ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 18. února 2004
o restrukturalizační podpoře poskytnuté Německem ve prospěch společnosti Bankgesellschaft Berlin AG
(oznámeno pod číslem K(2004) 327)
(Pouze německé znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2005/345/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropských společenství, a zejména na čl. 88 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (1), a zejména na čl. 7 odst. 3 uvedeného nařízení,
poté, co členský stát a jiné zúčastněné strany byly na základě výše uvedených ustanovení vyzvány k zaujetí stanoviska (2), a s ohledem na jejich připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
(1)
Poté, kdy Komise schválila dne 25. července 2001 (3) podporu na záchranu společnosti Bankgesellschaft Berlin AG (dále jen „BGB“ nebo „banka“) a kdy Německo předložilo Komisi dne 28. ledna 2002 plán restrukturalizace, sdělila Komise Německu dopisem ze dne 9. dubna 2002 své rozhodnutí o tom, že ohledně restrukturalizační podpory zahájí řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES (4).
(2)
Po vyžádaném a poskytnutém prodloužení termínu a také po dvou rozhovorech se zástupci Komise odevzdalo Německo dne 17. června 2002 své stanovisko a také další podklady a informace. Další žádost o informace byla Německu zaslána dopisem ze dne 31. července 2002.
(3)
Zveřejněním rozhodnutí Komise o zahájení řízení v Úředním věstníku Evropských společenství (5) vyzvala Komise také ostatní zúčastněné strany k zaujetí stanoviska. Poté obdržela dne 9. července a - po prodloužení termínu - dne 22. července 2002 připomínky od jednoho soutěžitele a také od jedné další zúčastněné strany, která požádala, aby její identita nebyla zveřejněna. Tyto připomínky byly předány dne 1. srpna 2002 Německu, aby k nim zaujalo stanovisko. Odpověď Německa byla doručena - po prodloužení termínu - dopisem ze dne 23. září 2002.
(4)
Německo předalo na požádání další údaje k oznámené podpoře, a to dopisy ze dne 16. a 20. září, 14. a 18. listopadu a 18. prosince 2002 a dále ze dne 14. února a 14. března 2003. Kromě toho byla Komise na různých schůzkách se zástupci Německa, země Berlín a BGB informována o stavu restrukturalizace.
(5)
V rozhovorech dne 26. března 2003 informovalo Německo Komisi o důvodech, proč dne 25. března 2003 ztroskotala výzva k podávání nabídek pro privatizaci BGB, která byla zahájena na základě veřejného, mezinárodního nabídkového řízení v roce 2002. Další související informace, rozvaha a výsledovka za rok 2002 byly předány dne 31. března 2003.
(6)
Následující žádosti Komise o podání informací odeslané dne 15. dubna a 16. května 2003 byly zodpovězeny dopisy ze dne 15. května, 28. května a 24. června 2003. Další informace byly objasněny dopisem ze dne 1. července a také na setkáních se zástupci Německa, země Berlín a BGB a dne 11. dubna, 14. května a 9. července 2003.
(7)
Dne 14. července 2003 pověřila Komise auditorskou společnost Mazars Revision & Treuhandgesellschaft mbH, Wirtschaftsprüfungsgesellschaft, Düsseldorf, jako znalce, aby analyzovala určité aspekty plánu restrukturalizace. Výsledky byly s Německem projednány dne 3. října 2003 a konečná zpráva byla Německu doručena dne 20. listopadu 2003.
(8)
V říjnu roku 2003 byla projednána nutnost dalších kompenzačních opatření, částečně v přítomnosti zástupců banky. V listopadu roku 2003 bylo Německo informováno o opatřeních, která Komise hodlá učinit, a obdrželo, stejně jako banka, příležitost zaujmout stanovisko k hospodářským dopadům pro banku, které byly projednány v prosinci roku 2003. Dne 18. prosince 2003 bylo dohodnuto, že se Německo zaváže vůči Komisi k samostatnému prodeji Berliner Bank do dne 1. října 2006, který vstoupí v platnost nejpozději k 1. únoru 2007 a k privatizaci skupiny do 31. prosince 2007 a také k dalším opatřením k prodeji.
(9)
Německo předalo Komisi dne 29. ledna 2004 přepracovaný plán restrukturalizace, který obsahoval zejména doporučení znalců pověřených Komisí, a dne 6. února 2004 také závazky Německa, které se týkaly přepracovaného plánu restrukturalizace.
II. POPIS PODPOR
(10)
BGB je holdingová společnost patřící ke skupině BGB, založené v roce 1994 sloučením několika úvěrových institucí kontrolovaných zemí Berlín, působí však na trhu i jako samostatná úvěrová instituce. V roce 2000 měla BGB konsolidovanou bilanční sumu ve výši přibližně 205 miliard EUR, v roce 2001 přibližně 189 miliard EUR a v roce 2002 přibližně 175 miliard EUR. Tím zaujímala desáté místo (2001), resp. dvanácté místo (2002) mezi německými bankami; počet zaměstnanců dosahoval přibližně 17 000 pracovníků v roce 2000, přibližně 15 000 v roce 2001 a přibližně 13 000 v roce 2002. Podíl základního jmění podle zákona o úvěrech (Kreditwesengesetz, „KWG“) představoval 5,7 % podle roční účetní závěrky z roku 2001 (podíl celkového kapitálu 9,4 %) a 5,6 % podle roční účetní závěrky z roku 2002 (podíl celkového kapitálu 9,4 %). V červnu roku 2001, před povolením podpory na záchranu, klesl podíl základního jmění na [...] (6)% (podíl celkového kapitálu [...]* %).
(11)
Země Berlín vlastnila před doplněním kapitálu v srpnu roku 2001 56,6 % akcií BGB, nyní vlastní přibližně 81 %. Ostatními akcionáři jsou přibližně s 11 % Norddeutsche Landesbank (NordLB) a Gothaer Finanzholding AG s přibližně 2 %. Přibližně 6 % akcií je ve vlastnictví drobných akcionářů.
(12)
Největšími dceřinými společnostmi, popř. dílčími skupinami skupiny BGB jsou Landesbank Berlin („LBB“) a Berlin-Hannoversche Hypothekenbank AG („BerlinHyp“), které jsou také činné v bankovnictví. LBB je veřejnoprávní instituce, v němž BGB vlastní atypicky tichý podíl ve výši 75,01 %. Díky stávající smlouvě o odvodu výsledků je třeba BGB ekonomicky považovat za 100 % vlastníka. V BerlinHyp, která je činná v oblasti financování nemovitostí, vlastní BGB 89,9 % akcií.
(13)
Ke skupině dále v současné době patří ještě dílčí skupina IBAG Immobilien und Beteiligungen Aktiengesellschaft („IBAG“), která je činná v oblasti služeb spojených s nemovitostmi, a která byla v minulosti vedena společností Immobilien und Baumanagement der Bankgesellschaft Berlin GmbH („IBG“). Kromě toho BGB kontroluje, popř. kontrolovala přímo nebo nepřímo různé další německé nebo zahraniční podniky, např. Weberbank, Allgemeine Privatkundenbank AG („Allbank“, již prodána), BGB Ireland, BGB UK, BG Polska (maloobchodní divize a internetová divize „Inteligo“ již prodána, likvidace zbývající „skořápky“ zahájena) a také českou Živnostenskou banku a.s. (již prodána).
(14)
Hlavní náplní obchodování BGB je soukromé i firemní bankovnictví (retail banking) obou obchodních značek „Berliner Sparkasse“ a „Berliner Bank“. Ani u jedné z nich se nejedná o právně samostatné dceřiné firmy, ale o obchodní značky, popř. pobočky. Od 1. července 2003 patří „Berliner Bank“, stejně jako dříve již „Berliner Sparkasse“, k LBB (7). Firemními zákazníky jsou převážně malé a střední podniky z regionu.
(15)
Vedle činnosti v oblasti maloobchodního bankovnictví, financování nemovitostí a služeb v oblasti nemovitostí jsou BGB, popř. její dceřiné společnosti činné také v oblasti obchodování na kapitálovém trhu (obchod s penězi a cennými papíry) a rovněž v segmentech velkoobchod/zahraničí (např. financování projektů a exportu) a veřejného sektoru (poskytování úvěrů), které bude nutné zrušit, popř. výrazně zredukovat. Aktivity v oblasti Investment Banking zahrnují pouze emise akcií a dluhopisů v relativně úzkém rozsahu a v budoucnosti už nebudou hrát žádnou významnou roli. Geograficky se činnost BGB koncentruje na oblast Berlína a spolkovou zemi Braniborsko, zejména s ohledem na maloobchodní bankovnictví. Banka je však činná, například v oblasti financování nemovitostí, také na národní a, například v oblasti obchodování na kapitálovém trhu, i na mezinárodní úrovni.
(16)
V oblasti Berlína má BGB v maloobchodním bankovnictví vedoucí postavení na trhu s podílem přibližně od 20 % až po více než 50 % v jednotlivých segmentech (8). Podle vlastních údajů byl její podíl, resp. její penetrace trhu v roce 2002 z hlediska prvních běžných účtů soukromých zákazníků přibližně 48 % (9). S ohledem na celý německý obchod s financováním nemovitostí (všechny hypoteční úvěry) zaujímala BGB podle nahlášených údajů, s podílem přibližně 5 %, v roce 2000 třetí místo. Podle aktuálních informací nebylo, resp. už nebude této pozice dosaženo (10). Více než 90 % hypoték BGB k 31. prosinci 2001 ve výši 33 miliard EUR bylo v Německu, zbytek se týkal financování nemovitostí v zahraničí. V ostatních oblastech nepatří BGB ani v Německu, ani mezinárodně mezi vedoucí banky. Údaje ke konkrétním částem trhu nebo segmentů nejsou v této souvislosti k dispozici.
(17)
Potíže BGB, které pronikly na veřejnost v roce 2001, měly svůj původ především v oblasti služeb spojených s nemovitostmi, ale také v oblasti financování nemovitostí. Podstatnými součástmi služeb spojených s nemovitostmi, které v 90. letech prováděla dceřiná společnost IBG, byly investiční fondy a rozvoj projektů a stavební činnost. Akcionáři IBG - která byla založena začátkem 90. let jako dceřiná společnost LBB - byly od poloviny do konce 90. let nejdříve BGB AG samotná (10 %), Berliner Bank AG (30 %), LBB (30 %) a Berlin Hyp (30 %). Po splynutí Berliner Bank AG s BGB připadly druhé jmenované bance akcie Berliner Bank v IBG. Vlastnická struktura vypadá dnes takto: 40 % BGB, 30 % LBB a 30 % Berlin Hyp.
(18)
IBG zakládala až do roku 2000 v narůstajícím rozsahu fondy nemovitostí. Investorům byly přitom poskytovány rozsáhlé garance, především dlouhodobé garance nájmu, výnosů a revitalizace. Pro založení nového fondu byly současně získány nebo postaveny nové nemovitosti. Záruky byly poskytovány v očekávání vysoké nebo dokonce i stoupající hodnoty nemovitostí, což vedlo při skutečných, silně klesajících cenách a nájmech, především v Berlíně a nových spolkových zemích, ke kumulování rizik.
(19)
Když se tyto problémy začaly v průběhu roku 2000 projevovat, začala BGB uvažovat o prodeji hlavní činnosti IBG. Proto byl v prosinci roku 2000 převeden hlavní podíl činnosti IBG na nově založenou IBAG, s výjimkou „starých“ rizik a závazků IBG a jejími dceřinými společnostmi, které přešly na nově založenou LPFV Finanzbeteiligungs- und Verwaltungs-GmbH („LPFV“). Plány na prodej IBAG však selhaly. Dnes jsou jak IBAG, tak také LPFV ve 100 % vlastnictví BGB. V rámci IBG zůstaly jen aktivity v okrajových oblastech.
(20)
Další, v tomto období se vyskytující problémy se týkaly činnosti v oblasti financování nemovitostí, která byla prováděna především společností BerlinHyp, ale také LBB a BGB samotné. Tato oblast činnosti zahrnuje poskytování úvěrů pro financování větších projektů spojených s nemovitostmi, především v oblasti průmyslu, nikoliv poskytování hypotečních úvěrů pro financování soukromých nemovitostí, které spadají do oblasti maloobchodního bankovnictví. Nesnáze v oblasti financování nemovitostí, které se s ochlazením trhu s nemovitostmi stupňovaly, vyplývaly především z do té doby nedostatečné prevence rizik.
(21)
V první polovině roku 2001 se BGB dostala do akutní krize. Příčinou byly především špatné úvěry v oblasti financování nemovitostí a také garanční závazky u IBG/IBAG/LPFV v oblasti fondů, pro které byly při roční účetní závěrce za rok 2000 vytvořeny rezervy ve výši přibližně 1 miliardy EUR a jež také vyvolaly potřebu oprávek pro běžící stavební projekty a zvýšení prevence rizik v oblasti financování nemovitostí. Z toho důvodu poklesly v květnu záruční prostředky BGB pod zákonem stanovený minimální koeficient vlastního kapitálu ve výši 8 %. Mezery ve financování, které bylo nutno utěsnit, aby se dosáhlo koeficientu základního kapitálu 5 % a aby se tak umožnil návrat ke koeficientu vlastního kapitálu před krizí ve výši 9,7 %, byly v té době odhadnuty na 2 miliardy EUR. Prohlášením o záměru zajistila země Berlín v květnu roku 2001 přísun kapitálu, poskytnutého touto zemí, ve výši tohoto nutného obnosu. Poté, co Komise tuto podpory na záchranu schválila, obdržela BGB v srpnu roku 2001 kapitál ve výši přesně 2 miliardy EUR: 1,755 miliardy EUR od země Berlín, 166 milionů EUR od NordLB, 16 milionů EUR od Parion (Gothaer Finanzholding AG) a 63 milionů EUR od drobných akcionářů.
(22)
V následujících měsících byla však objevena další rizika, především v oblasti služeb spojených s nemovitostmi u IBAG/IBG/LPFV. Existovalo nebezpečí, že by kapitál BGB mohl znovu poklesnout pod nejmenší povolený koeficient solventnosti. Tato rizika se znovu týkala garančních povinností v činnosti fondů, jakož i klesající hodnoty nemovitostí, které byly zakoupeny za účelem pozdějšího založení nových fondů („nemovitosti do zásoby“). Přes vnitřní síť skupiny, sestávající ze smluv o odvodu výsledků, záruk a úvěrů, ručí, podle informací předložených Německem, BGB za převážnou část rizik.
(23)
V listopadu roku 2001 pohrozil tehdejší Spolkový dozorčí úřad pro úvěrování (BAKred, dnes BAFin) (11) BGB předběžným uzavřením, pokud nebudou do konce roku 2001 přijata opatření k pokrytí těchto rizik. Proto dne 20. prosince 2001 podepsaly země Berlín, BGB, LBB, Berlin Hyp, IBAG, IBG a LPFV základní dohodu s cílem tato rizika pokrýt rozsáhlými garancemi a zárukami. Tato základní dohoda byla dne 16. dubna 2002 nahrazena s konečnou platností schválenou podrobnou dohodou. Garance převzaté touto dohodou jsou označovány jako „odstínění rizik“ („Risikoabschirmung“) a jsou blíže popsány dále.
(24)
Opatření pro poskytnutí podpory jsou součástí plánu na restrukturalizaci, předloženého původně v lednu roku 2002, a naposledy přepracovaného během auditu v lednu roku 2004, který předpokládá výrazné zredukování obchodní činnosti skupiny BGB a koncentraci na soukromé a firemní zákazníky v oblasti Berlín. Vedle toho by se mělo dále pokračovat - i když v menším rozsahu - v činnosti na kapitálovém trhu a v oblasti financování nemovitostí (viz 172. bod odůvodnění a násl.). Ostatní oblasti obchodu, jako je oblast velkoobchod/zahraničí včetně strukturovaného financování a poradenství, se mají zrušit a jiné, jako je oblast veřejného sektoru, se mají silně redukovat. Původně se předpokládalo, že se bude pokračovat i v oblasti služeb s nemovitostmi. Německo však již v ranném stádiu řízení přislíbilo, že se postará o rozdělení této oblasti a o prodeji zemi Berlín (viz 277. a 278. bod odůvodnění). Německo také mezitím přislíbilo, že k redukci velmi silného podílu BGB na berlínském maloobchodním trhu prodá Berliner Bank samostatně.
(25)
Jak již bylo uvedeno výše, mají být prodány akcie BGB držené zemí Berlín. Komise obdržela takový závazek. BerlinHyp má být v rámci privatizace BGB prodána buďto spolu s ní nebo samostatně (viz 285. bod odůvodnění). Dále má být IBB vyčleněna z BGB a rezervní fond IBB (již výše uvedený, ve své době na LBB převedený kapitál bývalé Wohnungsbau-Kreditanstalt - „WBK“), pokud by to nezpůsobilo pokles kvóty základního kapitálu pod 6 % nebo kvóty celkového kapitálu pod 9,7 % ke dni 1. ledna 2004, má být vyplacen zpět zemi Berlín.
(26)
Jednou složkou restrukturalizační podpory ohlášené dne 28. ledna 2002 je přísun kapitálu ve výši 1,755 miliard EUR poskytnutého jakožto podpora na záchranu v srpnu roku 2001 zemí Berlín po schválení Komisí dne 25. července 2001 (12), přičemž tuto podporu si BGB trvale ponechá jako restrukturalizační podporu.
(27)
Druhou složkou je výše uvedené odstínění rizik, jehož poskytnutí bylo v hlavních rysech dohodnuto v prosinci roku 2001 mezi zemí Berlín, BGB, LBB, BerlinHyp, IBAG, IBG a LPVF a jež bylo upraveno, doplněno a nahrazeno podrobnou dohodou schválenou dne 16. dubna 2002. Tento dokument obsahuje následující garance, osvobození, převzetí plnění a záruky, které byly poskytnuty zemí Berlín na období třiceti let, aby se pokryla rizika dceřiných společností IBAG, IBG a LPFV z činnosti v oblasti služeb spojených s nemovitostmi:
-
Úvěrové garance: Garance pro BGB, LBB a pro BerlinHyp ohledně smluvního splácení úroků a jistiny úvěrů, které tyto společnosti zaručily společnostem IBAG a IBG a také jejich dceřiným společnostem k datu 31. prosince 2001. Tyto dotčené společnosti a úvěrové vztahy jsou uvedeny v přílohách podrobné dohody. V uvedeném dokumentu jsou také řešena omezení pro určité úvěrové garance a explicitní výluky („seznam negativ“).
-
Garance účetní hodnoty: Garance pro IBAG a IBG, jakož i pro určité další společnosti skupiny, především přímé a nepřímé dceřiné společnosti uvedené společnosti, ohledně hodnoty jednotlivého investičního majetku aktivovaných položek v příslušné kontrolované bilanci s výjimkou určitého označeného investičního majetku jako nehmotný investiční majetek, pokladní hotovosti, vklady u spolkových bank a úvěrových institucí nebo položky časového rozlišení. Podrobná dohoda řeší i omezení a výluky v případě účetních garancí („seznam negativ“).
-
Převzetí plnění od LPFV: Osvobození LPFV od závazků - pokud tyto přesahují částku 100 milionů EUR (výše spoluúčasti) - z dřívějších obchodů s nemovitostmi prováděných IBG a jejími dřívějšími dceřinými společnostmi Bavaria, Arwobau a také společností Immobilien-Beteiligungsvertriebsgesellschaft der Bankgesellschaft Berlin GmbH („IBV“) formou převzetí plnění. Převzetí plnění se nevztahuje na závazky, které souvisí se založením fondů po 31. prosinci 2000 nebo s novým obchodem IBAG popsaným v podrobné dohodě.
-
Osvobození BGB od záruk: Osvobození BGB od všech závazků ze záruk, které tato společnost převzala až k 31. prosinci 1998 za IBG, IBV a Bavaria. Ani toto osvobození se nevztahuje na závazky, které souvisí se založením fondů po 31. prosinci 2000 nebo s novým obchodem IBAG popsaným v podrobné dohodě.
(28)
Podrobná dohoda vyčísluje v článku 45 nejvyšší obnos, který z těchto závazků vyplývá pro zemi Berlín, což je 21,6 miliard EUR. Podle článku 45 se přitom jedná o vícenásobné zahrnutí upravené teoretické nominální hodnoty zajištěných rizik. V základní smlouvě byla udána jako nejvyšší hodnota ještě částka 35,34 miliard EUR, protože výše uvedené garance někdy pokrývaly tatáž rizika. Jak uvádí článek 45 podrobné dohody, může země například ručit za pohledávky třetího věřitele z garance za pronájem jednak převzetím plnění oproti LPFV, jednak osvobozením od záruk. Podrobná dohoda však také upravuje to, že země v takovém případě ručí za příslušné riziko vždy jen jednou. Tak mohl být nejvyšší teoretický obnos upraven odečtením tohoto vícenásobného zahrnutí a stanoven na hodnotu 21,6 miliard EUR. Z těchto 21,6 miliard EUR představuje nejvyšší obnos, podle Německem předložených předběžných výpočtů, osvobození LPFV (přibližně [...]* EUR, z toho [...]* EUR je na osvobození LPFV od závazků z garancí na pronájem a výplat podílů a [...]* EUR na osvobození od rizik z takzvaných garancí na revitalizaci budov).
(29)
Základem tohoto teoretického nejvyššího obnosu je však odhad úplného materializování všech rizik. Pro osvobození LPFV od záruk na pronájem (nejvyšší obnos [...]* EUR) to například znamená, že by veškeré nájmy nebyly vůbec zaplaceny až do roku 2025, v případě osvobození LPFV od záruk na revitalizaci ([...]* EUR) se vychází z úplných výrobních nákladů na všechny budovy a vnější zařízení. Stoprocentní nezaplacení nájmů a stržení a nové postavení všech budov však není ani podle velmi pesimistických předpokladů reálné. V článku 45 je proto také uvedeno, že podle tehdejších znalostí a na základě důkladného prověření významných ekonomických rizik, bude pravděpodobné využití výrazně nižší. Podle toho představuje skutečné riziko 2,7 miliard EUR v optimistickém případě („best-case“), 3,7 miliard EUR v „základním případě“ („base-case“) a 6,1 miliard EUR v pesimistickém případě (takzvaný „worst-case“). Předpoklady, které vedly k těmto odhadnutým hodnotám, byly oznámeny v průběhu řízení (viz 138. bod odůvodnění).
(30)
Podrobná dohoda dále pro minimalizaci garančních plnění předpokládá možnost, že země smluvně zcela nebo částečně pověří správou podrobné dohody třetí stranu. Země tuto možnost využila a založila společnost „BCIA Berliner Gesellschaft zum Controlling der Immobilien-Altrisiken mbH“, která je v jejím úplném vlastnictví, a tato společnost realizuje z pověření země svou činnost od ledna roku 2003. Kromě toho podrobná dohoda předpokládá ručitelskou provizi a právo na opravu v období patnáct účetních roků. Na základě toho obdrží země od BGB pevnou roční ručitelskou provizi ve výši 15 milionů EUR až do roku 2011 včetně, která může být od roku 2012 po vzájemné dohodě upravena pro zbývající období odstínění rizik. Dále BGB zaplatí, pokud v jednom nebo více měsících účetního roku dosáhne celková kvóta ručícího vlastního kapitálu 12,5 % a kvóta základního kapitálu 7 %, 15 % svého dosaženého ročního čistého zisku zemi Berlín.
(31)
V zákoně o zplnomocnění Senátu k převzetí zemské záruky za rizika z obchodu se službami v oblasti nemovitostí společnosti Bankgesellschaft Berlin AG a některých jejích dceřiných společností (13) je dále stanoveno, že akcie země Berlín v BGB se musí co nejrychleji prodat za podmínek únosných pro zemi Berlín a že v souvislosti s novým uspořádáním vlastnické struktury BGB musí být z BGB vyloučena Investitionsbank Berlin (IBB) jako samostatná veřejnoprávní podpůrná banka (k tomu viz dále).
(32)
Ve svém rozhodnutí o zahájení řízení (14) Komise dále poukázala na jednu důležitou skutečnost, která nebyla v původním plánu restrukturalizace zohledněna. Na konci roku 1992 byla WBK, včetně jejího veškerého jmění, převedena na LBB; současně všechny úkoly WBK přešly na tehdy nově založenou IBB. Díky tomuto převodu se zvýšil ručící vlastní kapitál LBB přibližně o 1,9 miliardy DEM. LBB zaplatila od roku 1995 odměny v průměru 0,25 % za každý příslušný obnos. Z důvodu vzniklých pochyb ohledně slučitelnosti těchto odměn se zásadou investorů v tržním hospodářství zahájila Komise v červenci roku 2002 řízení C 48/2002. (15) Pokud Komise dojde k závěru, že vyplacené odměny nejsou v souladu se zásadou investorů v tržním hospodářství, představuje rozdíl mezi vyplacenými odměnami a běžnými tržními výnosy takové investice, při nesplnění zkoušek slučitelnosti se Smlouvou o ES, podporu neslučitelnou se společným trhem, kterou LBB musí vrátit zemi Berlín.
(33)
Možnost požadavku na vrácení představuje výrazné riziko pro budoucnost plánu restrukturalizace ve vztahu na nutnost obnovení životaschopnosti. Komise proto ve svém zahajovacím usnesení vyzvala Německo, aby v tomto směru našlo vhodné řešení a vzala na vědomí, že Německo na takovém řešení pracuje.
(34)
Z tohoto důvodu byla mezi zemí Berlín a BGB uzavřena dne 23. prosince 2002Dohoda o řešení případných požadavků země Berlín na splátky vyplývající z postupu šetření podpory C48/2002 - Landesbank Berlin - Girozentrale prováděného Evropskou komisí („Dohoda o splátkách“).
(35)
Tato dohoda upravuje případ, že pokud Komise rozhodne o zpětném vyplacení, zavazuje se země Berlín poskytnout jako vklad do LBB sanační dotaci v takové výši, která je nutná k tomu, aby se zabránilo podkročení kapitálové kvóty uvedené v dohodě u LBB a/nebo u skupiny BGB z důvodu hrozící povinnosti realizovat splátky. Minimální kapitálové kvóty uvedené v dohodě o splátkách se vyčíslují na 9,7 % (kvóta celkového kapitálu) a 6 % (kvóta základního kapitálu). Tato dohoda platí za podmínky, že Komise tuto podporu schválí.
(36)
Ačkoliv toto opatření nebylo ještě v okamžiku rozhodnutí o zahájení řízení učiněno a tedy nebylo částí plánu restrukturalizace, byla rizika pro výhledovou životaschopnost banky vzniklá z důvodu možného rozhodnutí o splátkách zmíněna v rozhodnutí o zahájení řízení jako jeden z faktorů, který je nutno v řízení vzít v úvahu. Dohoda o splátkách byla nakonec uzavřena, aby se těmto úvahám učinilo zadost. Protože toto opatření je pro úspěch restrukturalizace nezbytné, považuje Komise za účelné posuzovat dohodu o splátkách, jelikož v této souvislosti může zajistit nejvyšší obnos pro podporu, společně s ostatními opatřeními pro podporu.
(37)
Ve svém rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES klasifikovala Komise opatření, která je potřeba předběžně přezkoumat, jako státní podpory ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES a čl. 61 odst. 1 Dohody o EHP, protože tyto podpory byly poskytnuty ze státních prostředků a jsou vhodné k tomu, aby se formou zlepšení finanční pozice podniku projevily v ekonomickém postavení soutěžitelů z jiných členských států (16), čímž dochází k narušení hospodářské soutěže nebo hrozí, že dojde k takovému narušení a že tím bude negativně ovlivněn obchod mezi členskými státy.
(38)
Na základě svého předběžného posouzení dospěla Komise k přesvědčení, že podpory je třeba posoudit na základě Pokynů Společenství o státní podpoře na záchranu a restrukturalizaci podniků v nesnázích (17) (dále jen „pokyny“) a že nejsou použitelné ani jiná ustanovení Smlouvy o ES o slučitelnosti, ani jiné pokyny Společenství. Komise souhlasila s názorem Německa, že se v případě BGB jednalo o podnik v nesnázích ve smyslu oddílu 2.1 pokynů. O slučitelnosti opatření pro podporu se společným trhem však vznikly značné pochyby.
(39)
Podle bodů 31 - 34 pokynů zkoumá Komise plán restrukturalizace pro každou jednotlivou podporu v tom smyslu, zda je, na základě reálných odhadů, schopen během přiměřeného období znovu obnovit životaschopnost podniku.
(40)
Komise dříve předloženému plánu restrukturalizace vytýkala, že nebyly analyzovány budoucí strategie na trhu investičního bankovnictví. Dále Komise v rámci budoucí strategie obchodů s nemovitostmi vyžadovala bližší specifikaci rozdílů nákladů mezi likvidací a dalším provozováním dceřiné společnosti činné ve službách v oblasti nemovitostí IBAG.
(41)
Komise vyjádřila pochybnosti, zda předpoklady v původním plánu restrukturalizace ohledně vývoje nabídky a poptávky byly dostatečně precizní na to, aby se mohl udělat závěr ohledně výhledů na úspěch předložených opatření na restrukturalizaci. Bylo možno obtížně rozeznat, na které tržní předpoklady se opatření plánu restrukturalizace vztahují.
(42)
Komise dále konstatovala, že informace Německa v souvislosti s důvody nesnází podniku v minulosti byly relativně povrchní. Byly uvedeny následující tři důvody: a) špatné úvěry; b) odvod četných záruk v oblasti fondů nemovitostí a c) příliš pozdní zavedení (1999) a pomalé provádění systematické kontroly rizik. Uváděné informace představovaly hlavně shrnutí finančních nesnází. Byl však uveden pouze jeden skutečný důvod těchto nesnází, totiž neúčinné struktury skupiny a managementu, mezi nimi také nefunkční kontrola rizik. Důkladná analýza těchto struktur a konkrétních chyb managementu, mezi nimi i dopady vlastnictví státu, však chyběla. Takovou analýzu však Komise považuje za nutnou k tomu, aby bylo možno posoudit výhledy na restrukturalizaci BGB. Komise proto pochybuje o tom, zda plán na restrukturalizaci dostatečným způsobem rozeznal a řeší příčiny nesnází BGB. Německo bylo proto požádáno, aby přeložilo podrobnou analýzu minulých chyb a budoucích výhledů a problémů v kontextu struktury skupiny, metod managementu a dozoru, konceptů kontroly a podávání zpráv, jakož i technik pro zavedení komerčně založených rozhodovacích procesů.
(43)
S ohledem na možnou privatizaci zmínilo Německo jednání s potencionálními zájemci, neuvedlo však žádné podrobnosti, například o zamýšleném postupu, podmínkách nebo jiných relevantních faktorech. Komise si proto položila otázku, zda privatizace - úplná nebo částečná - byla důkladně uvážena a zda je případně zajištěno, že bude provedena v rámci otevřeného, transparentního a nediskriminačního postupu.
(44)
S ohledem na cílové výnosy původně uvedené v oznámení ve výši necelých 7 % vyjádřila Komise zaprvé pochyby, zda tento výnos může být skutečně dosažen, zejména vzhledem k problematické struktuře instituce a managementu skupiny, nejasným předpokladům o trhu, na které se odvolávají opatření pro restrukturalizaci, a také vzhledem k provádění problematických obchodů s nemovitostmi. I kdyby bylo dosaženo požadovaného výnosu necelých 7 %, měla Komise za druhé pochyby o tom, zda toto zúročení vloženého kapitálu bude dostatečné, aby to bylo slučitelné se zásadou investora v tržním hospodářství.
(45)
Komise dále věnovala pozornost tomu, že možnost požadavku na splacení v případě LBB představuje závažné riziko pro úspěšné vyhlídky plánu restrukturalizace, a proto ve svém rozhodnutí o zahájení řízení vyzvala Německo, aby zpracovalo návrhy na řešení.
(46)
Ustanovení o výjimce v čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy o ES platí za podmínky, že podpora nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem. Body 35 až 39 pokynů stanoví, že musí být přijata taková opatření, která co nejvíce zmírní všechny nepříznivé účinky podpory na soutěžitele. Obvykle se tyto podmínky konkretizují omezením nebo redukcí přítomnosti podniku na relevantním trhu výrobků, prodejem výrobních zařízení nebo dceřiných společností nebo odbouráním činností. Toto omezení nebo redukce musí být v poměru s účinky deformací způsobených podporou a zejména s relativní váhou podniku na jeho trhu nebo trzích.
(47)
Celkově měly původně navržené protislužby, resp. kompenzační opatření, jako je prodej významných podílů, omezení obchodů s penězi a cennými papíry, sektoru Debt Finance, obchodů s nemovitostmi, počtu poboček, personálu a sekce veřejného sektoru a také zřeknutí se sídel a obchodů se zahraničními a velkými zákazníky, vést k redukci bilanční sumy BGB o 26 % (ze 190 miliard EUR na 140 miliard EUR). Z důvodu částečně vágního popisu kompenzačních opatření a jejich příslušného přínosu k požadovaným následkům na jmění a personální situaci BGB nebyla Komise schopna posoudit, zda může být reálně dosaženo tohoto celkového efektu a jak se tato opatření projeví na budoucí pozici BGB na trzích nebo segmentech vymezených Německem. Komise proto potřebovala podrobnější informace ohledně vlivu každého opatření na jmění, na personální situaci a na budoucí pozici BGB na trhu/segmentu.
(48)
I kdyby bylo dosaženo výše uvedeného celkového účinku redukce (26 % nebo 50 miliard EUR z bilanční sumy), považuje Komise za sporné, zda tato redukce bude dostatečná vzhledem k uvažované výši podpory a vzhledem ke zkušenostem Komise ohledně restrukturalizačních podpor bankám (18). V této souvislosti uvedla Komise zákonné minimální kvóty kapitálu jako možný orientační bod pro posouzení přiměřenosti kompenzačních opatření, protože ty musí být při poklesu kapitálu banky redukovány úměrně objemu obchodů (při nedostatečné vybavenosti kapitálem 1 miliarda EUR a podle zákonné minimální kvóty kapitálu 4 % by bylo potřeba teoretické redukování rizikových faktorů aktiv až o 25 miliard EUR). Toto „redukování příležitostí“ by mohlo sloužit jako přibližný orientační bod pro stupeň narušení trhu a z toho vyplývající nutná kompenzační opatření. Pouze přísun kapitálu ze země Berlín ve výši 1,755 miliard EUR v létě roku 2001 by podle těchto úvah odpovídal teoretickému redukování hodnoty jmění až o 44 miliard EUR. Komise však upozornila na to, že tento orientační bod nemůže být použit „mechanicky“, ale že je závislý na určitém volném uvážení zvláštních okolností, například faktorů, které jsou důležité pro přežití a životaschopnost banky.
(49)
Když se po přísunu kapitálu objevila nová rizika, hrozilo nebezpečí, že koeficient solventnosti bude znovu nedostatečný. Aby zabránila novému přísunu kapitálu, rozhodla se země Berlín řešit všeobecné garance pomocí odstínění rizik. Z toho důvodu mají garance podobný účinek jako přísun kapitálu. Problém s odstíněním rizik však spočívá v tom, že výše podpory, která má být poskytnuta, nebyla ještě přesně stanovena. Nominální, teoretický maximální obnos, který je uvedený v čl. 45 podrobné dohody, představuje 35,34 miliard EUR. Když se odpočítá vícenásobné krytí rizik, představuje maximální obnos částku 21,6 miliard EUR. To je však stále nominální hodnota, tj. vychází z úplného zmaterializování všech rizik, což není pravděpodobné (viz výše). Z toho důvodu musela Komise pečlivě pracovat s jednotlivými dostupnými maximálními obnosy, tj. s 35,34 miliardami EUR. Protože ale tento obnos zřejmě nebude realizován, bylo by nepřiměřené používat jej jako základ pro stanovení potřebných kompenzačních opatření. Komise proto nemohla posoudit, zda nabízená kompenzační opatření, s přihlédnutím k výši podpory, budou dostatečná. Komise měla dále pochyby o tom, zda zejména v případě scénáře best-case s realizovanou podporou přibližně 3 miliard EUR, společně s přísunem kapitálu, byla kompenzační opatření podle výše popsaného hrubého orientačního bodu dostatečná. Kromě toho zkušenosti z případů restrukturalizace ukazují, že scénáře best-case byly realizovány jen vzácně.
(50)
Komise oznámila, že při závěrečném posouzení přiměřenosti kompenzačních opatření se musí vzít v úvahu extrémně silná pozice BGB na trhu v oblasti maloobchodu na místní a regionální úrovni. Vzhledem k nedostatku dostatečných informací však Komise nemohla ohodnotit vlivy redukčních opatření na jednotlivé trhy nebo obory. Požadovaná redukce v oblasti soukromých a firemních zákazníků ve formě plánovaných prodejů Weberbank a Allbank se však zdá být poměrně málo a zřejmě by to nedostatečně zeslabilo účinek ovlivnění konkurence vlivem poskytnuté podpory. S uvážením skutečnosti, že BGB se také zdá být nikoliv bezvýznamným účastníkem trhu v oblasti obchodů s nemovitostmi, ptala se dále Komise na to, zda opatření na redukci jsou v této souvislosti dostatečná.
(51)
V souhrnu Komisi chyběly důležité informace pro přiměřené a dostatečně podrobné posouzení účinků navržených kompenzačních opatření. Na základě dostupných skutečností proto měla vážné pochybnosti o tom, zda plánovaná opatření na redukci jsou dostatečná na to, aby zmírnila účinek narušující hospodářskou soutěž způsobený takovým vysokým objemem podpory, jejíž přesná výše nebo maximální hodnota ještě nebyla ani stanovena. V tomto kontextu se musí vzít v úvahu také silná, především místní a regionální pozice BGB na trhu, především v oblasti maloobchodu.
(52)
Podle bodů 40 a 41 pokynů musí být podpora omezena na přísné minimum potřebné pro umožnění restrukturalizace, aby se zamezilo poskytnutí přebytečné hotovosti podniku, která by mohla být užita k agresivním, trh narušujícím činnostem nebo dokonce k expanzi. Pokyny také stanoví, že od příjemce podpory se očekává, že k plánu restrukturalizace významně přispěje z vlastních zdrojů, včetně prodeje aktiv, která nejsou nezbytně důležitá pro přežití podniku.
(53)
Na základě dostupných informací nebyla Komise schopna přesně posoudit, zda podpora - jejíž výše nebyla ještě známa - představuje potřebnou minimální výši, a zda by například mohla být během restrukturalizace přehodnocena rizika, a zda jsou zavedena nebo by byla zavedena kontrolní opatření pro skutečné vyloučení vícenásobného pokrytí rizik.
(54)
Komise se ptala, zda jako záchranná podpora předběžně povolené dosažení kvóty kapitálu 5 % a kvóty vlastních prostředků 9,7 %, jakož i od roku 2003 požadovaná kvóta základního kapitálu přibližně 7,5 % a kvóta vlastních prostředků přibližně 12 % bude opravdu potřebné pro další trvání podniku, včetně solidního ratingu prováděného ratingovými agenturami. V tomto kontextu měla Komise pochybnosti zejména o tom, zda vlastní přínos BGB prodejem majetku nebo dceřiných společností, které nejsou nezbytné pro dlouhodobou životaschopnost podniku, s přihlédnutím i na výši podpory v případě scénáře best-case splnil kritérium „významného příspěvku“. Z důvodu silné pozice BGB, včetně jejích dceřiných společností a podniků s ní svázaných, na mnoha trzích a v mnoha oborech, se objevila otázka, zda by nemohl proběhnout prodej více, resp. větších dceřiných společností/aktiv - nejen z hlediska opatření pro vyrovnání, ale také jako významnější, plnění daňových poplatníku doplňující vlastní příspěvek.
III. STANOVISKO NĚMECKA
(55)
Německo zaujalo na základě tehdy předloženého plánu restrukturalizace, který ve svých základních rysech platil ještě v létě 2003 a který byl předložen k posouzení poradcům Komise, stanovisko k zahájení řízení a na požádání Komise předložilo v dalším řízení také doplňující informace o původním plánu restrukturalizace, zejména k následujícím, pro rozhodování Komise důležitým bodům:
(56)
Investiční bankovnictví už v budoucnosti nebude představovat ani strategické ohnisko, ani cílový produkt obchodů na kapitálovém trhu. Obchody na kapitálovém trhu se koncentrují na oblasti s vysokým potenciálem výnosů, jako je například zákaznický obchod s akciemi, úroky a úvěry a, v malém rozsahu, také obchod na vlastní účet a budou ve svém rozsahu ubývat.
(57)
Byl blíže specifikován rozdíl nákladů mezi likvidací a pokračováním IBAG. Celkové náklady na likvidaci se skládají z operativních nákladů na likvidaci [...]* EUR a z finančního schodku. Pro zjištění finančního schodku byla sestavena stínová bilance skupiny pro tři scénáře (best case, real case, worst case), na což by se vynaložilo [...]* EUR, [...]* EUR resp. [...]* EUR. V případě pokračování by se naopak v období 2001 až 2005 vynaložilo, podle scénáře od [...]* do [...]* EUR (base-case [...]* EUR). Tím by došlo v případě likvidace IBAG k překročení nákladů oproti pokračování podle zvoleného scénáře od [...]* do [...]* EUR. Kromě toho by při likvidaci bylo nutno vzdát se kladného výsledku od roku 2006 ve výši [...]* EUR.
(58)
Blíže byly uvedeny předpoklady o rozvoji trhu v oblasti obchodu s nemovitostmi a fondy. Po mírném poklesu v roce 2002 přibližně o 2 % celkový německý objem staveb, podle informací Ústředního svazu německého stavebnictví, v roce 2003 přibližně stagnoval. Ve stavbě bytů nedošlo k žádné změně trendu (rok 2003: pokles o přibližně 1 % po přibližně 3 % poklesu v roce 2002), přitom na východě byl pokles z důvodu přebytečné nabídky bytů výrazně silnější než v západních spolkových zemích. U průmyslových staveb došlo v roce 2003 k mírnému nárůstu přibližně o 1 %. Na základě toho byly přizpůsobeny kapacity a očekávané obraty Bavaria a bylo definováno cílené zaměření. Bavaria se bude v budoucnosti koncentrovat jak na výstavbu bytů, tak i na oblast průmyslu v prémiové oblasti trhu a z důvodu velkých rozdílů rozvoje výstavby bytů na západoněmecké regiony Hamburk, Mnichov, Stuttgart a Rýn nad Mohanem. V obchodování s fondy se po poklesu v roce 2001 bude v budoucnosti počítat s novým výrazným růstem v oblasti trhu s uzavřenými fondy. Fondy s nemovitostmi by měly hrát důležitou roli s přibližně 50 % objemu umístění na trhu jako alternativní forma investic s výnosy a riziky mezi cennými papíry s pevnými úroky a akciemi. Nové fondy IBV budou zakládány již jen pro průmyslové nemovitosti typu premium a budou vybaveny výrazně redukovanými garancemi. Díky těmto kvalitativně hodnotnějším objektům bude možno zvýšit i jistotu výnosů, čímž se však zredukuje obchodní činnost celkem o více než polovinu.
