização das sementes de base que não obedeçam às condições previstas no Anexo II, no que respeita a faculdade germinativa; com este fim serão tomadas todas as disposições úteis, para que o fornecedor garanta uma determinada faculdade germinativa, a qual, para efeitos de comercialização, deverá vir indicada em etiqueta especial de que constem o nome e o endereço do respectivo fornecedor e o número de referência do lote;
b) No interesse de um aprovisionamento rápido de sementes de milho, a certificação oficial ou a admissão oficial e a comercialização até ao primeiro destinatário comercial de sementes das categorias «sementes de base», «sementes certificadas» em relação às quais não esteja terminado o exame oficial destinado a controlar o cumprimento das condições previstas no Anexo II relativamente à faculdade germinativa. A certificação será concedida mediante a apresentação de um relatório de análise provisório das sementes e na condição de que sejam indicados o nome e o endereço do primeiro destinatário; todas as disposições úteis serão tomadas para que o fornecedor garanta a faculdade germinativa verificada aquando da análise provisória; a indicação desta faculdade germinativa deve constar, para efeito de comercialização, de uma etiqueta especial de que constem o nome e o endereço do fornecedor e o número de referência do lote.
Essas disposições não se aplicam às sementes importadas de países terceiros, salvo nos casos previstos no artigo 15°. no que respeita à reprodução fora da Comunidade.
2. Para as sementes de milho, os Estados-membros podem baixar a taxa mínima da faculdade germinativa prevista no Anexo II até ao limite de 85%, relativamente ao valor correspondente para as sementes puras.
Artigo 5°.
No respeitante às condições previstas nos Anexos I e II, os Estados-membros podem fixar condições suplementares ou mais rigorosas para a certificação da sua produção própria.
Artigo 6°.
1. Cada Estado-membro elaborará uma lista das variedades de cereais admitidos oficialmente à certificação no seu território.
2. Só é admitida uma variedade à certificação se se verificar através de exames oficiais ou oficialmente controlados, efectuadas nomeadamente em cultura durante 2 anos sucessivos, e, em relação ao centeio e às variedades de milho de polinização livre, durante 3 anos sucessivos,
a) Relativamente à aveia, à cevada, ao arroz, ao trigo e à espelta, que a variedade tem homogeneidade e estabilidade suficientes; a lista indicará as principais características morfológicas ou fisiológicas que permi tem identificar a variedade;
b) Em relação ao centeio e às variedades de milho de polinização que a variedade é suficientemente homogénea e estável; a lista indicará as principais características morfológicas ou fisiológicas que permitem distinguir entre elas as variedades de plantas provenientes directamente de sementes da categoria «sementes certificadas»;
c) Em relação às variedades híbridas de milho, que as linhas puras de base são suficientemente homógeneas e estáveis e que a variedade é o resultado de cruzamentos definidos pelo obtentor; a lista indicará as principais características morfológicas ou fisiológicas que permitem distinguir entre elas as variedades de plantas provenientes directamente de sementes da categoria «sementes certificadas». Se for pedida a certificação como sementes de base para os componentes genealógicos dos híbridos, das variedades sintéticas e similares, deve ser indicada a descrição, das principais características morfológicas ou fisiológicas desses progenitores.
3. Relativamente aos híbridos e às variedades sintéticas, os componentes genealógicos são comunicados aos serviços responsáveis pela admissão e pela certificação. Os Estados-membros velarão por que o exame e a descrição dos componentes genealógicos sejam mantidos confidenciais a pedido do obtentor.
4. As variedades admitidas são legalmente e oficialmente controladas. Se alguma das condições da admissão à certificação já não estiver preenchida, a admissão é adiada e a variedade é eliminada da lista. Quando haja alteração de uma ou várias características secundárias de uma variedade de centeio ou de milho de polinização livre, a descrição na lista é imediatamente alterada.
5. A lista e as diversas alterações serão imediatamente notificadas à Comissão que as comunicará aos outros Estados-membros.
Artigo 7°.
1. Os Estados-membros determinarão que, durante o processo de controlo das variedades bem como das linhas puras de milho e durante o exame das sementes para certificação, as amostras sejam colhidas oficialmente, de acordo com métodos adequados.
2. Durante o exame das sementes para certificação, as amostras serão colhidas em lotes homogéneos; o peso máximo de cada lote e o peso mínimo das amostras estão definidos no Anexo III.
Artigo 8°.
1. Os Estados-membros determinarão que sementes de base e sementes certificadas de qualquer natureza apenas podem ser comercializadas em remessas suficientemente homogéneas e em embalagens fechadas, munidas, de acordo com o disposto nos artigos 9°. e 10°., de um sistema de fecho e de marcação.
2. Relativamente à comercialização de pequenas quantidades no utilizador final, os Estados-membros podem determinar derrogações ao disposto no n°. 1 no que respeita à embalagem, sistema de fecho e marcação.
Artigo 9°.