(59)
K předpokladům o rozvoji trhu v oblasti soukromých zákazníků uvedlo Německo zejména to, že v oblasti Berlína připadá v průměru téměř 4 000 obyvatel na jednu bankovní pobočku, což je výrazně více než je německý průměr ((1 400). Ačkoliv v Berlíně není na pobočkách žádné nadměrné odbavování klientů, je třeba v budoucích létech počítat s další redukcí obchodních míst, a to z důvodu působení jiných kanálů jako je call center a internet. Koncept pro trvalé zlepšení rentability v oblasti soukromých zákazníků je založen na oblasti nákladů i výnosů. Mezi opatření pro snížení centrálních nákladů patří redukce poboček podle aktuální výnosnosti, regionálních úhrad a výhledových nákladů na uzavření/sloučení. Cílem má být zvýšení počtu hlavních zákazníků na pobočku na [...]* u Berliner Sparkasse a na [...]* u Berliner Bank do konce roku 2003, oproti průměrně 2 300 zákazníků u bezprostředních konkurentů v Berlíně. Další úspory vyplývají z náhrady nákladných konvenčních pokladen moderními zařízeními, což uspoří [...]* pracovních kapacit. Výnos se může dále zvýšit změnou alokace poradců pro odkrytí možných atraktivních skupin zákazníků. Ve větší míře má probíhat transakční obchod přes online nebo samoobslužná média, zatímco odbytová cesta pobočky se má stále více koncentrovat na poradenství pro zákazníky. Prognóza o rozvoji poptávky v oblasti soukromých zákazníků vychází z informací od Landeszentralbank Berlin, ze zpráv makléřů a ze závěrů Spolkového statistického úřadu z posledních let. Pokud se jedná o pozici BGB na trhu v jednotlivých oblastech místních a regionálních zákazníků, uvedlo Německo podle níže korigovaných čísel, že objem příslušných podílů na trhu je v Berlíně od 20 % až po více než 40 % (viz 291. bod odůvodnění a násl.). Prognóza růstu pro Berlín, který jako strukturálně slabý region leží pod německým průměrem 2,5 %, představuje 2 %. Německo vysvětlilo, že i přes podíly na trhu se 40 % v obchodě s vklady soukromých zákazníků nelze mluvit o vynikajícím postavení BGB, protože berlínský maloobchodní trh se vyznačuje silnou konkurencí a zákazníci mohou bez velkých nákladů a námahy změnit jednu banku za druhou. Navíc existuje nadproporcionální podíl spořitelen, zatímco BGB má z důvodu převážně příjmově slabého okruhu zákazníků nedostatečné zastoupení na trhu v oblasti hodnotnějších druhů investic, jako jsou termínové vklady, vkladové listy, deponování cenných papírů a jiných komplexních vkladových produktů, jako je pojištění.
(60)
Předpoklady rozvoje trhu firemních zákazníků se zakládají mimo jiné na zprávách makléřů a ze závěrů Spolkového statistického úřadu. Cíleným řízením portfolia a s tím spojeným rizikem zatížených úvěrů, zavedením na riziko orientovaného oceňování a také koncentrací obchodní činnosti na hlavní segmenty zákazníků-podnikatelů a na regionální firemní zákazníky dojde i přes průměrný růst trhu v Berlíně v období 2001 až 2006 k mírnému poklesu objemu úvěrů o 1 % z [...]* EUR na [...]* EUR. Odstranění rizikových aktiv proběhne z důvodu zabránění vysokých hromadných rizik, zejména v oblasti úseku firemních zákazníků s obratem více než 50 milionů EUR. Mimo Berlín se získá dalších [...]* EUR. Objem vkladů firemních zákazníků by měl zůstat přibližně konstantní i přes cílené omezení velkoobjemových obchodů s úvěry z důvodu snahy o „cross selling“. Německo dodalo níže opravená čísla i pro místní a regionální zákazníky, která ukazují na podíl na trhu necelých 25 % v Berlíně (viz 291. bod odůvodnění a násl.). Pro Berlín byl schválen průměrný roční nárůst 2 %. Rentabilita se výrazně zvýší optimalizací odbytových procesů a služeb a zavedením standardních produktů. V úsecích pro zákazníky má dojít k redukci poboček ze 73 na 35. Zvýšené kladné hrubé rozpětí vyplývá z nově sestaveného cenového modelu Berliner Bank a Berliner Sparkasse sjednocením (zvýšených) dolních cenových hranic a konsekventním vyčerpáním potenciálu cross selling a také rostoucím rozdělením práce pracovníků pro styk se zákazníky.
(61)
Příčiny špatné situace u úvěrů na nemovitosti a odvodů garancí v oblasti fondů nemovitostí byly - jak již bylo naznačeno v ohlášení - mimořádně optimistické prognózy dalšího rozvoje nemovitostí v Berlíně a v nových spolkových zemích po znovusjednocení Německa. Na jejich základě vydala BGB ve velkém rozsahu podnikatelské úvěry a do roku 1999 zakládala objemově rostoucí fondy nemovitostí s obsáhlými garancemi, které měly na začátku krize s nemovitostmi na konci devadesátých let vysoké požadavky na oprávky a rezervy. Tato rizika nebyla v jednotlivých bankách plně odhalena z důvodu nedostatečného systému skupiny pro včasné zjištění rizik a z důvodu nesprávného vyhodnocení rizik, takže nedošlo k včasnému nápravnému opatření. A v roce 2000 proběhla na podnět představenstva skupiny a auditora, jakož i na základě mimořádné kontroly provedené BAKred, kontrola podle přísných měřítek, takže bylo třeba aktualizovat velké množství cílových dat. Přitom bylo zjištěno, že systém pro včasné zjištění rizik ve své podobě a praktickém nasazení neplnil své zákonné požadavky.
(62)
Sloučení různých bank v roce 1994 pod střechu BGB mělo proběhnout za tím účelem, aby země Berlín, jako akcionář mohla získat strategickou pozici s pokud možno velkým synergickým účinkem. Nebylo možno vytvořit instituci v souladu s KWG, aniž by nedošlo podle § 40 KWG ke zrušení názvu „Berliner Sparkasse“ a aniž by BerlinHyp neztratila privilegium dlužních úpisů. Absence jednotného vedení, které by prosazovalo právo společnosti, vedlo k tomu, že řízení rizik skupiny mohlo být budováno jen postupně. K tomu se přidaly technické restrikce v oblasti výpočetní techniky a zpoždění při tvorbě dostatečně kvalitních údajů. Management rizik byl podporován jen nepatrně a údaje vztahující se k rizikům, byly zpracovávány ručně. Tím stále existovala možnost vzniku chyb. Interní ratingový postup nebyl validován statistickými metodami.
(63)
Zavedení účinné kontroly rizik a nového databázového systému ke konci roku 2002 však ekonomicky zajistilo, že v budoucnu dojde ke včasnému rozeznání chybného vývoje a k jeho odstranění. V evidenční databázi konsolidovaně protékaly všechny úvěrové obchody celé skupiny. Tato data představovala základ pro limitní systém managementu, kterým byla hodnocena úvěrová rizika ohledně jejich rizikového potenciálu a byla jim pokládána různá omezení. Tak je k dispozici denně aktualizovaná informační platforma pro komplexní analýzu rizik v obchodování s úvěry. Na tomto základě bylo vyvinuto také novější informování představenstva a dozorčí rady o rizicích úvěrů. Ratingový postup byl vytvořen zcela nově, ve spolupráci s DSGV a s německými zemskými bankami. K lepší kontrole rizik přispěla také výrazná obměna vedoucího personálu a redukce úseků z 63 na 34.
(64)
Zjednodušení struktur skupiny a managementu a zavedení účinného systému kontroly spočívá mj. ve strukturálním zlepšení na úsecích corporate governance, kontrola rizik, kontrola/vedení dceřiných podniků v oblasti služeb s nemovitostmi a homogenizace infrastruktury IT. Nová struktura spočívá v tom, že BGB v budoucnosti sama obsáhne obchodní oblasti „wholesale“ a financování nemovitostí a také že centralizuje personál. Landesbank Berlin sjednotí, s výjimkou obchodů wholesale a financování nemovitostí pro podnikatele, všechny odbytové aktivity, včetně veškerého ochodu s firemními a soukromými zákazníky. Dále se má realizovat cíl jednotného vedení skupiny. Opatření pro zlepšení procesů budování a chodu podniku spočívala ve svolání Výboru pro posuzování rizik, který měl zpracovat rozsáhlou analýzu všech rizik skupiny, vytvoření nezávislého oddělení evidence rizik skupiny pro vyhodnocování operativních rizik a zřízení jednotek pro vedení rizik v oblastech firemních zákazníků a financování nemovitostí. Dále byl sestaven projektový tým pro konsekventní strukturování výtek z prováděných kontrol a jejich zpracování. Významně ohrožené stávající úvěry budou v budoucnu lépe sledovány v oddělení pro evidenci rizik, které bude provádět jejich hodnocení.
(65)
Pro BGB by měly být dostatečné cílové výnosy před zdaněním v roce 2006 v rozmezí 6 - 7 % (podle původního oznámení) resp. [...]* % (podle přepracovaného střednědobého plánu ze dne 24. června 2003). Sazby výnosů před zdaněním se v Německu v období 1995 až 2000 pohybovaly u zemských bank/spořitelen resp. u všech bank (Top 100) v rozmezí 12,6 % - 17,6 % resp. 13,0 % - 16,5 %. Během času lze ale pozorovat redukci výnosů z vlastního kapitálu před zdaněním. Zejména v sektoru zemské banky/spořitelny se tyto výnosy snížily z 17,6 % v roce 1995 na 12,6 % v roce 2000. Na základě následného zhoršení konjunktury a konsolidačního procesu v Německu mají být čísla v příštích letech trvale nižší a v letech 2001 až 2006 se mají u zemských bank/spořitelen pohybovat mezi 7,0 % (2001) a 8,5 % (2006) a v celém sektoru mezi 9,9 % (2001) a 12,0 % (2006). U zemských bank/spořitelen bude potenciál pro zotavení silně omezen a to z důvodu odpadnutí odpovědnosti za instituce veřejného práva („Anstaltslast“) a ručení za instituce veřejného práva („Gewährträgerhaftung“), jakož i z důvodu Basel II. Cílové výnosy před zdaněním v rozmezí 6 - 7 % (podle původního oznámení) resp. [...]* % (podle přepracovaného střednědobého plánu ze dne 24. června 2003) nejsou přímo srovnatelné s výnosy konkurenčních ústavů, protože kvóta základního kapitálu u BGB obsahovala během fáze restrukturalizace „bezpečnostní nárazník“ pro zajištění refinancování na kapitálovém trhu, který sloužil k částečné kompenzaci úplných chyb tichých rezerv. Proto musela budoucí předpokládaná kvóta základního kapitálu [...]* % ležet výrazně nad průměrnou kvótou základního kapitálu 6,1 % platnou pro zemské banky/spořitelny v období 1995 až 2000. Následkem bezpečnostního nárazníku ve výši přibližně [...]* % se oproti konkurenčním úvěrovým ústavům snížil - při stejné výši příjmu daně z přidané hodnoty na vstupu - výnos z vlastního kapitálu přibližně o [...]* %, protože ušetřené příjmy daně z přidané hodnoty na vstupu byly dány do poměru k většímu vlastnímu kapitálu.
(66)
Skutečnost státního vlastnictví jako taková nezpochybňuje schopnost a význam sanace skupiny. Malus znevýhodňující státní podniky je podle článku 295 Smlouvy o ES protiprávní. Možné protiprávní ovlivňování v souvislosti se státním vlastnictvím bylo zkoumáno kontrolním výborem poslanecké sněmovny a státním zastupitelstvím v Berlíně. Země Berlín má ostatně v úmyslu provést privatizaci BGB.
(67)
Obchodní činnost LBB významně ovlivnily celkem dvě zvláštnosti. Jednak LBB musí podle § 3 odst. 6 zákona o LBB plnit i v budoucnosti podpůrné úkoly, jako je např. podpora spoření a vedení běžných účtů i pro soukromé zákazníky s omezenou úvěrovou způsobilostí („účet pro každého“). Proto má nadprůměrně mnoho zákazníků z ekonomicky slabých vrstev, což znatelně ovlivňuje možnost výnosů. Změny lze realizovat jen během dlouhého časového období. Jednak ji zatěžuje i nadále ekonomicky slabá struktura regionu Berlín, která má přibližně o 15 % menší příjmy soukromých zákazníků ve srovnání s celkovým německým průměrem. Většina jiných konkurentů v Berlíně to může kompenzovat díky své přítomnosti v jiných regionech. Převzetím bývalé Ost-Berliner Sparkasse získala LBB podstatně vyšší podíl v mimořádně strukturálně slabém východním Berlíně, který však zahrnuje pouze 37,5 % všech obyvatel Berlína. Tyto zvláštnosti se budou projevovat i po privatizaci.
(68)
Německo také předložilo na základě přepracovaného střednědobého plánu ze dne 24. června 2003 kvantifikaci dopadů návrhů poradců Komise (např. zvýšení prevence rizik), již dříve přislíbeného vyčlenění obchodu služeb s nemovitostmi a oddělení IBB a uvedlo, že střednědobé a dlouhodobé dopady těchto tří opatření jsou nepatrné.
(69)
Na základě dalšího požadavku Komise Německo, resp. banka také předložily důsledky samostatného prodeje Berliner Bank do konce roku 2005 na životaschopnost zbytku skupiny. Podle Německa má tento prodej negativní důsledky na střednědobé plánování skupiny. V celkovém součtu jsou uvedeny jednorázové účinky pro období 2003 až 2005 ve výši přibližně [...]* EUR, z toho [...]* na mimořádné výdaje spojené s prodejem, zbytek jsou položky na personál, IT, budovy a další výdaje na restrukturalizaci. Střednědobě, resp. dlouhodobě se plánovaný výsledek před zdaněním sníží v roce 2006 z [...]* EUR (podle přepracovaného střednědobého plánu na základě tří výše uvedených opatření) o přibližně [...]* EUR na téměř [...]* EUR, z toho je přibližně [...]* z důvodu odpadnutí příspěvku od Berliner Bank do příjmů skupiny, zbytek je z důvodu zpomalení snižování stavu zaměstnanců, odpadnutí plánovaného zvýšení výnosů z provizí a zbytkových (fixních) nákladů (především z důvodů záporných úspor z rozsahu v oblasti tzv. „back office“). Výnosy z vlastního kapitálu klesnou v roce 2006 o [...]* procentních bodů na [...]* %. Tyto výpočty však vychází z předpokladu, že Berliner Bank bude prodána zájemcům za maximální částku jako samostatná banka, což přináší vyšší výdaje než dražba majetku nebo jednotlivých provozů. Dále se vyčleněním Berliner Bank sníží podíl na výsledku maloobchodního prodeje na celkovém objemu obchodu BGB z [...]* % na přibližně [...]* % a podíl obchodování na kapitálovém trhu se odpovídajícím způsobem zvýší z [...]* % na přibližně [...]* % [...]*.
(70)
Komise požádala Německo, resp. banku o další informace ohledně kvantifikace následků střednědobého samostatného prodeje BerlinHyp do konce roku 2006 pro životaschopnost zbytku skupiny. To by mělo mít podle údajů Německa, resp. banky následující negativní důsledky na zbytek skupiny, resp. představovalo by to následující požadavky, které by však kupující nemusel bezpodmínečně splnit: Kupec by musel za srovnatelných podmínek v co nejširší míře převzít vnitřní refinancování ve skupině (v současné době cca. [...]* EUR), tj. mít alespoň stejně dobrý rating jako Landesbank Berlin, a převzít záruku BGB pro BerlinHyp, aby se zabránilo započtení velkých úvěrů (odhad současného objemu: cca. [...]* EUR). Dále by kupující musel nabídnout jako kupní cenu nejméně účetní hodnotu BerlinHyp, protože jinak by z toho vyplývaly účetní odpisy ve výši [...]*, které by mohly ohrozit životaschopnost zbytku skupiny. I při negativním výsledku nabídkového řízení by trvalo riziko dalších účetních odpisů. Prodej by byl dále možný jen bez výrazného omezování plánu restrukturalizace, pokud by mohla být zachována odbytová spolupráce mezi BerlinHyp a skupinou. Povinnost samostatného prodeje by vyžadovala jednorázový odpis aktuální účetní hodnoty [...]* EUR o [...]* EUR na účetní hodnotu vlastního kapitálu BerlinHyp ve výši 519 milionů EUR. Hospodářský výsledek před zdaněním, očekávaný pro rok 2006 pro zbytek skupiny, by se snížil přibližně o dalších [...]* EUR (rozdíl mezi odpadnutím plánovaného výsledku BerlinHyp ve výši cca. [...]* EUR a výnosu z úroků z očekávané tržby z prodeje ve výši přibližně [...]* EUR). To by mělo za následek - společně se samostatným prodejem Berliner Bank - další pokles požadovaných výnosů z vlastního kapitálu v roce 2006 u zbytku skupiny o přibližně [...]* % na celkem [...]* % a také kvóty základního kapitálu na jen něco více než [...]* %.
(71)
Německo dodalo takzvaný střednědobý plán pro rozvoj jednotlivých bilančních položek rozvahy a výsledovky od roku 2001 (aktuální stav) do roku 2006 (plán) a ten během řízení, v souladu s přislíbenými opatřeními na prodej, uzavření a redukci, několikrát aktualizovalo. Na základě střednědobého plánu předloženého v červnu roku 2003, který již zohledňoval odštěpení obchodu se službami v oblasti nemovitostí a IBB, jakož i všechna původně uvažovaná opatření, vyplynuly následující důsledky pro jednotlivá obchodní odvětví v období 2001 až 2006, přičemž z různých položek uvedených ve střednědobém plánu jsou zde jako příklad uvedeny v podstatě jen majetek segmentů a počet zaměstnanců.
(72)
V obchodní oblasti Soukromí zákazníci se majetek segmentu z důvodu opatření na prodej, uzavření a redukci sníží z [...]* EUR na téměř [...]* EUR nebo [...]* %, přičemž zhruba 90 % připadne na podej podílů (zejména Allbank, Weberbank, BG Polska, Živnostenská banka). Počet zaměstnanců se úměrně sníží o přibližně [...]* %. Později přislíbený prodej Berliner Bank zde ještě není zohledněn.
(73)
V další obchodní oblasti, patřící k tzv. Retailbanking, firemních zákazníků, tedy obchodu s malými a středními podnikateli (ne: velcí zákazníci), se očekává snížení majetku segmentu z téměř [...]* EUR v roce 2001 na přibližně [...]* EUR v roce 2006 (o téměř [...]* EUR nebo [...]* %). Současně se sníží výdaje na zaměstnance o zhruba [...]* %* EUR. Později přislíbený prodej Berliner Bank zde ještě není zohledněn.
(74)
Kompenzační opatření v obchodní oblasti financování nemovitostí se v první řadě týká odstranění rizikových portfolií a zaměření na nerizikové obchody. Tím se sníží majetek segmentu z přibližně [...]* EUR v roce 2001 na zhruba [...]* EUR v roce 2006 (přibližně o [...]* %). Počet zaměstnanců by měl být snížen přibližně o [...]* %.
(75)
Omezení obchodů na kapitálovém trhu povede ke snížení zaměstnanců o přibližně [...]* %; majetek segmentu se sníží přibližně o [...]* % z [...]* EUR v roce 2001 na zhruba [...]* EUR v roce 2006. Oproti původnímu plánu proběhne silnější zaměření na nerizikové obchody. Závazky segmentu se tím nadproporcionálně sníží o [...]* %.
(76)
Postupná likvidace obchodní oblasti velcí zákazníci/zahraničí způsobí redukci majetku segmentu o přibližně [...]* a snížení počtu zaměstnanců o přibližně [...]* %. Položky, zbývající na konci fáze restrukturalizace, především z důvodu dlouhodobé platnosti některých smluv a dohod, budou po roce 2006 dále likvidovány.
(77)
Díky rezignaci na veškeré obchody nad rámec regionu v obchodní oblasti veřejný sektor se zredukoval majetek segmentu o téměř [...]* %. Obchodní oblast veřejného sektoru bude přiřazena k úseku firemních zákazníků.
(78)
Díky plánovanému odštěpení obchodu se službami nemovitostí, což bylo nabídnuto jako další kompenzační opatření, bude majetek segmentu této obchodní oblasti téměř zcela rozpuštěn.
(79)
Společně s další redukcí majetkových položek, například v managementu úroků nebo odštěpením obchodů IBB (přibližně 20 miliard EUR majetku segmentu), a s důsledky konsolidace vznikne nakonec celkové zkrácení bilančního objemu z přibližně 189 miliard EUR v roce 2001 o přibližně [...]* EUR nebo [...]* % na přibližně [...]* EUR v roce 2006. Bez ohledu na odštěpení IBB, jejíž zhodnocení jako kompenzační opatření zůstává sporné (19), dojde ke snížení bilanční sumy o přibližně [...]*.
(80)
Co se týče podílů na trhu, tyto jsou vztaženy na oblast soukromých a firemních zákazníků v Berlíně, protože se tu jedná o regionální obchod. Trhy obchodu s financováním nemovitostí a obchodování na kapitálovém trhu jsou naproti tomu národní, kapitálový trh je dokonce mezinárodní. Podíly na trhu v segmentech berlínských soukromých a firemních zákazníků jsou oproti číslům uvedeným ve zprávě opraveny směrem dolů (na podíly zhruba od 20 % až do 40 % u soukromých zákazníků a na podíly téměř 25 % u firemních zákazníků), protože hlášení těchto údajů BGB podávané zemské centrální bance používala statistiku, aniž by se zohlednilo nutné regionální a věcné omezení (viz 291. bod odůvodnění a násl.).
(81)
V případě obchodu s úvěry u soukromých zákazníků je pro berlínský trh předpovídán u BGB do roku 2006 mírný nárůst podílu na trhu, zatímco v obchodu s vklady se tento podíl nepatrně sníží. Tento rozvoj se zakládá na směřování obchodní činnosti BGB na berlínský trh. Současně se ale má podle plánu restrukturalizace úplně stáhnout z trhu mimo region. Kompenzační opatření v oblasti soukromých zákazníků nebudou na berlínském podílu na trhu téměř vůbec znatelné, protože snížení obchodu proběhne především v oblasti mimo region.
(82)
V obchodní oblasti pro firemní zákazníky dojde v období 2001 až 2006 k mírné redukci podílu na trhu v obchodování s úvěry, zatímco podíl na trhu s vklady zůstane přibližně konstantní.
(83)
V obchodě pro financování nemovitostí je třeba opravit původně udávaný podíl na národním trhu, z důvodu aktuálnější statistiky, z přibližně 5 % na zhruba 3 %, a ten se do roku 2006 ještě sníží přibližně na 2 %. V oblasti kapitálového trhu nedojde výhledově do roku 2006 k žádným změnám.
(84)
Německo během řízení uvedlo, že BGB intenzivně zkoumala možnost dalších kompenzačních opatření. V rámci prodeje oddělení služeb s nemovitostmi, přislíbeného již v raném stádiu navíc k původnímu plánu, však nejsou možné žádné další protislužby [...]*.
(85)
Kompenzační opatření jsou celkově také přiměřená. Celková suma podpory jako vztažný bod pro kontrolu přiměřenosti zahrnuje přísun kapitálu země ve výši 1,755 miliard EUR a hodnota podpory pro odstínění rizik, která hospodářsky odpovídá nanejvýš scénáři worst case, činí 6,07 miliard EUR. Jako úhradu za odstínění rizik zaplatí BGB ročně ručitelskou provizi ve výši 15 milionů EUR.
(86)
Jako opěrný bod pro narušení trhu použila Komise ve svém rozhodnutí o zahájení řízení možnost rozšíření obchodování na základě požadavku bankovního právního dozoru na koeficient solventnosti. Předpoklad, že při přísunu základního kapitálu ve výši 1 miliardy EUR mohou být riziková aktiva navýšena až o 25 miliard EUR, však nebylo možné podle stanoviska Německa z rámcových podmínek o bankovním právním dozoru odvodit. Jen při současném přísunu základního a doplňkového kapitálu si banka může svoje riziková aktiva navýšit o 25násobek dodaného základního kapitálu. Pokud bance chybí dosud nezohledněný doplňkový kapitál ve výši odpovídající přísunu základního kapitálu, nelze výše uvedený faktor 25 použít. Nezdá se být správné považovat obchodní expanzi, která bude umožněna až doplňkovým kapitálem, jež má banka stejně k dispozici, za narušení trhu, které bylo způsobeno přísunem kapitálu kvalifikovaným jako podpora. Proto bylo považováno za nutné, aby se již ve výchozím bodě omezilo maximální možné narušení trhu na 12,5násobek podpory ve formě přísunu kapitálu.
(87)
Země Berlín dodala BGB jen základní kapitál ve výši 1,755 miliard EUR, avšak žádný doplňkový kapitál. Přísun základního kapitálu měl za následek, že mohl být zohledněn dosud nepoužitelný doplňkový kapitál ve výši 877,5 milionů EUR, což však, jak je vysvětleno, nelze hodnotit jako narušení trhu způsobené přísunem kapitálu.
(88)
Kromě toho se jedná u (teoretické) kvóty základního kapitálu ve výši 4 % resp. kvóty vlastního kapitálu ve výši 8 % o zákonem stanovené minimální požadavky na vybavení vlastním kapitálem. Pro regulovanou obchodní činnost a také pro nutný prostor k pohybu, potřebný pro účast na finančních trzích, potřebují ústavy výrazně lepší vybavení vlastním kapitálem. Podle hodnocení BAFin je v současnosti z hlediska trhu bezpodmínečně nutná kvóta základního kapitálu [...]* % a kvóta vlastního kapitálu [...]* %, aby byla zajištěna likvidita BGB a aby se neohrozil postup restrukturalizace (srov. dopis BAKred ze dne 29. června 2001).
(89)
Na základě těchto úvah a v současné době rozhodujících kvót kapitálu vychází pro takové navýšení kapitálu narušení trhu přibližně 18 miliard EUR (přísun základního kapitálu přibližně 1,8 miliard EUR násobeno faktorem 10).
(90)
Německo nabídlo, v reakci na otevření řízení Komisí, jako další kompenzační opatření vyčlenění úseku služeb s nemovitostmi (IBAG, IBG, LPFV) od BGB. Účinek odstínění rizik by se zaměřil na oblast služeb s nemovitostmi, které nepodléhají požadavkům na koeficienty solventnosti a které mohou provádět také všechny ostatní společnosti bez povolení banky. Odstínění rizik se vztahuje na starší obchody, zejména na již umístěné fondy, a ne na nové obchody. Případně by bylo možno hájit koncepci, že nový obchod bude umožněn jen přes odstínění rizik. Objem narušení trhu by pak ale mohl dosáhnout maximálně celkového objemu nových obchodů. Pro IBV se v roce 2002 očekává objem odbytu fondů v celkové výši [...]* EUR. Pro Bavaria je v roce 2002 přijat objem projektů v celkové výši [...]* EUR. Všechny nové obchody IBAG se tím pohybují přibližně ve výši [...]* EUR. Na nové obchody IBAG by se mohlo projevit odstínění rizik nanejvýš do ukončení fáze restrukturalizace ke konci roku 2006. Potom bude IBAG sanovaný a výkonný podnik, který se může vlastními silami pustit do soutěže. Proto se do odstínění rizik mohou jako narušení trhu započítat maximálně nové obchody do konce roku 2005, což od roku 2002 do roku 2005 představuje celkem [...]* EUR. Tento celkový obnos narušení trhu leží mezi scénářem best case pro skutečné využití země Berlín z odstínění rizik (2,7 miliard EUR) a mezi scénářem worst case (6,1 miliard EUR). Zdá se proto přiměřené, že Komise při stanovení deformace trhu způsobené odstíněním rizik, vzala jako základ hodnotu [...]* EUR zjištěnou pro nové obchody IBAG až do doby ukončení fáze restrukturalizace. V každém případě by se mohla stanovit deformace trhu v důsledku odstínění rizik pomocí hodnoty podpory pro odstínění rizik, odpovídající scénáři worst case (6,07 miliard EUR).
(91)
Jako výsledek se tak získá následující, pro posouzení kompenzačních opatření určující, narušení trhu:
-
ve prospěch BGB nově navýšením kapitálu: 18,3 miliard EUR,
-
ve prospěch úseku služeb s nemovitostmi, který se má oddělit, odstíněním rizik: [...]* EUR - 6,1 miliard EUR
(92)
Na rozdíl od toho, co se Komise v rozhodnutí o zahájení řízení na základě tehdy dostupných informací domnívala, neospravedlňují skutečné nižší podíly BGB na trhu se vycházelo z extrémně silné pozice BGB na trhu a z toho odvozovaly důsledky pro stanovení kompenzačních opatření. Navržená opatření pro kompenzaci narušení trhu se zdála celkově přiměřená, a to i při zahrnutí případných právních problémů s podporou LBB v případě majetku WBK.
(93)
Německo dále uvedlo, že prodej Berliner Bank nebude z konkurenčních důvodů oznámen před prodejem akcií země Berlín v BGB. Protislužby v oblasti maloobchodu budou dostatečné odštěpením Weberbank, Allbank a zahraničních dceřiných společností BGB Polska a Živnostenská banka, jakož i vzdáním se 6 vnitrostátních německých center pro soukromé zákazníky a uzavřením asi 90 poboček, převážně v Berlíně. Kromě toho se kompenzační opatření pohybují vesměs v rámci toho resp. dokonce i nad rámec toho, co Komise požadovala v předcházejících rozhodnutích o restrukturalizaci bank.
(94)
Na základě dalších námitek Komise, především s ohledem na skutečnost, že díky dosud přijatým nebo ještě plánovaným opatřením k uzavření nebo prodeji zůstane pozice BGB na berlínském trhu v maloobchodním bankovnictví téměř nezměněná, rozhodly se Německo a země Berlín přislíbit prodej Berliner Bank. Na základě tohoto příslibu se Německo zavazuje zajistit, aby bylo oddělení „Berliner Bank“ skupiny prodáno jako ekonomická jednotka, včetně obchodní značky, se všemi zákaznickými vztahy, pobočkami a jim příslušnými zaměstnanci ve veřejném, transparentním a nediskriminačním řízení. Prodej se má uskutečnit do 1. října 2006 podle všech právních předpisů.
(95)
Prodej „Berliner Bank“ sníží aktiva segmentu v celém úseku maloobchodního bankovnictví o [...]* EUR ([...]* EUR v obchodní oblasti soukromých zákazníků a [...]* EUR v oblasti firemních zákazníků). Spolu s již plánovanými opatřeními se sníží aktiva segmentu celkem o [...]* EUR. Bilanční suma se v období restrukturalizace sníží ze 189 miliard EUR na [...]* EUR.
(96)
Během restrukturalizace se nesmí příliš přecenit rizika. Ta byla stanovena především na znalostech LPFV z ledna roku 2002. Jejich ohodnocení se může během doby garancí změnit na základě makroekonomických faktorů a intenzivním managementem nemovitostí. Bude ale zajištěno, jak uvolněním smluv LPFV s IBG, tak také díky modalitě odstínění LPFV zemí Berlín, že zemí Berlín bude možno uhrazovat jen skutečné nároky z garancí. Pro zajištění vysoce kvalitního managementu má země Berlín u LPFV práva zásahu i udělování pokynů.
(97)
Byla zavedena také přiměřená kontrolní opatření pro skutečné vyloučení vícenásobného krytí rizik. Rizika z revitalizace a práva nabídky se totiž nekupí aditivně, naopak se násobí. To je zohledněno v nástinu rizik u LPFV. Skutečné vícenásobné riziko krytí naproti tomu spočívá v garanci nájmů a úvěrů skupiny BGB. LPFV zkoumá správnost nároků právně, věcně a účetně. Kontrola, která by vyloučila současné nároky z garance kreditů, již probíhá na základě příkazu země Berlín od ledna roku 2003 a je prováděna společností „BCIA Berliner Gesellschaft zum Controlling der Immobilien-Altrisiken mbH“, kterou má tato země jako jediná ve svém podílovém vlastnictví. Veškeré výkony LPFV, na které se vztahuje převzetí plnění zemí, budou BCIA detailně prozkoumány z právního, věcného a účetního hlediska, stejně jako legitimita každého nároku z garance úvěrů a bilančních garancí. BCIA je pro zemi silným a účinným aparátem pro minimalizaci škod. Zákon o garancích ze dne 16. dubna 2002 totiž výslovně předpokládá, že v souvislosti a odstíněnými riziky nesmí být provedena žádná platba třetí osobě, pokud k tomu není právní nárok.
(98)
Konkrétně disponuje země, resp. BCIA, o jejíž činnosti musí být čtvrtletně informována poslanecká sněmovna, na základě podrobné dohody vůči společnostem podporovaným pro odstínění rizik, následujícími schvalovacími, kontrolními, příkazními a podobnými právy, jejichž výkon je podrobněji uspořádán podle odpovědnosti a postupu:
-
podmínka schválení výplat úvěrových příslibů, pokud jsou překročeny určité mezní hodnoty,
-
spoluúčast při stanovení seznamu pozitiv a ročního vyúčtování pro bilanční garance,
-
podmínka schválení prodeje aktiv, která podléhají garancím účetní hodnoty, pokud jsou překročeny určité mezní hodnoty,
-
podmínka schválení investic, které vedou k dodatečným pořizovacím a výrobním nákladům, pokud jsou překročeny určité mezní hodnoty,
-
podmínka schválení určitých plateb LPFV,
-
právo udělovat pokyny IBG a LPFV ohledně obrany proti nárokům,
-
podmínka schválení odstoupení a jiných dispozic ohledně požadavků podrobné dohody,
-
komplexní informační a dozorová pravomoc,
-
pravomoc souhlasu ohledně ustanovování auditorů u IBG, IBAG a LPFV,
-
právo kontroly účetního dvora Berlín,
-
podmínka schválení restrukturalizace.
(99)
Banka poskytne významný vlastní příspěvek prodejem majetku nebo dceřiných společností, které nejsou nezbytné pro dlouhodobou životaschopnost. Zde se jedná o významné, i ziskové podíly, které se zpeněží cestou veřejného a transparentního řízení. K tomu se přidává předpokládaný prodej oblasti služeb spojených s nemovitostmi. Další vlastní příspěvek není možný, protože BGB již v roce 2001 vyvinula cestou redukce rizikových aktiv veškeré možné aktivity pro to, aby co nejvíce zabránila další ztrátě vlastních prostředků a aby podpořila kvótu vlastních prostředků.
(100)
Byla také potřebná kvóta základního kapitálu a poměr aktiv k vlastnímu kapitálu, předběžně schválené jako záchranná podpora a od roku 2003 vyžadované plánem restrukturalizace. Dosažení předběžně schválené kvóty základního kapitálu ve výši 5 % a poměru aktiv k vlastnímu kapitálu ve výši 9,7 %, jakož i od roku 2006 vyžadované kvóty základního kapitálu přibližně 7,5 % a poměru aktiv k vlastnímu kapitálu ve výši přibližně 12 %, je bezpodmínečně nutné pro další chod podniku, včetně solidního hodnocení ratingovými agenturami. Zejména s ohledem na [...]* a na [...]* schopnosti likvidity BGB je nepostradatelné nadprůměrné vybavení vlastními prostředky, [...]*.
(101)
Průměrná kvóta vlastního kapitálu, resp. poměr aktiv k vlastnímu kapitálu zemských bank/spořitelen se v období 1995 až 2000 pohybovala v rozmezí 5,7 % až 6,8 %, resp. 8,9 % až 10,2 %. Kvóta vlastního kapitálu předběžně povolená pro BGB ve výši 5 % tak leží pod dlouhodobým průměrem se srovnatelnými bankami, zatímco předběžně schválený poměr aktiv k vlastnímu kapitálu představuje rozdíl pouze o 0,1 % oproti střední hodnotě období 1995 až 2000. Tyto kvóty se zdají být velice konzervativní a nezohledňují specifické problémy BGB.
(102)
Kvóty solventnosti celého trhu, tj. soukromých a státních bank v Německu, se pohybovaly - mj. z důvodu v bankovním sektoru chybějící odpovědnosti ručitelů - v rozmezí od 6,3 do 7,3 % (kvóta základního kapitálu), resp. 10,4 % až 11,3 % (poměr aktiv k vlastnímu kapitálu). Již s vyhlídkami na odpadnutí odpovědnosti ručitelů pro státní banky se kvóty solventnosti zemských bank/spořitelen pravděpodobně pomalu srovnají s vyšší úrovní soukromých bank. Díky tomuto efektu se průměrná sazba pro poměr aktiv k vlastnímu kapitálu zemských bank/spořitelen v roce 2006 ceteris paribus (za stejných ostatních podmínek) zvýší z 9,6 % na přibližně 10,9 %. Tím se omezí nárazník vlastních prostředků BGB, za předpokladu poměru aktiv k vlastnímu kapitálu předpovídanému v sanačním konceptu pro rok 2006, z [...]* % na pouze přibližně [...]* %.
(103)
Pro posouzení poměru aktiv k vlastnímu kapitálu tedy nebude relevantní regulační minimum ve výši 8 %, které bylo BAFin fakticky navýšeno na 8,4 % a z důvodu nestabilnosti prakticky leží kolem 8,6 %. Kapitálový trh, resp. ratingové agentury se typicky mnohem více orientují na vhodné orientační body (benchmarky), které ukazují na podstatně vyšší poměr aktiv k vlastnímu kapitálu a podle toho snižují zdánlivě vyšší nárazník vlastních prostředků ve výši téměř [...]* % na přibližně [...]* %.
(104)
V roce 2006 byl nezbytný nadprůměrný poměr aktiv k vlastnímu kapitálu [...]*. Ratingové agentury přikládají při vydání svého hodnocení značný význam struktuře kapitálu a již v minulosti připomínaly zlepšení kvóty základního kapitálu BGB. Na základě těsné korelace mezi ratingem finanční síly a také dlouhodobým ratingem a budoucího odpadnutí záruk ručení je nutné významné zlepšení ratingů finanční síly, aby se zabránilo negativnímu účinku na rozsah a náklady refinancování. K tomu z nového ohodnocení rizikových aktiv podle Basel II vychází výhledově od roku 2006, z důvodu velké nestálosti rizikových aktiv, zvýšená potřeba vlastních prostředků.
IV. STANOVISKA OSTATNÍCH ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(105)
Na základě zveřejnění rozhodnutí o zahájení řízení v Úředním věstníku Evropských společenství obdržela Komise stanoviska dvou dalších zúčastněných stran, totiž od Berliner Volksbank a od třetí osoby, která požádala o utajení své identity.
(106)
Berliner Volksbank namítla, že povolení ohlášené podpory na restrukturalizaci podle čl. 87 odst. 3 Smlouvy o ES nepřichází v úvahu. Podpory nespadají do kategorie právních institutů odpovědnosti za instituce veřejného práva a ručení za instituce veřejného práva, a tedy neexistují jako podpora.
(107)
Opatření pro podporu ve prospěch BGB přesahují dosud známé dimenze. Finanční nesnáze BGB souvisí především s mimořádně ztrátovými obchody podniku s uzavřenými fondy nemovitostí. Příčina ztrát u BGB spočívá v tom, že při pořizování se neprováděly prakticky žádné kontroly. Tím byly garantovány příjmy vkladatelům do fondů. Podnik byl považován - možná hlavně kvůli výhodným podmínkám pro vkladatele - za vedoucí podnik na trhu ve spolkovém měřítku.
(108)
Podpora na restrukturalizaci by sice v jednotlivých případech mohla být ospravedlnitelná, a to vzhledem k rostoucím negativním důsledkům nesolventnosti banky na systém bank a na důvěru veřejnosti. Na druhé straně se podle dosavadních rozhodnutí Komise jednalo o příjemce podpory s omezenou regionální působností, takže účinky podpory se koncentrovaly na několik málo konkurentů. Ti byli o to více postiženi důsledky narušení soutěže, zejména Berliner Volksbank, která s BGB konkuruje ve všech svých obchodních oblastech.
(109)
Výše a intenzita podpory by se musely omezit na minimální míru, nutnou na restrukturalizaci. To však není možno rozeznat. Garance země za rizika z oblasti nemovitostí odpovídá neomezené doplatkové povinnosti, protože s tím spojená pořizovací povinnost země Berlín v současné době nemůže být vyčíslena, a tak odpovídá „bianko šeku“ pro budoucí ztráty. Podniku však nesmí být poskytnuta žádná přebytečná hotovost. Již svou výší (21,6 miliard EUR) a délkou trvání (třicet roků) je garance nepřiměřená, zajišťuje bance prakticky neomezenou platební schopnost a tím má významné účinky na narušení trhu. Díky úplnému zbavení banky rizik z obchodů se službami v oblasti nemovitostí v operativním bankovním obchodování získá BGB „bezpodmínečnou licenci“ k předkládání nabídek za libovolných podmínek, např. při prodeji nebo pronájmu nemovitostí. Zejména pokud by takto banka dosáhla ztrát, byly by tyto ztráty zemí Berlín znovu plně kompenzovány. Ve svém výsledku tím garance svou výší odpovídá neomezené doplatkové povinnosti, která již ve své podstatě nemůže být schválena a chybí v ní nutná konkretizace ve smyslu příslušného zákona. Kumulativní záruka přísunu kapitálu a záruka odstínění rizik by dále vedly k dvojitému krytí. Při stanovení subvenčního ekvivalentu záruky by se muselo zohlednit to, že by to byla zcela jistě otázka velkého objemu dluhů. V nejnepříznivějším případě vychází země z částky 6,1 miliard EUR. Pokud se musí realisticky počítat s výskytem případu ručení (což zjevně nelze vyčíslit), odpovídá výše podpory garance jejímu nominálnímu obnosu.
(110)
Trh finančních služeb se vyznačuje silnou konkurencí mezi podmínkami s významným tlakem na marže. Proto lze očekávat, že BGB předá dál svoji výhodu získanou podporou a tím dojde k významnému narušení hospodářské soutěže na úkor jejích soutěžitelů. To je mimořádně vážné, protože podpora bude poskytnuta subjektu s vedoucím postavením na trhu v regionu Berlín/Braniborsko, jehož podíl na trhu je podle vlastního ohodnocení téměř 50 % a který má více než 50 % všech poboček kreditních ústavů v Berlíně. BGB stojí s Berliner Volksbank a se svými hlavními oblastmi obchodu - obchodu se soukromými zákazníky a se zákazníky z vrstev středních podniků - v bezprostředním centru soutěže a obsazuje k dnešnímu dni podíl na trhu, který je mnohokrát vyšší než podíl Berliner Volksbank. Podpora tím přispívá k další hospodářské „konsolidaci moci“ na berlínském bankovním trhu. Poměrně silná pozice BGB na trhu je také důsledkem strategie více obchodních značek BGB, která se objevuje ve spojení s více ústavy pod různými obchodními značkami, resp. firmami. BGB sleduje takovou obchodní strategii, která se oddělila od strategie rentability a díky svým subvenčním podmínkám vedla k vytlačení konkurence.
(111)
Předložený plán restrukturalizace není vhodný z důvodu nedostatku konečného konceptu trvalého ozdravení, které by umožnilo obnovení životaschopnosti podniku. Je založen na optimistických předpokladech, není dostatečně konkrétní a nadměrně zdůrazňuje pozitivní aspekty. Kromě toho není určen k tomu, aby zajistil dlouhodobou rentabilitu a tím životaschopnost podniku, protože vychází pouze z cílové rentability cca. 6 - 7 %, což je pouze polovina průměru běžného v oboru. Konečně se koncept restrukturalizace nezmiňuje ani o budoucích právně-podpůrných povinnostech splatnosti ohledně související kontroly přesunu WBK na zemskou banku v roce 1993.
(112)
Nutnost zmírnění nepříznivých účinků na soutěžitele, daná pokyny Komise, omezením přítomnosti příjemce podpory na relevantních trzích po ukončení restrukturalizace, nebyla dostatečně zohledněna, protože obchodní aktivity na relevantních trzích budou dokonce rozšířeny. Podle konceptu restrukturalizace má být jako kompenzace za uzavření různých poboček mimo Berlín umožněno zvýšení výnosů obchodováním se soukromými a firemními zákazníky především zaměřením a rozšířením obchodních aktivit v Berlíně. BGB plánuje ústup jen z těch trhů, na nichž dosud nedosáhla žádný zásadnější význam. Oznámené uzavření poboček nemůže vést k redukci přítomnosti BGB na trhu, nýbrž odpovídá spíše obecnému trendu na trhu finančních služeb v Německu, který platí za „over-banked“. Bude nutno stanovit rozsah protislužeb poskytnutých BGB, a to na základě současné, trh ovládající pozice BGB na berlínském bankovním trhu, protože právě zde se nejsilněji projeví účinky deformující konkurenci. Pro opatření Komise k vyrovnání deformace trhu, způsobeného podporou, přichází v úvahu prodej části skupiny BGB. Zde by se nabízel např. prodej „Berliner Bank“, která disponuje na relevantních segmentech trhu takovým podílem, který odpovídá podílu Berliner Volksbank. Prodej Berliner Bank by měl tu výhodu, že se tu jedná o organizačně rozsáhlý samostatný ústav, který má vlastní pozici na trhu, a proto by mohl být bez větších problémů převzat některým soutěžitelem. Náklady takového obchodu by byly, s ohledem na výši podpory, přiměřenou kompenzací za její účinky, které významně narušují hospodářskou soutěž.
(113)
Uvedená podpora je vedle státních garancí za záruky (odpovědnosti za instituce veřejného práva a ručení za instituce veřejného práva) a vedle přenesení úseku Wohnbau-Kreditanstalt na Landesbank Berlin pouze jedním z mnoha finančních podpůrných opatření veřejného sektoru ve prospěch BGB. Podpora povede ke kumulaci, která musí být zohledněna i při stanovení kompenzačních opatření za podporu na restrukturalizaci.
(114)
Zvýšení poměru aktiv k vlastnímu kapitálu na 9,7 % není nutné. Právně je nutné závazně dodržet pouze v KWG právně předepsané minimum 8 % a také v pokynech Komise uvedené „nezbytně nutné minimum“.
(115)
Kumulace odstínění rizik a přísunu kapitálu není nutná, protože jen první faktor pokryje rizika ze ztrát v oblasti nemovitostí. Přísun kapitálu povede k „dvojitému vyrovnání ztrát“ zemí Berlín. BGB by mohla použít takto navíc získané prostředky pro jiné obchodní oblasti.
(116)
Kromě toho existují náznaky další podpory. Senát jedná s vybranými investory o převzetí banky. Prodej by neproběhnul za tržní cenu, protože nabídkové řízení není otevřené pro všechny, není transparentní a nediskriminační.
(117)
Zdá se, že budoucí strategie banky bude spočívat především v tom, že zredukuje svou činnost, kapacity a infrastrukturu a že se bude koncentrovat na obchodování se soukromými a firemními zákazníky v regionu. Tento koncept se musí zakládat na předpokladu, že porostou tyto regionální trhy a podíl banky na nich. Existují ale některé pochybnosti a rozpory ohledně podílu banky na trhu v těchto oblastech. Dále je nejisté, zda banka vůbec může stavět na solidní zákaznické základně. Obchodní značka „Berliner Bank“ vykazuje slabiny. Na základě problémů s obchody s financováním nemovitostí v minulosti existují pochybnosti o budoucím úspěchu. Zachování významného podílu na obchodech na kapitálovém trhu je pro regionální banku netypické.
(118)
Úspěch provedení plánu restrukturalizace závisí především na tom, zda se podaří realizovat ambiciózní plány na redukci počtu zaměstnanců a zavedení nového systému kontroly rizik, jakož i zlepšení informačního systému. O tom však existují pochybnosti, protože zatím přijatá opatření k redukci počtu zaměstnanců zůstala za stanovenými cíli a je nutno počítat s odporem zaměstnanců i odborové organizace. Kromě toho velká část dosud přijatých omezení souvisí s opatřeními v oblasti tzv. outsourcingu. Z toho však nelze očekávat žádné dlouhodobé snížení nákladů, protože je nutno hradit náklady za převedené zaměstnance banky ve formě zvýšených služebních poplatků.
(119)
Banka bude muset být podle bodu 34 pokynů v budoucnu schopna soutěžit na trhu samostatně. Existují pochyby o tom, zda cílové výnosy vlastního kapitálu ve výši 7 %, dosažené v roce 2006, k tomu budou dostatečné. Proto nelze vycházet z obnovení dlouhodobé životaschopnosti. Takové nízké výnosy nejsou opodstatněné ani při splnění státních úkolů od spořitelny, protože ty jsou irelevantní pro posouzení výnosu.
(120)
Pokud bude trvat státní vlastnictví, existují značné pochybnosti o tom, zda může být vytvořena a zajištěna životaschopnost banky. Země Berlín by byla vystavena značnému politickému tlaku při ukončení pracovních poměrů. Všeobecně by země Berlín nebyla schopna provést plán restrukturalizace. Grémia banky by byla dále obsazována politicky, což by s sebou přineslo střety zájmů. Tyto problémy by trvaly také při převzetí jinou německou zemskou bankou.
V. REAKCE NĚMECKA NA STANOVISKA OSTATNÍCH ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(121)
Německo zaujalo stanovisko k poznámkám Berliner Volksbank i anonymní třetí osoby. Výklad Berliner Volksbank k údajným starším podporám je podle stanoviska Německa scestný. Neexistují žádné významné finanční zdroje vytvořené domnělou podporou. Jinak by se skupina nenacházela v existenčních potížích. Ostatně Komise ohodnotila záruční instituty odpovědnosti za instituce veřejného práva a ručení za instituce veřejného práva jako stávající podporu, a proto nesmí být zohledněny jako náklady BGB. Přísun kapitálu ve formě podpory na záchranu měl ve skutečnosti být bance k dispozici trvale, což však odpovídá pokynům a praxi Komise ohledně podpor na restrukturalizaci. Přivedení WBK do LBB bylo komisí zkoumáno v samostatném řízení, Německem to však nebylo kvalifikováno jako podpora.
(122)
BGB má sice na berlínském bankovním trhu relativně silnou pozici jak v obchodu se soukromými, tak firemními zákazníky. Její podíly však nedosáhly takové výše, jak tvrdí Berliner Volksbank. Objemové podíly na trhu jsou výrazně nižší než podíly vztažené k počtu zákazníků, protože Berliner Sparkasse vykazuje množství účtů s nízkým objemem úvěrů a vkladů, což se ukazuje spíše jako přídavný nákladový faktor.
(123)
Plán restrukturalizace obsahuje všechny potřebné podklady v nutné míře podrobnosti. Německo vidí v předloženém plánu stabilní základ pro zajištění rentability BGB. Rentabilita celého bankovního sektoru v Německu významně poklesla z důvodu celkové hospodářské situace. Průměrné výnosy vlastního kapitálu se snížily z 11,2 % v roce 1999 přes 9,3 % v roce 2000 na pouhých 6,2 % v roce 2001. Ve zprávách spolkové vlády se důsledně uvádí a odvozují výsledky každé jednotlivé obchodní oblasti pro období 2001 - 2006. Současně proběhlo celkové plánování podle vzorce: suma výnosů, provozní výsledek před a po opatřeních na předcházení rizik a zisk před zdaněním.
(124)
Kroky potřebné k provedení plánu restrukturalizace jsou u BGB naplánovány do dvou fází:
-
na koncepční úrovni zpracovala nejdříve dílčí koncept pro každou budoucí obchodní oblast, nezávisle na tom, zda tato oblast patří mezi ty, které je nutno zachovat, dále rozvíjet, přeměnit nebo prodat,
-
na praktické úrovni podložila každý takový dílčí koncept konkrétními, k provedení nutnými opatřeními a tato opatření znovu ohodnotila náklady.
(125)
Tím byl k dispozici úplný koncept. Od té doby byla jednotlivá opatření dále konkretizována a opatření na úrovni obchodních oblastí byla dále podrobně rozváděna a zahrnuta do rozsáhlého celkového plánu. K provedení byly vyvinuty dva speciální nástroje doplňující obvyklý postup výsledek-kontrola. Jeden nástroj je určen pro sledování všeobecných opatření, druhý pro sledování personálních opatření. Tyto nástroje umožnily měsíční srovnání plánovaných a skutečných hodnot, a tím stálou kontrolu úspěchu provádění.
(126)
Banka považuje za typický úkol regionálních bank jen financování nemovitostí. Sem nepatří oblast služeb spojených s nemovitostmi, v níž vznikají rozsáhlé ztráty, které si potom vyžadují sanaci bank a státní odstínění rizik. Opuštění této obchodní oblasti nabídla BGB jako kompenzační opatření. Vůči úvěrům na nemovitosti neexistují ani žádné nízké preventivní kvóty.
(127)
V budoucnosti bude přistoupeno k mnoha opatřením jak v nových, tak i ve stávajících obchodech, jakož i v oblasti controllingu, aby se výrazně snížilo riziko v obchodní oblasti financování nemovitostí. V nových obchodech se budou aktivity koncentrovat na atraktivní působiště, diverzifikuje se riziko činností v regionech v rámci Německa, dále se bude rozvíjet orientace na zahraniční obchod a upustí se od rizikových obchodních segmentů, zejména staveb. V rámci stávajících obchodů budou nasazeni specialisté na rizika v ohrožených závazcích a přijmou se kritické rozbory a nová ohodnocení stavů. V oblasti controllingu se v rámci celé skupiny zavede kontrola rizik, která také vytvoří rámec pro jednotlivé nástroje kontrol. Mezi tyto nástroje patří systém omezení tržních a adresných rizik, systém včasného varování, strategie sanace a také task force pro angažovanost nad rámec dílčí banky.
(128)
Restrukturalizace povede, oproti názoru Berliner Volksbank, k omezení přítomnosti na trhu tím, že se opustí obchodní oblast velkých zákazníků a veřejného sektoru, jakož i k přeměně jiných obchodních oblastí. Opuštění maloobchodní oblasti by z hlediska ekonomického nebylo smysluplné, protože by se tím zasáhlo jádro podniku a následně by se ohrozil výhled na privatizaci. Kromě toho se ani v maloobchodní oblasti nebude zvyšovat přítomnost na trhu. Banka se úplně stáhne ze spolkové země Braniborsko, s výjimkou Postupimi. V zemi Berlín se přítomnost na trhu díky uzavření poboček znatelně sníží.
(129)
Odstínění rizik nepředstavuje žádný „bianko šek pro budoucí ztráty“, protože rizika zahrnutá do odstínění rizik jsou všechna do jednoho stará rizika. Rizika vzniklá z obchodů uzavřených po 31. prosinci 2001 nejsou všeobecně uvažována, rizika z fondů nemovitostí jsou uvažována jen pokud příslušný fond byl založen do 31. prosince 2000.
(130)
Odstínění rizik není ani „bezpodmínečnou licencí k předkládání nabídek za libovolných podmínek, např. při prodeji nebo pronájmu nemovitostí“. Podrobná dohoda obsahuje v čl. 17 odst. 2, čl. 35 odst. 2 a v čl. 42 odst. 5 četné podmínky souhlasu ve prospěch země. Dále článek 46 podrobné dohody stanoví rozsáhlou povinnost pro snížení škod, podle které jsou podporované společnosti povinny snažit se podle nejlepšího svědomí udržovat nároky země co možná nejmenší a aktiva získaná s garancí účetní hodnoty zhodnocovat co nejlépe, resp. optimálně pronajímat objekty nebo je jinak využívat. Při porušení tohoto ustanovení musí příslušná společnost uhradit škodu.
(131)
Ani odstínění rizik neodpovídá neomezené výši doplatkové povinnosti. Protože oproti právní doplatkové povinnosti je závazek země Berlín z odstínění rizik jednak součtově, jednak předmětově omezený, a to na taková rizika, která jsou v podrobné dohodě konkrétně vyjmenována a která vznikla k 31. prosinci 2001. Odstínění rizik je také dostatečně konkretizováno. Již základní dohoda ze dne 20. prosince 2001 obsahuje konkrétní výčet společností podporovaných úvěrovými a rozvahovými garancemi, a podrobná dohoda tento výčet pouze v některých detailech upravila. Podíly a právní vztahy jsou uvedeny v podrobné dohodě a ve smlouvách s ní souvisejících. Také rozměr rizik pokrytých odstíněním rizik je dostatečně konkretizován.
(132)
Kvóta vlastního kapitálu, které se BGB snaží dosáhnout, není příliš vysoká. Důvěra investorů a vkladatelů v BGB je totiž trvale narušena. Banka přesto nemá žádné [...]*, které by normálně byly brány v úvahu vedle kvóty vlastního kapitálu, aby bylo možno posoudit schopnost účasti banky na kapitálovém trhu. Privatizace banky dále předpokládá, že po odstranění podílu země bude vlastní kapitál přijat na kapitálový trh za snesitelných podmínek. To vyžaduje stabilní kvótu vlastního kapitálu ležící výrazně nad zákonnou minimální hodnotou.
(133)
Privatizační postup ostatně neobsahuje žádné prvky podpory a nevykazuje žádné procesní nedostatky. Během řízení neexistovala žádná diskriminace.
VI. POSOUZENÍ OPATŘENÍ PRO PODPORU
(134)
Přísun kapitálu, odstínění rizik a vklad přislíbený v dohodě o splátkách zemí Berlín by byly poskytnuty zemí Berlín, a obsahovaly by tedy i státní prostředky. Prostředky byly poskytnuty za podmínek, které nejsou přijatelné pro investora v tržním hospodářství. Celkově se jedná o sumu ve výši několika miliard eur, která bude trvale poskytnuta společnosti nacházející se ve vážných finančních nesnázích.
(135)
Přísunem kapitálu ve výši 1,755 miliard EUR, za který může země očekávat přiměřené výnosy, došlo ke zvýšení podílu v BGB z téměř 57 % na přibližně 81 %.
(136)
Odstínění rizik bylo poskytnuto na období třiceti let. Dohodnuté garance činí teoreticky nejvýše 21,6 miliard EUR. Tato suma kryje všechna teoreticky myslitelná rizika a zahrnuje například garanci nájmů při úplném výpadku všech nájmů ([...]* EUR), odhad kompletních nákladů na stavbu všech budov a venkovních zařízení pro takzvané revitalizační garance ([...]* EUR) nebo úplnou ztrátu garantovaných účetních hodnot IBG/IBAG a jejich dceřiných podniků ([...]* EUR). 100 % výpadek nájmů, stržení a nová výstavba všech budov, jakož i úplná ztráta účetních hodnot jsou však i za velice pesimistických předpokladů nereálné. Německo proto uvedlo následující odhadní hodnoty pro případné uplatnění: 2,7 miliard EUR v optimistickém případě (scénář „best-case“), 3,7 miliard EUR v základním případě (scénář „base-case“) a 6,1 miliard EUR v pesimistickém případě (scénář „worst-case“).
(137)
Německo v průběhu řízení poskytlo také podklady pro tyto odhadní hodnoty. Přitom byly přijaty předpoklady pro tyto tři scénáře z hlediska různých rizik. Se zřetelem na garanci nájmů se to například týká různých předpokladů výpadku nájmů s ohledem na inflaci (skutečná inflace zůstává za výhledovou inflací), ve formě snížení nájmů nebo úplného výpadku nájmů. Přitom předpovídaný výpadek nájmů činí v případě scénáře best-case 1,4 miliard EUR, v případě scénáře base-case 1,9 miliard EUR a při pesimistickém scénáři 3,5 miliard EUR.
(138)
Německo také vysvětlilo, že očekávané nároky, uplatněné z ekonomického hlediska, odpovídají scénáři worst-case s odhadní hodnotou 6,1 miliard EUR ([...]* EUR pro nároky z garancí nájmů, [...]* EUR pro garance nejvyšší ceny, [...]* EUR pro garance na revitalizaci, [...]* EUR pro garance účetní hodnoty a [...]* EUR pro ostatní položky) a tím odpovídají ekonomické hodnotě podpory. Tato ekonomická hodnota byla podložena alternativními úvahami Německa: Bez garancí odstínění rizik by musela být veškerá rizika „osvobozena“ přísunem kapitálu ve výši přibližně [...]* EUR - [...]* EUR. Přitom by připadlo přibližně [...]* EUR na současnou hodnotu výše popsaných garancí (nominální ekonomická hodnota: 6,1 miliard EUR); [...]* EUR až [...]* EUR na přísun kapitálu k podložení pro stejný účel přislíbených a použitých úvěrů bank skupiny společnostem v oboru služeb spojených s nemovitostmi (které je třeba připočítat, v případě neúplného pokrytí nominálních teoretických nejvyšších rizik z garancí nájmů, revitalizace a účetní hodnoty, k rizikovým aktivům ve výši až [...]* EUR), jakož i [...]* až [...]* EUR na zajišťovací přirážku.
(139)
Německo v této souvislosti také uvedlo, že přesto není z právních důvodů možné omezení nejvyššího záručního obnosu pro odstínění rizik na ekonomickou hodnotu přibližně 6 miliard EUR. Všechna teoreticky myslitelná, výše uvedená rizika jsou pokryta jen částkou 21,6 miliard EUR, kdy úvěry bank skupiny společnostem v oboru služeb spojených s nemovitostmi, které byly také přislíbeny a použity z důvodu rizik z garancí nájmů, revitalizace a jiných výše uvedených garancí, hrají roli při přepočtu koeficientu vlastních prostředků dílčích bank a skupiny, protože ty byly při přepočtu zatíženy 0 % a tedy s nimi nebylo počítáno a také nebyly započteny do mezí velkých úvěrů. Omezení nejvyšší zaručené hodnoty na hospodářsky reálné riziko by naproti tomu vedlo k tomu, že k rizikovým aktivům by se musely připočítat úvěry ve výši až [...]* EUR, horní hranice velkých úvěrů by byla překročena a klesající čísla vlastních prostředků by způsobila nutnost přísunu dalšího kapitálu. BAFin potvrdil dopisem ze dne 7. března 2003 nutnost vycházet, z dozorčího hlediska, ze všech teoreticky možných rizik i přes nižší ekonomickou hodnotu.
(140)
Komise uznává tuto nutnost vycházet, z dozorčího hlediska, ze všech teoreticky možných rizik ve výši 21,6 miliard EUR. Dále vychází z právního ocenění opatření na základě Německem předloženého zdůvodnění ekonomické hodnoty podpory, obsažené v odstínění rizik ve výši 6,1 miliard EUR. Tato částka odpovídá německými předpoklady podloženému reálnému worst case neboli pesimistickému scénáři a je proto vyžadována pro posouzení již z důvodu opatrnosti. Za další by to znamenalo částku v přibližně stejné výši jako při alternativním uvolnění záruky rizik formou přísunu kapitálu.
(141)
S ohledem na vklad země Berlín, přiznaný v dohodě o úhradě rizik, je nejdříve třeba poznamenat, že tento vklad bude použit jen tehdy, pokud Komise ukončí řízení C 48/2002 („LBB/IBB“) (20) rozhodnutím o splacení a i v tomto případě bude poskytnut sanační dotace jen v takové výši, která je nutná k tomu, aby se zabránilo poklesu v dohodě uvedené kvóty kapitálu u LBB a/nebo skupiny BGB. Protože šetření v řízení „LBB/IBB“ ještě není ukončeno, není v současné době možné stanovit přesnou ekonomickou hodnotu této podpory. Pro účely posouzení pro konkurenci však může být uvedena teoretická horní hranice ve výši 1,8 miliard EUR (21).
(142)
Opatření jsou umožňují výrazné zlepšení finanční situace BGB. Doposud zabránily dozorčím zásahům, jako je dočasné uzavření a pravděpodobná nesolventnost významných dílčích úseků skupiny, a tím pádem umožňují narušení hospodářské soutěže. Podnik je spolu se svými dceřinými společnostmi jednou z největších německých bank. V roce 2002 obsadil s bilanční sumou skupiny ve výši přibližně 175 miliard EUR dvanácté místo. BGB je ve svých nejdůležitějších obchodních oblastech činná na regionální, národní a mezinárodní úrovni. Sektor finančních služeb celkově se vyznačuje vzrůstající integrací a ve významných dílčích oblastech se realizuje vnitřní trh. Existuje silná konkurence mezi finančními institucemi různých členských států, která se po zavedení jednotné měny dále zesílila. Opatřeními a jejich účinky na současné i potenciální soutěžitele došlo k narušení hospodářského soutěže - resp. hrozí, že hospodářská soutěž bude narušena. Existuje silná konkurence mezi finančními institucemi různých členských států, která se po zavedení jednotné měny dále zesílila. Narušení hospodářské soutěže současně ovlivňuje obchod mezi členskými státy. Z tohoto důvodu představují opatření státní podporu podle čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES. Německo tento názor nezpochybňuje.
(143)
Komise ve svém rozhodnutí o zahájení řízení poukázala na to, že na přísunu kapitálu se nepodílela jen země Berlín, ale také NordLB, ovšem částkou, která byla vzhledem k podílu nižší, než objem jí vlastněných akcií před přísunem (166 milionů EUR odpovídá 8,3 % navýšení kapitálu, při vlastnictví 20 % akcií před přísunem kapitálu). Komise nemohla v té době toto opatření posoudit z důvodu chybějících dalších informací a proto nevyloučila, že se v případě kapitálu dodaného z NordLB také jedná o státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES. Komise požádala Německo, aby dodalo potřebné informace.
(144)
Německo objasnilo, že navýšení kapitálu NordLB neobsahuje žádnou podporu, protože proběhlo podle zásady investora v tržním hospodářství. NordLB se - jako soukromý vlastník akcií stejně jako drobní akcionáři - podílela na navýšení kapitálu neproporcionálně, ačkoliv země Berlín a BGB očekávaly účast odpovídající výši jejího podílového vlastnictví. Podílovému vlastnictví NordLB před přísunem kapitálu 20 % by odpovídala výše dodaného kapitálu téměř 400 milionů DM. NordLB se taková účast podnikatelsky stejně nezdála smysluplná. Na druhé straně zřeknutí se podílu na navýšení kapitálu by znamenalo pokles podílu vlastněného NordLB na 4 %. NordLB by tím ztratila práva spolurozhodování, která jsou zaručena od minimálního podílu vlastnictví 10 %, tato práva zahrnují např. soudní ustanovování mimořádných auditorů nebo prosazení požadavků společnosti vůči členům představenstva a dozorčí rady. Dále NordLB v srpnu roku 2001 podala, v souvislosti s ještě neuzavřeným úvahami o prohloubení spolupráce a také o případné fúzi, „nabídku hájící její zájmy“. Bez žádného podílu na navýšení kapitálu by to bylo sotva hodnověrné. Všeobecně se jednalo o rozhodnutí, které bylo z hlediska podnikatelských záměrů NordLB pečlivě zváženo.
(145)
Protože váha těchto opatření v souvislosti s celkovým charakterem zde popisované podpory je marginální a kvalifikace přísunu kapitálu z NordLB jako podpora nebo běžné tržní jednání nezmění v tomto případě hodnocení Komise, není v tomto ohledu nutné, aby Komise definitivně rozhodla.
(146)
Ve svém rozhodnutí o zahájení řízení Komise poukázala na to, že přísun kapitálu a odstínění rizik je třeba společně posuzovat jako neoznámenou podporu s právními následky podle čl. 13 odst. 2 nařízení (ES) č. 659/1999, protože v podrobné dohodě ani přes oznámení a odkladnou podmínku schválení podpory nelze žádné z těchto opatření vypustit, aniž by se na ně vztahovalo dozorově právní opatření BAFin, jako je předběžné uzavření BGB. Jak také Německo vysvětlilo, jsou obě opatření - odstínění rizik, stejně jako přísun kapitálu, povolený předběžně jako podpora na záchranu - částí jednoho jediného plánu restrukturalizace. Komise je však musí posuzovat jako celek. Právní zařazení obou opatření se proto nemůže lišit.
(147)
Německo k tomu uvedlo své stanovisko, podle něhož odkladná podmínka nechává otevřenou právní účinnost přijatých regulačních opatření, ovšem připouští se, že přísun kapitálu a odstínění rizik jako společný krok způsobily skutečné účinky, protože BGB mohla jen díky těmto opatřením dále pokračovat ve své obchodní činnosti. V této souvislosti položilo Německo také důraz na to, že zákaz poskytnutí podpory podniku nacházejícímu se v nouzi ještě před vydáním konečného rozhodnutí Komise představuje vzhledem k době schvalovacího řízení procesně-právní problém.
(148)
Jak bylo také Německem přiznáno, podpory ve své celkové podobě způsobily faktické účinky před konečným rozhodnutím Komise, protože BGB mohla jen díky těmto opatřením dále pokračovat ve své obchodní činnosti. To neplatí jen pro přísun kapitálu a odstínění rizik, ale také pro závazek země o vkladu upravený v dohodě o splátkách. To sice nabude platnosti jen v případě rozhodnutí Komise o splacení v řízení o LBB/IBB a také jen tehdy, pokud by celková suma splátek vedla k poklesu kvót kapitálu uvedených v dohodě. Tím by byl bez takových zákroků ohrožen úspěch restrukturalizace, včetně obou opatření, takže i toto opatření by přes posunutou podmínku s ohledem na povolení Komisí s jejím ukončením a tedy před jejím schválením ztratilo ekonomické účinky. Komise však bere na vědomí, že Německo i s odkladnou podmínkou, zahrnující dohodu o splátkách, schválení pomoci Komisí a nezpožděným předáváním obsáhlých informací ukázalo připravenost ke spolupráci.
(149)
Finanční zatížení země Berlín, díky podpoře na restrukturalizaci BGB jsou - jak je uvedeno dále v textu - nižší, než zatížení, která by vznikla při aplikaci do roku 2005 existujících státních garancí pro zemské banky, odpovědnosti za instituce veřejného práva a ručení za instituce veřejného práva. To však neznamená, že opatření ve prospěch BGB jsou v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství, a že by tedy nepředstavovala státní podporu. Jednak jsou stávající státní garance samy o sobě, i když do roku 2005, podpory slučitelné se společným trhem. (22) Jednak Komise zjistila, že zde projednávané podpory pro BGB umožnily bance pokračovat v obchodní činnosti a tím napomohly celé skupině, včetně různých soukromoprávních podniků skupiny. Liší se tedy ve své právní podstatě jednotlivého dosahu čisté realizace státních garancí odpovědnosti za instituce veřejného práva a ručení za instituce veřejného práva, které platí jen pro zemskou banku LBB, tedy pro část skupiny. Z těchto důvodů představují všechny zde kontrolované podpory nová opatření pro podporu.
(150)
Protože opatření pro podporu nebyla poskytnuta na základě schváleného režimu podpory, musí Komise přezkoumat jejich slučitelnost se společným trhem podle článku 87.
(151)
Podle čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES jsou podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné se společným trhem, nestanoví-li tato smlouva jinak.
(152)
Článek 87 Smlouvy o ES však povoluje výjimky ze zásady neslučitelnosti státní podpory se společným trhem. Ustanovení o výjimkách podle čl. 87 odst. 2 Smlouvy o ES by mohla zdůvodnit slučitelnost podpory se společným trhem. Opatření pro podporu, která se musí přezkoumat, však nemohou být považována ani za podpory sociální povahy poskytované individuálním spotřebitelům (písm. a)) ani za podpory určené k náhradě škod způsobených přírodními pohromami nebo jinými mimořádnými událostmi (písm. b)), ani za podpory poskytované hospodářství určitých oblastí Spolkové republiky Německo postižených dotčených rozdělením Německa (písm. c)). Tyto výjimky však v daném případě nejsou použitelné.
(153)
S ohledem na ustanovení o výjimkách podle čl. 87 odst. 3 písm. b) a d) Smlouvy o ES je třeba konstatovat, že podpory nemohou být považovány za podpory, které mají napomoci uskutečnění některého významného projektu společného evropského zájmu anebo napravit vážnou poruchu v hospodářství některého členského státu, ani za podpory určené na pomoc kultuře a zachování kulturního dědictví.
(154)
Komise dále zkoumala opatření pro podporu z hlediska ustanovení o výjimkách podle čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy o ES. Při posuzování podpor, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem, vychází Komise z příslušných pokynů Společenství. Podle názoru Komise nejsou v daném případě použitelné žádné jiné než již uvedené Pokyny Společenství o státní podpoře na záchranu a restrukturalizaci podniků v nesnázích (23) („pokyny“). Komise je dále toho názoru, že popsaná opatření pro podporu přispívají k financování restrukturalizace podniku, a proto se musí považovat za podpory na restrukturalizaci.
(155)
Podle pokynů jsou podpory na restrukturalizaci přípustné jen tehdy, pokud neprobíhají v rozporu se zájmy Společenství. V pokynech je povolení podpor Komisí vázáno na splnění určitých předpokladů:
(156)
Komise má za to, že je dostatečně prokázáno, že BGB je třeba považovat za podnik v nesnázích ve smyslu oddílu 2.1 (bod 30 v kombinaci s body 4 až 8) pokynů.
(157)
V bodu 4 pokynů se vychází z toho, že podnikem v nesnázích je takový podnik, „který není schopen prostřednictvím zdrojů svých či prostředků získaných od svých vlastníků/akcionářů nebo věřitelů zastavit ztráty, které ho bez vnějšího zásahu orgánů veřejné moci během krátkého či střednědobého období téměř jistě přivedou k úpadku“. Tyto okolnosti zřetelně nastaly u BGB. Byla sice přijata zde zmíněná opatření země Berlín, tedy většinového akcionáře BGB, která zachránila BGB před zastavením obchodní činnosti. Bylo však již stanoveno, že investor v tržním hospodářství by tyto prostředky za daných podmínek neposkytnul.
(158)
Bez pomocných opatření země by poklesly kvóty kapitálu pod minimální hodnoty předepsané KWG, takže by BAFin (v té době BAKred) musel přijmout potřebná opatření podle § 45 - 46a KWG, jako je například přechodné uzavření. Kromě toho BGB v okamžiku poskytnutí podpor splnila také další kritéria pro definici podniku v nesnázích podle bodu 6 pokynů; patří k nim zvyšující se ztráty, rostoucí dluh a rostoucí úrokové platby, jakož i klesající čistá hodnota aktiv.
(159)
Podpory na restrukturalizaci mohou být podle bodu 28 pokynů poskytnuty jen tehdy, pokud jsou splněna přísná kritéria a pokud je jisté, že jakékoli narušení hospodářské soutěže bude vyrovnáno prospěchem vyplývajícím z přežití podniku, zejména tehdy, kdy je jasné, že čistý dopad propouštění v důsledku úpadku podniku ve spojení s dopadem na jeho dodavatele by zhoršil místní, regionální či vnitrostátní problémy zaměstnanosti, nebo výjimečně pokud by zmizení podniku vyústilo v monopolní nebo oligopolní situaci.
(160)
Poslední podmínka může být pro oblast Berlín vyloučena z důvodu počtu tam působících bank, jakož i na základě struktury trhu pro soukromé a firemní zákazníky, na kterém je BGB se svými obchodními značkami „Berliner Bank“ a „Berliner Sparkasse“ neustále vedoucím podnikem na trhu. Pro případ možného konkurzu v regionu vedoucí banky a na něj navazující možný prodej jejích částí, nelze počítat se zhoršením struktury hospodářské soutěže. To je myslitelné jen v extrémním, nepravděpodobném a tedy teoretickém scénáři, kdy by po insolvenci některý z nejsilnějších regionálních soutěžitelů získal všechny dceřiné společnosti/majetek BGB a zrušil její regionálně silnou pozici. Zejména potom je však nutno vyloučit, z důvodu následující kontroly fúze, vznik monopolu nebo úzkého oligopolu. Na národních a mezinárodních trzích není pozice BGB dostatečně silná, aby v případě možného konkurzu a následujícího prodeje došlo ke vzniku monopolní nebo oligopolní situace. Německo tyto úvahy nerozporovalo ani v rozhodnutí Komise o zahájení řízení.
(161)
S ohledem na ekonomické a sociální účinky v Berlíně předložilo Německo odhad, v němž srovnalo účinky restrukturalizace BGB s účinky dopadu ukončení jejího působení/jejího konkurzu, především v souvislosti se zaměstnaností a příjmy z daní pro zemi Berlín. Bylo předloženo, že nesolventnost až do roku 2006 by v Berlíně vedla ke ztrátě 7 200 pracovních míst (minus 59 %), namísto ztráty 3 200 pracovních míst (minus 26 %) v případě restrukturalizace. Roční příjmy z daní pro zemi v roce 2006 by v případě restrukturalizace poklesly přibližně o 70 milionů EUR, bez restrukturalizace o 150 milionů EUR. V rozhodnutí o zahájení řízení Komise poznamenala, že tyto odhady nelze z důvodu chybějících dalších vysvětlení zkontrolovat.
(162)
Německo v této souvislosti poskytlo další informace, mimo jiné výpočty Německého institutu pro ekonomický výzkum (Deutsches Institut für Wirtschaftsforschung, DIW). Podle těchto výpočtů by tehdejší nesolventnost BGB vedla v Berlíně ke ztrátě 7 000 až 10 000 pracovních míst (z 12 200 pracovních míst existujících v roce 2001 v Berlíně), naproti tomu restrukturalizace by podle aktualizovaného plánu vedla ke ztrátě 3 500 berlínských pracovních míst do roku 2006. Komise považuje počet ztracených pracovních míst v případě nesolventnosti za přehnaný, protože i v tomto scénáři by mohly být obchodní úseky posouzené jako rentabilní dále provozovány novými majiteli v restrukturalizované formě. Dále ztráta pracovních míst v Berlíně způsobená restrukturalizací leží podle aktuálních odhadů s 5 000 pracovními místy výrazně výše, než se původně předpokládalo. Na druhé straně je třeba souhlasit s odhady Německa, že z důvodu náhlé nesolventnosti by došlo ke ztrátě výrazně vyššího počtu pracovních míst než v případě řízené dlouhodobé restrukturalizace, protože v prvním případě by došlo k takzvanému „fire sales“ a uzavření úseků, u nich by nebylo možné provést restrukturalizaci. Přitom je třeba zohlednit nepřímé ztráty pracovních míst způsobené dominovým efektem. Z tohoto důvodu by došlo díky přímým i nepřímým daňovým účinkům také k ročním výpadkům příjmů země Berlín, které je třeba při 300 milionech EUR ročně označit jako významné, především proto, že se rozloží do celého roku. Potud Komise souhlasí s Německem, že s přežitím podniku jsou spojeny ekonomické a sociální výhody.
(163)
Německo dále v oznámení pro případ hypotetického případu nesolventnosti poukázalo na zdroje zabezpečení pro ztráty LBB a na závazky země. Bez jasné identifikace a kvantifikace těchto záručních rizik však Komise nemohla tyto ekonomické účinky přiměřeně posoudit. Německo proto během řízení předložilo právní posudek, jakož i propočty účinků hypotetické nesolventnosti BGB na výše uvedené výpadky příjmů země Berlín. Přitom se jedná o takové účinky, které by se musely vyřešit velice komplexním vnitroskupinovým propojením rizik (mimo jiné interní vydávání úvěrů, záruky, smlouvy o odvodu výsledků) v součinnosti s LBB a s ještě do roku 2005 existující odpovědností za instituce veřejného práva a ručením za instituce veřejného práva.
(164)
Podle Německa by vedl scénář nesolventnosti BGB, v případě pro ni netypického tichého, s úvěry a garancemi spojeného podílu LBB, ke ztrátám přibližně od 18,5 do 25 miliard EUR, přičemž tyto ztráty by se skládaly především ze ztrát na úvěrových pohledávkách LBB u BGB (v případě bilančního objemu [...]* EUR podle výpadkové kvóty přibližně [...]* až [...]* EUR), ze ztrát hodnoty na pohledávkách zákazníků (v případě bilančního objemu přibližně [...]* EUR podle výpadkové kvóty přibližně [...]* až [...]* EUR), z čerpání garancí zaručených BGB Finance v Dublinu (přibližně [...]* až [...]* EUR), jakož i z nákladů nesolventnosti (přibližně [...]* EUR).
(165)
S odvoláním na údaje Německa by tento scénář vedl k zatížení země ve výši přibližně 31 miliard EUR až 40 miliard EUR. Přitom se předpokládalo, že země se rozhodne zastavit provoz LBB a nebude tedy nutno přistoupit na odpovědnost za instituce veřejného práva, nýbrž uplatní se ručení země za instituce veřejného práva - ručení za celou částku závazků, která není pokryta majetkem LBB (24). Využití ručení za instituce veřejného práva bylo odhadnuto na přibližně [...]* EUR (base-case) až [...]* EUR (worst-case). Další zatížení země ve výši přibližně [...]* EUR (base-case) až [...]* EUR (worst-case) vyplývají z nároků Fondu pro pojištění vkladů německých soukromých bank (Einlagensicherungsfonds der deutschen privaten Banken) (25). Dále se pro poskytnutí likvidity ve výši přibližně 5 miliard EUR vycházelo z kapitálového vkladu země ve výši téměř 2 miliardy EUR a také z nákladů na úroky.
(166)
Komise tyto údaje a propočty zkontrolovala a požádala o další vysvětlení. Došla přitom k výsledku, že v případě scénáře nesolventnosti by díky přetrvávajícím státním garancím za LBB přešly na zemi značná, avšak jen hrubě odhadnutelná zatížení, přitom je však třeba rozlišovat mezi dílčími scénáři s nebo bez dalšího provozování LBB v rámci odpovědnosti za instituce veřejného práva.
(167)
Komise podle vlastního odhadu vychází na základě podkladů Německa z toho, že tato zatížení země při dalším provozování LBB by činila řádově zhruba 13 miliard EUR až 20 miliard EUR. Přitom by země musela nejdříve zaúčtovat ztrátu podílu země Berlín na základním kapitálu BGB (téměř 2 miliardy EUR). Dále by země musela z důvodu odpovědnosti za instituce veřejného práva pro LBB vyrovnat následky čerpání garancí zaručených BGB Finance v Dublinu (Komisí odhadnuté na přibližně [...]* EUR), jakož i ztrátu hodnoty na úvěrových pohledávkách LBB u BGB (odhad přibližně [...]* EUR) tak, aby mohl být řádně zachován její obchodní provoz s ohledem na kritéria solventnosti. Vzhledem k Německem uvedeným možným nárokům Fondu pro pojištění vkladů německých soukromých bank existují nejistoty - [...]*. Významné právní pochyby dále existují s ohledem na právní platnost záruk LBB na určité nároky třetích stran z obchodů s fondy v oblasti služeb spojených s nemovitostmi (například záruky za prospekty, prohlášení o vyloučení vůči osobně ručícím společníkům investičních a účelových společností). Taková rizika proto není možno kvantifikovat.
(168)
Ve scénáři ukončení obchodní činnosti LBB je třeba vycházet z přídavných zatížení země ve výši přibližně 8 miliard EUR (přibližně 6 miliard EUR ztráta hodnoty LBB na pohledávkách zákazníků z důvodu nesolventnosti vyvolané, jakoby dominovým efektem, problémy s hotovostí u zákazníků - zejména společnosti fondů, zásob a stavby bytů, jakož i cca 2 miliardy EUR odpisy z podílů).
(169)
Německo v průběhu řízení také uvedlo, že tyto scénáře se nebudou výrazně měnit u hypotetické nesolventnosti v oblasti služeb spojených s nemovitostmi (odštěpení a likvidace bez odstínění rizik) na základě propojení rizik ve skupině. Směrodatné jsou pro to jednak úvěry, které dceřiné společnosti expandujícího a tím do dalších nesnází upadajícího úseku služeb s nemovitostmi (IBAG/IBG/LPFV včetně dceřiných společností IBAG, IBV a Bavaria) obdržely od dílčích bank skupiny (BGB, LBB a BerlinHyp), jednak také smlouvy o odvodu výsledků uzavřené mezi IBAG a jejími dceřinými společnostmi Bavaria a IBV na jedné straně a mezi BGB a IBAG na straně druhé. Kromě toho poskytla BGB záruky na všechny závazky IBG, Bavaria a IBV, které byly ospravedlněné do roku 1998. Komise nemá žádný důvod pochybovat o této informaci Německa. V tomto ohledu sdílí názor Německa, že odštěpení a likvidace úseku služeb spojených s nemovitostmi IBAG/IBG/LPFV bez odstínění rizik z důvodu propojení rizik by také vedlo k nesolventnosti BGB s výše nastíněnými následky.
(170)
Na závěr je třeba stanovit, že účinky hypotetické nesolventnosti BGB - s pokračováním nebo bez pokračování LBB - lze jen obtížně kalkulovat a že odhady jsou zatíženy velkou nejistotou. Zatížení země jsou proto jen hrubé částky - s rozsahem přibližně 13 až 30 miliard EUR. Při pravděpodobné hodnotě mezi těmito póly lze však s jistotou vycházet z toho, že restrukturalizace s pomocí uvažované podpory s sebou přinese méně závažná zatížení země Berlín.
(171)
Německo v průběhu řízení neuplatnilo požadavek, aby BGB nebo jiné podniky skupiny poskytly služby obecného hospodářského zájmu ve smyslu čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES. Proto Komise, jak již bylo uvedeno v rozhodnutí o zahájení řízení, vycházela z toho, že tento aspekt není pro posouzení projednávaných opatření relevantní, a došla k závěru, že podpory nemohou být na základě čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES povoleny.
(172)
Podle oddílu 3.2.2 písm. b) pokynů je poskytnutí podpory podmíněno provedením restrukturalizačního plánu, který musí být schválen Komisí v případě veškerých jednotlivých podpor, a musí být přezkoumána jeho vhodnost pro obnovení dlouhodobé životaschopnosti podniku během rozumné doby. Restrukturalizační plán musí přitom mít omezenou dobu působnosti a musí být založen na reálných předpokladech. Musí popisovat okolnosti, které vedly k nesnázím podniku a poskytnout tak základ pro posouzení, zda jsou navrhovaná opatření vhodná. Plán umožňuje podniku přechod k nové struktuře, která nabízí vyhlídky na dlouhodobou životaschopnost a umožňuje podniku stát na vlastních nohou, tj. umožňuje podniku pokrytí všech nákladů, včetně odpisů, a finančních poplatků a dosažení návratnosti kapitálu dostatečné pro to, aby podnik mohl soutěžit na trhu.