1. Os Estados-membros determinarão que as embalagens de sementes de base de sementes certificadas de qualquer natureza sejam fechadas oficialmente de modo que o sistema de fecho seja deteriorado pela abertura da embalagem e não possa ser recolocado.
2. Apenas oficialmente se pode proceder a novo fecho. Neste caso far-se-á também referência na etiqueta prevista no n°. 1 do artigo 10°., à nova operação de fecho, à data e ao serviço.
Artigo 10°.
1. Os Estados-membros determinarão que as embalagens de sementes de base, de sementes certificadas de qualquer natureza
a) Sejam portadoras, no exterior, de uma etiqueta oficial em conformidade com o Anexo IV, redigida numa das línguas oficiais da Comunidade; a sua fixação será assegurada pelo sistema de fecho oficial; a etiqueta para as sementes de base; azul para as sementes certificadas e sementes certificadas da primeira geração e vermelha para as certificadas da segunda geração no comércio entre os Estados-membros a etiqueta indicará a data do fecho oficial; se, no caso previsto no n°. 1, alínea a), e no n°. 2 do artigo 4°. as sementes de base e as sementes certificadas de milho não obedecer às condições e constantes do Anexo II, em relação à faculdade germinativa, disso se fará menção na etiqueta.
b) Contenham, no interior, instruções oficiais sobre a cor da etiqueta, reproduzindo as indicações constantes do Anexo IV relativamente à etiqueta; serão dispensadas essas instruções quando as indicações estiverem impressas de maneira indelével na embalagem.
2. Os Estados-membros podem:
a) Determinar que a etiqueta deve indicar, em todos os casos, a data de fecho oficial;
b) Prever derrogações às disposições do n°. 1, relativamente às pequenas embalagens.
Artigo 11°.
Não será prejudicado o direito dos Estados-membros de determinar que as embalagens de sementes de base, de sementes certificadas de qualquer natureza de produção nacional ou importadas, com vista à comercialização no seu território, estejam noutros casos diferentes dos previstos no artigo 4°., de uma etiqueta do fornecedor.
Artigo 12°.
Os Estados-membros determinarão que qualquer tratamento químico das sementes de base, das sementes certificadas de qualquer natureza seja indicada ou na etiqueta oficial, ou na etiqueta do fornecedor e na embalagem ou no interior desta.
Artigo 13°.
1. Os Estados-membros podem permitir que sementes de cereais sejam comercializadas na forma de mistura de sementes de diferentes espécies desde que os componentes da mistura satisfaçam, antes da mistura, as regras da comercialização aplicáveis.
2. São aplicáveis as disposições dos artigos 8°., 9°. e 11°. bem como do artigo 10°., sob reserva, todavia, de que seja de cor verde a etiqueta relativa às misturas.
Artigo 14°.
Os Estados-membros velarão por que as sementes de base e as sementes certificadas de qualquer natureza, oficialmente certificadas e cuja embalagem tenha sido marcada e fechada em conformidade com as disposições da presente Directiva, sejam submetidas apenas às restrições de comercialização previstas na presente Directiva no que respeita às características, às disposições do exame, à marcação e ao fecho.
2. Os Estados-membros podem:
a) Limitar a comercialização das sementes certificadas da aveia, cevada, arroz, trigo, ou espelta, às da primeira geração;
b) Limitar a comercialização das sementes de cereais às sementes de variedades inscritas numa lista nacional baseada no valor cultural e de utilização para o seu território até que possa entrar em vigor um catálogo comum das variedades, devendo essa entrada em vigor ocorrer, o mais tardar até 1 de Janeiro de 1970; as condições de inscrição nesta lista são, em relação às variedades provenientes de outros Estados-membros, as mesmas das variedades nacionais.
Artigo 15°.
Os Estados-membros determinarão que as sementes de cereais provenientes directamente de sementes de base certificadas num Estado-membro ou de sementes certificadas da primeira geração e produzidas noutro Estado-membro ou num país terceiro sejam equivalentes às sementes certificadas ou às sementes certificadas da primeira ou da segunda geração, na condição de que tenham sido colhidas no Estado em que se produziram ou as sementes de base ou as sementes certificadas da primeira geração e de que tenham sido submetidas no campo da produção a uma inspecção de campo que satisfaça às condições previstas no Anexo I e se tiver sido verificado, através de um exame oficial, que se observaram as condições previstas no Anexo II relativamente às sementes certificadas ou às sementes certificadas da primeira ou da segunda geração.
Artigo 16°.
1. O Conselho, por proposta da Comissão, deliberando por maioria qualificada, verificará:
a) Se, no caso previsto no artigo 15°., as inspecções de campo num país terceiro às condições previstas no Anexo I,
b) Se as sementes de cereais produzidas num país terceiro e que ofereçam as mesmas garantias quanto às suas características bem como às disposições adoptadas relativamente ao seu exame para assegurar a sua identidade, para a sua marcação e para o seu controlo, são, neste aspecto, equivalentes às sementes de base, às sementes certificadas ou às sementes certificadas da primeira ou da segunda geração produzidas na Comunidade e estão em conformidade com as disposições da presente Directiva.