(173)
Komise při svém posuzování vycházela z údajů Německa, mezi jiným z podrobného plánování jednotlivých opatření na restrukturalizaci, výpočtů předpokládaných zisků a ztrát pro období restrukturalizace v období 2001 až 2006 na základě optimistického, pesimistického a základního scénáře, analýzy za problémy odpovídajících strukturálních deficitů a také nákladů za plánovaná opatření na restrukturalizaci. Při svém posuzování se Komise dále opírala o údaje Německa k probíhajícímu provádění plánu restrukturalizace a k modifikacím jednotlivých opatření, včetně časového naplánování určitých prodejů.
(174)
Vzhledem k neúspěchu předcházejícího pokusu o privatizaci a k vysoké roční ztrátě BGB ve výši přibližně 700 milionů EUR za rok 2002 považuje Komise podle sdělení Německa na konci března roku 2003 za nutné, pokusit se nejdříve znovu prohloubit životaschopnost banky jejími vlastními prostředky a, pokud z toho nebude možno vyvodit žádné významné závěry, nechat provést kontrolu nezávislým externím znalcem. Cílem Komise bylo získat určitou jistotu o tom, že BGB může do budoucna soutěžit na trhu samostatně bez nutnosti státní podpory. Bez takovéto jistoty, resp. při trvání pochyb by Komise musela přijmout negativní rozhodnutí o všech v úvahu přicházejících podporách na základě předloženého konceptu restrukturalizace. Neúspěch postupu privatizace vrhl pochyby především na únosnost zbývajících obchodů pro financování nemovitostí. Roční ztráta ve výši přibližně 700 milionů EUR (po zdanění) byla sice způsobena převážně mimořádnými vlivy (minus 593 milionů EUR), zejména rozsáhlými odpisy podílů EUR-Stoxx ve výši 399 milionů EUR, zatímco provozní výsledek po prevenci rizik byl jen lehce negativní (minus 23 milionů EUR) a tím byl o cca 30 milionů EUR dokonce překročen plán pro rok 2002 (minus 53 milionů EUR). Avšak tato vysoká ztráta měla přesto značné negativní dopady na další, jako nárazník pro možné ztráty zamýšlenou a tedy pro životaschopnost určující kvótu základního kapitálu, která tím pádem poklesla na 5,6 % a je tedy s téměř [...]* výrazně pod původní plánovanou hodnotou [...]* pro rok 2002.
(175)
V této souvislosti je třeba poznamenat, že Komise vedla rozhovory s Německem již na začátku roku 2003, zda by byla možná další kompenzační opatření v oblasti maloobchodu. Německo kvantifikovalo účinky samostatného prodeje Berliner Bank podle tehdejší situace a vycházelo z toho, že Komise nezískala žádnou dostatečnou jistotu o tom, zda zbytek skupiny bude moci v budoucnu samostatně soutěžit na trhu.
(176)
Šetření Komise se zaměřilo především na rizika úvěrů a předcházení rizik v úseku financování nemovitostí a v menším měřítku také v úseku kapitálového trhu. Podle názoru Komise by se mohly odstranit pochybnosti o životaschopnosti, pokud by byl úsek financování nemovitostí nebo alespoň jeho největší část účinně izolován se svými riziky od zbytku skupiny, třeba samostatným včasným prodejem tohoto úseku. Německo však předložilo do června roku 2003 čísla, která Komisi prokázala, že scénář takového účinného izolování celého úseku je neproveditelný. Jako hlavní důvod bylo uvedeno, že prodej by se musel provést bezprostředně po přeúčtování stavu majetku úseku financování nemovitostí (zejména podílů BGB u BerlinHyp s účetní hodnotou [...]* EUR) z investičního majetku na běžná aktiva. To by vyžadovalo ocenění tohoto majetku na aktuální tržní hodnotu, [...]*. Takto vzniklé mimořádné ztráty by zatížily vybavení vlastním kapitálem BGB natolik, že by nebyla dále životaschopná bez další státní podpory.
(177)
Když se ukázalo, že krátkodobé izolování zbytku skupiny od rizik oblasti financování nemovitostí není možné, nezůstala Komisi jiná možnost než pověřit nezávislého experta prověřením životaschopnosti BGB na základě existujícího konceptu restrukturalizace. V popředí přitom stála zejména otázka, zda je možno považovat prevenci rizik za přiměřenou s ohledem na stávající rizika v oblasti financování nemovitostí. Jako poradce si Komise zvolila dne 14. července 2003 společnost pro ekonomickou kontrolu Mazars, která však dostala obsáhlé zadání, jež zahrnovalo také jiná rizika pro životaschopnost banky (např. také obchodování na kapitálovém trhu a oblast velcí zákazníci/zahraničí).
(178)
Návrh znaleckého posudku byl odevzdán podle smlouvy dne 30. září 2003. Nejdůležitější výsledky byly diskutovány dne 3. října 2003 s Německem. Konečná verze posudku byla Německu předána dne 20. listopadu 2003. Na základě posudku společnosti Mazars došla Komise, vzhledem k plánu restrukturalizace, jak byl předložen v září roku 2003 a tedy ještě neobsahoval Německem přislíbené odštěpení Berliner Bank, což bylo přislíbeno až po vystavení znaleckého posudku, k následujícím závěrům ohledně životaschopnosti banky.
(179)
Německo předložilo v lednu roku 2002 Komisi formou oznámení podrobnou, bankou a společností Morgan Stanley zpracovanou studii trhu, v níž byl představen aktuální a v budoucnu očekávaný stav bankovního trhu v Německu a především v Berlíně. Komise považuje tuto studii, se zahrnutím dalších informací předložených po zahájení řízení, za dostatečnou a logicky správnou. K bodům uvedeným v rozhodnutí o zahájení řízení odkazuje Komise na doplňující závěry Německa v 58. bodu odůvodnění a násl.
(180)
Německo především objasnilo, že maloobchodní prodej (soukromí a firemní zákazníci) BGB se koncentruje na zemi Berlín a na její bezprostřední okolí, což představuje prostorově relevantní trh. V nejdůležitějších segmentech trhu, tj. zejména v obchodování s vklady a s úvěry, se podíl BGB na trhu vyznačoval před krizí jen mírnými pozitivními nebo negativními změnami, resp. stagnoval. V Berlíně bylo při počtu téměř 4 000 zákazníků na jednu pobočku obsluhováno výrazně víc zákazníků než byl německý (1 300) nebo evropský (1 800) průměr. V budoucnu bude počet poboček mírně klesat, protože zákazníci budou provádět více transakcí přes internet. Také jinak neexistuje v podstatě nadbytečná kapacita, panuje však intenzivní konkurence, která dále zesiluje tlak na marže a lze očekávat další konsolidaci.
(181)
V oblasti financování nemovitostí je sazba hypotečních půjček v Německu ve srovnání s Evropou velice nízká, a lze pozorovat stále silnější proces koncentrace ve financování hypoték. Dále nedošlo v nedávné minulosti v oblasti hypoték k založení žádného významnějšího subjektu. Heterogenní nabídková struktura a z toho vyplývající konkurence je také jedním z významných důvodů nedostatečné ziskovosti a návratnosti obchodování s hypotékami v Německu. Účastníci na trhu dosáhli v minulosti růstu jen velice agresivní cenovou politikou, což však vedlo v mnoha případech k významným oprávkám, jak ukazuje i příklad BerlinHyp, resp. BGB. Silná fragmentace trhu vedla k intenzivní konkurenci a značnému tlaku na trh. Zatímco poptávka na západě Německa roste, dochází na východě k další konsolidaci nájmů a cen aktiv. Z důvodu intenzivní konkurence a dalšího zostření regulačního prostředí však nelze očekávat žádné výrazné ozdravení německého trhu s hypotékami jako celku.
(182)
Vzhledem k obchodování se službami spojenými s nemovitostmi (obchod s fondy a obchod s investory/rozvojem projektů) není možno sledovat nadměrné kapacity v národním obchodu s fondy. Existuje však vysoká, ale i dlouhodobě nezměněná intenzita konkurence. Na tomto místě je třeba poznamenat, že během řízení bylo přislíbeno vyčlenit celý úsek služeb spojených s nemovitostmi z BGB.
(183)
V obchodování na kapitálovém trhu je BGB podle údajů Německa aktivní v obchodování s akciemi a obligacemi (vlastní obchod a obchodování se zákazníky), ve vydávání emisí a obchodování s deriváty, jakož i v obchodování s devizami a valutami a v jiných obchodech na peněžním trhu, hlavně s německými zákazníky. Krize na kapitálovém trhu vedla k silnému úbytku. Otázku na nadměrné kapacity nelze v současné době uspokojivě zodpovědět. Je však třeba očekávat zostření konkurence a zvyšující se marginalizaci menších konkurentů, jako je BGB, ve prospěch větších nabízejících subjektů.
(184)
Komise k německým podkladům souhrnně poznamenává, že důkladně a pozitivně posoudí budoucí rozvoj tržního prostředí a tržních vyhlídek BGB v maloobchodě a v obchodování na kapitálovém trhu. Na základě novějších údajů o lepším ekonomickém rozvoji očekávaném v příštích létech zde lze dosáhnout relativně stabilních výnosů. Záleží to především na samotném podniku, jak úspěšně dokáže prosadit své tržní strategie. Oproti tomu by se mohla zdát pozice pro obchodování s financováním nemovitostí méně příznivá, a to z důvodu zřejmě ještě neuzavřeného konsolidačního procesu. Banka by v tomto smyslu mohla být řízena tak, aby případně další cílenou redukcí dále přizpůsobila svoji strategii budoucímu rozvoji obchodu, pokud se to ukáže jako nutné. Poté, co bude do konce roku 2005 odštěpen obchod se službami spojenými s nemovitostmi, bude hrát rozvoj trhu v této oblasti pro banku již jen podřadnou roli.
(185)
Komise při svém posouzení přihlíží k vysvětlení Německa o problémech banky, za které jsou zodpovědné strukturální a operativní deficity. Komise považuje analýzu minulých deficitů za přiměřenou a vhodnou jako výchozí bod pro jejich překonání a pro zpracování plánu restrukturalizace.
(186)
Komise z toho usuzuje, že krize BGB spočívala především v kumulaci rizik v oblasti služeb spojených s nemovitostmi z důvodu stále stoupajícího poskytování dlouhodobých garancí na nájemné, výnosy a revitalizace, které nemohou být považovány ani jako ekonomicky zvladatelné ani jako přiměřený poměr náklady/využitelnost. Mnohem více byly založeny na zcela nereálném odhadu trhu, který se dal spíše nazvat zbožným přáním. To platilo i pro obchod s financováním nemovitostí: Agresivní, na vyšší podíly na trhu cílená cenová politika, která přiměřeně nekryla rizika poskytování úvěrů, a na nedbalosti založené chybné hodnocení jistot - to vše vedlo v dobách hospodářského rozvoje od konce 90. let minulého století k masivním výpadkům úvěrů a tomu odpovídajícím ztrátám.
(187)
Navíc došlo v obchodování jak se službami spojenými s nemovitostmi, tak s financováním nemovitostí k masivnímu ovlivňování některými zemskými politiky, kteří nedbali na ekonomické zájmy banky, resp. jim chyběly ekonomické znalosti a mnohem více dávali přednost zdánlivým politickým cílům rozvoje země. Jak dalece jsou tyto vlivy trestné, to zjistí berlínské soudní úřady. Tyto hospodářsky neospravedlnitelné praktiky rozhodujícím způsobem usnadnil systém pro rozeznávání a zvládání rizik, který lze označit za nevyvinutý a který v žádném ohledu neodpovídal požadavkům na účinné řízení rizik běžným na trhu. V té době, vzhledem ke své míře zodpovědnosti, neučinilo zadost řádnému chodu podniku, resp. jeho kontrole ani představenstvo ani dozorčí rada banky. Je však třeba dodat, že i příslušní auditoři a zodpovědné dozorové orgány příliš pozdě rozeznali rostoucí akumulaci bankou nezvládaných rizik a že teprve těsně před vypuknutím krize přijali příslušná opatření.
(188)
Vypuknutí krize mohlo být také proto tak dlouho prodlužováno, protože zemská banka Berlín jako část skupiny profitovala z rozsáhlých státních záruk odpovědnosti za instituce veřejného práva a ručení za instituce veřejného práva a refinancovala celou skupinu nezávisle na skutečných obchodních rizicích na kapitálových trzích, resp. přes soukromoprávní konstrukce záruk byly odpovědnost za instituce veřejného práva a ručení za instituce veřejného práva rozšířeny na jiné společnosti skupiny v jejich ekonomickém působení, a tím teprve byly vlastně umožněny mnohé, pro banku nesmyslné obchody. Zrušení odpovědnosti za instituce veřejného práva a ručení za instituce veřejného práva k červenci roku 2005 zajistí to, že v budoucnosti nebude možný vznik krize tímto způsobem, resp. bude trhem včas objevena, resp. nebudou za to muset daňoví poplatníci platit miliardovými sumami.
(189)
Společnost Mazars kontrolovala podrobný plán restrukturalizace, jak byl předložen v létě roku 2003 a tedy ještě neobsahoval odštěpení Berliner Bank. Ten předpokládá opatření, která jsou podle názoru Komise v souladu s odhadem společnosti Mazars a která jsou jako celek vhodná k tomu, aby vyřešila strukturální a operativní deficity zodpovědné za problémy v minulosti a aby znovu obnovila dlouhodobou životaschopnost podniku.
(190)
Plán restrukturalizace pro překonání strukturálních a operativních deficitů banky spočívá jednak v opatřeních týkajících se prodeje, seskupení a likvidace dceřiných společností za účelem budoucí koncentrace banky na její základní obchodní činnost, jednak v opatřeních pro zvýšení účinnosti a návratnosti hlavních obchodů (sanační okruh) zejména snížením nákladů, koncentrací činností a odstraněním rizikových položek. Jedno z opatření pro restrukturalizaci, jak v rámci, tak i mimo rámec základní obchodní činnosti, může být považováno současně i jako opatření pro kompenzaci soutěžitelů, pokud jeho výsledkem bude redukce přítomnosti banky na trhu. Plán restrukturalizace se vztahuje na období od roku 2001 do roku 2006.
(191)
Cílová struktura plánu restrukturalizace, jak byl předložen Komisi v létě roku 2003, je regionální banka se zaměřením na základní obchodní činnost v oblasti maloobchodního bankovnictví (soukromí a firemní zákazníci s obchodními značkami Berliner Sparkasse a Berliner Bank), to bude doplněno širším obchodováním na kapitálovém trhu (BGB a LBB) a obchodováním s financováním nemovitostí (BGB, LBB a BerlinHyp). Maloobchod by potom měl v roce 2006 zvýšit výnosy skupiny o zhruba [...]* (téměř [...]* EUR), obchodování na kapitálovém trhu přibližně [...]* % (cca. [...]* EUR) a obchodování s financováním nemovitostí cca. [...]* % (přibližně [...]* EUR). Z důvodu relativně vysokého podílu nákladů maloobchodu by měl maloobchod a obchodování na kapitálovém trhu přispět [...]* k provoznímu výsledku.
(192)
Základními zásadami restrukturalizace jsou trvalé obnovení výnosnosti, jakož i trvalé snížení nákladů banky, uvedení rizik zpět na běžnou tržní míru a tím zlepšení činnosti na kapitálového trhu. Konkrétně by se měl v období plánu restrukturalizace mezi roky 2001 a 2006, jak byl předložen Komisi v létě roku 2003, zlepšit provozní výsledek po prevenci rizik výrazně nad [...]* za rok a za tím účelem by se měly nadproporcionálně o téměř [...]* snížit správní výdaje. Kvóta základního kapitálu rozhodující pro výpočet by měla být od roku 2001 do roku 2006 snížena z téměř [...]* EUR o přibližně [...]* % na [...]* EUR. Banka usiluje o střednědobé zvýšení kvóty základního kapitálu minimálně na 7 %.
(193)
S ohledem na hlavní důvody chybného vývoje u BGB v minulosti jsou klíčová opatření, jako je radikální snížení počtu zaměstnanců o celkem více než polovinu (z přibližně 15 000 na přibližně 6 500), opuštění, zmenšení nebo řízené uzavření rizikových oblastí, resp. oblastí obchodů nepatřících mezi hlavní obchodní oblasti regionální maloobchodní banky, lepší interní kontrolní mechanismy a štíhlá struktura v interní organizaci a na pobočkách, podle názoru Komise a jejích poradců rozumná na to, aby se podnik stal znovu rentabilní a aby překonal chyby z minulosti. Operativní zlepšení vyplývají z vnitřních opatření a zahrnují opuštění ztrátových činností. Komise v zásadě považuje, v souladu s analýzou společnosti Mazars, plánovaná opatření za proveditelná. Opatření byla již provedena nebo jsou plánována. Podrobněji platí následující:
(194)
Pro maloobchod oblasti soukromých zákazníků se původní koncept restrukturalizace zaměřoval na regionální obchodování pod obchodními značkami Berliner Sparkasse a Berliner Bank (druhá banka je nyní podle příslibu Německa oddělena), při současné optimalizaci pracovních postupů a výrazném snížení kapacit pracovníků. Koncept, z velké části již provedený, předpokládá, že se neprodají úseky vhodné pro definované základní regionální obchodování, a nepředpokládá ani uzavření poboček. Výše výnosů by měla v průběhu sanačního období od roku 2001 do roku 2006 [...]*, zatímco výše správních výloh za stejné období by se měla snížit o přibližně [...]* % a zisk před zdaněním by se měl zvýšit z minus [...]* EUR na [...]* EUR. Rizikové položky by se měly výrazně snížit. Počet zaměstnanců by měl v sanované skupině v roce 2006 klesnout z přibližně 6 000 v roce 2001 na téměř [...]*. Poměr náklady/výnosy z obchodování se soukromými zákazníky by se měl zlepšit z téměř [...]* % v roce 2001 na téměř [...]* % v roce 2006.
(195)
Tato opatření byla již podle plánu téměř zcela uvedena do praxe. Zpozdil se pouze prodej Weberbank s majetkem téměř 4,4 miliard EUR, výhledově by se ale mohl uskutečnit v roce 2004. V souladu s analýzou provedenou společností Mazars pokládá Komise plán v tomto stádiu jako vhodný podklad pro nastolení dlouhodobé rentability obchodování se soukromými zákazníky.
(196)
Opatření přijatá nebo plánovaná podle původního konceptu pro oblast soukromých zákazníků se převážně uplatňují i v oblasti firemních zákazníků, do níž bude v budoucnu zařazen i zbytek obchodování s veřejnou správou. Koncept předpokládá zastavit obchodování s firemními zákazníky mimo Berlín. Výše výnosů by se měla snížit jen lehce, zatímco výše správních nákladů by za stejné období měla klesnout o téměř [...]* % a zisk před zdaněním by se měl zvýšit z [...]* EUR na cca. [...]* EUR. Také rizikové položky by se měly výrazně snížit. Počet zaměstnanců by se měl snížit o více než [...]* %. Poměr náklady/výnosy z obchodování s firemními zákazníky by se měl zlepšit z téměř [...]* % v roce 2001 na přibližně [...]* %.
(197)
Jak potvrdila společnost Mazars, byla již tato opatření rozsáhle zavedena, resp. podle plánu se pokračuje v jejich uplatňování. Komise považuje za pravděpodobné, že opatření v tomto stádiu plánu vytvářejí uspokojivou rentabilitu obchodování s firemními zákazníky a s veřejnou správou a vymezují banku i v této oblasti na obchodování v regionu Berlín/Braniborsko.
(198)
Obchodování na kapitálovém trhu je restrukturováno s cílem uvolnit vlastní kapitál odpovídajícím snížením rizikových položek a zlepšit efektivitu práce. Za tím účelem by se měl provázat obchod na vlastní účet (akcie a úročené úvěrové produkty) přes všechny oblasti kapitálového trhu, jasně se oddělit od obchodování se zákazníky a celkově zredukovat. Přitom by mělo proběhnout omezení na Německo, Evropu a USA, zatímco činnost v oblasti emerging markets by se měla opustit. Stejně tak by se mělo utlumit portfolio úrokových derivátů a mělo by se omezit na pozice orientované na zákazníky. Na druhé straně by se mělo vybudovat méně rizikové obchodování se zákazníky, především s ohledem na úrokové produkty a produkty vlastního kapitálu. Výše výnosů má od roku 2001 do roku 2006 jen lehce klesnout, zatímco výše správních nákladů se má ve stejném období snížit o přibližně [...]* % a zisk před zdaněním se má zvýšit o přibližně [...]* %. Mají se redukovat rizikové položky a snížit počet zaměstnanců o přibližně [...]* %. Zamýšlí se zlepšit poměr náklady/výnosy z obchodování na kapitálovém trhu o téměř [...]* % v roce 2001 na přibližně [...]* % v roce 2006.
(199)
Plánovaná opatření mezitím byla - jak bylo potvrzeno společností Mazars - rozsáhle zavedena, resp. jsou zahrnuta do časového plánu. Komise to považuje za dostatečné pro zajištění výnosnosti těchto obchodních oblastí do budoucna a současně pro omezení rizika banky na běžnou míru. Zaměření na obchodování se zákazníky a sdružení a organizační oddělení obchodu na vlastní účet zlepší podle názoru Komise transparentnost, omezí rizika a pomůže bance tato rizika lépe zvládnout. Díky výraznému zredukování rizikových položek se uvolní vlastní kapitál, což je užitečné pro zvýšení kvóty vlastního kapitálu, a tím budoucího zajištění schopnosti banky obstát na kapitálovém trhu po odpadnutí odpovědnosti za instituce veřejného práva a ručení za instituce veřejného práva.
(200)
V oblasti restrukturalizace obchodování s financováním nemovitostí má nejvyšší prioritu snížení rizika. Za tímto účelem by měl proběhnout postupný rozbor rizik, s cílem eliminovat špatná rizika a omezit se na nové ochody se zákazníky s nízkým rizikem. Měl by se vybudovat úsek managementu rizik. Měly by se optimalizovat pracovní procesy a controlling rizik. Mezi hlavní obchody má v budoucnu patřit financování průmyslových investorů a stavebních bytových společností přednostně ve vybraných velkých městech západního Německa, méně postižených krizí trhu s nemovitostmi, a také do určité míry v Berlíně a v Braniborsku. Financování průmyslových investorů představuje relativně stabilní, málo rizikový obchod. Je třeba zaměřit se nadregionálně z důvodu diverzifikace rizik a z důvodu zajištění adekvátního promísení portfolií, aby se využil regionální potenciál růstu a již získané regionální know-how trhu. Bez nadregionálních komponent v oblasti financování nemovitostí hrozí výrazné zhoršení ratingu a sazeb pro refinancování. Naproti tomu by se měly odstranit segmenty obchodů s nemovitostmi s velkým rizikem, u nichž není dosaženo uspokojivých marží. Banka považuje za reálné zlepšení výsledku u nových obchodů z důvodu změny zaměření.
(201)
Pro zlepšení výsledků ve stávajícím obchodování by se měli nasadit specialisté na rizika v ohrožených segmentech. Mělo by proběhnout zpracování a kritické nové posouzení stávající činnosti, případně s pomocí externích znalců, podle zadání a pod vedením vlastního úseku znalců. Dále by měly do roku 2005 klesnout přímé věcné náklady, jakož i náklady na personál o cca. [...]* %. Důležitou páku pro zlepšení výsledků představuje také rozvoj strategií pro sanaci ohrožených účastí, jakož i zavedení kontroly rizik v celé skupině v roce 2002, což dříve bylo jen v jednotlivých úsecích, a dále zavedení vhodných nástrojů pro včasné varování.
(202)
Výše výnosů má od roku 2001 do roku 2006 [...]* o téměř [...]* %. Výše správních nákladů se má oproti tomu ve stejném časovém období snížit o přibližně [...]* %. Zisk před zdaněním se má do roku 2006 zvýšit z výrazně záporných čísel na cca. [...]* EUR. Rizikové položky se mají snížit o více než [...]* % a poměr náklady/výnosy obchodů s financováním nemovitostí by se měl zvýšit, a to i z důvodu zavedených intenzivních nákladových opatření pro vybudování lepšího řízení rizik, z přibližně [...]* % na téměř [...]* %.
(203)
Tato opatření již byla ve velké míře zavedena, resp. nacházejí se v plánu. Komise v zásadě považuje vytyčená opatření za kroky správným směrem. Avšak podle názoru Komise a jejích poradců za plánovanými úkoly pokulhává provádění požadovaného zlepšení kvality údajů. Tato neuspokojivá situace by mohla případně opozdit funkčnost systému řízení rizik.
(204)
Komise dále pochybovala, stejně jako analýza společnosti Mazars, zda se bance podaří u zákazníků s nízkým profilovým rizikem generovat v budoucnosti dostatečný objem obchodů s plánovanými výšemi marží. Neboť podle údajů předložených samotným Německem se trh s financováním nemovitostí vyznačuje vysokou konkurencí a v současné době se ještě nachází v procesu konsolidace. Cíloví zákazníci, na které se zaměří BGB, budou jako atraktivní segment trhu silně oslovováni také jinými nabízejícími. Pochybení by se přímo projevilo na budoucím zisku z úroků. Na základě čísel z léta roku 2003, která měla Komise k dispozici od poradců, by tehdy vzniklé nesplnění cílů při generování nových obchodů, extrapolované na budoucnost, vedlo k výraznému výpadku výnosů z úroků. Pokud by se nesplnění cílů v budoucnu dále zvyšovalo, zhoršoval by se úměrně i dopad výpadku výnosů z úroků. Budoucí generování dostatečných nových obchodů závisí především na rozvoji trhu v regionu Berlín/Braniborsko, ve kterém se i nadále nachází těžiště obchodování BGB. Pokud by zde banka neměla mít dostatečný úspěch, mělo by to trvalé účinky zejména na hodnotu podílu BGB u BerlinHyp a bylo by nutno provést další odpisy účetní hodnoty ze současných [...]* EUR, což by se nepříznivě projevilo na výsledku a případně kvótě základního kapitálu banky. Tato otázka je projednávána ještě podrobněji níže (249. bod odůvodnění). Komise však přesto, v souladu se společností Mazars, nepochybuje o životaschopnosti banky i přes přetrvávající problémy v oblasti financování nemovitostí.
(205)
Banka plánuje, že se zcela stáhne z obchodní oblasti velkých zákazníků/zahraničí, která zahrnuje také konzultace v úseku Mergers & Acquisitions a také strukturované financování/financování projektů a která není považována za základní obchodní činnost banky. Proto v roce 2002 zcela zastavila sjednávání nových obchodů. Z důvodu dlouhodobé angažovanosti, zejména v oblasti strukturovaného financování, však není možné okamžité ukončení činnosti, avšak je možná pouze rozsáhlá redukce rizikových položek o cca. [...]* % ke konci periody restrukturalizace v roce 2006. Zbytek bude ukončen co možná nejdříve, s výjimkou omezeného rozsahu mezinárodního financování exportu, pokrytého exportními úvěrovými agenturami a střednědobým až dlouhodobým financováním transakcí se zbožím ve vybraných cílových zemích střední a východní Evropy na základě prokázaných expertíz o zemích, které se mají integrovat do obchodování na kapitálovém trhu a mají na něm zůstat.
(206)
Doposud realizované redukce činnosti probíhají podle plánu. Podle názoru Komise a společnosti Mazars jsou tato opatření vhodná k tomu, aby byl tento obchodní obor co nejdříve úplně zastaven a aby se masivním odbouráním rizikových položek výrazně uvolnil vlastní kapitál k zajištění budoucí schopnosti přežít na kapitálovém trhu. Úkolem této relativně vysoce rizikové oblasti s vysokým objemem vlastního financování, která nepatří k hlavním obchodním činnostem, bude také výrazně uvolnit management k lepšímu plnění jeho prvořadých úkolů v klíčových oblastech. V roce 2003 byl také upraven původní plán k ukončení činnosti, aby se mohly zohlednit nepříznivé tržní podmínky v roce 2002. To by s sebou mohlo nést jisté, celkově ale nijak významné zpoždění při snižování rizikových položek.
(207)
Jako doplněk k oznámení nabídlo Německo ve své odpovědi na zahájení řízení Komisí o redukci obchodů se službami spojenými s nemovitostmi úplné vyčlenění těchto obchodů a - bez ohledu na několik málo na trhu prodejných společností - jako další kompenzační opatření převedení na zemi Berlín do konce roku 2005. Toto opatření se tak stalo částí konceptu restrukturalizace. Jsou tím zasaženy všechny společnosti z oblasti služeb spojených s nemovitostmi, kterých se týká odstínění rizik z dubna roku 2002, zejména IBAG, Bavaria, IBV, IBG a LPFV.
(208)
Odstínění rizik z dubna roku 2002 pokrývá všechna rizika ze starých obchodů banky v oblasti služeb spojených s nemovitostmi, které se uskutečnily před příslušnými, výše uvedenými rozhodnými dny. To vede k tomu, že pro banku vyplývají rizika v oblasti služeb spojených s nemovitostmi již jen z nových obchodů, které byly uzavřeny po těchto rozhodných dnech. Protože je trh služeb spojených s nemovitostmi stále považován za problematický a protože je zatížen velkou nejistotou prognózy, považuje Komise - jak bylo potvrzeno jejím poradcem, společností Mazars - pokračující výrazné omezení nových obchodů v oblasti služeb spojených s nemovitostmi za důležitý příspěvek k obnovení dlouhodobé životaschopnosti a koncentraci na hlavní oblasti obchodování regionální banky. Transfer starých obchodů, spadajících pod odstínění rizik, na zemi Berlín za tržní cenu také bance umožňuje uvolnit zdroje, doposud vázané mimo hlavní obchody, i když transfer již pokrytých starých obchodů jako takový by neměl mít žádné výrazné účinky na rizikovou situaci banky.
(209)
Komise považuje úplné uvolnění obchodního pole služeb spojených s nemovitostmi, stejně jako společnost Mazars, za jasný a hospodářsky smysluplný krok, který by mohl sloužit jako příspěvek k dlouhodobé stabilizaci výsledků banky. Toto opatření by proto mohlo být pozitivně hodnoceno i kapitálovým trhem a mohlo by usnadnit plánovanou privatizaci banky.
(210)
Plánovaný úbytek zaměstnanců v období restrukturalizace od roku 2001 do roku 2006 činí pro celou skupinu přibližně 8 500 pracovníků, tj. redukce o téměř 60 % z více než 15 000 na téměř 6 600. K 30. září 2003 bylo dosaženo stavu přibližně 10 000 pracovníků, tzn. snížení o téměř 5 200 resp. cca. 35 %. Tato čísla jsou zahrnuta i v plánu.
(211)
Provedená finanční opatření jsou podle názoru Komise a ve shodě s jejím poradcem, společností Mazars, nutná a přiměřená k tomu, aby se znovu obnovila finanční stabilita BGB z pohledu likvidity a vybavení kapitálem a aby se zajistilo refinancování BGB na kapitálových trzích, jakož i k tomu, aby se financovala restrukturalizace BGB. Finanční opatření spočívají v opatřeních jak vzhledem k vlastnímu, tak i k cizímu kapitálu. Podrobněji platí následující:
(212)
Komise je toho názoru, že prodej majetku a podílů banku zaopatří a zredukuje rizikové položky ležící mimo hlavní obchodní činnost. Není však zřejmé, zda současně bude možné realizovat významné účetní zisky.
(213)
Refinancování banky stojí na třech hlavních pilířích: spořicí vklady (cca. jedna třetina), bankovní vklady (cca. jedna třetina) a upsané závazky (cca. jedna čtvrtina). Konsolidované závazky se zredukovaly ze 185 miliard EUR na konci roku 2001, o 32 miliard EUR na 153 miliard EUR v polovině roku 2003. To výrazně překročilo plánovaný cíl pro rok 2003, který byl 160 milionů EUR. Do roku 2006 by tyto závazky měly dále klesnout na téměř [...]* EUR.
(214)
Banka směřuje, v rámci přípravy na odpadnutí státních záruk, k přesunutí svého relativně vysokého stavu krátkodobých závazků na střednědobé a dlouhodobé závazky, jakož i k novému vstupu na kapitálový trh v oblasti nezajištěných závazků. Za tímto účelem banka vypracovala záměry k vydání zajištěných i nezajištěných závazků a snaží se znovu vybudovat důvěru kapitálového trhu a rozšířit základnu investorů. Banka vedla rozhovory s ratingovými agenturami o reálně dosažitelném ratingu při úspěšném provádění konceptu restrukturalizace na základě scénáře base-case („A-“ resp. „A3“). [...]*. Celkově potom bude vycházet z navýšení nákladů na refinancování o průměrně [...]* základních bodů, což je nutno odvodit z odpadnutí státních záruk v polovině roku 2005.
(215)
Komise považuje v zásadě za pochopitelnou - jak potvrdila i společnost Mazars - strategii refinancování banky a přitom zejména rozvinutý základní scénář a odvod odpovídajícím způsobem navýšených nákladů na refinancování. Pro budoucí refinancování banky však vyvstává nejistota z potenciální zdrženlivosti účastníků trhu, která by mohla vyvstat zejména tehdy, pokud by banka zůstala za očekáváním. V takovém případě by se muselo počítat se stoupajícími náklady na refinancování. Dále v současné době nelze předvídat, do jaké míry nastane v polovině roku 2005 efekt nasycenosti trhu, kdy všechny státní banky v Německu ztratí státní záruky. Umístění některých papírů by pak mohlo být přinejmenším obtížnější.
(216)
Z tohoto důvodu vidí Komise v dalším snižování rizikových položek významný předpoklad úspěšného provedení plánu restrukturalizace. Pokud by se v budoucnosti objevily výše popsané problémy, mohla by banka pozitivně ovlivňovat důvěru kapitálového trhu zvýšeným úsilím v jejich omezování.
(217)
Dalším významným předpokladem pro zajištění důvěry kapitálových trhů je dosažení dostatečné kvóty základního kapitálu, která by mohla sloužit jako nárazník eventuálních vzniklých ztrát. Kvóta základního kapitálu závisí jednak na rozsahu rizikových položek, jednak na samotném základním kapitálu. Banka se snaží dosáhnout ke konci období restrukturalizace kvóty základního kapitálu, která je více než 7 %. Do konce privatizace v roce 2007 však nelze očekávat kapitálový příspěvek, vyplývající z navýšení kapitálu, jak proběhlo v srpnu roku 2001 ze strany spoluvlastníků, který by sloužil k vylepšení vybavení banky kapitálem. Banka se musí spolehnout, vzhledem ke zvýšení kvóty svého základního kapitálu, zejména na redukci rizikových položek, resp. na prodej majetku.
(218)
Komise si je vědomá toho, že zákonné minimum pro kvótu základního kapitálu ve výši 4 % není dostatečné k tomu, aby bance zajistilo potřebný prostor pro denní obchodování. V rozhodnutí o podpoře na záchranu ze dne 25. července 2001 přiznala proto Komise kvótu základního kapitálu ve výši 5 % jako nutnost pro další provoz banky. To se událo především na podnět dopisu tehdejší BAKred. Komise si je dále vědomá toho, že, jak potvrdila i společnost Mazars, na finančních trzích je obvykle jako prahová hodnota kvóty základního kapitálu uváděno 6 %, a v případě nižší hodnoty se vyskytuje otázka spolehlivosti příslušné instituce a dochází ke ztrátě důvěry finančních trhů. Podle společnosti Mazars mají ratingové agentury tendenci posuzovat kvótu základního kapitálu jako výraz finanční síly banky, takže úvěrové instituce zpravidla překračují zákonem předepsané vybavení kapitálem, aby si zajistily odpovídající rating, který je předpokladem k přístupu na mezinárodní kapitálové trhy za uspokojivých podmínek. Kvóta základního kapitálu vyšší než 6 % by mohla mít smysl i s ohledem na reformu mezinárodních úmluv v rámci Basel II a na odpadnutí státních záruk, aby se splnila očekávání trhu o zlepšené solidnosti, a tím aby se dosáhlo lepšího ratingu. Banka se snaží dosáhnout ratingu A a k tomu považuje za potřebné mít kvótu základního kapitálu nejméně 7 %. Na základě srovnávacích údajů, pozorovatelných na trhu (podle kterých je průměrná kvóta základního kapitálu v Německu se 6 % ve srovnání se zahraničím spíše nízká a na evropské úrovni je průměr u renomovaných úvěrových institucí 8 % a více) považují poradci Komise ze společnosti Mazars ze střednědobého hlediska za nezbytnou kvótu vlastního kapitálu ve výši přibližně 6 % až 7 %.
(219)
Komise považuje, ve shodě se společností Mazars, za směrodatné střednědobé navýšení kvóty základního kapitálu na více než 6 %. Toto navýšení nad 6 % však podle názoru Komise spočívá pouze na obchodních zájmech a okruhu odpovědnosti banky a nemůže být financováno formou státní podpory. Konkurenti banky se totiž nacházejí ve stejné tržní situaci a musí své příslušné kvóty základního kapitálu zvyšovat vlastními silami bez státní podpory. Povolení navýšení kvóty základního kapitálu ze státních prostředků nad 6 % by tedy banku neoprávněně postavilo do lepší situace, než její konkurenty, aniž by to bylo bezpodmínečně nutné pro životaschopnost banky v okamžiku rozhodnutí. Podpora by tedy už nebyla omezena na nutné minimum.
(220)
Z tohoto důvodu Komise trvala na tom, aby na základě smlouvy mezi zemí Berlín a bankou ze dne 26. prosince 2002 o projednání možných nároků země na splátky vyplývající z rozhodnutí Komise týkajícího se poskytování podpory C 48/2002 byl v bance ponechán ve formě vkladu jen takový možný obnos splátek, který je nutný k tomu, aby bylo dosaženo kvóty základního kapitálu 6 % (resp. kvóty celkového kapitálu 9,7 %, která byla přiznána již v rozhodnutí o podpoře na záchranu) na základě roční účetní závěrky z roku 2002. Tato smlouva však může být Komisí schválena jen do té míry, jestliže potom poskytnutý obnos nezpůsobí u skupiny BGB ani k 1. lednu 2004, tedy k datu aktuálních čísel sloužících jako základ pro rozhodnutí Komise, překročení kvóty základního kapitálu 6 % (s ohledem na Německem přislíbené a v 279. bodu odůvodnění popisované vyčlenění IBB).
(221)
Na základě stejných úvah působila Komise na vlastní závazek Německa ponechat v bance rezervní fond IBB v roce 2005 jen do té míry, pokud by to bylo nutné pro zachování kvóty vlastního kapitálu ve výši 6 % k rozhodnému dni 1. leden 2004. Toto opatření je nutno vidět jako část kompenzací, které banka musí provést, aby omezila narušení hospodářské soutěže způsobené podporou. Navrácením rezervního fondu IBB v uvedeném rozsahu je zajištěno, že banka nedosáhne v rámci rozčlenění výnosných obchodů kvóty základního kapitálu vyšší, než jaké je minimum nutné pro dlouhodobou životaschopnost, a kterou by banka mohla využít pro expanzivní, konkurentům škodící obchodní strategie. Pokud bude chtít banka v následujícím období dosáhnout vyšší kvóty základního kapitálu, musí toho dosáhnout odpovídající modifikací rizikových aktiv, resp. vytvářením úspor vlastními silami, resp. příjmem dalších vlastních prostředků před privatizací nebo po ní.
(222)
Celkem vzato, Komise, ve shodě se společností Mazars, vychází z toho, že banka bude vynakládat ze svého dobře chápaného obchodního zájmu všechno úsilí k tomu, aby si vytvořila takovou kvótu základního kapitálu, která by jí zajistila uspokojivé hodnocení. Podle údajů banky je to nejméně 7 %. Pro navýšení kvóty základního kapitálu vlastními silami z [...]* % na 7 % nebo více má banka k dispozici, až do konce období restrukturalizace v roce 2006, téměř tři roky. Komise považuje za reálné, aby se v tomto období úspěšně provedla příslušná opatření k dalšímu navýšení kvóty základního kapitálu.
(223)
Poté, co Komise nemohla na jaře roku 2003 díky své vlastní analýze, díky ztroskotání privatizačního procesu a na základě silně negativního výsledku z roku 2002 nevyjádřit pochybnosti o životaschopnosti banky, resp. když se podle údajů Německa zdálo bez další podpory neproveditelné účinně izolovat úvěrová rizika, obsažená především v oblasti financování nemovitostí, ujistila se Komise za pomoci nezávislých posuzovatelů, že banka s výjimkou několika bodů přijala i dostatečná preventivní opatření pro stávající rizika a že vytvořila odpovídající rezervy. Poradci Komise, společnost Mazars, doporučili k těmto bodům opatření k úpravě plánu restrukturalizace, který byl předložen Komisi v létě roku 2003. Tato opatření byla bankou na podnět Komise zapracována a přepracovaný plán restrukturalizace byl Komisi předán 29. ledna 2004. Podrobněji platí následující:
(224)
Na základě analytického přezkoumání náhodné položky portfolia banky doporučili poradci Komisi, aby se prevence rizik postupně zvýšila až ke konci období restrukturalizace v základním scénáři o [...]* EUR a ve scénáři worst-case o [...]* EUR. Dále identifikovali výpadek ve scénáři worst-case, který je nutno vyrovnat dodatečnou prevencí rizik ve výši [...]* EUR. Ten se rozdělí na [...]* EUR v roce 2003, [...]* EUR v roce 2004, [...]* EUR v roce 2005 a [...]* EUR v roce 2006. Jinak je třeba považovat prevenci rizik za přiměřenou. Výpadek jednoho jediného velkého úvěru by ovšem případně vedl k překročení prevence rizik. To je relevantní především pro financování projektů v oblasti letecká doprava, energie a telekomunikace. Scénář worst-case zde přihlíží k [...]* EUR jako přídavné prevenci rizik. Vzhledem k relativně vysokému stavu velkých úvěrů je si Komise vědoma, jak potvrdila i společnost Mazars, že v principu je možné překročení zabezpečených rizik v případě výpadku velkého úvěru s objemem nejméně [...]* EUR. Pokud by se objevily konkrétní, doposud neexistující příznaky takového případu, musela by banka uskutečnit odpovídající navýšení prevence rizik. Komise vychází, ve světle analýzy provedené společností Mazars, z toho, že banka by mohla zvládnout takové opatření vlastními silami.
(225)
Po mezitím provedeném vylepšení plánu restrukturalizace zapracováním opatření navržených poradci Komise, společností Mazars, shledává Komise prevenci známých rizik jako adekvátní. Komise přitom vidí pozitivně to, že management banky přijal celkově přiměřená opatření k tomu, aby vybudoval vhodný systém kontroly rizik. Jeho tvorba je na dobré cestě, ale ještě není ukončena. Komise se spoléhá, že banka ve vlastním zájmu bude v tomto procesu i nadále pokračovat stejně jako doposud. Komise si je jistá, že budoucí rentabilita banky výrazně závisí na dalším hospodářském rozvoji, zejména v Berlíně a v nových zemích. Tato rizika jsou ale podle názoru Komise ze současného pohledu jen obtížně zjistitelná a všechny v tomto regionu činné podniky zasáhnou rozdílně. Komise je toho názoru, že opatření obsažená v plánu restrukturalizace, každopádně jdoucí správným směrem, postačují. Absolutní jistoty samozřejmě nelze v hospodářském procesu dosáhnout.