2. Enquanto o Conselho se não tiver pronunciado, em conformidade com as disposições do n°. 1, podem os próprios Estados-membros proceder às verificações previstas no referido n°. 1. Este direito caducará em 1 de Janeiro de 1969.
Artigo 17°.
1. A fim de eliminar dificuldades passageiras de aprovisionamento geral em sementes de base, ou em sementes certificadas de qualquer natureza que surjam pelo menos num Estado-membro e insuperáveis no interior da Comunidade, a Comissão pode autorizar um ou vários Estados-membros, de acordo com o procedimento previsto no artigo 21°., a admitir no comércio, por um período por ela determinado, sementes de uma categoria que satisfaça requisitos menos exigentes.
2. Quando se tratar de uma categoria de sementes duma variedade ou duma linha pura determinada, a etiqueta oficial será a prevista para a categoria correspondente e, nos restantes casos, será amarelo escuro. A etiqueta indicará sempre que se trata de sementes de uma categoria que satisfaça requisitos menos exigentes.
Artigo 18°.
A presente Directiva não se aplicará as sementes de cereais de que se provar destinarem-se à exportação para países terceiros.
Artigo 19°.
Os Estados-membros adoptarão todas as disposições úteis que permitam que durante a comercialização seja efectuado, pelo menos por sondagem, o controlo oficial de sementes de cereais relativamente ao cumprimento das condições previstas pela presente directiva.
Artigo 20°.
1. São estabelecidos no interior da Comunidade campos comparativos comunitários, nos quais é, em cada ano, executado um controlo a posteriori de amostras de sementes de base e de sementes certificadas de qualquer natureza, recolhidas através de sondagens; esses campos são submetidos ao exame do Comité previsto no artigo 21°.
2. Numa primeira fase, os exames comparativos servirão para harmonizar os métodos técnicos de certificação a fim de obter a equivalência dos resultados. Logo que tenha sido atingido este objectivo, os exames comparativos constarão de um relatório anual de actividade notificado confidencialmente aos Estados-membros e à Comissão. A Comissão, de acordo com o procedimento previsto do artigo 21°., determinará a data em que o relatório é pela primeira vez elaborado.
3. A Comissão adoptará, de acordo com o procedimento previsto no artigo 21°., as disposições necessárias para a execução dos exames comparativos. Podem ser incluídas nos exames comparativos sementes de cereais produzidas em países terceiros.
Artigo 21°.
1. Quando seja feita remissão para o procedimento definido no presente artigo, o Comité Permanente das Sementes e Plantas Agrícolas, Hortícolas e Florestais, instituído pela Decisão do Conselho de 14 de Junho de 1966 (1), adiante designado por «Comité», será chamado a pronunciar-se pelo seu presidente, por iniciativa deste ou a pedido do representante de um Estado-membro.
(1) JO n°. 125 de 11.7.1966, p. 2289/66.
2. No seio do Comité é atribuída aos votos dos Estados-membros a ponderação prevista no n°. 2 do artigo 148°. do Tratado. O presidente não tem direito de voto.
3. O representante da Comissão submeterá a apreciação um projecto das medidas a tomar. O Comité emitirá o seu parecer sobre estas medidas em prazo que o presidente pode fixar um função da urgência das questões submetidas a exame. O Comité pronuncia-se por maioria de doze votos.
4. A Comissão adoptará medidas imediatamente aplicáveis. Todavia, se não estiverem em conformidade com o parecer emitido pelo Comité, estas medidas são comunicadas pela sem demora pela Comissão ao Conselho.
Neste caso, a Comissão pode adiar por um mês, no máximo, a contar desta comunicação, a aplicação das medidas por ela decididas.
O Conselho, deliberando por maioria qualificada, pode adoptar uma decisão diferente no prazo de um mês.
Artigo 22°.
Com reserva das tolerâncias previstas no n°. 2 do Anexo II relativamente à presença de organismos prejudiciais, a presente directiva não prejudica as disposições das legislações nacionais justificadas por motivo de protecção da saúde e da vida das pessoas e dos animais ou da preservação dos vegetais ou de protecção da propriedade industrial ou comercial.
Artigo 23°.
Os Estados-membros porão em vigor até 1 de Julho de 1968, o mais tardar as disposições legislativas regulamentares e administrativas necessárias para o cumprimento às disposições do n°. 1 do artigo 14°. até 1 de Julho de 1969, o mais tardar, as disposições, necessárias para darem cumprimento, às disposições da presente directiva e seus anexos. Disso informarão imediatamente a Comissão.
Artigo 24°.
Os Estados- membros são destinatários da presente directiva.
Feito em Bruxelas em 14 de Junho de 1966.