(226)
Obchody banky na kapitálovém trhu přispívají během období restrukturalizace k hospodářskému výsledku přibližně [...]* %. To ukazuje, že tyto obchody jsou pro rentabilitu banky podstatné. Je zřejmé, že rizika inherentní těmto obchodům musí být v zájmu životaschopnosti banky adekvátně kontrolována. To se provádí jednak posunutím těžiště obchodu z vlastního obchodování na činnosti na zakázku. Rizikové položky banky se v této souvislosti zredukují od roku 2002 do roku 2006 o [...]*, zatímco se bude usilovat o průměrné výnosy ve výši [...]* EUR. Za další probíhá kontrola rizik v rámci systému řízení rizik, který poradci Komise považují na základě svých kontrol jako celkově přiměřený. Avšak radí, aby se zredukovala závislost banky na změnách úvěrů, a to tím, že se zredukují položky v bankovní knize. Komise s přihlédnutím k těmto doporučením považuje rizika z obchodování na kapitálových trzích za řešitelná a považuje nosnost této obchodní oblasti za zaručenou.
(227)
Poradci Komise, společnost Mazars, se podrobně zabývali problémy s riziky ocenění podílu BGB na BerlinHyp. Účetní hodnota podílu na BerlinHyp představuje [...]* EUR. Pokud by BerlinHyp nesplnila cílové úkoly, např. z důvodu dalšího zhoršení situace na trhu s nemovitostmi, musel by se obchodní plán přepracovat. S ohledem na rizika, zvýšená okolnostmi za tohoto případu, by se potom musel přizpůsobit i diskontní faktor a mohly by se vyskytnout přídavné rizikové prémie. Takový scénář by mohl vést dokonce k tržní ceně BerlinHyp ve výši [...]*, [...]*.
(228)
Rozdílná částka mezi účetní hodnotou podílu ve výši [...]* EUR a hodnotou čistého vlastního kapitálu cca [...]* EUR představuje v základním scénáři riziko devalvace. Tento rozdíl činí cca [...]* EUR. Přizpůsobený, konzervativnější obchodní plán by mohl zahrnout toto riziko devalvace a zohlednit v roční účetní závěrce za roky 2003 a 2004. Na žádost Komise byl plán restrukturalizace přepracován a byla příslušně zohledněna rizika devalvace. Přitom se také, jak doporučili poradci Komise, zvýšilo maximální riziko devalvace v pesimistickém scénáři o [...]* EUR. To však nemělo žádný rozhodující vliv na celkové posouzení Komise.
(229)
Komise považovala, z důvodů omezení rizik a nejistého dalšího rozvoje obchodů s financováním nemovitostí, pro zajištění dlouhodobé životaschopnosti banky za žádoucí, aby skupina alespoň větší část těchto obchodů prodala, resp. zredukovala. Za tímto účelem naznačila Komise Německu možnost samostatného prodeje BerlinHyp, což by zlepšilo privatizační rozčlenění zbytku skupiny. BerlinHyp představuje přibližně dvě třetiny celého obchodování s financováním s nemovitostmi skupiny a ten lze technicky jednoduše prodat tím, že se prodají podíly na BerlinHyp. Zbývající třetinu tvoří BGB a LBB a tato část by se měla restrukturalizovat podle strategie obchodů s financováním nemovitostí zpracované bankou. Tím by se zredukovala budoucí rizika zbytku skupiny o více než polovinu celého objemu.
(230)
Německo však předložilo Komisi informace, podle kterých by takový prodej BerlinHyp s sebou mohl přinášet pro banku neúnosné následky. Komise proto požádala Německo, aby uvedlo, zda a kdy později by se mohl uskutečnit samostatný prodej BerlinHyp s reálnou vyhlídkou na úspěch a za podmínek přijatelných pro banku, tj. za cenu podbodející přibližnou výši čistého vlastního kapitálu BerlinHyp. V takovém případě by se mohly případné ztráty z odpisů účetní hodnoty udržet v příslušných mezích, a současně by to bance přineslo likvidní prostředky a uvolnil by se jí vlastní kapitál. Německo v této souvislosti sdělilo Komisi svůj záměr, že BerlinHyp prodá buďto samostatně nebo v rámci celkové privatizace BGB do konce roku 2007.
(231)
BGB vlastní vůči zemi Berlín nároky na 24,99 % výnosů LBB, včetně jejího odpovídajícího likvidačního zisku, a kromě toho podíl na LBB ve výši 75,01 % ve formě tichého podílnictví.
(232)
Poradci Komise, společnost Mazars, považují za potřebné přezkoumání ocenění tohoto nároku v účetních knihách BGB, protože příslušná hodnota LBB se od relevantního roku 1998 mohla snížit. Možné snížení ceny by jednorázově zatížilo konsolidovaný zisk skupiny před zdaněním v roce 2005 v případě pesimistického scénáře o přibližně [...]* EUR a v případě optimistického scénáře o [...]* EUR.
(233)
Na doporučení svých poradců považuje proto Komise za nutné, aby se tento efekt snížení ceny přiměřeně zohlednil v plánu restrukturalizace, a to devalvací o [...]* EUR v základním scénáři a doposud předpokládanou devalvaci ve výši [...]* EUR změnit o další devalvaci ve výši [...]* EUR ve scénáři worst-case. Tyto předběžně odhadnuté úpravy závisí na přesném ohodnocení LBB a měly by se upravit do konečné podoby, jakmile proběhne upřesnění doposud otevřených bodů ohledně LBB (přesná výše zbylých rezerv IBB po jejím rozčlenění, rozhodnutí Komise o prodeji majetku IBB). Komise však má za to, že takto vzniklý efekt pro konsolidaci základního kapitálu banky nemůže ohrozit životaschopnost banky, protože ten může být bankou absorbovaný při kvótě základního kapitálu [...]* % nebo dokonce vyšším.
(234)
Přeměna konsolidovaného účetnictví BGB kvůli přizpůsobení na systém IFRS (mezinárodní standardy účetního výkaznictví, International Financial Reporting Standards) v roce 2005 vyžaduje mimo jiné nové ocenění penzijních rezerv. To by podle poradců Komise, společnosti Mazars, mohlo mít negativní vliv na konsolidovaný vlastní kapitál ve výši přibližně [...]* EUR. Je však nutno vzít v úvahu, že zavedením systému IFRS mohou vzniknout i protichůdné účinky přizpůsobení týkající se jiných rozvahových položek. Ty v současné době nelze podle názoru Komise a jejích poradců spolehlivě odhadnout. I kdyby tyto efekty byly v celkovém součtu negativní, nelze očekávat, že by mohly celkově ovlivnit životaschopnost banky. Zavedení IFRS vede jen k částečnému přecenění nyní známých skutečností, ne však k objevení nových rizik. Kromě toho se to týká všech evropských podniků, které provádí přizpůsobení na IFRS a které také musí řešit případné vzniklé přechodné problémy ve spolupráci s příslušnými dozorčími úřady. Životaschopnost banky závisí mnohem více na ekonomické výkonnosti a na schopnosti překonat rizika, která je nutno posuzovat nezávisle.
(235)
Schopnost banky generovat nové obchody ve svých různých oblastech činnosti je rozhodující faktor pro životaschopnost a vyhlídky na privatizaci banky. Banka vypracovala studie o svém postavení na trhu a o budoucích šancích uspět na trhu, z nichž odvodila svoji budoucí obchodní strategii.
(236)
Z toho vyplývá, že plány a strategie jsou ve většině obchodních oblastí reálné. Banka má v úmyslu zavést nové produkty a prodejní kanály. Kvalitativní a kvantitativní cílové úkoly a strategie pro oblast financování nemovitostí však Komise považuje, jak již bylo dříve zdůrazněno, za příliš optimistické. [...]*. To rozhodujícím způsobem závisí na vývoji celkové hospodářské situace, ale také na schopnosti banky reagovat na změny tržní situace a na požadavky zákazníků, a proto podle současného názoru Komise nelze provést konečné ohodnocení. Pokud by se bance trvale nedařilo plnit její cílové úkoly, zdála by se ohrožena její životaschopnost zejména při zachování obchodů s financováním nemovitostí na současné úrovni. Pokud by nebylo možno realizovat cílové úkoly ani při výrazně menším rozsahu obchodů s financováním nemovitostí, byly by výrazně redukovány také kvantitativní účinky a bylo by je možno lépe absorbovat jinými obchodními oblastmi banky.
(237)
Teprve poté, když Komise na podzim roku 2003, díky posudku svých poradců ze společnosti Mazars k předloženému plánu restrukturalizace, získala dostatečnou jistotu o životaschopnosti banky a zejména o zásadní přiměřenosti prevence rizik, přicházelo v úvahu kladné rozhodnutí o požadované podpoře, avšak za předpokladu, že nabízená kompenzační opatření bude možno považovat za dostatečná. Jak je uvedeno níže (viz 257. bod odůvodnění a násl.), měla k tomu Komise značné pochyby, zejména s ohledem na maloobchod, v němž banka vykazuje vynikající postavení na berlínském regionálním trhu, ale i s ohledem na obchody s financováním nemovitostí, které z podpory také výrazně profitovaly. U obchodů s financováním nemovitostí se navíc přidává skutečnost, že i znalci Komise vyjádřili pochyby o schopnosti banky generovat v této oblasti dostatečně výnosné nové obchody. Tak by, podle názoru Komise, samostatný prodej alespoň významné části obchodů s nemovitostmi, jako kompenzace soutěžitelům, výrazně zlepšil také životaschopnost a vyhlídky na privatizaci zbytku skupiny.
(238)
Komise na základě předloženého plánu restrukturalizace a závěrů poradců požádala na podzim roku 2003 Německo, aby kvantifikovalo účinky samostatného střednědobého prodeje Berliner Bank (s celkovým objemem maloobchodu přibližně 1/4 až 1/3 celé BGB), do konce roku 2005, jakož i BerlinHyp (přibližně 2/3 obchodování s financováním nemovitostí celé BGB), do konce roku 2006. Komise by měla být schopna stanovit, zda potom další kompenzační opatření znovu neohrozí životaschopnost banky, obnovenou na základě dosavadního plánu restrukturalizace.
(239)
Německo, resp. banka nejdříve shrnulo výchozí situaci. Na základě střednědobého plánu ze dne 24. června 2003 proběhla kvantifikace očekávaných přídavných zatížení, která vyplývají ze zapracování návrhů poradců Komise, z již dříve přislíbeného vyčlenění obchodů se službami s nemovitostmi a z osamostatnění IBB. Celkově by z těchto tří opatření vyplývaly v základním scénáři pro období od roku 2003 do roku 2006 jednorázové efekty ve výši minus [...]* EUR, z toho minus [...]* EUR na zvýšení prevence rizik a minus [...]* EUR za negativní výnos z prodeje, resp. na odpis účetních hodnot podílů a jiných důsledků transakcí v rámci vyčlenění dceřiných podniků v oblasti služeb spojených s nemovitostmi IBG a IBAG. Střednědobé, resp. dlouhodobé účinky uvedených tří opatření jsou však malé. Tak se omezí plánovaný výsledek před zdaněním v roce 2006 jen minimálně, o [...]* EUR, tj. z [...]* EUR (podle střednědobého plánu ze dne 24. června 2003) na [...]* EUR (podle nových propočtů) a tento rozdíl může být vyrovnán bankou bez celkově významných změn předložených plánovaných hodnot. Střednědobý plán ze dne 24. června 2003 je založen na cílovém ratingu [...]* pro celou skupinu a na požadovaném výnosu vlastního kapitálu [...]* % pro rok 2006.
(240)
Naproti tomu má, podle údajů Německa a banky, prodej Berliner Bank do konce roku 2005 negativní vliv na střednědobý plán skupiny. Celkově by se jednorázové vlivy v období 2003 až 2005 pohybovaly ve výši [...]* EUR, z toho [...]* za mimořádné náklady na prodej, zbytek za rezervy pro personál, IT, budovy a přídavné výdaje na restrukturalizaci. Střednědobě, resp. dlouhodobě by se plánovaný výsledek před zdaněním snížil v roce 2006 z [...]* EUR (podle přepracovaného střednědobého plánu na základě tří výše uvedených opatření) o [...]* EUR na [...]* EUR, z toho přibližně polovina je z důvodu neodvedení výsledného výnosu Berliner Bank ve prospěch skupiny, zbytek je z důvodu zpoždění snižování počtu zaměstnanců, odpadnutí plánovaného zvyšování výnosů z provizí a zbytkových (fixních) nákladů (především z důvodu záporných úspor z rozsahu v oblasti „back office“). Tyto výpočty se však vztahují na předpoklad, že Berliner Bank bude, pro maximalizaci okruhu dražitelů, prodávána jako samostatná banka, což s sebou ponese vyšší náklady. V jednorázovém efektu mimořádných nákladů prodeje má být dosaženo očekávaného výnosu z prodeje Berliner Bank ve výši [...]* - [...]* EUR. To však bude podle údajů banky víc, než se spotřebuje na potřebné vybavení Berliner Bank kapitálem ve výši [...]* % rizikových položek odpovídající [...]* EUR, takže vyjde negativní účinek ve výši [...]* - [...]* EUR. Dále se díky vyčlenění Berliner Bank sníží podíl výsledku maloobchodu na celkové obchodní činnosti BGB z téměř [...]* % na přibližně [...]* % a podíl obchodů na kapitálovém trhu se odpovídajícím způsobem zvýší z téměř [...]* % na přibližně [...]* %. Tím hrozí při dané kvótě základního kapitálu zhoršení ratingu, protože obchodování na kapitálovém trhu je považováno za rizikovější než maloobchod. To má negativní vliv na refinancování, takže prodej Berliner Bank způsobí také operativní problémy během fáze restrukturalizace. Prodej Berliner Bank sníží výnosy vlastního kapitálu o cca. [...]* % z [...]* % pro rok 2006 (podle střednědobého plánu ze dne 24. června 2003) na přibližně [...]* %.
(241)
Komise důkladně analyzovala Německem, resp. bankou uvedené argumenty. Podle názoru Komise však neobsahují žádné nepřekonatelné překážky pro odštěpení Berliner Bank z důvodů hospodářské soutěže.
(242)
Je totiž na bance, jak vyrovná z důvodu odštěpení Berliner Bank hrozící relativní snížení výsledného výnosu maloobchodu vzhledem k celkovému výnosu banky, a to proporcionálním převedením ostatních obchodních oblastí kapitálový trh a financování nemovitostí. Přitom struktura banky a požadavky na kvótu základního kapitálu zůstaly nezměněny. Takovýmto zredukováním rizikových položek by se mnohem více uvolnil vlastní kapitál, což by bylo příspěvkem k dalšímu navýšení kvóty základního kapitálu. Alternativně k tomu by mohla banka zvýšit kvótu vlastního kapitálu a tím vyrovnat vyšší riziko, buďto dalším vlastním úsilím zredukovat vybrané rizikové položky silněji, než bylo plánováno, a tím uvolnit základní kapitál, nebo střednědobě přijmout čerstvý kapitál na kapitálovém trhu. Tímto způsobem by bylo možno vyloučit výrazně negativní vliv na rating a tím na podmínky refinancování, takže banka by mohla odštěpení zvládnout operativně.
(243)
Německo, resp. banka vycházeli při propočtech jednorázových účinků odštěpení Berliner Bank z toho, že ta bude prodána jako samostatná banka, aby se maximalizoval okruh dražitelů. S ohledem na skutečnost, že Berliner Bank je v současnosti integrována jako nesamostatná obchodní oblast, resp. pobočka do Landesbank Berlin, musela by se k datu prodeje vyčlenit jako samostatná právní jednotka. Podle údajů banky je k tomu třeba kvóta základního kapitálu [...]* % rizikových položek a tím základní kapitál ve výši cca [...]* EUR, což by se muselo rychle obstarat u BGB. I přes základní kapitál ve výši [...]* EUR ale banka očekává jen výnos z prodeje ve výši [...]* až [...]* EUR. Komise považuje tyto výpočty za velmi konzervativní. Čistý vlastní kapitál slouží zpravidla jako jeden z mnoha ukazatelů pro odhad ceny podniku. Pokud by základní kapitál Berliner Bank představoval cca [...]* EUR, zdá se Komisi jako velice nepravděpodobné, aby se z prodeje docílilo výnosu jen [...]* až [...]* EUR. S ohledem na skutečnost, že obchodní značka a základna zákazníků u Berliner Bank jsou dobře etablované, měl by výnos z prodeje dosáhnout hodnoty základního kapitálu, kterou banka považuje za výdaje, nebo tuto hodnotu dokonce překročit, a tím ve výrazně větším rozsahu omezit zatížení BGB. Ale i kdyby tomu z nějakých, z pohledu Komise neznámých důvodů bylo jinak, bylo by v tomto případě ze strany BGB iracionální, aby Berliner Bank prodávala jako samostatnou banku. Obchodní značka, zákazníci, další majetek běžného obchodního provozu a jiné vlastní prostředky, to vše představuje pozitivní hodnotu. Pokud si BGB myslí, že při prodeji nemůže získat ani základní kapitál, který má k dispozici, je samozřejmě možné prodat majetek Berliner Bank v rámci tzv. asset deal, který může přinejmenším obsahovat pozitivní výnos z prodeje, a tím by se vyloučila mimořádná ztráta BGB z prodeje Berliner Bank. Negativní jednorázový účinek ve výši [...]* EUR by se tím výrazně snížil.
(244)
Opakovaný negativní účinek na výnosy vlastního kapitálu z uplatňovaných [...]* % bude z důvodu protahování prodeje o více než jeden rok, podle názoru Komise, také výrazně nižší.
(245)
S ohledem na analýzu Komise nakonec Německo souhlasilo s tím, že BGB je životaschopná i v případě samostatného prodeje Berliner Bank. Německo potom prohlásilo, že je připraveno k samostatnému prodeji Berliner Bank do 1. února 2007 (věcná účinnost) při zahájení procesu prodeje v roce 2005 a jeho smluvního ukončení k 1. říjnu 2006. Formální příslib byl Komisi předán 6. února 2004.
(246)
Tím zaprvé celý roční výsledek z roku 2006 ještě připadne BGB, zadruhé mohou být náklady na přizpůsobení rozděleny do delšího období, resp. mohou být snáze přijata kompenzační opatření, jako např. zatím velice pokročilé odbourání krátkodobých fixních nákladů na IT, personál a budovy back office. Podle údajů BGB nebudou negativní účinky z důvodu odpadnutí plánovaného zvýšení výnosů z provizí LBB kvůli reorganizaci, zvýšení nejistoty pracovníků a vázání zdrojů na management ve výši [...]* EUR, z důvodu zpoždění snižování počtu zaměstnanců skupiny ve výši [...]* EUR a z důvodu zbytkových nákladů plynoucích ze záporných úspor z rozsahu ve výši [...]* EUR přetrvávat stále. Komise je stejného názoru.
(247)
Názor Komise byl potvrzen analýzou jednorázových účinků, jakož i trvalých účinků na rentabilitu vlastního kapitálu BGB. Čísla uvedená Německem, resp. bankou zůstanou zřejmě výrazně pod limitem. Pokud by tomu tak nebylo, z důvodu zřetězení nešťastných okolností nebo z důvodu nedostatečného rozvoje trhu, potom by podle odhadu Komise rentabilita vlastního kapitálu ve výši [...]* % pro rok 2007 (rentabilita vlastního kapitálu ve výši [...]* % podle střednědobého plánu ze dne 24. června 2003 po odečtení [...]* % z důvodu odštěpení Berliner Bank) nevedla k tomu, že by zbytek skupiny byl znovu odkázán na státní podporu, která už by nemohla být poskytnuta z důvodu právního principu pro podporu „one time - last time“ („jednou a dost“). Záleží pouze na oblasti vlivu banky, zda se jí podaří vlastními silami dále stabilizovat navýšením kvóty základního kapitálu na 7 % nebo více. To by se pozitivně projevilo na ratingu a z operativního pohledu by to zajistilo dobré podmínky pro refinancování. Očekávaná rentabilita vlastního kapitálu by sice v roce 2006 ležela podle názoru Komise i v současné obtížné situaci německého trhu s úvěry v rozmezí [...]* - [...]* %, což je spíše na okraji spektra, je to však považováno za dostatečné pro dlouhodobou životaschopnost banky na trhu. Komise však očekává, že zajištěná privatizace v roce 2007 povede k dalšímu posílení banky. Pokud totiž nový investor nebude považovat stávající rentabilitu vlastního kapitálu za uspokojivou, lze očekávat, že tento investor ve vlastním zájmu přijme další sanační opatření, např. zrušení nerentabilních obchodních úseků, resp. přísun kapitálu, která zlepší rating a situaci v refinancování na potřebnou míru.
(248)
Naproti tomu se Komise připojuje k názoru Německa a banky, že z dnešního pohledu nelze s dostatečnou jistotou vyloučit, že tvrdá povinnost střednědobě samostatně prodat i BerlinHyp může pro banku představovat velké zatížení z hlediska životaschopnosti. Komise však má - jak potvrdili i její nezávislí poradci - i nadále určité pochybnosti o tom, že se bance podaří generovat v oblasti financování nemovitostí vyšší objem nových obchodů v plánovaném rozsahu. Z tohoto důvodu považuje Komise jako pozitivní pro posílení dlouhodobé rentability možnost, že by se banka stáhla z obchodování s financováním nemovitostí rozsáhleji, než jako bylo dosud plánováno. To by mohlo proběhnout například formou samostatného prodeje BerlinHyp, který byl proto Komisí intenzivně prověřován.
(249)
Závazná povinnost střednědobého samostatného prodeje BerlinHyp by měla podle údajů Německa a banky následující negativní důsledky na zbytek skupiny, resp. představovala by následující, ne nutně splnitelné podmínky pro kupce: Kupec by musel v plné míře převzít vnitřní refinancování skupiny (v současnosti [...]* EUR) za srovnatelných podmínek, tj. mít alespoň stejně dobrý rating jako Landesbank Berlin, a převzít záruku BGB za BerlinHyp, aby zabránil započtení velkých úvěrů (současné objemové hodnocení: cca [...]* EUR). Dále by kupec musel nabídnout kupní cenu minimálně stejnou jako je účetní hodnota BerlinHyp, protože jinak by došlo k více méně značným odpisům účetní hodnoty, [...]*. I při negativním výsledku nabídkového řízení by existovalo riziko dalších odpisů účetní hodnoty. Rovněž prodej bez rostoucího ovlivnění plánu restrukturalizace by byl možný jen tehdy, pokud by mohla být zachována spolupráce v odbytu mezi BerlinHyp a skupinou. Povinnost samostatného prodeje by vyžadovala jednorázové odpisy aktuální účetní hodnoty [...]* EUR o [...]* EUR na účetní hodnotu vlastního kapitálu BerlinHyp ve výši 519 milionů EUR. Výsledek před zdaněním očekávaný pro rok 2006 pro zbytek skupiny by se zredukoval přibližně o dalších [...]* EUR (rozdíl mezi odpadnutím plánovaného výsledku BerlinHyp ve výši cca. [...]* EUR a úrokovým výnosem z očekávaného výnosu z prodeje ve výši přibližně [...]* EUR). To by - společně se samostatným prodejem Berliner Bank - mělo za následek další snížení výnosu kapitálu zbytku skupiny, požadovaného pro rok 2006, o přibližně [...]* % na celkem téměř [...]* %, jakož i kvótu základního kapitálu mírně nad [...]* %.
(250)
Kdyby tedy mohla pro zbytek skupiny vzniknout díky závazné povinnosti samostatného prodeje BerlinHyp další závažná rizika, nepovažuje to Komise z dnešního pohledu ani jako vhodné opatření pro posílení dlouhodobé rentability ani jako schůdné kompenzační opatření, na kterém by se zakládalo rozhodnutí. Komise proto bere na vědomí názor Německa, že má být znovu posouzena proveditelnost samostatného prodeje BerlinHyp v pozdějším termínu s ohledem na privatizaci zbytku skupiny, a že BerlinHyp - podle toho, který scénář vyhlídek privatizace bude dříve vylepšen - bude prodána buďto společně se zbytkem skupiny nebo samostatně do konce roku 2007 v transparentním, otevřeném a nediskriminačním postupu. Komise považuje za reálné, že BerlinHyp by mohla být nejméně od roku 2006 znovu zajímavá pro strategického investora. Také obchodní plán BerlinHyp vychází ze zlepšení všeobecné situace na trhu financování nemovitostí. Proto by podle názoru Komise mělo proběhnout přezkoumání vyhlídek samostatného prodeje v roce 2006. Kromě toho Komise očekává, že banka - v souladu s doporučeními jejích poradců, jakož i v souladu s přepracovaným plánem restrukturalizace - učiní [...]*, pokud se to ukáže jako prospěšné z důvodu horšího rozvoje obchodování, než jak banka dosud očekávala. Tímto opatřením se samozřejmě minimalizuje možné riziko, které by mohlo vzniknout z nutnosti nového odpisu, [...]*. Taková opatření by podle názoru Komise mohla pozitivně ovlivnit dlouhodobou životaschopnost i vyhlídky na privatizaci zbytku skupiny.
(251)
Dne 29. ledna 2004 předložilo Německo současný plán restrukturalizace, včetně střednědobého plánu, který je založen na číslech z poloviny ledna roku 2004. Tento plán aktualizuje dosavadní verzi z června roku 2003, která byla k dispozici Komisi a jejím poradcům ze společnosti Mazars, a zohledňuje například doporučení společnosti Mazars ohledně prevence rizik. Co se týče odštěpení Berliner Bank, které ještě není zahrnuto do nejnovějšího střednědobého plánu, předložilo Německo odhady založené na analýze z prosince roku 2003. Údaje současného plánu se výrazně neliší od verze z června roku 2003, a proto není třeba měnit posouzení Komise ohledně životaschopnosti BGB.
(252)
Komise považuje plán restrukturalizace po zapracování doporučení svých poradců ze společnosti Mazars, a to i přes popsané dosud přetrvávající nejistoty ohledně budoucího rozvoje, za celkově přijatelný a úplný. Doposud provedená, resp. předpokládaná operativní a finanční opatření považuje Komise za vhodná pro obnovení dlouhodobé životaschopnosti banky. Komise nepovažuje doposud vzniklé odchylky od cílových záměrů za tak závažné, aby vyvolaly pochybnosti o proveditelnosti plánu restrukturalizace. Některá opatření pokulhávají za plánovanými údaji. To je však částečně vyrovnáno překročením plánovaných cílů v jiných oblastech.
(253)
Vyhlídky ohledně životaschopnosti závisí především na budoucích ziscích a na posílení báze základního kapitálu, zejména na schopnosti vytvářet nové obchody a na úplném provedení plánu restrukturalizace. Banka bude především v období restrukturalizace výrazně závislá na výnosech z obchodování na kapitálovém trhu. Strategie v oblasti financování nemovitostí je náročná a hrozí, že bude pokulhávat za cílovými úkoly. Životaschopnost banky by ohrozilo další zhoršení trhu s nemovitostmi v oblasti Berlína a hrubého domácího produktu. Komise proto považovala za vhodné, aby se toto riziko omezilo odštěpením větší části obchodu s financováním nemovitostí tím, že se samostatně prodá BerlinHyp a očekává od Německa v tomto směru důkladné přezkoumání. Případné ztráty z části obchodu s financováním nemovitostí, zbylého v rámci BGB/LBB, by potom banka mohla snáze kompenzovat z očekávaného kladného výsledku z maloobchodu a z obchodování na kapitálovém trhu.
(254)
Banka v současné době nemá žádné tiché rezervy nebo jiné finanční zdroje, aby mohla absorbovat větší ztráty během období restrukturalizace. S ohledem na tuto skutečnost považuje Komise kvótu základního kapitálu ve výši 6 % za nutné minimum pro životaschopnost a tím maximum pro financování ze státní podpory. Komise očekává, že banka vynaloží veškeré úsilí k tomu, aby kvótu základního kapitálu zvýšila vlastními silami nebo další redukcí rizikových aktiv nebo přijetím dalších prostředků na trhu na přibližně 7 % nebo více. Tím by se dále zlepšila schopnost banky na kapitálovém trhu i její vyhlídky na privatizaci.
(255)
Maximální očekávané snížení výnosů vlastního kapitálu v roce 2006 z přibližně [...]* - [...]* % na přibližně [...]* - [...]* %, způsobené dodatečným kompenzačním opatřením, což je odštěpení Berliner Bank, neohrozí podle názoru Komise dlouhodobou životaschopnost banky. Komise vychází z toho, že investor přijme po privatizaci banky všechna nutná opatření, která vytvoří rentabilitu přijatelnou pro investora v tržním hospodářství.
(256)
Komise vychází z toho, že privatizace banky bude mít po ukončení fáze restrukturalizace dostatečné vyhlídky na úspěch. Německo se zavázalo neodkladně zahájit privatizaci po vyhotovení roční účetní závěrky za rok 2005 a ukončit ji do konce roku 2007. Komise považuje tento časový plán za reálný. Přitom Komise předpokládá, že Německo a banka do té doby vynaloží veškeré úsilí k tomu, aby byly odstraněny stávající překážky privatizace. Sem patří mimo jiné stále ještě komplexní struktura skupiny, kterou je nutno v pokračujícím procesu restrukturalizace ještě více zeštíhlit, jakož i koncentrace stále ještě málo koncentrované palety produktů a zlepšení transparentnosti. Na kupní cenu se dále tendenčně negativně projeví skutečnost, že banka pronajala významnou část svých obchodních prostor za cenu ležící pod tržní úrovní. Podle propočtů poradců Komise se skutečná hodnota této nevýhody pohybuje v roce 2006 mezi [...]* EUR a [...]* EUR, a lze očekávat, že investor toto zohlední ve své nabídce kupní ceny. Předpokládaná privatizace se uskuteční jeden až dva roky po vypršení státních záruk odpovědnosti za instituce veřejného práva a ručení za instituce veřejného práva. Takové období poskytne, podle názoru Komise, potenciálnímu investorovi dostatečnou příležitost k tomu, aby mohl pozorovat operování banky na trhu po odpadnutí státních záruk v červenci roku 2005 a aby si udělal přiměřenou analýzu pro vytvoření cenové nabídky.
(257)
Ustanovení o výjimce podle čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy o ES platí za podmínky, že podpory nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem. Body 35 až 39 pokynů stanoví, že musí být přijata taková opatření, která co nejvíce zmírní všechny nepříznivé účinky podpory na soutěžitele. Tato kompenzační opatření mají zpravidla formu omezení nebo redukce přítomnosti společnosti na relevantním trhu nebo na relevantních trzích po skončení období restrukturalizace. Podle bodu 37 musí být omezení nebo povinné snížení přítomnosti společnosti na trhu v poměru k rušivým vlivům podpory a zejména poměru k relativní důležitosti podniku na jeho trhu či trzích. O zmírnění potřeby kompenzačních opatření lze podle bodu 38 pokynů uvažovat jen tehdy, jestliže by takové snížení nebo omezení mohlo způsobit zjevné zhoršení struktury trhu, například nepřímým vlivem na vytvoření monopolní nebo oligopolní situace. Jak je již popsáno výše pro případ hypotetické nesolventnosti, může být vyloučen vznik monopolu nebo úzké oligopolní situace omezením nebo redukcí přítomnosti BGB na trhu také z důvodu struktur příslušných trhů a příslušného postavení podniku na těchto trzích (viz také dále v textu).
(258)
Kompenzační opatření mohou být provedena v různých formách, například prodejem výrobních zařízení nebo dceřiných společností nebo odbouráním činností. Podle bodu 39 podbodu i) pokynů musí v případě existence strukturálního přebytku výrobní kapacity na trhu dotčeném podporou přispět kompenzační opatření ke zlepšení tohoto trhu prostřednictvím nevratného snížení výrobní kapacity. Nevratné snížení kapacit nastane podle bodu 39 podbodu i) tehdy, pokud příslušná aktiva nejsou trvale schopna dosahovat předchozí výše výroby nebo jsou trvale převedena na jiné využití.
(259)
Trhy pro finanční služby se nevyznačují přítomností strukturálních přebytků výrobních kapacit ve smyslu bodu 39 podbodu i) pokynů, který se v tomto směru vztahuje spíše na výrobní zařízení a tedy implicitně spíše na výrobní odvětví než na odvětví služeb, ve kterých se kapacity principiálně mohou mnohem snáze přizpůsobit tržním podmínkám. Pokud se v bankovním sektoru mluví o přebytku kapacit, například s ohledem na hustotu sítě poboček, nejedná se zpravidla o přebytek kapacit strukturální, tedy způsobený trvalým poklesem poptávky, ale o personální a tedy nákladové úseky, které se ruší převážně z důvodu úvah o rentabilitě.
(260)
Avšak zejména pokud se jedná o přebytek kapacit v sektoru finančních služeb, nemohou se tyto kapacity s konečnou platnosti „vyřadit z provozu“ nebo převést na jiné využití. Kapacity pro poskytování služeb v bankovním sektoru - především zaměstnanci, pobočky, poradní centra, back offices a počítačové a telekomunikační systémy - se vyznačují vysokou přizpůsobivostí a mohou se bez výraznějších nákladů znovu zaměstnat, pronajmout nebo použít na trhu jiným způsobem. Nevratné snížení kapacit proto v takovém případě není možné a nemůže být předmětem kontroly.
(261)
Dále se tedy bude kontrolovat, zda prodeje, uzavření a redukce dceřiných společností, resp. majetku a/nebo obchodních úseků, nabídnuté jako kompenzační opatření, postačují ve smyslu bodu 39 podbodu ii) pro zmírnění rušivých vlivů podpory na hospodářskou soutěž.
(262)
Německo původně nabídlo následující, zde zhruba shrnutá opatření, která byla součástí plánu restrukturalizace:
-
prodej dceřiných společností a podílů: nejdůležitější prodeje se týkají v oblasti maloobchodního bankovnictví v celém Německu zastoupené Allbank (již prodána), Weberbank v Berlíně (dosud ještě neprodána), Živnostenské banky a.s. v České republice (prodána) a také BG Polska S.A. (maloobchod a úsek internetu „Inteligo“ prodány, zbytek se nachází v likvidaci);
-
uzavření poboček: vzdání se přibližně 90 poboček působících v oblasti soukromých a firemních zákazníků v Berlíně/Braniborsku (převážně v Berlíně), 6 zákaznických center v oblasti Spolkové republiky, 6 tuzemských a 3 zahraničních poboček z oblasti obchodů s financováním nemovitostí, 3 zahraničních poboček z oblasti obchodování na kapitálovém trhu a také 14 zahraničních zastoupení v oblasti velcí zákazníci/zahraničí;
-
zřeknutí se obchodních oblastí a činností: dlouhodobé opuštění obchodní oblasti velcí zákazníci/zahraničí (např. úvěrové obchodování se zahraničními bankami, poradenská činnost pro velké zákazníky, privatizace, financování letectví);
-
redukční opatření: v obchodování na kapitálovém trhu redukce rizikových aktiv o [...]* % a úseku debt finance o [...]* %; v obchodování s nemovitostmi redukce objemu fondů o více než [...]* % (přibližně [...]* EUR) a rozvoje projektů o [...]* % (přibližně [...]* EUR) a také uzavření poboček a snížení počtu zaměstnanců o 50 %; redukce malého samostatného úseku veřejný sektor a integrace zbylých obchodů do obchodování s firemními zákazníky.
(263)
Německo vysvětlilo, že všechna tato opatření povedou k redukci počtu zaměstnanců o 50 % (z přibližně 15 000 na 7 500) a také k redukci bilanční sumy z přibližně 190 miliard EUR na 140 miliard EUR.
(264)
Komise ve svém rozhodnutí o zahájení řízení uvedla, že účinky těchto částečně jen vágně popsaných opatření - jak celkově, tak s ohledem na jednotlivé obchodní oblasti BGB a na její pozici na trzích - nemohou být, z důvodu nedostatku podrobnějších údajů, přiměřeně posouzeny a vyžádala si další informace. Německo poté dodalo další podrobnější údaje k účinkům na jednotlivé obchodní oblasti (viz 291. bod odůvodnění a násl.) a k celkovému účinku - redukce současného celkového majetku o 51,5 miliard EUR nebo-li 25 %, všech dosavadních závazků o 57,8 miliard EUR nebo-li 27 % a snížení bilanční sumy po konsolidaci o 50,2 miliard EUR nebo-li o téměř 27 % (26).
(265)
Komise však vyjádřila již ve svém rozhodnutí o zahájení řízení pochyby o dostatečnosti plánovaných kompenzačních opatření. Bylo sporné, zda uvažovaná redukce bilanční sumy vzhledem ke značné výši podpory a zkušenostem Komise ohledně podpor na restrukturalizaci bank (27) může být považována za dostatečnou. V této souvislosti poukázala Komise také na zákonem požadovanou minimální kvótu kapitálu, která s ohledem na přísun kapitálu může nabídnout hrubý orientační výchozí bod pro posouzení kompenzačních opatření v bankovním sektoru. Přitom hraje roli následující úvaha: Aby mohla zachovat svůj obchodní provoz, musí banka v případě nedostatku kapitálu buďto odpovídajícím způsobem redukovat riziková aktiva, tedy svoji obchodní činnost (např. na základě zákonem požadované minimální kvóty základního kapitálu ve výši 4 % v poměru k rizikovým aktivům maximálně 25násobně) nebo zažádat o odpovídající přísun kapitálu. Ve druhém případě se vyvaruje jinak nutné redukce. Tato úvaha o „redukování příležitostí“ může názorně vysvětlit narušení trhu přísunem kapitálu, a tedy nabídnout i hrubé výchozí body ke kompenzačním opatřením. Komise však poukázala na to, že se v tomto případě nejedná o „mechanicky“ použitelné pravidlo a že v konkrétním případě se musí zohlednit ekonomické okolnosti, především s ohledem na životaschopnost podniku a konkurenční situaci na jeho trzích.
(266)
Německo uvedlo ohledně celkových účinků, že se netýkají jen kvóty základního kapitálu samotné, nýbrž i vlastního kapitálu vázaného na základní a doplňkový kapitál (zákonem stanovená minimální kvóta 8 %), a tak je ve vztahu k rozšíření obchodu, možnému díky podpoře, resp. k neuskutečněné redukci obchodování nutno použít nikoliv faktor 25, nýbrž maximálně faktor 12,5. Jen pokud by při navýšení základního kapitálu byl současně dodán i doplňkový kapitál, mohla by banka skutečně zvýšit riziková aktiva 25násobně. Zejména pokud banka nemá k dispozici započitatelný doplňkový kapitál (28), nebylo by přiměřené zohlednění rozšíření obchodování, které je možné až při existenci tohoto doplňkového kapitálu. Německo ostatně vysvětlilo, že kvóty kapitálu skutečně nutné na kapitálovém trhu - kvóta základního kapitálu nejméně 6 % a kvóta vlastního kapitálu přibližně 10 % - leží výrazně nad zákonem stanovenými minimálními kvótami. Tento názor potvrdil i BAFin a v podrobnostech jej objasnil srovnáním s průměrem německých bank (kvóta základního kapitálu přibližně 6 - 7 %, kvóta vlastního kapitálu 9 - 11 %, z toho soukromé banky 10 - 11 %) a také s velkými evropskými bankami, přičemž průměr evropských bank je výrazně vyšší (kvóta základního kapitálu 8,5 %). Německo z toho vyvodilo, že ekonomické účinky přísunu kapitálu ve výši přibližně 1,8 miliard EUR je nutno ohodnotit na přibližně 18 miliard EUR. Komise se k těmto úvahám připojuje.
(267)
Ohledně odstínění rizik existovaly v okamžiku rozhodnutí o zahájení řízení ještě nejasnosti o ekonomické hodnotě této podpory. Německo mezitím upřesnilo, že ekonomickou hodnotu je třeba ocenit na téměř 6 miliard EUR (viz 138. bod odůvodnění). Dále Německo vysvětlilo, že u obchodování se službami spojenými s nemovitostmi se nejedná o oblast, která podléhá pravidlům solventnosti, takže vyhnutí se redukci obchodní činnosti zde nelze odvodit z kvót kapitálu. Dále bylo uvedeno, že odstínění rizik se v podstatě vztahuje na staré obchody v oblasti služeb spojených s nemovitostmi. V souvislosti s tím však lze argumentovat, že nejdříve bude umožněno nové obchodování ve fázi restrukturalizace IBAG jejím zabezpečením. Do té míry však může být popsán stupeň narušení trhu jen jako objem nových obchodů (ohodnoceno pro fázi restrukturalizace na celkem přibližně [...]* EUR; viz 90. bod odůvodnění) nebo maximální celková hodnota odstínění rizik (6,1 miliard EUR).
(268)
Komise se nemůže připojit k tomuto odhadu. A to proto, že bez odstínění rizik nebo - alternativně - bez přísunu kapitálu ve výši přibližně 6 miliard EUR by BGB nemohla dále pokračovat ve své obchodní činnosti, a to z důvodu propojení rizik. V tomto ohledu se musí účinky odstínění rizik vyrovnat hypotetickým přísunem kapitálu ve výši přibližně 6 miliard EUR. Totéž platí pro přílohu o dohodě o splátkách, které se musí stanovit pro případ rozhodnutí o zpětných pohledávkách maximálně na hodnotu 1,8 miliard EUR (29).
(269)
Pokud se jako výchozí použije celková ekonomická hodnota podpory ve výši 9,7 miliard EUR a faktor 10 s ohledem na skutečně potřebnou kvótu vlastního kapitálu, vyjde jako vodítko pro narušení trhu a pro hrubou orientaci pro kompenzační opatření redukce bilanční sumy ve výši téměř 100 miliard EUR ze 190 miliard EUR.
(270)
To ukazuje hranice použitelnosti takové úvahy o příležitostech. Okamžitá redukce v takovém rozsahu je možná jen při nesolventnosti. Bez podpor by proto bylo možné jen zastavení obchodní činnosti BGB, což by opačně znamenalo, že by jako kompenzační opatření přicházelo v úvahu jen nesolventnost BGB. Ale i v období běžné restrukturalizace jsou kompenzační opatření vzhledem k výše popsanému rozsahu krátkodobě a střednědobě pouze těžce proveditelná nebo proveditelná jen se značnými ztrátami z prodeje částí podniku a také z vypovězení, resp. ukončení dlouhodobých smluv a položek, aniž by se ohrozila, resp. pravděpodobně znemožnila životaschopnost podniku. Takové následky by byly stěží slučitelné s cílem a kritériem podpory na restrukturalizaci, totiž s obnovením dlouhodobé rentability zvýhodňovaného podniku. Také se to zdá nepřiměřené s ohledem na stupeň účinku různých pomocných opatření na jednotlivá obchodní pole a trhy. Proto se nemůže použít mechanická aplikace takových úvah s ohledem na potřebnou celkovou redukci bilančního objemu.
(271)
Na pozadí těchto skutečností měla Komise cíl zajistit v rámci své dosavadní praxe přiměřenou redukci celkového objemu, především ale také, s ohledem na účinky zamýšlených opatření v jednotlivých obchodních oblastech, zajistit účinné omezení přítomnosti banky na trzích.
(272)
BGB je činná především v oblastech obchodování se soukromými a firemními zákazníky (maloobchodní bankovnictví), financování nemovitostí (průmyslové financování nemovitostí), služeb s nemovitostmi (obchodování s fondy a projektování) a v oblasti obchodování na kapitálovém trhu (peněžní transakce a ochod s cennými papíry).
(273)
Další existující oblasti působnosti jsou s ohledem na svůj objem nepodstatné, budou zredukovány nebo úplně uzavřeny a pro další posouzení nehrají žádnou roli. To se týká segmentu veřejný sektor (vydávání úvěrů), který bude výrazně zredukován a v budoucnosti bude přidán k úseku firemní zákazníci. Dále se to týká úseku velcí zákazníci/zahraničí (např. financování projektů a exportu), který má být uzavřen. Aktivity v oblasti investment banking zahrnují pouze emise akcií a obligací v relativně malém rozsahu a v budoucnu už nebudou hrát samostatnou roli. Dále bude z IBB po odpadnutí odpovědnosti za instituce veřejného práva a ručení za instituce veřejného práva u LBB v roce 2005 vyčleněn podpůrný obchod.
(274)
Oblast činnosti, která byla v rozhodnutí o zahájení řízení na základě informací Německa označována ještě jako obchod s nemovitostmi, byla za účelem další kontroly kompenzačních opatření rozdělena, z důvodu rozdílné struktury nabídky a poptávky, na dílčí oblasti financování nemovitostí a služby spojené s nemovitostmi. Obchodní oblast financování nemovitostí se týká, podle interní definice BGB, velkoobjemového financování (přibližně od 5 milionů EUR) a tedy především průmyslového financování nemovitostí (např. výstavba bytů nebo nákupních středisek). Tato činnost je provozována především dceřinou společností BerlinHyp (přibližně 2/3 objemu obchodů), ale také LBB a samotnou BGB. Soukromé financování nemovitostí patří ve velké míře k obchodování skupiny se soukromými zákazníky.
(275)
Obchodní oblast služeb spojených s nemovitostmi se týká především obchodování s investičními fondy, jakož i rozvojovou stavební činností. Tato oblast je vedena, pokud se týče nových obchodů, dílčí skupinou IBAG, která je ve 100 % vlastnictví BGB a v minulosti byla provozována společností IBG.
(276)
Obchodování se službami spojenými s nemovitostmi je to, které bylo hlavní příčinou krize a zde posuzované podpory na restrukturalizaci a které nejvíce profitovalo z odstínění rizik, z opatření s nejvyšší sumou podpory. Od začátku existují pochyby o dalším pokračování činnosti v této oblasti.
(277)
K tomu Německo v létě roku 2002 nabídlo, že obchodování se službami spojenými nemovitostmi vyčlení z BGB a převede na zemi Berlín. Tento všeobecný záměr byl Německem v lednu roku 2004 upřesněn. Podle něj se Německo zavazuje zajistit, že BGB s rozvahovým účinkem nejpozději k 31. prosinci 2005 prodá nebo zlikviduje všechny podíly, které jsou dotčeny odstíněním rizik.
(278)
Opatření podrobně předpokládají, že země a banka závazně k 31. prosinci 2004 stanoví, jaké podíly připadají v úvahu k prodeji třetí straně formou transparentního, otevřeného a nediskriminačního nabídkového řízení. Podle vysvětlení Německa se po rozumném uvážení bude jednat o nepatrný počet podílů. Jedná se přitom v podstatě jen o jednu významnější společnost s přibližně 160 zaměstnanci, která je dotčena odstíněním rizik zárukou účetní hodnoty, takže na základě ustanovení v podrobné dohodě se případný zisk z prodeje musí převést na zemi. V případě prodeje třetí straně už nebude příslušná společnost dotčena odstíněním rizik. Všechny podíly, které nebudou k 31. prosinci 2005 prodány nebo zlikvidovány, získá za tržních podmínek země Berlín, přičemž kupní cena bude stanovena auditorem ustanoveným zemí a po kontrolou provedenou auditorem ustanoveným bankou, případně bude stanovena ve smírčím řízení. Zemi přísluší, na základě ustanovení v podrobné dohodě, mimořádná práva souhlasu, na informace a kontroly v oblasti služeb spojených s nemovitostmi, která jsou vykonávána společností Berliner Gesellschaft zum Controlling der Immobilien-Altrisiken mbH („BCIA“), jež je ve vlastnictví země.
(279)
Německo v raném stádiu řízení také vyjádřilo svůj záměr znovu od LBB oddělit podpůrný obchod IBB, jakož i nejméně jednu část účelové rezervy IBB, kterou má v současnosti k dispozici LBB jako základní kapitál. I tento záměr byl Německem podrobněji rozveden v příslibu z ledna roku 2004. Podle něj se Německo zavazuje zajistit, že nejpozději k 1. lednu 2005 se převede podpůrný obchod IBB na nově založenou, samostatnou podpůrnou banku země Berlín a v této souvislosti bude oddělena účelová rezerva IBB z LBB v měřítku dostatečném pro kapitálové vybavení nové podpůrné banky a tedy bude oddělen z LBB, pokud to bude možné, aniž by došlo ke snížení kvóty základního kapitálu k 1. lednu 2004 pod hodnotu 6 %. Část účelové rezervy IBB, která bude nadále potřebná pro kapitalizaci BGB bude zemí vložen jako jeden nebo více tichých podílů na LBB a bude zúročen podle běžných tržních podmínek. K tomu bude k datu podpisu smluv o tiché spoluúčasti stanoven na základě dlouhodobého ratingu LBB a s ohledem na odpadnutí odpovědnosti za instituce veřejného práva a ručení za instituce veřejného práva, jakož i s uvážením smluvního vytvoření tichých podílů příplatek k referenční úrokové sazbě, a tento příplatek bude souhlasit s nástroji základního kapitálu, srovnatelnými s nástroji běžného trhu. Srovnatelnost nástrojů základního kapitálu se zjistí na základě smluvních ustanovení pro tyto nástroje a na základě profilů rizik příslušných emitentů.
(280)
Na podzim roku 2003 vznikl následující aktualizovaný celkový obraz opatření předpokládaných Německem pro redukci obchodní činnosti (vztaženo k majetku) v jednotlivých obchodních oblastech v období od roku 2001 (čísla z roční účetní závěrky) do roku 2006 (plánovaná rozvaha, resp. výsledovka):
Redukce majetku a bilančního objemu (30)
(v miliardách EUR)
Obchodní oblast
Majetek segmentu
Rozvaha
Plán
Změna
2001
2006
Maloobch. bankovnictví
-
soukromí zákazníci
-
firemní zákazníci
20,0
12,2
7,8
[...]*
[...]*
[...]*
[...]*
[...]*
[...]*
Veřejný sektor
11,0
[...]*
[...]*
Obchodování na kapitálovém trhu
109,7
[...]*
[...]*
Velcí zákaznici/zahraničí
10,8
[...]*
[...]*
Financování nemovitostí
31,2
[...]*
[...]*
Služby spojené s nemovitostmi
3,2
[...]*
[...]*
Mezisoučet
185,9
[...]*
[...]*
Management úroků & konsolidace
-16,8
[...]*
[...]*
Celkový majetek (bez IBB)
169,1
[...]*
[...]*
IBB
20,1
[...]*
[...]*
Bilanční suma (konsolidovaná)
189,2
[...]*
[...]*
(281)
Opatření, která v tomto stádiu předpokládalo Německo, by v celkové podobě vedla k redukci bilanční sumy o přibližně 30 %. Toho by bylo dosaženo prodejem (např. přibližně 6 miliard EUR v maloobchodním bankovnictví prodejem Allbank, BG Polska, Živnostenské banky a Weberbank), uzavřením (např. přibližně 90 poboček a 6 zákaznických center), jakož i snížením majetku. V obchodních oblastech velcí zákazníci/zahraničí a služby spojené s nemovitostmi, které mají být zrušeny, resp. odštěpeny, zůstanou po roce 2006 zbytkové veličiny, které mohou být odbourány jen postupně. Úsek státního sektoru bude silně redukován. Základními pilíři banky tak po restrukturalizaci zůstanou maloobchodní bankovnictví v oblasti Berlín, financování nemovitostí a obchodování na kapitálovém trhu.
(282)
I když nelze hodnotit odštěpení podpůrného obchodování IBB jako kompenzační opatření, protože toto obchodování přejde do oblasti vládních zakázek spravovaných zemí Berlín a z tohoto důvodu nepředstavuje žádnou komerční činnost (31), je nutno zajistit, aby celková redukce ve výši přibližně jedné čtvrtiny (bez ohledu na IBB), resp. téměř 40 miliard EUR spočívala, podle zkušeností Komise z podobných případů, v rámci sektoru finančních služeb. Je však třeba upozornit na to, že redukce majetku, resp. rozvahových položek slouží především ke znázornění celkového účinku, nemůže se ale všeobecně srovnávat s efektivní redukcí obchodní činnosti nebo dokonce přítomnosti na trhu. To platí především pro stávající tři zbylé hlavní oblasti působnosti. Tak sice v oblasti maloobchodního bankovnictví byly, resp. budou prodány podíly (Polska, Živnostenská, Allbank, Weberbank) a uzavřeny pobočky; podle plánu restrukturalizace platném do podzimu roku 2003 se však předpokládalo zachovat přibližně stejnou přítomnost na trhu v Berlíně, resp. v jednotlivých segmentech ji mírně zvýšit, takže opatření v této obchodní oblasti je nutno považovat za opatření sloužící hlavně k dosažení koncentrace na hlavní regionální obchody, jakož i k redukci nákladů uzavřením poboček. Také v oblasti financování nemovitostí je nutno považovat plánovanou redukci za relativně nízkou v poměru k celkovému objemu. V případě obchodování na kapitálovém trhu lze sice zaznamenat výraznější ústup z pozic, avšak stejně ještě zůstává významný objem obchodování.
(283)
Německo a BGB deklarovaly, že další snížení nebo dokonce opuštění dalších celých obchodních oblastí je obtížné a že by to ohrozilo životaschopnost banky. Obchod s financováním nemovitostí u BerlinHyp, LBB a BGB nemůže být v krátké době za současných podmínek trhu a z důvodu ještě nedokončené restrukturalizace obchodní oblasti prodán, resp. pouze při značných účetních ztrátách. Dále je naplánováno dosažení pozitivních výsledků této obchodní oblasti ještě před ukončením restrukturalizace, které jsou nutné k dosažení předpokládaných celkových výsledků, nejpozději od roku 2004.
(284)
Komise přezkoumala tyto argumenty, jakož i doručené příslušné informace a došla k závěru, že prodej obchodování s financováním nemovitostí v krátké době by skutečně ohrozil životaschopnost banky (viz 230. bod odůvodnění). Analýza situace na německém trhu financování nemovitostí dále ukázala, že BGB zde nepatří mezi vedoucí účastníky. BGB sice podle původních údajů zaujímala s podílem přibližně 5 % ještě v roce 2000 třetí místo. Podle aktuálnějších informací dodaných Německem, které zahrnovaly i komunální úvěry, byl však skutečný dosažený podíl na trhu v roce 2000 jen přibližně 3 %, a ten do roku 2006 pravděpodobně klesne na 2 %. To souhlasí s jinými zdroji informací, podle kterých v roce 2001 nedosáhla BGB ani původně uváděného třetího místa, ani 5 % podíl na trhu, a to ani na celkovém trhu všech hypotečních úvěrů ani v různých segmentech. (32) Z tohoto pohledu se nezdá nezbytné redukovat přítomnost BGB na trhu v této oblasti z důvodu vyvarování se nepřípustných narušení hospodářské soutěže.
(285)
Přesto by bylo lepší dát přednost stažení skupiny BGB z této obchodní oblasti před další přítomností, protože samotné pokračování obchodní činnosti skupiny BGB na trzích pro financování nemovitostí způsobí narušení hospodářské soutěže, i když ne ve významném rozsahu. To však platí jen za předpokladu, že by nebylo ohroženo obnovení dlouhodobé životaschopnosti. Do té míry bude Komise souhlasit se záměrem, předloženým Německem a zemí Berlín, prodat obchodní oblast financování nemovitostí samostatně nebo v rámci celkové privatizace BGB.
(286)
Obchodování na kapitálovém trhu, jehož majetek v segmentu byl zredukován o téměř 20 %, mělo v roce 2002, jako jediná obchodní oblast, významný, tj. pozitivní výsledek a příspěvek k zisku ve výši řádově stovek milionů. Po ukončení fáze restrukturalizace v roce 2006 má vytvořit, společně s maloobchodním bankovnictvím, jeden ze dvou hlavních pilířů pro dosahování výsledku a zisku skupiny. Obchodování na kapitálovém trhu je tak podstatné pro obnovení životaschopnosti BGB a nemůže se redukovat v mnohem větším rozsahu než tomu bylo dosud. Dále se musí označit konkurenční význam BGB na národních, avšak rostoucí globalizací a evropeizací se vyznačujících peněžních trzích a trzích s cennými papíry jako nevýznamný, tj. ještě menší než na národních trzích s financováním nemovitostí.
(287)
Komise přesto přezkoumala, zda jsou možné další redukce, i když v omezeném rozsahu. S ohledem na všeobecný cíl související s podporou na restrukturalizaci, kterým je přeměnit BGB na regionální banku, uvažovala Komise především o opuštění dalších zahraničních dceřiných společností. Po již realizovaných uzavřeních a prodejích však zbyly již jen tři dceřiné společnosti - Londýn, Lucemburk a Dublin, jejichž zachování Německo nejdříve popsalo jako nezbytné pro maloobchodní bankovnictví, resp. pro refinancování banky. Nakonec však bylo přislíbeno, že bude opuštěna BGB Ireland plc. v Dublinu. Komise vzhledem k důvodům uvedeným v 286. bodu odůvodnění upustila od požadavku na další opatření.
(288)
Podle bodu 37 pokynů se při posuzování kompenzačních opatření přihlíží „zejména k relativní důležitosti podniku na jeho trhu či trzích“. Úsek soukromých a firemních zákazníků (maloobchodní bankovnictví) je proto z pohledu konkurence jednoznačně nejproblematičtější. Komise již ve svém rozhodnutí o zahájení řízení velice jasně odůvodnila své pochyby o přiměřenosti kompenzačních opatření silnou regionální, resp. místní pozicí BGB na tomto trhu.
(289)
BGB již prodejem dceřiných společností, ostatního majetku i uzavřením poboček a jiných sídel výrazně zredukovala majetek segmentu patřícího do této obchodní oblasti. Tím se téměř dosáhlo plánovaného snížení majetku segmentu do roku 2006 o 43 % (viz tabulka v 280. bodu odůvodnění), a tím v podstatě zbývá již jen prodej Weberbank. Přesto Komise ve svém rozhodnutí o zahájení řízení poznamenala, „že BGB je v místním a regionálním měřítku mimořádně silná na trhu obchodování se soukromými a firemními zákazníky, s uvedenými podíly mezi 30 % a 57 % v jednotlivých segmentech na místní úrovni a mezi 23 % a 46 % na regionální úrovni, přičemž vznikl obrovský odstup od následujících konkurentů, kteří - jak je vidět z poskytnutých informací - dosáhli jen poloviny, třetiny nebo čtvrtiny podílu BGB.“ Komise v této souvislosti pochybovala, zda požadovaná redukce v oblasti obchodování se soukromými a firemními zákazníky formou plánovaných prodejů bude dostatečná k tomu, aby se zmírnil účinek podpory na deformaci konkurence v aglomeraci Berlín.
(290)
V této souvislosti je třeba poznamenat, že již uskutečněné nebo plánované prodeje v oblasti maloobchodního bankovnictví, s výjimkou malé Weberbank, zaměřené na majetné soukromé zákazníky, vůbec nebo téměř vůbec neredukují přítomnost BGB v Berlíně: Allbank je činná na celém spolkovém území a v Berlíně je zastoupena jen malými pobočkami, BG Polska a Živnostenská banka jsou činné v zahraničí. V Berlíně sice bylo uzavřeno přibližně 40 až 50 poboček pro obchodování se soukromými a firemními zákazníky; ale uzavření poboček ve velkoměstě s velkou hustotou poboček slouží především ke snížení nákladů a jen v malé míře způsobí, i podle názoru Německa, to, že zákazníci změní banku (33). I další, již zmíněné a Německem poskytnuté informace dokládají, že znatelná redukce přítomnosti na trhu v Berlíně nebyla zamýšlená, že měly být přibližně zachovány, resp. mírně posíleny pozice v jednotlivých segmentech.
(291)
Německo uplatnilo s ohledem na tyto pochybnosti Komise nárok, aby původně dosažené a na objem vztažené výpočty podílů na trhu byly pro BGB v jednotlivých berlínských segmentech trhu navýšeny. Závisí to na hlášení, která BGB podává Zemské centrální bance a která jsou podávána v rámci celé skupiny bez omezení na věcné trhy a bez rozdělení na regiony. Tak jsou například zahrnuty objemy úvěrů a vkladů obchodování s financováním nemovitostí a kapitálového trhu mimo Berlín do čísel pro místní obchody se soukromými a firemními zákazníky. Proto se o tyto regionálně a místně započitatelné úvěry a vklady neopravily objemy úvěrů a vkladů BGB, jakož ani tomu odpovídající objem na trhu pro Berlín. Přitom se pro BGB udávají podíly na trhu v obchodování se soukromými zákazníky přibližně 43 % až 45 % a u úvěrů přibližně 22 % (pro roky 2000 a 2001). V obchodování s firemními zákazníky byly vypočteny podíly BGB na trhu přibližně 25 % až 26 % u vkladů/platebního styku a přibližně 23 % až 25 % u úvěrů (pro roky 2000 a 2001). Oproti údajům uváděným v původním hlášení se tím podíly BGB na trhu, oznámené Německem, snížily v jednotlivých segmentech, především v oblasti firemních zákazníků, téměř o polovinu.
(292)
Pro následující tři konkurenty BGB na berlínském trhu maloobchodního bankovnictví - Berliner Volksbank, Dresdner Bank a Deutsche Bank (skupina) - uvedlo Německo odhady podílu na trhu pro rok 2001 přibližně 11 - 13 % v oblasti úvěry/soukromí zákazníci, přibližně 8 - 14 % v oblasti soukromí zákazníci/vklady, přibližně 5 - 16 % v oblasti firemní zákazníci/úvěry a přibližně 9 - 18 % v oblasti firemní zákazníci/vklady. Volksbank vychází při odhadech ve výši více než 50 % v (50 - 60 % u segmentů vklady/platební styk a přibližně 50 % u úvěrů) a téměř 60 % v obchodování s firemními zákazníky (více než 40 % vkladů/platebního styku a u úvěrů přibližně 50 - 60 %) z výrazně vyšších podílů BGB na trhu. Sama sebe tato banka hodnotí s podíly přibližně 6 - 10 % v segmentech obchodování se soukromými zákazníky a přibližně 4 - 10 % v segmentech obchodování s firemními zákazníky.
(293)
Německo ve svém stanovisku vztáhlo korigované podíly na trhu v oblasti firemních a soukromých zákazníků jen na Berlín, protože to je relevantní region a protože se v případě maloobchodního bankovnictví jedná o regionální obchody (34).
(294)
Také Berliner Volksbank ve svém stanovisku uvedla, že Berlín je relevantní tržní prostředí pro posouzení podpory v maloobchodním bankovnictví. To souhlasí také s obvyklými kritérii Komise pro posuzování omezení prostředí trhu při kontrole fúze. U rozhodnutí v případě kontroly fúze, která se týkají bankovního sektoru, jsou uvedeny takové indikátory, jako je všeobecné zvýhodnění zákazníků banky místními poskytovateli, význam husté sítě poboček a potřeba fyzické přítomnosti pověřené banky v blízkosti zákazníka (35). Pokud Komise přesto dosud vycházela v oblasti kontroly fúze spíše z vnitrostátních trhů, bylo to z toho důvodu, že kvůli nedostatku připomínek konkurentů (indikátory pro převládající pozici na trhu) nebylo třeba provádět důkladnou analýzu v oblasti maloobchodního bankovnictví. Při kontrole rušivých účinků zde popisované podpory na hospodářskou soutěž v Berlíně v oblasti maloobchodního bankovnictví by ale nebylo správné omezit se na vnitrostátní měřítko. Právě v této oblasti musí BGB nabídnout, z důvodu svého výsadního postavení na trhu, kompenzační opatření k redukci své přítomnosti na trhu. Pozice BGB na výrazně trhu přesahuje, mimo jiné z důvodu strategie dvou obchodních značek, rámec, který je v německých městech ve vztahu k regionálně silným spořitelnám obvyklý. Tato koncentrace zhoršuje přístup na trh případným konkurentům a vedla také k tomu, že podíl zahraničních bank je v Berlíně zanedbatelně nízký.
(295)
Komise nemá pro účely tohoto rozhodnutí žádný podnět k tomu, aby se odchýlila od představ Německa a Berliner Volksbank ohledně geografického vztažení maloobchodního bankovnictví na Berlín. Jak uvedla ve svém rozhodnutí o zahájení řízení, vycházelo se v oblasti kontroly fúze všeobecně z toho, že trhy ve finančním sektoru se rozprostírají - s výjimkou peněžních transakcí a obchodů s cennými papíry - na vnitrostátní úrovni; přitom je ponechán i dostatek prostoru pro regionální úvahy v oblasti soukromých a firemních zákazníků (36). Význam sítě poboček a místní fyzické přítomnosti banky v oblasti maloobchodního bankovnictví hovoří pro úvahy o berlínském trhu. To ukazuje i chování zákazníků, kteří při uzavření nebo prodeji poboček ve velkém městě, jako je Berlín, pokud vůbec změní banku, i přes narůstající význam telefonního bankovnictví zpravidla přejdou k jiné místní bance. Potud se zdá zahrnutí Braniborska, kromě oblastí sousedících s Berlínem, jako příliš široké, jak naznačuje také stažení BGB ze spolkové země Braniborsko a koncentrace na hlavní region.
(296)
Pro účely tohoto rozhodnutí však nezáleží na přesném geografickém ohraničení trhu, protože zde nejde o prokázání dominantního postavení, nýbrž o to, zda nabízená kompenzační opatření postačují k tomu, aby se formou redukce přítomnosti na trhu dostatečně kompenzovaly rušivé účinky příslušné podpory na hospodářskou soutěž. To, že podpory pomohly bance zůstat na různých trzích a přitom zachovaly její silné postavení na berlínském trhu maloobchodního bankovnictví, je nepochybné a nesporné.
(297)
Co se týče Německem poskytnutých a směrem dolů korigovaných odhadů podílů na trhu, má Komise pochyby o spolehlivosti těchto zaokrouhlených čísel, přinejmenším proto, že podobné jednotlivé ohlašovací problémy mohou nastat také u jiných soutěžitelů, nesmí však být zohledněny v uvedených tržních objemech. Za další, třetí strany, které v průběhu řízení předaly svoje připomínky a které byly požádány o svůj názor, potvrdily původní čísla v jejich přibližné hodnotě. Je však třeba upozornit na to, že nejsou k dispozici nezávislé propočty podílu na trhu, včetně přezkoumaného věcného a regionálního omezení. Jak bylo zjištěno z dotazů, nebyla dosud provedena příslušná analýza konkurence v oblasti kartelové právo/kontrola fúzí, a to ani Spolkovou bankou/Zemskou centrální bankou ani Spolkovým kartelovým úřadem nebo Komisí. V oblasti samotné politiky pro poskytování podpory nemá Komise k dispozici ani potřebné pravomoci k provádění šetření mezi soutěžiteli.
(298)
Zatím není pro účely tohoto rozhodnutí nezbytná podrobná analýza podílu na trhu, protože, jak bylo řečeno výše, při kontrole podpory nejde o prokázání dominantního postavení. Není pochyb o tom, že zde zkoumaná podpora narušuje hospodářskou soutěž, resp. takové narušení hrozí, a že došlo k narušení především na těch trzích, na nichž má BGB silné postavení. Toto silné postavení na trhu odpovídá vnímání BGB sama sebe jako vedoucí banky na berlínském trhu maloobchodního bankovnictví. Tomu neodporují směrem dolů korigované podíly na trhu v jednotlivých segmentech ve výši téměř 20 % až více než 40 %, ani kdyby byly správné, což je však nepravděpodobné. V této souvislosti je třeba dále připomenout, že podíl BGB, resp. její penetrace trhu v roce 2002, podle Německem dodaných informací, se z hlediska prvních běžných účtů soukromých zákazníků pohyboval ve výši 48 % a že podle předsedy představenstva BGB disponuje banka, s obchodními značkami Berliner Sparkasse a Berliner Bank, podílem na trhu více než 50 % (37).
(299)
O silné pozici BGB na trhu a o jejím postavení vedoucí maloobchodní banky v aglomeraci Berlín, která zahrnuje přibližně 4 miliony obyvatel, neexistují žádné pochybnosti. Pozice BGB na trhu se výrazně nezměnila od okamžiku jejího založení v roce 1994, kdy „Berliner Bank“ a „Berliner Sparkasse“ (když tehdy spojila spořitelny západní a východní části města, přičemž druhá jmenovaná instituce měla ve východní části kvazimonopolní postavení) byly sloučeny pod jednu střechu - ani od počátku krize v roce 2001. Tato „stabilita“ tím může sloužit jako indikátor relativní moci BGB na trhu vůči jejím aktuálním a možným soutěžitelům.
(300)
Z tohoto důvodu Komise zdůraznila, že schválení podpory na restrukturalizaci na základě kompenzačních opatření, která pozici BGB na berlínském trhu maloobchodního bankovnictví téměř nepoznamenají, není slučitelné s právem Společenství pro poskytování podpory. Německo však bylo konfrontováno argumentací banky o negativním ovlivnění životaschopnosti banky.
(301)
Po dalším intenzivním jednání dne 18. prosince 2003 se zástupci Německa a země Berlín slíbilo nakonec Německo prodej Berliner Bank jako dodatečné kompenzační opatření, aby umožnilo schválení podpory, resp. aby odvrátilo nutnost dalších, Komisí uložených kompenzačních opatření. Podle tohoto příslibu se Německo zavázalo zajistit, že skupina právoplatně prodá úsek „Berliner Bank“ jako hospodářskou jednotku, včetně minimálně obchodní značky, všech s ní souvisejících zákaznických vazeb, poboček a příslušného personálu, a to v otevřeném, transparentním a nediskriminačním řízení k 1. říjnu 2006 (uzavření k 1. únoru 2007). Rozhodující den pro stanovení počtu zákazníků, poboček a pracovníků je 31. prosinec 2003, s výjimkou plánovaného provedení Komisí schváleného plánu restrukturalizace a přirozené fluktuace obchodu, tj. úbytek a navýšení počtu zákazníků, zaměstnanců, aktiv a pasiv, což závisí na individuálních rozhodnutích (jako je přestěhování zákazníků nebo pracovníků nebo nespokojenost s předcházející bankou nebo poskytovatelem) a což banka nemůže ovlivnit. To především znamená, že BGB nesmí podniknout žádná opatření, která budou směřovat k přechodu zákazníků Berliner Bank k jinému podniku nebo do jiné oblasti BGB, jako je Berliner Sparkasse. Nucený správce, kterého ustanoví Německo (země Berlín) a jehož ustanovení musí schválit Komise, zajistí, že banka bude dále hospodářsky přijatelným způsobem restrukturalizovat Berliner Bank a že do ní bude investovat a dále že nebude podnikat nic, co by snížilo hodnotu Berliner Bank, především převedením soukromých či firemních zákazníků nebo obchodního personálu na Berliner Sparkasse nebo na jiné části skupiny.
(302)
Prodejem Berliner Bank se majetek segmentu v oblasti maloobchodního bankovnictví sníží do roku 2006 (38) o dalších [...]* EUR (to znamená spolu s dosud plánovanými a přislíbenými již popsanými opatřeními celkem o přibližně [...]* EUR). Podíl BGB na trhu v jednotlivých segmentech berlínského maloobchodního bankovnictví se díky prodeji sníží o přibližně 1/3 až 1/6. Celkem se bilanční objem zmenší z přibližně 189 miliard EUR na přibližně 124 miliard EUR.
(303)
Podle názoru Komise tak postačují již provedené, plánované a přislíbené prodeje, uzavření a redukce jiného druhu k tomu, aby se zmírnil rušivý účinek zmiňovaných opatření pro podporu na hospodářskou soutěž.
(304)
Na závěr je třeba zmínit, že Německo původně ve svém ohlášení uvedlo, že Berlín je region ve smyslu čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy o ES a přichází v úvahu pro regionální podporu, a v této souvislosti poukázalo na body 53 a 54 pokynů a na jejich zohlednění při posouzení kompenzačních opatření, aniž by to však dále rozvedlo, resp. uplatnilo konkrétní aspekty. Body 53 a 54 uvádějí, že kritéria pro posouzení uvedená v pokynech jsou stejně použitelná pro regionální podporované oblasti, ale že měřítka pro požadované snížení kapacit na trzích se strukturální přebytkem výrobních kapacit mohou být méně přísná. Komise v rozhodnutí o zahájení řízení uvedla, že z důvodu nedostatku dalších konkrétních údajů není schopna posoudit použitelnost tohoto kritéria. Protože ani Německo se k tomuto bodu v dalším průběhu řízení nevrátilo a dále proto, že výše v textu je uvedeno, že v bankovním sektoru se nejedná o trhy se strukturálním přebytkem kapacity, je třeba pro tento případ považovat body 53 a 54 pokynů za nepoužitelné.
(305)
Německo podle názoru Komise dostatečně prokázalo, že se částky na tři poskytnuté podpory - přísun kapitálu, odstínění rizik a smlouva o řešení možných požadavků na splátky ze strany země Berlín vůči bance - omezují na minimum bezpodmínečně nutné pro restrukturalizaci s ohledem na dostupné finanční prostředky banky a jejích akcionářů. Banka nedostává ani nadměrné likvidní prostředky ani nadměrné vlastní prostředky, které by mohla zneužít k nepřiměřenému rozšíření svých obchodů v neprospěch svých soutěžitelů.
(306)
Objem původního přísunu kapitálu, poskytnutého jako podpora na záchranu, ve výši 1,755 miliard EUR ze srpna roku 2001 byl vypočítán tak, aby tímto kapitálem mohla být zajištěna kvóta základního kapitálu banky ve výši 5 % a kvóta vlastních prostředků ve výši 9,7 %. Jak je uvedeno výše, považuje toto Komise za bezpodmínečně nutné pro krátkodobé přežití banky. Bance se v následujícím období podařilo vlastním úsilím, zejména redukcí rizikových položek, zvýšit svoji kvótu základního kapitálu nad 5 %. Ke konci roku 2003 je její hodnota přibližně 6 %. Komise považuje, vzhledem k dnešní praxi na finančních trzích a k odpovídajícím očekáváním ratingových agentur a účastníků trhu, kvótu základního kapitálu ve výši 6 % jako bezpodmínečně nutnou pro zajištění schopnosti banky působit s delší perspektivou na kapitálovém trhu. Přísun kapitálu z roku 2001 je bezpodmínečně nutný pro udržení kvóty základního kapitálu banky v této výši a může tedy být považován, v rámci posuzování podpory na restrukturalizaci jako celku, za bezpodmínečně nutné minimum, a může tedy být schválen. Banka se mnohem více cítí nucena - jak již bylo uvedeno výše - s ohledem na odpadnutí státních záruk, zavedení IAS a na dohodu v rámci Basel II, dalším úsilím zvýšit kvótu základního kapitálu pro zajištění takového ratingu, který je nutný pro operativně obhajitelné podmínky refinancování, minimálně na 7 %. Komise vítá tato plánovaná opatření pro další stabilizaci banky.
(307)
Odstínění rizik v nominální výši 21,6 miliard EUR má pro posouzení jako státní podpora, jak je uvedeno v 138. bodu odůvodnění, ekonomickou hodnotu 6,1 miliard EUR. Berliner Volksbank hájí v tomto bodě názor, že odstínění rizik zemí mnohem spíše odpovídá neomezenému závazku financování, protože v současnosti nemůže být odhadnuta s tím spojená finanční povinnost země Berlín, a odpovídá tedy spíše „bianko šeku“ na případné ztráty. Z hlediska své výše a doby trvání je údajně nepřiměřená, zajišťuje bance prakticky neomezenou bonitu, zahrnuje „bezpodmínečnou licenci“ k předkládání nabídek za libovolných podmínek a z důvodu nevyčíslitelnosti finančního závazku není způsobilá pro schválení. Komise považuje tuto argumentaci za nesprávnou a mnohem více se přiklání k údajům Německa. Konstrukce odstínění rizik vůbec bance neumožňuje - oproti závěrům Berliner Volksbank - rozšiřování bankovních nebo jiných obchodů. Tato konstrukce samozřejmě zabraňuje tomu, aby banka úplně zmizela z trhu. Omezuje se však na to, aby banku odstínila od rizik ze starých obchodů. Jako taková nemůže být použita pro generování nových obchodů. Konstrukce umožní nové obchody nanejvýš tím, že odstíněné společnosti poskytující služby spojené s nemovitostmi a i banka obecně budou dále existovat na trhu. To je však pouze nepřímý důsledek takových opatření pro podporu a nemůže být použit jako kritérium toho, zda podpora jako taková je svým rozsahem striktně omezena na další existenci podniku. Odstínění rizik nezásobuje banku hotovostí, nýbrž ji osvobozuje pouze od pokračujících ztrát z obchodů se službami spojenými s nemovitostmi, které by banka nemohla absorbovat vlastními silami. Platby země probíhají pouze ex-post ve výši skutečných nároků věřitelů na základě právního nároku. Kromě toho země uplatňuje prostřednictvím vlastní společnosti na kontrolu rizik podle podrobné dohody rozsáhlá práva v oblasti kontroly a výsady souhlasu. Ohledně podrobného popisu mechanismu podrobné dohody přihlíží Komise k údajům Německa. Komise proto i odstínění rizik považuje za omezené na minimum.
(308)
I podpora s maximální ekonomickou hodnotou ve výši 1,8 miliard EUR, která je obsažena ve smlouvě mezi zemí Berlín a bankou o řešení možných nároků země vůči Landesbank Berlin plynoucích z rozhodnutí v řízení C 48/2002, je podle názoru Komise omezena na minimum. Bez této smlouvy by banka musela, na základě požadavku auditorů, vytvořit v roční účetní závěrce za rok 2002 rezervy pro hrozící závazky ve výši stovek milionů. To by se negativně projevilo na hospodářském výsledku roku 2002 a na vlastním kapitálu banky. Banka ale uváděla v okamžiku sestavování roční účetní závěrky za rok 2002 a také později kvótu základního kapitálu, která nebyla vyšší než 6 % a částečně byla i nižší. Další zatížení kvóty základního kapitálu by banka v této fázi restrukturalizace neunesla. Jak již bylo uvedeno výše, považuje Komise z dlouhodobého hlediska za bezpodmínečně nutnou kvótu základního kapitálu ve výši 6 %. Pokud by Komise nařídila ve svém rozhodnutí o řízení C 48/2002 zemi Berlín, aby uplatnila svůj nárok vůči bance na splátku některé části podpory, která je neslučitelná se společným trhem, ponechala by země Berlín tuto částku jako vklad v bance. To by se ale uskutečnilo jen tehdy, pokud by to bylo nutné k tomu, aby k rozhodnému dni 1. ledna 2004 byla udržena kvóta základního kapitálu ve výši 6 %, a tím podle názoru Komise představuje bezpodmínečně nutné minimum. Schválení smlouvy o splátkách s maximální ekonomickou hodnotou ve výši 1,8 miliard EUR ze strany Komise, je omezeno jen na tento výjimečný případ, to znamená pokud a jen do té míry, jak by rozsah splátek neodvratně ohrozil životaschopnost podniku, a pokud plán restrukturalizace je jinak způsobilý ke schválení. Smlouva o splátkách představuje v tomto rámci dodatečnou podporu na restrukturalizaci, a vyžaduje tedy vyšší kompenzační opatření, ke kterým se Německo nakonec zavázalo, zejména příslibem, že zajistí prodej Berliner Bank.
(309)
Podpora v celkové výši 9,7 miliard EUR se skládá ze tří opatření: Zaprvé z přísunu kapitálu v srpnu roku 2001 od země Berlín ve prospěch BGB ve výši 1,755 miliard EUR; zadruhé z odstínění rizik, poskytnutého zemí Berlín v prosinci 2001/dubnu 2002 BGB v nominální maximální výši 21,6 miliard EUR a s ekonomickou hodnotou ve výši 6,1 miliard EUR; a zatřetí ze smlouvy o splátkách uzavřené mezi zemí Berlín a BGB v prosinci roku 2002 s ohledem na možné rozhodnutí Komise o splacení uzavírající řízení C48/2002 (Landesbank Berlin - Girozentrale) a mající ekonomickou hodnotu až 1,8 miliard EUR.
(310)
Veškeré předpoklady pro existenci státní podpory podle čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES jsou splněny: státní prostředky, zvýhodnění určitého podniku, rušivé účinky na hospodářskou soutěž a ovlivnění obchodu mezi členskými státy. Z ustanovení o výjimkách ze zásady neslučitelnosti státní podpory se společným trhem nelze použít jiné ustanovení než čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy o ES ve spojení s Pokyny Společenství o státní podpoře na záchranu a restrukturalizaci podniků v nesnázích.
(311)
Ve svém posudku - a na základě kritérií pokynů - došla Komise k závěru, že již provedená a plánovaná opatření na restrukturalizaci jsou rozumná, logická a v základě přiměřená k tomu, aby BGB umožnila obnovení dlouhodobé životaschopnosti.
(312)
Jako celek postačují, podle názoru Komise, již provedené, plánované a přislíbené prodeje, uzavření a redukce k tomu, aby kompenzovaly rušivé účinky projednávaných opatření pro podporu na hospodářskou soutěž.
(313)
Tři poskytnuté podpory - přísun kapitálu, odstínění rizik a smlouva o řešení možných nároků země Berlín vůči bance na splátky - se podle názoru Komise omezují na minimální míru nutnou pro restrukturalizaci s ohledem na finanční prostředky banky a jejích akcionářů. Bance tak není poskytována přebytečná hotovost a žádné přebytečné vlastní prostředky, které by mohla zneužít k nepřiměřenému rozšíření svých obchodů v neprospěch soutěžitelů,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Následující opatření ve prospěch skupiny společnosti Bankgesellschaft Berlin AG („BGB“) představují státní podpory ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES:
a)
přísun kapitálu ve výši 1,755 miliard EUR zemí Berlín v srpnu 2001;
b)
garance („odstínění rizik“) s maximální nominální hodnotou ve výši 21,6 miliard EUR, kterou poskytla země Berlín dne 20. prosince 2001 a dne 16. dubna 2002;
c)
smlouva ze dne 26. prosince 2002, uzavřená mezi zemí Berlín a mezi Landesbank Berlin („LBB“) o řešení případných nároků země Berlín vůči LBB po konečném rozhodnutí Komise v probíhajícím řízení C 48/2002.
2. Podpory uvedené v odstavci 1 jsou slučitelné se společným trhem, pokud Německo v plném rozsahu dodrží přísliby předané ve sdělení spolkové vlády, shrnuté v čl. 2 odst. 1 a v příloze tohoto rozhodnutí a pokud podpora uvedená v odst. 1 písm. c) nezpůsobí u skupiny BGB ke dni 1. ledna 2004 překročení kvóty základního kapitálu ve výši 6 % (s ohledem na vyčlenění IBB v rámci čl. 2 odst. 1 písm. d)).
Článek 2
1. Německo přislíbilo
a)
zajistit včasné provedení ohlášeného plánu restrukturalizace v souladu s podmínkami uvedenými v příloze;
b)
zajistit, aby země Berlín prodala svůj podíl na BGB v souladu s podmínkami uvedenými v příloze;
c)
zajistit, aby skupina BGB prodala nebo zlikvidovala všechny podíly na společnostech v oblasti služeb spojených s nemovitostmi, které jsou zahrnuty do odstínění rizik ze dne 16. dubna 2002, podle pravidel a podmínek uvedených v příloze;
d)
zajistit, aby účelové rezervní fondy IBB byly vyjmuty z LBB podle pravidel a podmínek uvedených v příloze;
e)
zajistit, aby skupina BGB prodala úsek LBB „Berliner Bank“, podle pravidel a podmínek uvedených v příloze;
f)
zajistit, aby skupina BGB zlikvidovala nejpozději k 31. prosinci 2005 svůj podíl na BGB Ireland plc.
2. Komise může, pokud to bude oznámeno, na základě dostatečně zdůvodněného požadavku Německa
a)
prodloužit lhůty uvedené v příslibech nebo
b)
za mimořádných okolností upustit od jednoho nebo více závazků nebo podmínek uvedených v těchto příslibech, změnit je nebo nahradit.
Pokud Německo požádá o prodloužení některé lhůty, je nutno předat Komisi dostatečně odůvodněnou žádost, a to nejpozději jeden měsíc před uplynutím příslušné lhůty.
Článek 3
Německo během dvou měsíců po oznámení tohoto rozhodnutí sdělí Komisi opatření, která byla uskutečněna a které zamýšlí uskutečnit, aby splnilo toto rozhodnutí.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno Spolkové republice Německo.
Německo se vyzývá, aby neodkladně předalo kopii tohoto rozhodnutí příjemci podpory.
V Bruselu dne 18. února 2004
DECISÃO DA COMISSÃO
de 18 de Fevereiro de 2004
relativa a um auxílio à reestruturação concedido pela Alemanha a favor da Bankgesellschaft Berlin AG
[notificada com o número C(2004) 327]
(Apenas faz fé o texto em língua alemã)
(Texto relevante para efeitos do EEE)
(2005/345/CE)
A COMISSÃO DAS COMUNIDADES EUROPEIAS,
Tendo em conta o Tratado que institui a Comunidade Europeia, e nomeadamente o n.o 2, primeiro parágrafo, do artigo 88.o,
Tendo em conta o Acordo sobre o Espaço Económico Europeu e, nomeadamente, o n.o 1, alínea a), do artigo 62.o,
Tendo em conta o Regulamento (CE) n.o 659/1999 do Conselho, de 22 de Março de 1999, que estabelece as regras de execução do artigo 93.o do Tratado CE (1), nomeadamente o n.o 3 do artigo 7.o,
Após ter notificado os Estados-Membros e demais partes interessadas para que apresentassem as suas observações (2) nos termos dos referidos artigos e tendo em conta essas observações,
Considerando o seguinte:
I. PROCEDIMENTO
(1)
Após a Comissão ter autorizado o auxílio de emergência concedido a favor da sociedade bancária Bankgesellschaft Berlin AG (a seguir denominada «BGB» ou «o Banco») em 25 de Julho de 2001 (3) e a Alemanha ter apresentado à Comissão em 28 de Janeiro de 2002 o respectivo plano de reestruturação, a Comissão comunicou à Alemanha, por carta de 9 de Abril de 2002, a sua decisão de dar início ao procedimento previsto no n.o 2 do artigo 88.o do Tratado CE relativamente aos auxílios à reestruturação (4).
(2)
Após ter sido requerida e concedida uma prorrogação do prazo previsto, assim como após duas reuniões com os representantes da Comissão, a Alemanha transmitiu as suas observações em 17 de Junho de 2002, assim como documentos e informações suplementares. Por carta de 31 de Julho de 2002 foi enviado à Alemanha um novo pedido de esclarecimentos.
(3)
A decisão de dar início ao referido procedimento foi publicada no Jornal Oficial das Comunidades Europeias (5). A Comissão convidou as partes interessadas a apresentarem as suas observações. Em resposta recebeu, em 9 de Julho e, após prorrogação do prazo previsto, em 22 de Julho de 2002, observações de um concorrente, assim como de uma outra parte interessada que solicitou o tratamento confidencial da sua identidade. A Comissão transmitiu estas observações à Alemanha em 1 de Agosto de 2002, dando-lhe a possibilidade de sobre elas se pronunciar. A resposta da Alemanha foi recebida, após prorrogação do prazo previsto, em 23 de Setembro de 2002.
(4)
A pedido da Comissão, a Alemanha transmitiu, por cartas de 16 e de 20 de Setembro, de 14 e de 18 de Novembro, de 18 Dezembro de 2002, assim como de 14 de Fevereiro e de 14 de Março de 2003, dados suplementares relativos ao auxílio notificado. Além disso, a Comissão foi informada sobre a situação do processo de reestruturação em vários encontros com os representantes da Alemanha, do Land de Berlim e da BGB.
(5)
Numa reunião realizada em 26 de Março de 2003, a Alemanha informou a Comissão sobre os motivos do fracasso do concurso público lançado à escala internacional em 2002, com vista à privatização da BGB em 25 de Março de 2003. Em 31 de Março de 2003, as autoridades alemãs transmitiram novas informações sobre o referido processo, enviando igualmente o balanço e a demonstração de resultados do exercício de 2002.
(6)
Aos subsequentes pedidos de esclarecimento enviados pela Comissão em 15 de Abril, 6 de Maio e 16 de Maio de 2003, as autoridades alemãs responderam por cartas de 15 de Maio, 28 de Maio e 24 de Junho de 2003. Foram fornecidos elementos adicionais por carta de 1 de Julho de 2003, bem como em encontros com os representantes da Alemanha, do Land de Berlim e da BGB, em 4 de Abril, 11 de Abril, 14 de Maio e 9 de Julho de 2003.
(7)
Em 14 de Julho de 2003, a Comissão confiou à sociedade de auditores Mazars Revision & Treuhandgesellschaft mbH, de Düsseldorf, a tarefa de analisar determinados aspectos do plano de reestruturação. Os resultados foram analisados em 3 de Outubro de 2003 em conjunto com as autoridades alemãs e o relatório final foi enviado à Alemanha em 20 de Novembro de 2003.
(8)
Em Outubro de 2003, foi abordada, em parte na presença de representantes do Banco, a necessidade de medidas compensatórias adicionais. Em Novembro de 2003, as autoridades alemãs foram informadas sobre as medidas previstas pela Comissão, tendo-lhes sido dada, tal como ao banco, a possibilidade de se pronunciarem sobre os efeitos económicos a nível do banco, que haviam sido analisados em Dezembro de 2003. Em 18 de Dezembro de 2003, foi acordado que a Alemanha se obrigaria perante a Comissão a proceder à alienação separada do Berliner Bank até 1 de Outubro de 2006, a qual deveria produzir efeitos até, o mais tardar, 1 de Fevereiro de 2007, e a concluir o processo de privatização do grupo até 31 de Dezembro de 2007, além de outras medidas de alienação.
(9)
Em 29 de Janeiro de 2004, as autoridades alemãs enviaram à Comissão o plano de reestruturação revisto, que tinha especialmente em conta as recomendações dos auditores da Comissão, bem como, em 6 de Fevereiro de 2004, os compromissos propostos pela Alemanha no âmbito do plano de reestruturação revisto.
II. DESCRIÇÃO DOS AUXÍLIOS
(10)
A BGB é a holding que controla o grupo BGB, constituído em 1994 através da fusão de várias instituições de crédito anteriormente controladas pelo Land de Berlim, operando igualmente no mercado enquanto instituição de crédito independente. No ano 2000, a BGB apresentava um balanço consolidado de cerca de 205 mil milhões de euros, no ano 2001 de cerca de 189 mil milhões de euros e em 2002 de cerca de 175 mil milhões de euros. Ocupava, assim, o décimo lugar (em 2001) e o décimo segundo lugar (em 2002) no ranking dos bancos alemães. Em 2000 empregava cerca de 17 000 efectivos, cerca de 15 000 em 2001 e, em 2002, aproximadamente 13 000. A quota de capital de base nos termos da lei alemã que rege as actividades das instituições de crédito Kreditwesengesetz (a seguir denominada «KWG»), elevava-se a 5,7%, segundo as contas anuais de 2001 (com uma quota do capital total de 9,4%), e a 5,6%, segundo o fecho de contas de 2002 (com uma quota do capital total de 9,4%). Em Junho de 2001, antes da autorização do auxílio de emergência, a quota do capital de base descera para [...] (6)% [quota do capital total [...]*%].
(11)
Antes do suprimento de capital efectuado em Agosto de 2001, o Land de Berlim detinha 56,6% do capital social da BGB, do qual detém actualmente cerca de 81%. Os restantes accionistas incluem, com cerca de 11% das participações sociais, o banco Norddeutsche Landesbank (NordLB) e a sociedade Gothaer Finanzholding AG, que detém cerca de 2% do capital. Cerca de 6% do capital é composto por participações dispersas.
(12)
O grupo BGB engloba nomeadamente algumas grandes filiais ou subgrupos que operam igualmente no sector bancário, o Landesbank Berlin (a seguir denominado «LBB») e a Berlin-Hannoversche Hypothekenbank AG (a seguir denominada «BerlinHyp»). O LBB é uma instituição de direito público, no qual a BGB detém uma participação atipicamente passiva (investimentos em capital de risco) de 75,01%. Em termos económicos, devido ao acordo de distribuição de resultados existente, a BGB deverá ser considerada como accionista a 100%. No BerlinHyp, que opera na área do financiamento imobiliário, a BGB detém 89,9% do capital social.
(13)
Actualmente, pertence ainda ao grupo o subgrupo formado pela sociedade IBAG Immobilien und Beteiligungen Aktiengesellschaft (a seguir denominada «IBAG»), que presta serviços no domínio do sector imobiliário e que no passado era gerida pelo departamento de gestão de imóveis e de obras da sociedade Bankgesellschaft Berlin GmbH (a seguir denominada «IBG»). A BGB controla ainda, ou controlava, directa ou indirectamente, várias outras empresas nacionais e estrangeiras como, por exemplo, o banco Weberbank, a sociedade Allgemeine Privatkundenbank AG (a seguir denominada «Allbank», entretanto vendida), a BGB Ireland, a BGB UK, a BG Polska (actividades de âmbito comercial ( retail banking ) e de exploração do domínio da internet «Inteligo», entretanto vendidas, tendo sido iniciada a liquidação do restante «invólucro») e a sociedade checa Zivnostenská Banka a.s. (entretanto vendida).
(14)
A actividade principal da BGB consiste na banca comercial (retail banking), ou seja, na oferta a clientes privados e a empresas (clientes institucionais) de produtos comercializados sob as denominações «Berliner Sparkasse» e «Berliner Bank». Não se trata, em nenhum dos casos, de filiais juridicamente independentes, mas de denominações comerciais, ou dependências bancárias. Desde 1 de Julho de 2003, o banco «Berliner Bank», tal como sucedera antes no caso da caixa de aforro «Berliner Sparkasse», passou a pertencer ao LBB (7). Entre os clientes institucionais predominam pequenas e médias empresas da região.
(15)
Além do sector retail banking e do sector imobiliário, que inclui o financiamento de imóveis e a prestação de serviços, a BGB também opera, directamente ou através das suas filiais, no mercado de capitais (gestão de valores mobiliários) e nos segmentos, a liquidar ou a reduzir fortemente, dos grandes clientes e das operações com o estrangeiro (por exemplo, financiamento de projectos e exportações) e do Estado (concessão de créditos ao Estado). As actividades no sector do investment banking compreendem unicamente a emissão de acções e de empréstimos obrigacionistas a uma escala relativamente reduzida e não assumirão de futuro qualquer relevância enquanto actividades independentes. Do ponto de vista geográfico, a actividade da BGB concentra-se na zona de Berlim e no Land de Brandeburgo, sobretudo a nível do retail banking. No entanto, nos sectores, por exemplo, do financiamento imobiliário e do mercado de capitais, opera, respectivamente, às escalas nacional e internacional.
(16)
Na zona metropolitana de Berlim, a BGB é líder de mercado no sector do retail banking, com quotas de cerca que vão de 20% até mais de 50% nos diferentes segmentos (8). Segundo informações da própria BGB, a sua quota de mercado, ou índice de penetração no mercado em 2002, com base nos dados relativos às primeiras contas à ordem abertas por clientes privados, era de 48% (9). Relativamente ao financiamento de imóveis em todo o território nacional (todos os créditos hipotecários), a BGB, segundo as informações prestadas na notificação, ocupava o terceiro lugar no ano 2000, com uma quota de mercado de cerca de 5%. Segundo informações mais recentes, já não detém essa posição (10). Em 31 de Dezembro de 2001, mais de 90% das hipotecas da BGB, no valor de 33 mil milhões de euros, diziam respeito ao financiamento de imóveis situados no território nacional, referindo-se as restantes hipotecas a imóveis situados no estrangeiro. Nos outros sectores, a BGB não se inscreve, a nível nacional ou internacional, no grupo dos bancos que lideram o mercado. A este título, não existem dados disponíveis que permitam avaliar as respectivas quotas efectivas de mercado ou de segmento.
(17)
As dificuldades vindas a público em 2001 tiveram a sua origem sobretudo na prestação de serviços do sector imobiliário e no domínio do financiamento de imóveis. Os principais serviços prestados no domínio do sector imobiliário nos anos noventa pela filial IBG incluíam a gestão de fundos e o desenvolvimento de projectos e a promoção de projectos de construção. Os accionistas da IBG, constituída no início dos anos noventa como filial do LBB, foram primeiramente, entre meados e fins dos anos noventa, a própria BGB AG (10%), a Berliner Bank AG (30%), o LBB (30%) e o BerlinHyp (30%). Após a fusão da Berliner Bank AG com a BGB, foram cedidas à BGB as participações detidas pelo Berliner Bank na IBG. A actual estrutura de participações é a seguinte: BGB 40%, LBB 30% e BerlinHyp 30%.
(18)
Até ao ano 2000, a IGB criou fundos imobiliários de forma crescente. Neste contexto foram concedidas amplas garantias aos investidores, sobretudo garantias de arrendamento, de distribuição de dividendos e de beneficiação dos imóveis a longo prazo. Para apoiar a criação de novos fundos foram adquiridos ou construídos novos imóveis. As garantias baseavam-se na expectativa de valores imobiliários mais elevados ou até mesmo em ascensão, o que, devido à forte queda dos preços e do valor dos arrendamentos, sobretudo em Berlim e nos novos Länder, levou a uma cumulação de riscos.
(19)
Quando estes problemas começaram a surgir ao longo do ano de 2000, a BGB encarou a possibilidade de alienar a principal actividade da IBG. Por conseguinte, em Dezembro de 2000, o ramo principal de actividade da IBG foi transferido para a IBAG recentemente constituída, à excepção dos «antigos» riscos gerados e das obrigações contraídas até 31 de Dezembro de 2000 pela IBG e pelas suas filiais, que foram transferidos para a recém-constituída sociedade Finanzbeteiligungs- und Verwaltung-GmbH (a seguir denominada «LPFV»). Contudo, os planos de alienação da IBAG fracassaram. Actualmente, a BGB detém uma participação de 100% no capital da IBAG e da LPFV. No seio da IBG foram apenas mantidas as actividades dos sectores menos relevantes.
(20)
Outros problemas surgidos nesta altura relacionam-se com o financiamento imobiliário, gerido directamente sobretudo pelo BerlinHyp, mas também pelo LBB e pela BGB. Este sector engloba a concessão de créditos para financiamento de grandes projectos imobiliários, sobretudo de carácter comercial, e não a concessão de créditos hipotecários para financiamento de imóveis privados (crédito à habitação), que se inscreve no sector do retail banking. As dificuldades crescentes a nível do financiamento de imóveis, relacionadas com o abrandamento do mercado imobiliário, resultam sobretudo da insuficiente cobertura de riscos até à data.
(21)
Na primeira metade do ano 2001, a BGB entrou numa situação de crise aguda. Na sua origem encontravam-se especialmente créditos de cobrança difícil concedidos para financiamento de imóveis, assim como o vencimento das obrigações de garantia prestadas pelas sociedades IBG/IBAG/LPFV no sector dos fundos imobiliários, que conduziram à constituição de reservas no valor de cerca de mil milhões de euros no encerramento de contas do exercício de 2000, assim como à necessidade de rectificação de valores nos projectos de construção em curso e a uma maior cobertura prévia de riscos na área do financiamento imobiliário. Em Maio, os fundos próprios de garantia da BGB desceram abaixo do rácio de fundos próprios previsto por lei, de 8%. A lacuna financeira a preencher, de modo a atingir um rácio de capital de base de 5,0% e permitir um retorno ao rácio de fundos próprios de 9,7% existente antes da crise, foi então avaliada em cerca de 2 mil milhões de euros. Através de uma declaração de intenções, o Land de Berlim assegurou, em Maio de 2001, um suprimento de capital a conceder pelo Land no montante necessário. Após a autorização deste auxílio de emergência pela Comissão, a BGB beneficiou, em Agosto de 2001, de uma injecção de capital de exactamente 2 mil milhões euros: 1,755 mil milhões de euros provenientes do Land de Berlim, 166 milhões de euros do NordLB, 16 milhões de euros da sociedade Parion (Gothaer Finanzholding AG) e 63 milhões de euros de pequenos accionistas.
(22)
No entanto, nos meses seguintes foram detectados novos riscos, sobretudo na área dos serviços do sector imobiliário prestados pelas sociedades IBAG/IBG/LPFV. Existia o perigo de o capital da BGB voltar a descer abaixo dos rácios de liquidez mínimos. Estes riscos prendiam-se de novo com as obrigações de garantia no sector dos fundos imobiliários, assim como com o valor decrescente dos imóveis adquiridos para a criação de novos fundos («imóveis de reserva»). Segundo informações prestadas pela Alemanha, devido aos actuais contratos de distribuição de resultados celebrados no seio do grupo, às declarações de patronato (compromissos da sociedade-mãe para com as suas filiais), assim como aos créditos concedidos, cabe à BGB a cobertura da maior parte destes riscos.
(23)
Em Novembro de 2001, a autoridade federal então competente pela fiscalização das instituições de crédito (Bundesaufsichtsamt für das Kreditwesen) (BAKred, actualmente BAFin) (11) ameaçava ordenar a suspensão provisória da actividade, caso não fossem empreendidas medidas para cobrir estes riscos até ao final de 2001. Por este motivo, o Land de Berlim, a BGB, o LBB, o BerlinHyp, a IBAG, a IBG e a LPFV assinaram em 20 de Dezembro de 2001 um acordo de princípios, de modo a cobrir os riscos relevantes através de amplas garantias e cauções. O acordo de princípios foi substituído por um acordo de pormenor, adoptado definitivamente em 16 de Abril de 2002. As garantias assumidas no âmbito deste acordo designam-se por «dispositivo de protecção contra riscos», sendo seguidamente descritas.
(24)
As medidas de auxílio fazem parte do plano de reestruturação apresentado inicialmente em Janeiro de 2002 e revisto pela última vez no decurso do procedimento formal de investigação em Janeiro de 2004, plano esse que prevê uma redução significativa das actividades empresariais do grupo BGB e uma concentração no sector de clientes privados e institucionais na zona de Berlim. Deverão igualmente, mas em menor escala, ser mantidas as actividades no sector dos mercados de capitais, assim como a nível do financiamento de imóveis (ver considerando 172 e seguintes). Outros sectores de actividade, como sejam os sectores dos grandes clientes e das operações com o estrangeiro, incluindo as actividades structured finance e os serviços de consultoria no domínio das concentrações e aquisições de empresas, deverão ser liquidados, devendo outros sectores, como o sector das operações com o Estado, ser fortemente reduzidos. Embora inicialmente estivesse previsto manter a prestação de serviços do sector imobiliário, a Alemanha já se tinha comprometido, numa fase preliminar do procedimento, a separar esta actividade e a cedê-la ao Land de Berlim (ver considerandos 277 e 278). Entretanto, a Alemanha comprometeu-se igualmente, com vista à redução da forte presença que a BGB detém no mercado berlinense do retail banking, a alienar separadamente o Berliner Bank.
(25)
Tal como acima referido, deverão ser alienadas as participações do Land de Berlim na BGB. A Comissão recebeu uma declaração de compromisso a este respeito. O BerlinHyp deverá, no âmbito da privatização da BGB, ser alienado em conjunto com essas participações ou de forma separada (ver considerando 285). Além disso, o IBB deverá ser separado da BGB, devendo o montante das reservas constituídas para efeitos do IBB (o capital da antiga Wohnungsbau-Kreditanstalt «WBK» já acima mencionado, na altura cedido ao LBB) ser restituído ao Land de Berlim (ver considerando 279), desde que tal não origine uma descida abaixo da quota de capital de base de 6,0% ou de uma quota do capital total de 9,7% à data convencionada de 1 de Janeiro de 2004.
(26)
No caso dos auxílios à reestruturação notificados em 28 de Janeiro de 2002 trata-se, por um lado, do suprimento de capital no valor de 1,755 mil milhões de euros prestado como auxílio de emergência pelo Land de Berlim em Agosto de 2001, após a autorização da Comissão em 25 de Julho de 2001 (12), que a BGB poderá conservar a longo prazo como auxílio à reestruturação.
(27)
Por outro lado, trata-se do dispositivo de protecção contra riscos acima referido, cuja constituição foi objecto de um acordo de princípios celebrado em Dezembro de 2001 entre o Land de Berlim, a BGB, o LBB, o BerlinHyp, a IBAG, a IBG e a LPVF, o qual foi modificado, completado e substituído pelo acordo de pormenor assinado em 16 de Abril de 2002, englobando as seguintes garantias, isenções, termo de responsabilidade pelo cumprimento das obrigações e cauções a prestar pelo Land de Berlim por um período de 30 anos, para cobrir os riscos decorrentes das actividades imobiliárias das filiais IBAG, IBG e LPFV:
-
Garantias de crédito: garantias para a BGB, o LBB e o BerlinHyp relativamente ao pagamento dos juros e montantes dos créditos acordados por contrato que estas empresas tenham concedido até 31 de Dezembro de 2001 à IBAG e à IBG, bem como às respectivas filiais e a certas outras empresas. As sociedades em questão e as condições de crédito encontram-se enunciadas nos anexos ao acordo de pormenor. Também são previstas no acordo de pormenor restrições para certas garantias de crédito, assim como situações de exclusão explícitas («lista negativa»).
-
Garantias em relação ao valor contabilístico: garantias para a IBAG e a IBG, assim como para certas outras empresas do grupo, sobretudo filiais directas ou indirectas das referidas empresas, relativamente à estabilidade do valor dos diferentes bens patrimoniais constantes das rubricas activadas no respectivo balanço previamente testado, à excepção de determinados elementos do imobilizado devidamente identificados, tais como o imobilizado incorpóreo, as existências de caixa, o saldo disponível de contas no Bundesbank (banco central alemão) ou noutras instituições de crédito, ou a rubrica de rectificação de valores (conta de regularização). O acordo de pormenor prevê igualmente as restrições e situações de exclusão («lista negativa») em relação às garantias prestadas para protecção do valor contabilístico.
-
Termo de responsabilidade pelo cumprimento das obrigações face à LPFV: exoneração da LPFV das obrigações, sempre que excedam um montante de 100 milhões de euros (franquia), decorrentes da anterior actividade imobiliária da IBG e das suas antigas filiais Bavaria, Arwobau, assim como da Immobilien-Beteiligungsvertriebs-gesellschaft der Bankgesellschaft Berlin GmbH («IBV»), no âmbito do termo de responsabilidade pelo cumprimento das obrigações. O termo de responsabilidade não se refere a obrigações relativas à criação de fundos após 31 de Dezembro de 2000, nem às novas actividades da IBAG descritas no acordo de pormenor.
-
Isenção da BGB de obrigações de patronato: isenção da BGB de todas as obrigações de patronato que a BGB tenha assumido até 31 de Dezembro de 1998 face à IBG, à IBV e à Bavaria. Também esta isenção não se refere a obrigações decorrentes da criação de fundos após 31 de Dezembro de 2000, nem às novas actividades da IBAG descritas no acordo de pormenor.
(28)
No seu artigo 45.o, o acordo de pormenor cifra em 21,6 mil milhões de euros o valor máximo que advém destas obrigações para o Land de Berlim. Nos termos do artigo 45.o, trata-se de um valor nominal teórico dos riscos cobertos, sucessivamente rectificado. No acordo de princípios, o valor máximo fora ainda estimado em 35,34 mil milhões de euros, dado que, numa perspectiva de fiscalização, as garantias acima citadas cobriam em parte os mesmos riscos. O artigo 45.o do acordo de pormenor prevê, por exemplo, que o Land pode, assumir a dívida a cobrar por um terceiro credor decorrente de uma obrigação de garantia de arrendamento, por um lado, através do termo de responsabilidade face à LPFV e, por outro, através da isenção das obrigações de patronato. Contudo, o acordo de pormenor prevê igualmente que, nestes casos, o Land só responde uma única vez pelo risco em questão. Assim, foi possível rectificar o valor máximo teórico em apuramentos sucessivos, fixando-o em 21,6 mil milhões de euros. Deste montante de 21,6 mil milhões de euros, o valor correspondente à isenção de obrigações face à LPFV é o mais elevado de todos os montantes indicados nos cálculos provisórios apresentados pela Alemanha [cerca de [...]* euros, dos quais [...]* euros correspondem à isenção das obrigações da LPFV decorrentes das garantias de arrendamento e de distribuição de dividendos e [...]* à isenção dos riscos associados às chamadas garantias de beneficiação de edifícios].
(29)
Este montante máximo teórico baseia-se, no entanto, no pressuposto de uma materialização total de todos os riscos. No que toca à isenção do LPFV das garantias de arrendamento (montante máximo [...]* euros), tal significa, por exemplo, que todos os arrendamentos deixariam completamente de existir até 2025 e, no que respeita à isenção do LPFV das garantias de beneficiação ([...]* euros), tal implicaria a aplicação do princípio dos custos totais de produção para todos os edifícios e equipamentos em espaços abertos. A hipótese de uma queda de 100% nos arrendamentos e de demolição e reconstrução de todos os edifícios é, todavia, irrealista, mesmo numa perspectiva muito pessimista. Por conseguinte, o artigo 45.o prevê igualmente que, à luz dos conhecimentos actuais e em função de uma análise criteriosa dos principais riscos económicos, um eventual recurso a estas garantias teria efectivamente uma incidência muito menor. Assim, os riscos efectivos são estimados em 2,7 mil milhões de euros no cenário mais favorável, em 3,7 mil milhões de euros no cenário-base e em 6,1 mil milhões de euros no cenário pior. As premissas em que se basearam estes valores estimativos foram transmitidas no decurso do procedimento formal de investigação (ver considerando 138).
(30)
Por forma a minimizar as prestações de garantia, o acordo de pormenor permite que o Land delegue numa entidade independente a gestão contratual total ou parcial do acordo de pormenor. O Land recorreu a essa possibilidade e constituiu a sociedade «BCIA Berliner Gesellschaft zum Controling der Immobilien-Altrisiken mbH», da qual detém a totalidade do capital e que, desde Janeiro de 2003, exerce a referida actividade ao serviço do Land. O acordo de pormenor prevê ainda o pagamento de uma comissão a título de aval e o exercício do direito de correcção de valores a favor do Land durante um período de 15 exercícios fiscais. Por conseguinte, o Land recebe da BGB uma comissão anual fixa a título de aval que pode ir até 15 milhões de euros até 2011 inclusive, a qual, a partir de 2012 poderá ser revista por mútuo acordo até ao final do dispositivo de protecção contra riscos. A BGB deverá ainda pagar ao Land de Berlim 15% do superavit anual que normalmente realiza caso, num ou mais meses de um exercício, atingir uma quota total dos fundos próprios de garantia de 7% e uma quota de capital de base de 12,5%.
(31)
A lei que confere ao Senado poderes para adopção de uma garantia do Land para riscos decorrentes das actividades desenvolvidas pela Bankgesellschaft Berlin AG e por algumas das suas filiais no sector imobiliário (13) prevê ainda que as participações do Land de Berlim na BGB deverão ser alienadas o mais rapidamente possível e em condições aceitáveis para o Land de Berlim e que, no âmbito de uma reorganização da estrutura dos accionistas da BGB, o Investitionsbank Berlin (IBB) deverá ser separado da BGB, assumindo o estatuto de banco de fomento de direito público (consultar, a este título, os pontos mais adiante).
(32)
Na sua decisão de dar início ao procedimento formal de investigação (14), a Comissão chamou ainda a atenção para um facto importante que não havia sido contemplado no plano de reestruturação inicial. Nos finais de 1992, o WBK foi cedido com a totalidade dos seus activos ao LLB. Simultaneamente, todas as competências do WBK foram transferidas para o IBB, então constituído de raiz. Através desta cessão, o capital próprio de garantia do LBB foi reforçado em cerca de 1,9 mil milhões de marcos alemães. A partir de 1995, o LBB pagou uma remuneração de, em média, 0,25% por montante aplicado. Devido às dúvidas subsistentes quanto à compatibilidade desta remuneração com o princípio do investidor que age numa economia de mercado, a Comissão deu início, em Julho de 2002, ao processo C 48/2002 (15). Caso a Comissão conclua que a taxa de remuneração paga não é compatível com o referido princípio do investidor numa economia de mercado, a diferença entre a remuneração paga e a taxa de remuneração habitualmente praticada no mercado em investimentos semelhantes constitui, no caso de incumprimento de uma regra de compatibilidade prevista no Tratado CE, um auxílio incompatível com o mercado comum, devendo ser restituído ao Land de Berlim pelo LBB.
(33)
A eventualidade de uma recuperação do auxílio representa um enorme risco para as perspectivas do plano de reestruturação, atendendo à rendibilidade que se pretende restabelecer. Por conseguinte, na sua decisão de dar início ao procedimento, a Comissão instou a Alemanha a divisar uma solução adequada, tendo registado que a Alemanha já se esforça nesse sentido.
(34)
Por este motivo, em 23 de Dezembro de 2002, foi celebrado entre o Land de Berlim e a BGB o acordo relativo ao tratamento de eventuais direitos de recuperação do auxílio por parte do Land de Berlim, decorrentes da investigação da Comissão Europeia no âmbito do processo relativo a auxílios estatais Landesbank Berlin - Girozentrale («acordo sobre pagamentos de restituição»).
(35)
Caso a Comissão decida exigir a recuperação do auxílio, este acordo estipula que o Land de Berlim se obriga a prestar um auxílio ao saneamento sob a forma de participação financeira no capital do LBB, cujo montante seja suficiente para evitar, a nível do LBB e/ou do grupo BGB, uma eventual descida abaixo das quotas de capital referidas no acordo, resultante da ameaça de obrigação de pagamentos de restituição. As quotas mínimas de capital referidas no acordo sobre pagamentos de restituição cifram-se em 9,7% (quota do capital total) e 6% (quota do capital de base). Este acordo está sujeito à decisão pendente da Comissão sobre a autorização deste auxílio.
(36)
Apesar de esta medida ainda não ter sido aplicada à data da decisão de dar início ao procedimento, não fazendo, por conseguinte, parte do plano de reestruturação, os riscos de uma eventual decisão de recuperação do auxílio por parte da Comissão a nível das perspectivas de rendibilidade do banco foram mencionados na decisão de dar início ao procedimento formal de investigação como um factor a ter em conta nesse mesmo procedimento. Foi então celebrado o acordo sobre pagamentos de restituição, de modo a fazer face a essa preocupação. Uma vez que esta medida se afigura essencial para o êxito da reestruturação, a Comissão considera útil que o acordo sobre pagamentos de restituição, após ter permitido apurar, a este título, um montante máximo de auxílio, seja apreciado conjuntamente com as outras medidas de auxílio.
(37)
Na sua decisão de dar início ao procedimento formal de investigação nos termos do n.o 2 do artigo 88.o do Tratado CE, a Comissão classificou provisoriamente as medidas de auxílio em apreço como auxílios estatais na acepção do disposto no n.o1 do artigo 87.o do Tratado CE e no n.o 1 do artigo 61.o do Acordo EEE, dado que são provenientes de recursos estatais e podem, na medida em que melhoram a situação financeira da empresa, repercutir-se a nível da posição económica de concorrentes de outros Estados-Membros (16) e, dessa forma, distorcer ou ameaçar distorcer a concorrência e o comércio intracomunitário.
(38)
Com base no seu exame preliminar, a Comissão concluiu que os auxílios deveriam ser apreciados à luz das Orientações comunitárias dos auxílios estatais de emergência e à reestruturação concedidos a empresas em dificuldade (17) (em seguida denominadas «Orientações»), não sendo aplicáveis outras disposições de compatibilidade do Tratado CE, nem outras orientações comunitárias. A Comissão concordou com o ponto de vista da Alemanha, segundo o qual BGB satisfaz os critérios de uma empresa em dificuldade na acepção do ponto 2.1 das Orientações. Todavia, persistiam ainda sérias dúvidas quanto à compatibilidade das medidas de auxílio com o mercado comum.
(39)
Nos termos dos pontos 31 a 34 das Orientações, a Comissão verifica, em relação a cada auxílio individual, se o plano de reestruturação permite restabelecer a rendibilidade a longo prazo da empresa dentro de um período razoável e com base em pressupostos realistas.
(40)
Em relação ao plano de reestruturação inicial, a Comissão identificou, desde logo, a ausência de uma explanação das estratégias futuras no mercado do investment banking. Além disso, a Comissão exigiu que, no quadro da estratégia futura para as actividades a desenvolver no sector imobiliário, se especificasse melhor a diferença de custos entre a liquidação e a preservação da IBAG, a filial que presta serviços no domínio do sector imobiliário.
(41)
A Comissão manifestou dúvidas de que os pressupostos contidos no plano de reestruturação inicial relativos à situação do mercado, bem como as previsões relativas à evolução da oferta e da procura, fossem suficientemente precisos para retirar conclusões quanto às perspectivas de êxito das medidas de reestruturação propostas. Foi difícil identificar as premissas de mercado em que se basearam as medidas de reestruturação.
(42)
A Comissão constatou ainda que as informações facultadas pela Alemanha sobre os motivos das dificuldades da empresa no passado eram relativamente superficiais. Foram enunciadas as três razões seguintes: a) Créditos de cobrança difícil; b) Prestação de garantias avultadas no sector dos fundos imobiliários; c) Introdução tardia (1999) e transposição morosa de um método de controlo sistemático dos riscos. As informações prestadas equivaliam, acima de tudo, a uma síntese das dificuldades financeiras. Na verdade, apenas foi apresentado um motivo real para essas dificuldades, designadamente, a ineficiência das estruturas de organização e de gestão do grupo, bem como do sistema de controlo de riscos. Faltava uma análise criteriosa dessas estruturas, das falhas concretas a nível da gestão e dos efeitos do facto de a empresa ser propriedade do Estado. A Comissão considerou, porém, que uma semelhante análise seria necessária para a avaliação das perspectivas de reestruturação da BGB. Por conseguinte, a Comissão tinha dúvidas de que as causas das dificuldades sentidas pela BGB teriam sido devidamente identificadas e contempladas no plano de reestruturação. Como tal, instou a Alemanha a apresentar uma análise circunstanciada das falhas do passado e de perspectivas e problemas futuros no contexto das estruturas do grupo, de métodos de gestão e fiscalização, de modelos de controlo e de apresentação de relatórios, bem como de técnicas para introdução de processos de decisão baseados em considerações de carácter comercial.
(43)
Com vista a uma possível privatização, a Alemanha referira negociações com potenciais compradores, sem contudo indicar dados concretos relativos, por exemplo, ao procedimento visado, às condições de alienação ou a outros factores relevantes. Perante esse facto, a Comissão questionou-se sobre a seriedade da intenção de privatizar, total ou parcialmente, a empresa e sobre se teria sido assegurado que a privatização se processaria no âmbito de um processo aberto, transparente e não discriminatório.
(44)
Quanto à taxa de remuneração visada de aproximadamente 7% inicialmente referida na notificação, a Comissão duvidou, em primeiro lugar, que fosse efectivamente possível alcançá-la, sobretudo atendendo à problemática estrutura organizacional e de gestão do grupo, a indefinição das premissas de mercado em que se baseavam as medidas de reestruturação, bem como a preservação das problemáticas actividades no sector imobiliário. Mesmo que fosse atingida a almejada taxa de remuneração de aproximadamente 7%, a Comissão duvidou, em segundo lugar, que essa remuneração do capital investido fosse suficiente para salvaguardar a compatibilidade com o princípio do investidor que age numa economia de mercado.
(45)
A Comissão chamou ainda a atenção para o facto de a eventualidade de uma recuperação do auxílio no processo LBB comprometer seriamente as perspectivas de êxito do plano de reestruturação, tendo, por esse motivo, na decisão de dar início ao procedimento, convidado a Alemanha a elaborar propostas de solução.
(46)
Só é possível aplicar a derrogação prevista na alínea c) do n.o 3 do artigo 87.o do Tratado CE, na condição de os auxílios não alterarem as condições das trocas comerciais de maneira que contrariem o interesse comum. Os pontos 35 a 39 das Orientações estabelecem a obrigação de tomar medidas para atenuar, tanto quanto possível, as consequências desfavoráveis do auxílio para os concorrentes. Esta condição traduz-se, na maior parte das vezes, por uma limitação ou redução da presença da empresa no mercado do produto relevante, por uma alienação de instalações de produção ou filiais ou por uma diminuição das actividades. A limitação ou redução deve ser proporcional aos efeitos de distorção causados pelos auxílios e, em especial, ao peso relativo da empresa no seu ou seus mercados.
(47)
De uma forma geral, as contrapartidas ou medidas compensatórias inicialmente propostas, como sejam a alienação de participações significativas, a redução das actividades dos sectores de gestão de valores mobiliários, debt finance e imobiliário, bem como do número de dependências, de efectivos e das operações com o Estado, além do abandono de locais de implantação e das operações com o estrangeiro e a nível dos grandes clientes, deveriam conduzir a uma redução do balanço total da BGB na ordem dos 26% (de 190 mil milhões de euros para 140 mil milhões de euros). Devido à descrição algo vaga das medidas compensatórias, e do respectivo contributo para os efeitos pretendidos a nível do património e do número de efectivos (explicação: é disso mesmo que se trata) da BGB, não foi possível à Comissão avaliar se esse efeito global poderia realmente ser alcançado, nem saber como se viriam a reflectir as medidas em termos da futura posição da BGB nos mercados ou segmentos delimitados pela Alemanha. Como tal, a Comissão carecia de informações pormenorizadas sobre o impacto de cada medida a nível do património, do número de efectivos e da futura posição da BGB nos mercados ou segmentos relevantes.
(48)
Ainda que fosse alcançado o efeito global de redução acima descrito (26% ou 50 mil milhões de euros do balanço total), a Comissão duvidou que essa redução fosse suficiente, atendendo ao montante considerável do auxílio concedido e à prática da Comissão em matéria de auxílios à reestruturação de bancos (18). Neste contexto, a Comissão referiu as quotas de capital mínimo previstas por lei como possível ponto de orientação para avaliar a pertinência das contrapartidas, sendo que, a verificar-se uma subcapitalização de um banco, o banco é obrigado a reduzir proporcionalmente o seu volume de transacções (no caso de uma subcapitalização de mil milhões de euros, e tomando por base a quota do capital de base mínimo prevista por lei, de 4%, tornar-se-ia necessária, consequentemente, uma redução teórica de até 25 mil milhões de euros dos activos com ponderação dos riscos associados). Estas reduções de «conveniência» poderiam servir de termo de referência aproximado para o grau de distorção de mercado e para as medidas compensatórias consequentemente necessárias. Segundo este raciocínio, o suprimento de capital do Land de Berlim efectuado no Verão de 2001, no montante de 1,755 mil milhões de euros, corresponderia só por si a uma redução teórica dos activos de até 44 mil milhões de euros. Todavia, a Comissão alertou para o facto de este termo de referência não poder ser aplicado de forma «automática», estando subordinado a um poder discricionário que permita ter em consideração determinadas circunstâncias especiais, nomeadamente, factores essenciais à sobrevivência e rendibilidade do banco.
(49)
Ao serem descobertos novos riscos após a injecção de capital, os rácios de solvência ameaçaram voltar a ser insuficientes. Para evitar nova injecção de capital, o Land de Berlim optou por recorrer a garantias gerais com a ajuda de um dispositivo de protecção contra riscos. Consequentemente, as garantias surtem um efeito semelhante à injecção de capital. Subsistia, porém, um problema relacionado com o dispositivo de protecção contra riscos: o montante total do auxílio que viria a ser concedido não fora claramente fixado. O montante máximo nominal e teórico, citado no artigo 45.o do acordo de pormenor, ascende a 35,34 mil milhões de euros. Excluindo dos cálculos a cobertura múltipla de riscos, o montante máximo cifra-se em 21,6 mil milhões de euros. Todavia, este número representa ainda um valor nominal, ou seja, assumindo que se concretizarão todos os riscos, o que seria improvável (ver acima). Como tal, a Comissão, por uma questão de rigor, teve de basear-se no único limite máximo disponível, de 35,34 mil milhões de euros. Não sendo, porém, previsível atingir esse montante, seria desproporcional utilizá-lo como base para estabelecer as necessárias medidas compensatórias. A Comissão viu-se assim na impossibilidade de avaliar se as medidas compensatórias apresentadas seriam suficientes face ao montante total do auxílio. Além disso, a Comissão tinha dúvidas de que, mesmo no cenário mais favorável, com a realização de cerca de 3 mil milhões de euros em auxílios, além da injecção de capital, fossem suficientes as medidas compensatórias de acordo com o termo de referência aproximado acima descrito. Acrescia ainda que as experiências de outros casos de reestruturação demonstravam que os cenários mais favoráveis raramente se concretizavam.
(50)
A Comissão anunciou que a posição de mercado extremamente forte da BGB na área do retail banking a nível local e regional seria tomada em consideração na avaliação final da proporcionalidade das medidas compensatórias. Contudo, dada a falta de informações suficientes, a Comissão não pôde apreciar os efeitos das medidas de redução sobre cada um dos mercados ou sectores. A redução almejada na área dos clientes privados e institucionais, a alcançar através da alienação programada do Weberbank e do Allbank, aparentava ser, porém, relativamente reduzida, não chegando porventura para atenuar em grau suficiente o efeito de distorção da concorrência causado pelos auxílios. Sabendo que a BGB parecia ter também o seu peso enquanto operador económico no sector imobiliário, a Comissão questionou-se ainda se as medidas de redução previstas nesse contexto seriam suficientes.
(51)
Em suma, a Comissão não dispunha de informações essenciais para uma avaliação adequada e suficientemente detalhada dos efeitos das medidas compensatórias propostas. Por conseguinte, com base nos factos disponíveis, a Comissão tinha sérias dúvidas de que as medidas de redução previstas fossem suficientes para atenuar os efeitos de distorção da concorrência deste avultadíssimo volume de auxílios, cujo montante ou valor máximo nem sequer era possível apurar com exactidão. Neste contexto, havia também que considerar a forte posição de mercado da BGB, principalmente a nível local e regional, e em especial na área do retail banking.
(52)
De acordo com os pontos 40 e 41 das Orientações, o auxílio terá de se restringir ao mínimo estritamente indispensável para a reestruturação, de molde a que a empresa não receba nenhuma injecção de liquidez excedentária que possa consagrar a uma conduta agressiva e de distorção do mercado ou mesmo a uma expansão das suas actividades. As Orientações estipulam, igualmente, que se espera que o beneficiário do auxílio preste um contributo significativo para o plano de reestruturação, fazendo uso dos seus próprios recursos, inclusivamente através da venda de activos, desde que estes não sejam indispensáveis à preservação da empresa.
(53)
Com base nas informações disponíveis, não foi possível à Comissão avaliar com precisão se o auxílio, cujo montante nem sequer se encontrava devidamente definido, corresponderia ao mínimo estritamente indispensável, e se, por exemplo, se teriam sobrestimado alguns riscos no decurso da reestruturação, ou se teriam sido, ou seriam ainda, introduzidas medidas de controlo para a exclusão efectiva de uma cobertura múltipla de riscos.
(54)
A Comissão interrogou-se se o auxílio de emergência, provisoriamente autorizado, que consiste em alcançar uma quota de capital de base de 5% e uma quota de fundos próprios de 9,7%, bem como, a partir do ano 2003, uma quota de capital de base pretendida de aproximadamente 7,5%, e uma quota de fundos próprios de cerca de 12%, se afigura como realmente necessário para a preservação da empresa, incluindo uma sólida notação do risco (rating) efectuada por agências de rating. Neste contexto, a Comissão tinha igualmente dúvidas sobre se o contributo próprio da BGB, através da venda de activos ou filiais não essenciais à viabilidade da empresa a longo prazo, preencheria o critério de «contributo significativo», tendo em conta o volume de auxílio, elevado mesmo no melhor dos cenários. Devido à forte posição da BGB, incluindo as suas filiais, e das empresas que com ela (ou elas) se fundiram, em vários mercados e segmentos, interessava saber se não se poderia proceder à alienação de mais, ou maiores, filiais/activos, não apenas a título de medidas compensatórias, mas também como um significativo contributo próprio para complemento das receitas dos contribuintes.
III. OBSERVAÇÕES DA ALEMANHA
(55)
A Alemanha, baseando-se no plano de reestruturação da altura, que no Verão de 2003 ainda vigorava nos seus rudimentos, e sobre o qual assentou o parecer dos consultores da Comissão, pronunciou-se sobre a decisão de dar início ao procedimento formal de investigação, tendo ainda transmitido informações, não só a pedido da Comissão no decurso do procedimento, mas também como complemento, que ultrapassavam o âmbito do plano inicial de reestruturação, relativas em especial às seguintes questões determinantes para a decisão da Comissão:
(56)
No futuro, o investment banking já não constituiria um ponto estratégico nem um produto-alvo das operações nos mercados de capitais. Estas últimas centrar-se-iam em sectores com elevado potencial de lucro como, por exemplo, as transacções por ordem dos clientes de produtos relativos a acções, juros e créditos e, em menor medida, as transacções por conta própria, sempre com tendência decrescente.
(57)
A diferença de custos entre liquidar ou manter a IBAG foi objecto de uma descrição mais completa. Os custos totais de liquidação são compostos pelos custos de liquidação operacionais de [...]* euros e por um défice contabilístico. Para calcular este último, ter-se-á elaborado um balanço consolidado fictício para três cenários (mais favorável, real, mais desfavorável), com os resultados de [...]* euros, [...]* euros e [...]* euros, respectivamente. Em contrapartida, optando pela preservação da empresa, obter-se-iam, no período de 2001 a 2005, custos de [...]* euros até [...]* euros, dependendo do cenário (cenário de partida [...]* euros). Assim, a liquidação da IBAG, comparativamente à preservação da mesma, acarretaria uma despesa suplementar de [...]* até [...]* euros, conforme o cenário. Além disso, optar pela liquidação significaria prescindir, a partir de 2006, de um resultado positivo anual de [...]* euros.
(58)
Os pressupostos da evolução do mercado para os sectores imobiliário e de gestão de fundos foram melhor explanados. Após uma ligeira quebra de cerca de 2% em 2002, o volume total das obras de construção civil na Alemanha chegou quase à estagnação em 2003, segundo as informações da associação central da indústria da construção civil alemã. Na construção de habitações não se registava uma viragem da tendência (2003: quebra de aproximadamente 1%, após uma quebra de cerca de -3% em 2002), sendo que na parte oriental da Alemanha, devido à elevada oferta excedentária de habitações, o retrocesso assumia proporções muito superiores às dos Länder ocidentais. Na construção de edifícios comerciais, assistiu-se apenas a uma pequena subida de cerca de 1% em 2003. Perante isso, as capacidades e as expectativas de volume de negócios da Bavaria seriam ajustadas, definindo-se também uma orientação mais precisa. No futuro, a Bavaria concentrar-se-ia no segmento «nobre» do mercado, tanto na construção de habitações como de carácter comercial, e, devido às grandes diferenças de evolução entre as regiões, nas regiões ocidentais alemãs de Hamburgo, Munique, Estugarda e Reno-Meno. Na gestão de fundos, previa-se de futuro um novo crescimento assinalável para o segmento de mercado de fundos fechados, após uma quebra em 2001. Os fundos imobiliários, com quase 50% do volume de colocação, continuariam a desempenhar um papel de destaque como forma de investimento alternativa com dividendos e riscos, entre títulos e acções a juro fixo. Já só se criariam novos fundos da IBV para o imobiliário comercial do segmento nobre, dotando-os de garantias claramente reduzidas. Com estes imóveis de maior qualidade seria também possível aumentar a segurança de rendimentos, apesar da redução global das actividades para menos de metade.
(59)
Quanto aos pressupostos de evolução de mercado para o sector dos clientes privados, a Alemanha declarou, em especial, que, na Grande Berlim, cada agência bancária servia aproximadamente 4 000 habitantes, ou seja, manifestamente mais do que a média alemã (1 400). Apesar de a presença destas sucursais não ser excedentária em Berlim, o seu número deverá diminuir ainda nos próximos anos, devido a outros canais como call-centers e a internet. O conceito de melhoria sustentável da rendibilidade do sector dos clientes privados assentaria simultaneamente tanto na vertente dos custos como na dos rendimentos. De entre as principais medidas de redução de custos incluir-se-ia a diminuição do número de agências, dependendo da actual rendibilidade, da cobertura regional e dos custos previsíveis de encerramento/concentração. O objectivo consistiria num aumento de clientes principais por agência para [...], no caso da Berliner Sparkasse, e para [...]*, no caso do Berliner Bank […]*, até final de 2003, contrastando com a média de 2 300 clientes dos concorrentes directos em Berlim. Seria possível economizar ainda mais substituindo as onerosas caixas convencionais por instalações mais modernas, poupando assim [...]* em recursos humanos. Outra forma de aumentar os lucros consistiria em alterar a afectação dos serviços de consultoria, de molde a explorar os grupos de clientes mais atractivos. As operações puramente transaccionais decorreriam cada vez mais através da internet ou de outros meios de auto-serviço, enquanto que as agências se concentrariam cada vez mais no aconselhamento ao cliente. As previsões em termos da evolução da procura no sector dos clientes privados decorre de informações do Landeszentralbank Berlin, relatórios de corretagem e avaliações do instituto federal de estatísticas alemão, dos últimos anos. No que concerne a posição de mercado da BGB nos vários segmentos do sector de clientes privados, a nível local e regional, a Alemanha apresentou números revistos em baixa, que indicam quotas de mercado relacionadas com o volume, em Berlim, de 20% a 40% (ver considerando 291 e seguintes). O prognóstico de crescimento para Berlim que, tratando-se de uma região estruturalmente fraca, é inferior à média alemã de 2,5%, cifra-se em 2%. A Alemanha esclareceu que, apesar das quotas de mercado de cerca de 40% nas aplicações financeiras de clientes privados, não se poderia falar de uma posição de destaque da BGB, uma vez que o mercado de retail banking em Berlim se caracterizava por uma forte concorrência, permitindo aos clientes mudar de banco sem grande despesa ou esforço. A Alemanha explica também que a quota de mercado dos investimentos de poupança era desproporcional, ao passo que a BGB estaria sub-representada nos investimentos de maior valor, tais como depósitos a prazo, certificados de aforro, contas de títulos, e outros instrumentos de poupança mais complexos, como os seguros, devido à sua clientela maioritariamente de baixos rendimentos, associada à sua penetração no mercado.
(60)
Os pressupostos da evolução de mercado para o sector dos clientes institucionais baseavam-se, entre outros, em relatórios de corretagem e avaliações do instituto federal de estatística. Através de uma gestão de carteiras bem orientada e associada à eliminação gradual de créditos de risco, da introdução de fixação de preços com orientação de risco e da concentração das operações nos segmentos-chave de clientes industriais e clientes comerciais regionais, verificar-se-ia, apesar do crescimento médio de mercado de 1% em Berlim no período de 2001 a 2006, uma ligeira redução do volume de crédito de [...]* para [...]* euros. A redução dos activos de risco teria lugar com o objectivo de evitar a formação de maiores aglomerados de riscos, especialmente no segmento dos grandes clientes institucionais, com mais de 50 milhões de euros de volume de negócios. Fora de Berlim, haveria uma redução de mais [...]* euros. O volume de aplicações financeiras, no caso dos clientes institucionais, deverá manter-se praticamente constante, apesar da redução controlada das volumosas operações de crédito, devido aos esforços de venda cruzada (cross selling). Também com relação aos segmentos de clientes institucionais a nível local e regional, a Alemanha apresentou números revistos em baixa, nos quais figuram quotas de mercado a rondar os 25% em Berlim (ver considerando 291 e seguintes). Para Berlim, é apresentada como premissa uma taxa de crescimento anual de 2%. A rendibilidade sofreria um incremento considerável através da optimização dos processos de distribuição e serviço, bem como da introdução de produtos normalizados. O número de locais de implantação passaria de 73 para 35, em todos os segmentos de clientes. A reformulação do modelo de preços do Berliner Bank e da Berliner Sparkasse teria como resultado um aumento dos lucros brutos positivos, passando pela uniformização de limites mínimos de preços (aumentados) e consequente aproveitamento máximo de potenciais de cross selling, além de uma crescente repartição de tarefas no atendimento ao cliente.
(61)
Os motivos que levaram à existência de créditos imobiliários não reembolsados e à prestação de garantias no sector dos fundos imobiliários terão residido, conforme indicado na notificação, nas previsões de evolução do valor extremamente optimistas relativamente aos valores imobiliários em Berlim e na Alemanha oriental, como consequência da reunificação alemã. Terá sido com base nessas previsões que a BGB concedeu grande quantidade de créditos imobiliários a clientes comerciais, e criou fundos imobiliários que aumentaram exponencialmente, até 1999, com avultadas garantias, os quais, com o início da crise imobiliária do final dos anos 90, passaram a necessitar seriamente de rectificação de valores e constituição de reservas, conforme os casos. Por não ter sido concluída a transposição integral de um sistema de detecção precoce de riscos em todo o grupo, e devido a uma avaliação de risco incorrecta nas filiais, estes riscos não terão sido reconhecidos em grau suficiente para permitir que se tomassem as devidas providências atempadamente. Já só no ano 2000, por iniciativa da direcção do grupo e dos auditores, bem como no seguimento de uma auditoria especial iniciada pelo BAKred, se efectuou uma avaliação de valores com aplicação de padrões mais rigorosos, que conduziu à necessidade de actualizar toda uma série de dados relativos a imóveis. Nessa ocasião, constatou-se que o sistema de detecção precoce de riscos, tanto a nível da sua estrutura como da sua transposição prática, ainda não cumpria os requisitos previstos na lei.
(62)
A operação de concentração que abrangeu as várias sucursais sob a égide da BGB que foi levada a cabo em 1994, deveu-se à vontade manifestada pelo Land de Berlim, enquanto accionista, de criar uma unidade estratégica com um máximo de efeitos de sinergia. Nos termos da lei alemã que rege as instituições de crédito (Kreditwesengesetz - a seguir denominada «KWG»), não seria possível fundar uma instituição sem que se perdesse, em cumprimento do seu artigo 40.o, a designação «Berliner Sparkasse», bem como o privilégio de obrigação hipotecária que cabia ao BerlinHyp. A inexistência de uma administração uniforme com capacidade de imposição ao abrigo do direito das sociedades fez com que só gradualmente fosse possível colocar em prática um sistema de gestão de riscos para todo o grupo. Acresce a este facto o surgimento de outros entraves, a saber, limitações técnicas a nível da informática e atrasos na obtenção da necessária qualidade de dados. A gestão de riscos terá granjeado poucos apoios, estando, além disso, condicionada pela compilação manual dos dados relevantes. Como tal, estaria sempre sujeita a potenciais erros, sendo incompleta e caracterizando-se por um processamento muito moroso. Os processos internos de notação de riscos não haviam sido submetidos a uma validação por métodos estatísticos.
(63)
No entanto, a introdução de um sistema de controlo de riscos eficiente e de um novo sistema de base de dados até final de 2002 viria garantir, em termos micro-económicos, a possibilidade de identificar e solucionar atempadamente os erros que surgissem no futuro. Todas as operações relevantes em termos de riscos de crédito, de todo o grupo, seriam compiladas numa base de dados própria. Estes dados constituiriam o fundamento para um sistema de gestão de limites, destinado à avaliação do potencial dos riscos de cada crédito, colocando-os perante diversos limites. Ficaria assim disponível uma plataforma de informações sempre actualizada para as mais variadas análises de risco nas operações de crédito. Seria também nesta base que se elaboraria um modelo de relatório de riscos de crédito mais actual para a direcção e para o conselho de administração. Em colaboração com a DSGV e os bancos regionais alemães, viriam a ser desenvolvidos processos de notação de riscos totalmente novos. Contribuiria também para um melhor controlo de riscos o intercâmbio em grande escala do pessoal de gerência e a redução do número de sectores de 63 para 34.
(64)
A simplificação das estruturas de gestão e de grupo e a introdução de sistemas de controlo mais eficientes passariam nomeadamente por melhorias estruturais nas áreas de governo das sociedades, controlo de risco, controlo/gestão das filiais de serviços imobiliários e homogeneização da infra-estrutura de tecnologias da informação. Com a nova estrutura, a própria BGB passaria a abarcar as actividades de comércio grossista e financiamento de imóveis, centralizando igualmente os quadros técnicos. O Landesbank Berlin reuniria, à excepção das vendas por atacado e do financiamento de imóveis comerciais, todas as actividades de vendas, incluindo todas as operações de retail banking. O objectivo da gestão integrada do grupo ter-se-á concretizado em grande medida. As medidas para melhorar os processos de organização e operação consistiriam em convocar um comité de análise de risco para uma análise abrangente de todos os riscos do grupo, em criar uma área autónoma dedicada à avaliação dos riscos operacionais e em formar unidades de assessoria de risco nas áreas de clientes institucionais e actividades de financiamento imobiliário. Além disso, criar-se-ia uma equipa de projecto destinada a estruturar de forma coerente e dar resposta às deficiências apontadas nos relatórios de avaliação. Os créditos já existentes em situação de risco elevado passariam, de futuro, a estar sujeitos a observação centralizada na área de assessoria de risco para uma apreciação mais rigorosa.
(65)
A taxa de remuneração visada antes de impostos, na ordem dos 6 e 7% (de acordo com a primeira notificação) ou [...]*% (de acordo com o plano a médio prazo revisto de 24 de Junho de 2003) para a BGB seria suficiente. As taxas de remuneração antes de impostos na Alemanha, no período de 1995 a 2000, nos bancos regionais/caixas de aforro e no total dos bancos (top 100), movimentavam-se numa faixa de 12,6% a 17,6% e de 13,0% a 16,5%, respectivamente. Todavia, com o passar do tempo, assistir-se-ia a uma redução das taxas de remuneração de capitais próprios antes de impostos. Em especial no sector de bancos regionais/caixas de aforro, a taxa cairia de 17,6% em 1995 para 12,6% em 2000. Devido ao subsequente agravamento da situação conjuntural e ao hesitante processo de consolidação na Alemanha, os números, nos anos seguintes, continuariam mais baixos, movimentando-se no caso dos bancos regionais/caixas de aforro, de 2001 a 2006, entre 7,0% (2001) e 8,5% (2006), e no total do sector entre 9,9% (2001) e 12,0% (2006). Nos bancos regionais/caixas de aforro, o potencial de retoma encontrar-se-ia seriamente limitado tanto pelo desaparecimento do sistema de garantias estatais a favor de instituições de crédito públicas na Alemanha (Anstaltslast e Gewährträgerhaftung), como pela aplicação do Acordo Basileia II. A taxa de remuneração visada antes de impostos na área de 6 a 7% (de acordo com a primeira notificação) ou [...]*% (de acordo com o plano a médio prazo de 24 de Junho de 2003) não poderia ser comparado directamente com as taxas de remuneração de instituições concorrentes, uma vez que a quota de capital de base da BGB, durante a fase de reestruturação, conteria um «tampão de segurança» para assegurar o refinanciamento no mercado de capitais, que serviria para compensar parcialmente a ausência total de reservas ocultas. Como tal, a quota de capital de base de [...]*%, prevista para o futuro, deveria posicionar-se claramente acima da quota de capital de base média de 6,1% para os bancos regionais/caixas de aforro, no período de 1995 a 2000. Como consequência do tampão de segurança de aproximadamente [...]*%, diminuiria, não havendo alteração nos lucros antes de impostos, a taxa de remuneração de capital próprio também em aproximadamente [...]*%, face a instituições de crédito concorrentes, já que os lucros antes de impostos obtidos teriam sido relacionados com um capital próprio superior.
(66)
O facto de se tratar de propriedade pública, só por si, não poria em causa a capacidade e a viabilidade de saneamento do grupo. De acordo com o artigo 295.o do Tratado CE, não seria lícito submeter uma empresa a tratamento desfavorável por se tratar de propriedade do Estado. Eventuais interferências ilícitas relacionadas com o facto de se tratar de propriedade pública seriam investigadas por uma comissão de inquérito parlamentar e pelo ministério público em Berlim. De resto, o Land de Berlim pretendia privatizar a BGB.
(67)
Haveria ainda dois aspectos específicos determinantes para as actividades do LBB. Por um lado, ao abrigo do n.o 6 do artigo 3.o da lei que rege as actividades do LBB, este obrigar-se-ia, também de futuro, a exercer actividades de fomento, tais como o fomento de poupanças e a gestão de contas à ordem, mesmo para clientes privados com limitada solidez financeira. Desta forma teria um número acima da média de clientes da camada inferior de rendimentos, o que prejudicaria o potencial de dividendos de modo notório. As mudanças só se manifestariam a longo prazo. Por outro lado, continuaria a fazer-se sentir a fragilidade estrutural, a nível económico, da região de Berlim, reflectindo-se nas receitas por cliente privado, inferiores em cerca de 15% à média alemã. A maioria dos restantes concorrentes em Berlim compensaria essa situação através da sua presença noutras regiões. Com a absorção da antiga Ost-Berliner Sparkasse, o LBB passaria a deter uma quota bastante mais significativa no mercado de Berlim leste, muito debilitado estruturalmente. 55% dos clientes do LBB viriam de Berlim oriental que, no entanto, só contava com 37,5% dos habitantes da cidade. Estas especificidades perpetuar-se-iam mesmo após a privatização.
(68)
A Alemanha apresentou também, apoiando-se no plano a médio prazo revisto de 24 de Junho de 2003, uma quantificação dos efeitos resultantes das propostas dos consultores da Comissão (por exemplo, aumento da cobertura para prevenção de riscos), da separação, já aprovada, das actividades de prestação de serviços do sector imobiliário e da autonomização da IBB e declarou que os efeitos destas três medidas a médio/longo prazo seriam reduzidos.
(69)
A pedido da Comissão, a Alemanha e o Banco especificaram as consequências de uma alienação separada do Berliner Bank, até final de 2005, para a viabilidade do resto do grupo. Segundo a Alemanha, essa alienação teria repercussões negativas sobre o plano a médio prazo do grupo. No total, obter-se-iam valores únicos, no período de 2003 a 2005, de aproximadamente [...]* euros, dos quais [...]* corresponderiam às despesas extraordinárias de venda, e o restante a reservas para recursos humanos, tecnologias da informação, edifícios e gastos adicionais de reestruturação. A médio/longo prazo, o resultado antes de impostos previsto, em 2006, de [...]* euros (segundo o plano a médio prazo revisto com base nas três medidas acima referidas), sofreria uma redução de cerca de [...]* euros, passando para quase [...]* euros, dos quais [...]* euros, aproximadamente, devido à falta da contribuição dos resultados do Berliner Bank para o grupo e o restante devido aos atrasos na redução do número de efectivos, à ausência do aumento previsto dos lucros de comissões e aos custos (fixos) remanescentes (principalmente como consequência de efeitos negativos de escala relacionados com o processamento de operações em back office). A taxa de remuneração do capital próprio desceria [...]* pontos percentuais, cifrando-se em [...]*% em 2006. Todavia, este cálculo assentaria no pressuposto de que o Berliner Bank, para atrair um número máximo de licitantes, seria alienado na qualidade de banco independente, o que acarretaria mais despesas que uma alienação de parte das actividades ou dos activos. Além disso, como consequência da separação do Berliner Bank, a quota de resultados das actividades de retail banking diminuiria, entre as actividades totais da BGB, de [...]*% para cerca de [...]*%, e a quota de operações nos mercados de capitais sofreria um aumento correspondente de [...]*% para cerca de [...]*% [...]*, aproximadamente.
(70)
A Comissão solicitou ainda à Alemanha, e ao banco, que quantificassem igualmente as consequências de uma alienação separada, a médio prazo, do BerlinHyp, até final de 2006, em termos da viabilidade futura do resto do grupo. Segundo os dados da Alemanha e do banco, uma separação nesses moldes poderia ter repercussões negativas no resto do grupo ou dar azo a exigências não necessariamente passíveis de ser cumpridas pelo comprador, a saber: o comprador teria de, tanto quanto possível, assumir o refinanciamento interno do grupo (rondando actualmente [...]* euros) em condições comparáveis, ou seja, teria de possuir um rating pelo menos equivalente ao do Landesbank Berlin, e assumir os compromissos da BGB para com o BerlinHyp, para evitar que lhe fossem imputados os grandes riscos [volume estimado actual: cerca de [...]* euros]. Além disso, o comprador teria de fazer uma proposta de aquisição, no mínimo, no montante do valor contabilístico do BerlinHyp, pois de outro modo ocorreriam [...]* amortizações dos valores contabilísticos, susceptíveis de fazer perigar a viabilidade do resto do grupo. Também no caso de resultado negativo do processo de apresentação de propostas de aquisição, correr-se-ia o risco de mais amortizações dos valores contabilísticos. Acrescia que só seria possível efectuar uma alienação sem prejudicar gravemente o plano de reestruturação, havendo possibilidade de manter a cooperação entre o grupo e o BerlinHyp a nível das vendas. A obrigação de alienação separada exigiria uma amortização única do valor contabilístico actual de [...]* euros, no montante de [...]* euros, para o valor contabilístico do capital próprio do BerlinHyp, que se cifra em 519 milhões de euros. O resultado esperado para o ano de 2006, antes de impostos, para o resto do grupo, sofreria um decréscimo adicional de cerca de [...]* euros (diferença entre a quantia, em falta, do resultado previsto do BerlinHyp, de cerca de [...]* euros, e as receitas dos juros decorrentes do esperado produto da venda, de aproximadamente [...]* euros). Tal teria como consequência, conjuntamente com a venda separada do Berliner Bank, uma redução ainda mais acentuada da taxa de remuneração do capital próprio do resto do grupo pretendida para 2006, em cerca de [...]*%, passando para [...]*% no total, bem como uma quota de capital de base só ligeiramente superior a [...]*%.
(71)
A Alemanha apresentou um denominado plano de médio prazo para elaboração de rubricas específicas do balanço e demonstração de resultados de 2001 (valores efectivos) até 2006 (valores do plano), que actualizou em diversas ocasiões, de acordo com as restantes medidas de alienação, encerramento e redução autorizadas. De acordo com o plano de médio prazo transmitido em 2003, que contempla já a separação da prestação de serviços no sector imobiliário e do IBB, bem como várias outras medidas inicialmente previstas, deveriam verificar-se os seguintes efeitos no período de reestruturação de 2001 a 2006 nas diferentes áreas de actividades, sendo que, das várias rubricas enunciadas no plano de médio prazo, apenas se citam aqui, a título de exemplo, os activos do segmento e o número de funcionários, basicamente.
(72)
No sector dos clientes privados, os activos do segmento desceriam, devido às medidas de redução, tais como alienação, encerramento e outras, de [...]* euros para praticamente uma quebra de [...]* euros ou [...]*%, recaindo aproximadamente 90% sobre alienações de participações (principalmente Allbank, Weberbank, BG Polska, Zivnostenka Banka). O número de funcionários sofreria uma redução proporcional de cerca de [...]*%. A alienação posteriormente autorizada do Berliner Bank não se encontra ainda aqui contemplada.
(73)
Na outra área do retail banking, os clientes institucionais, ou seja, as operações com pequenas e médias empresas (e não com grandes clientes), seria de esperar uma queda dos activos do segmento de quase [...]* euros, no ano 2001, para aproximadamente [...]* euros em 2006 (uma quebra de quase [...]* euros ou [...]*%). De igual modo, o número de funcionários sofreria um corte de [...]*%. Uma vez mais, a alienação posteriormente autorizada do Berliner Bank não se encontra ainda aqui contemplada.
(74)
As medidas compensatórias no sector do financiamento de imóveis assentaria, em primeira linha, numa diminuição da carteira de riscos, e em operações mais centradas em actividades de baixo risco. Conseguir-se-ia desse modo fazer descer os activos do segmento, de quase [...]* euros, no ano 2001, para cerca de [...]* euros em 2006 (à volta de [...]*%). O número de funcionários sofreria uma redução [...]*%.
(75)
O menor volume de operações nos mercados de capitais teria como consequência um corte no número de funcionários de cerca de [...]*%; os activos do segmento desceriam aproximadamente [...]*%, de cerca de [...]* euros em 2001 para cerca de [...]* euros em 2006. Comparativamente ao inicialmente planeado, as actividades incidiriam mais sobre o retail banking, área que comporta menores riscos. As obrigações do segmento sofreriam assim uma queda desproporcional, superior a [...]*%.
(76)
A liquidação da área de operações com grandes clientes/com o estrangeiro, a efectuar gradualmente, causaria uma redução dos activos do segmento de cerca de [...]* e uma diminuição do número de funcionários de aproximadamente [...] *%. As rubricas que ainda se mantivessem após a fase de reestruturação, devido principalmente à longa duração de alguns contratos e acordos, continuariam a ser suprimidas após 2006.
(77)
Com o abandono de todas as actividades do sector público exteriores à região, os activos do segmento decairiam quase [...]*%. As operações do sector público seriam afectadas à área dos clientes institucionais.
(78)
Com a prevista separação das actividades de prestação de serviços imobiliários, apresentada como medida de compensação adicional, os activos de segmento deste sector desapareceriam quase na totalidade.
(79)
A par de outras reduções de rubricas de activos, por exemplo na gestão de juros ou através da separação das actividades de fomento do IBB (cerca de 20 mil milhões de euros de activos de segmento), e efeitos de consolidação, obter-se-ia finalmente uma redução do total do balanço, cifrado em cerca de 189 mil milhões de euros em 2001, descendo cerca de [...]* euros ou [...]*%, para aproximadamente [...]* euros em 2006. Sem considerar a separação do IBB, cuja avaliação enquanto medida de compensação seria questionável (19), a redução do total dos activos obtida seria de aproximadamente [...]*.
(80)
Quanto às quotas de mercado, estas diriam respeito, na área do retail banking, apenas a Berlim, uma vez que se trataria, neste caso, de operações a nível regional. Os mercados das actividades de financiamento de imóveis e da gestão de bens mobiliários, por outro lado, estender-se-iam ao nível nacional, sendo que a segunda destas áreas deteria também, em grande medida, uma vertente internacional. As quotas de mercado nos segmentos do retail banking berlinense, em comparação com os números apresentados com a notificação, teriam sofrido uma revisão em baixa (passando para quotas de 20% até mais de 40% na área dos clientes privados e para quotas a rondar os 25% na área dos clientes institucionais), como consequência das comunicações da BGB ao Landeszentralbank para efeitos das estatísticas utilizadas neste contexto não contemplarem a necessária delimitação regional e factual (ver considerando 291 e seguintes).
(81)
Para as operações de crédito com clientes privados no mercado berlinense, prever-se-ia um ligeiro aumento da quota de mercado da BGB até 2006, enquanto nas aplicações financeiras se verificaria apenas um pequeno decréscimo. Esta evolução decorreria da concentração das actividades da BGB no mercado de Berlim. Simultaneamente, porém, em conformidade com o plano de reestruturação, retirar-se-ia totalmente do mercado exterior à região. As medidas compensatórias na área dos clientes privados passariam quase despercebidas nos números da quota de mercado berlinense, uma vez que a redução das operações sucederia em primeira linha fora da região.
(82)
Na área dos clientes institucionais, verificar-se-ia uma ligeira redução da quota de mercado nas operações de crédito, entre 2001 e 2006, ao passo que a quota de mercado das aplicações financeiras se manteria praticamente constante.
(83)
Na área do financiamento imobiliário, a quota de mercado nacional inicialmente indicada seria sujeita a uma correcção, com base na actualização das estatísticas, de 5% para 3%, devendo descer para 2% até 2006. No sector da gestão de valores mobiliários, não seriam de prever quaisquer alterações até 2006.
(84)
No decurso do procedimento, a Alemanha declarou que a BGB teria efectuado uma análise circunstanciada da possibilidade de recorrer a mais medidas compensatórias. Contudo, para além da alienação da área de prestação de serviços do sector imobiliário, aprovada logo na fase inicial em complemento do plano inicialmente apresentado, não seriam possíveis outras contrapartidas [...]*.
(85)
Além disso, as medidas compensatórias seriam adequadas, na sua globalidade. O montante total dos auxílios, enquanto termo de referência para avaliação da proporcionalidade, incluiria a injecção de capital do Land de Berlim, de 1,755 mil milhões de euros e o valor do auxílio do dispositivo de protecção contra riscos, o qual, em termos económicos, corresponderia no máximo ao cenário mais desfavorável de 6,07 mil milhões de euros. A título de remuneração pelo dispositivo de protecção contra riscos, a BGB pagaria uma comissão a título de aval no valor de 15 milhões de euros por ano.
(86)
Como termo de referência para a distorção de mercado, a Comissão, na sua decisão de dar início ao procedimento formal de investigação, teria recorrido à possibilidade de expansão das actividades, com base nas exigências de supervisão bancária sobre o rácio de liquidez. Contudo, na opinião da Alemanha, as condições-quadro de supervisão bancária não deixariam pressupor, sem mais, que com um suprimento de capital de base no montante de mil milhões de euros, os activos com ponderação de risco poderiam aumentar até 25 mil milhões de euros. Para conseguir que os seus activos com ponderação de risco sofressem um aumento equivalente a 25 vezes o montante do suprimento de capital de base, o banco necessitaria de uma injecção, simultaneamente, de capital de base e de capital complementar. Se um banco não dispusesse de capital suplementar que, até à data, não houvesse sido passível de consideração, e em montante correspondente à injecção de capital de base, tornar-se-ia desde logo impossível aplicar o factor 25. Não pareceria correcto classificar como distorção de mercado uma extensão de actividades só tornada possível por capital suplementar já existente no banco e provocada por uma injecção de capital que se qualificasse como auxílio. Impunha-se portanto, logo à partida, restringir a distorção máxima possível de mercado a um valor equivalente a 12,5 vezes o montante de um auxílio sob formato de injecção de capital.
(87)
O Land de Berlim efectuara a favor da BGB apenas um suprimento de capital de base no valor de 1,755 mil milhões de euros, não tendo concedido qualquer capital complementar. Como consequência desta injecção de capital de base, o capital complementar que, até à data, não fora passível de consideração, num total de 877,5 de euros, passou a ser contemplado; no entanto, como se explica acima, tal facto não poderia ser classificado como distorção de mercado ocasionada pela injecção de capital de base.
(88)
Além disso, a quota (teórica) de capital de base de 4%, ou a de capital próprio de 8%, corresponderiam aos requisitos mínimos previstos na lei para os fundos próprios. Para o bom funcionamento das operações, bem como para a margem de manobra necessária à participação nos mercados financeiros, as instituições precisariam de estar consideravelmente mais bem dotadas de fundos próprios. De acordo com a avaliação do BAFin, seria de momento obrigatória uma quota de capital de base de [...]*%, e uma quota de capital próprio de [...]*%, do ponto de vista do mercado, para assegurar a liquidez da BGB e isentar de riscos a continuação da reestruturação (ver carta do BAKred de 29 de Junho de 2001).
(89)
Com base nestas considerações e nas quotas de capital determinantes no momento, o aumento de capital estaria associado a uma distorção de mercado de aproximadamente 18 mil milhões de euros (injecção de capital de base de cerca de 1,8 mil milhões de euros multiplicada por um factor próximo de dez).
(90)
Na sua reacção à decisão da Comissão de dar início ao procedimento formal de investigação, a Alemanha teria já proposto mais uma medida de compensação, que consistiria em separar a área de prestação de serviços do sector imobiliário (IBAG, IBG, LPFV) da BGB. Os efeitos do dispositivo de protecção contra riscos centrar-se-iam nessa área, a qual, só por si, não estaria sujeita às exigências relativas aos rácios de liquidez e que poderia ser igualmente operada por qualquer outra sociedade, sem autorização do banco. O dispositivo de protecção contra riscos estaria associado às actividades mais antigas - basicamente, a fundos já colocados e não às mais recentes. Eventualmente, poder-se-ia argumentar que as actividades recentes só seriam possíveis devido ao dispositivo de protecção contra riscos. Nesse caso, porém, o volume da distorção de mercado poderia atingir, no máximo, o volume total das actividades recentes. Segundo as previsões, seria de esperar para a IBV, em 2002, um volume de transacções de gestão de fundos no total de [...]*. No caso da Bavaria, prever-se-ia um volume de projectos global de [...]* euros em 2002. O total de actividades recentes da IBAG rondaria assim os [...]* euros. O dispositivo de protecção contra riscos poderia surtir os seus efeitos sobre as actividades recentes da IBAG, no máximo, até à conclusão da fase de reestruturação, no final de 2006. Posteriormente, a IBAG assumiria o estatuto de empresa saneada e rentável, capaz de se afirmar entre a concorrência pelos seus próprios méritos. Como tal, só se poderiam atribuir ao dispositivo de protecção contra riscos como distorção do mercado, no máximo, as actividades recentes da IBAG até final de 2005, num montante total de [...]* euros de 2002 a 2005. Este montante total de distorção do mercado residiria entre o cenário mais favorável para o recurso efectivo pelo Land de Berlim ao dispositivo de protecção contra riscos (2,7 mil milhões de euros) e o cenário mais desfavorável (6,1 mil milhões de euros). Pareceria assim adequado que a Comissão, ao determinar a distorção de mercado originada pelo dispositivo de protecção contra riscos, se baseasse no valor calculado para as actividades recentes da IBAG até final da fase de reestruturação, de [...]* euros. De qualquer forma, e em sua substituição, a distorção de mercado do dispositivo de protecção de risco poderia ser estabelecida com base num valor de auxílio do dispositivo correspondente ao cenário mais desfavorável (6,07 mil milhões de euros).
(91)
Como resultado, ocorreria assim a seguinte distorção do mercado, determinante como ponto de partida para calcular as medidas compensatórias:
-
A favor da BGB, recente, devido ao reforço de capital: 18,3 mil milhões de euros,
-
A favor da área da prestação de serviços do sector imobiliário, a separar, devido ao dispositivo de protecção contra riscos: [...]* a 6,1 mil milhões de euros.
(92)
Contrariamente ao que pressupôs a Comissão na decisão de dar início ao procedimento formal de investigação com base nas informações então disponíveis, as quotas de mercado da BGB, na realidade mais baixas, não permitiriam supor que a BGB detivesse uma posição de mercado demasiado forte nem retirar desse facto conclusões que determinassem as medidas compensatórias. De um modo geral, as medidas propostas pareciam adequadas para compensar a distorção de mercado, mesmo quando considerados os eventuais problemas que os activos da WBK poderão acarretar para o LBB, à luz da legislação relativa a auxílios.
(93)
A Alemanha declarou ainda que, por motivos relacionados com a concorrência, não se deveria proceder à alienação do Berliner Bank antes da alienação do capital social da BGB detido pelo Land de Berlim. Na área do retail banking, bastariam as contrapartidas da separação do Weberbank, do Allbank, e das filiais estrangeiras BGB Polska e Zivnostenska Banka, bem como o abandono dos 6 centros de clientes privados na Alemanha e o encerramento de cerca de 90 filiais, quase todas em Berlim. Além disso, as medidas compensatórias, no seu conjunto, corresponderiam a, ou ultrapassariam mesmo, o que a Comissão exigira em decisões anteriores relativas à reestruturação de bancos.
(94)
Após outras objecções da Comissão, especialmente as relacionadas com o facto de, com as medidas de encerramento e alienação já tomadas ou por tomar, se manter praticamente inalterada a posição da BGB no mercado berlinense de retail banking, a Alemanha e o Land de Berlim acabaram por se decidir, porém, a autorizar a alienação do Berliner Bank. De acordo com essa autorização, a Alemanha obriga-se a assegurar que o grupo efectuará uma alienação juridicamente válida da divisão «Berliner Bank» como unidade económica, incluindo a marca, toda a carteira de clientes, sucursais e seus respectivos funcionários, num processo aberto, transparente e não discriminatório, até 1 de Outubro de 2006.
(95)
A alienação do «Berliner Bank» dará lugar a uma redução dos activos do segmento, em toda a área de retail banking, de [...]* euros [...]* euros na área de clientes privados e [...]* euros na área de clientes institucionais. Em conjunto com as medidas já programadas, os activos de segmento sofrerão uma redução global de [...]* euros. O total dos activos será reduzido, no período de reestruturação, de 189 mil milhões de euros para os actuais [...]* euros.
(96)
Durante a reestruturação, os riscos não terão sido sobrestimados. No entanto, baseavam-se nos dados à disposição da LPFV em Janeiro de 2002. Tratava-se de uma avaliação que se poderia alterar devido a factores macro-económicos e a uma gestão intensiva dos imóveis durante o prazo de vigência das garantias. Contudo, tanto os acordos de isenção celebrados entre LPFV e IBG como as modalidades de protecção da LPFV pelo Land de Berlim permitiam assegurar que só seria passível de reembolso o recurso efectivo às garantias pelo Land de Berlim. Para assegurar uma gestão de alta qualidade, o Land de Berlim teria o direito de intervir e dar instruções na LPFV.
(97)
Teriam sido igualmente introduzidas medidas de controlo adequadas para impedir a existência efectiva de um dispositivo de protecção múltipla contra riscos. Os riscos decorrentes da revitalização de imóveis e de direitos de resgate obrigatório seriam alternativos entre si e não cumulativos. Este facto teria sido contemplado na exposição de riscos da LPFV. Por outro lado, no âmbito das garantias do valor do arrendamento e garantias de crédito do grupo BGB, já existiria um dispositivo efectivo de protecção múltipla de riscos. A LPFV averiguaria a conformidade jurídica, material e contabilística da execução de garantias do valor do arrendamento. Já estaria a decorrer um controlo que excluiria a execução simultânea da garantia de crédito, levado a cabo desde Janeiro de 2003 por ordem do Land de Berlim pela sociedade de que é único proprietário, a «BCIA Berliner Gesellschaft zum Controlling der Immobilien-Altrisiken mbH». Todas as prestações da LPFV relacionadas com o termo de responsabilidade do Land pelo cumprimento das obrigações terão sido objecto de uma minuciosa averiguação, realizada pela BCIA, a nível jurídico, material e contabilístico e ainda da legalidade de cada execução da garantia de crédito, bem como das garantias do balanço. Com a BCIA, o Land disporia de um dispositivo convincente e eficaz para minimizar os prejuízos. Nos termos da lei relativa às garantias de 16 de Abril de 2002, previa-se expressamente que não seriam prestados pagamentos a terceiros em relação com os riscos cobertos pelo dispositivo de protecção, quando não existisse uma obrigação jurídica nesse sentido.
(98)
Para o Land e para a BCIA, cujas actividades seriam objecto de um relatório trimestral à câmara parlamentar, decorreriam do acordo de pormenor os seguintes direitos de aprovação, controlo, instrução e similares, face às sociedades que beneficiassem do dispositivo de protecção contra riscos, cuja noção se define em pormenor num regulamento processual e de competências:
-
reserva de aprovação para pagamentos de concessões de créditos, quando se ultrapassem determinados limites de valor,
-
participação na elaboração da lista positiva e no apuramento anual para as garantias do balanço,
-
reserva de aprovação para alienações de activos sujeitos a garantia em relação ao valor contabilístico, quando se ultrapassem determinados limites de valor,
-
reserva de aprovação para investimentos que dêem posteriormente origem a custos suplementares de aquisição e de produção, quando se ultrapassem determinados limites de valor,
-
reserva de aprovação para determinados pagamentos da LPFV,
-
direito de instrução sobre a IBG e a LPFV relativamente à defesa contra a execução,
-
reserva de aprovação para cessões e outras disposições relacionadas com os direitos decorrentes do acordo de pormenor,
-
direito à informação e inspecção exaustivas,
-
reserva de acordo relativamente à nomeação dos auditores da IBG, da IBAG e da LPFV,
-
direito de controlo do tribunal de contas de Berlim,
-
reserva de aprovação das reestruturações.
(99)
O banco estaria a prestar um contributo próprio significativo ao vender activos ou filiais não essenciais para a viabilidade a longo prazo. Tratar-se-ia de participações importantes, até mesmo rentáveis, alienadas através de processos abertos e transparentes. Acresceria a alienação prevista da área da prestação de serviços do sector imobiliário. Não seriam possíveis outros contributos próprios, uma vez que a BGB, já em 2001, ao efectuar uma redução de activos de risco, teria envidado todos os esforços ao seu alcance para impedir ao máximo a perda de fundos próprios e para sustentar as quotas destes.
(100)
As quotas de fundos próprios e de base, preliminarmente aprovadas como auxílios de emergência e visadas a partir de 2003 segundo o plano de reestruturação, seriam também necessárias. Para a preservação da empresa, incluindo uma sólida notação do risco feita por agências de rating, seria urgente alcançar as quotas, preliminarmente aprovadas, de 5% para o capital de base e de 9% para os fundos próprios, bem como as quotas pretendidas a partir de 2006, de cerca de 7,5% para o capital de base e à volta de 12% para os fundos próprios. Especialmente com vista a [...]*, bem como a [...]* situação de liquidez da BGB, seria imprescindível dispor de fundos próprios a um nível acima da média, para [...]*.
(101)
As quotas médias de capital de base e de fundos próprios dos bancos regionais/caixas de aforro oscilaram de 1995 a 2000 num intervalo de, respectivamente, 5,7% a 8,9% e 8,9% a 10,2%. A quota de capital de base autorizada provisoriamente à BGB no valor de 5% situa-se, por conseguinte, abaixo da média a longo prazo de bancos de dimensão comparável, enquanto a quota de fundos próprios autorizada no valor de 0,1% apenas se afasta ligeiramente do valor médio registado entre 1995 e 2000. Estas quotas pareceram muito conservadoras e não tiveram em conta os problemas específicos da BGB.
(102)
As quotas de solvabilidade do mercado na sua globalidade, ou seja, dos bancos privados e públicos na Alemanha, oscilaram, devido, entre outros motivos, à falta da garantia Gewährträgerhaftung no sector da banca privada, em intervalos de 6,3 a 7,3% (quota do capital de base) ou de 10,4% a 11,% (quota de fundos próprios). Esperava-se que, em antecipação ao desaparecimento da garantia Gewährträgerhaftung prestada aos bancos estatais, as quotas de solvabilidade dos bancos regionais/caixas de aforro se adaptassem lentamente ao nível mais elevado dos bancos privados. Através deste efeito, ocorreria um aumento ceteris paribus da taxa média das quotas de fundos próprios dos bancos regionais/caixas de aforro em 2006 de 9,6% para cerca de 10,9%. Dessa forma se reduziria a margem de segurança dos fundos próprios da BGB, tendo em conta a quota de fundos próprios prognosticada no plano de saneamento para 2006 de [...]*% para apenas cerca de [...]*%.
(103)
Por forma a avaliar a quota de fundos próprios não é relevante o mínimo regulamentar de 8% que já terá efectivamente sido aumentado pela BAFin para 8,4% e que por questões de volatilidade se situa na prática em 8,6%. Na verdade, as agências que negoceiam em bolsa, as agências de rating, orientam-se normalmente por estudos comparativos adequados que revelam quotas de fundos próprios bem mais elevadas e que reduzem a aparentemente elevada margem de segurança de fundos próprios de cerca de [...]*% para cerca de [...]*%.
(104)
É imprescindível [...]* dispor de uma quota de fundos próprios acima da média em 2006. As agências de rating atribuem uma enorme importância à estrutura do capital na sua notação dos riscos, ou seja, na atribuição do seu rating e já haviam no passado alertado para a necessidade de proceder a um aumento da quota de capital de base da BGB. Devido à estreita correlação entre a capacidade financeira e o rating a longo prazo, bem como ao futuro desaparecimento da garantia estatal Gewährträgerhaftung, é necessária uma melhoria considerável do rating de capacidade financeira, por forma a evitar efeitos negativos a nível do volume e dos custos do refinanciamento. Além disso, a nova avaliação dos activos de risco nos termos do Acordo Basileia II implica que, provavelmente a partir de 2006, serão necessários mais fundos próprios devido à crescente volatilidade dos activos de risco.
IV. OBSERVAÇÕES DE OUTRAS PARTES INTERESSADAS
(105)
Na sequência da publicação da decisão que dá início ao procedimento no Jornal Oficial das Comunidades Europeias, a Comissão recebeu observações de duas outras partes interessadas, nomeadamente, do Berliner Volksbank e de uma entidade que solicitou o tratamento confidencial da sua identidade.
(106)
O Berliner Volksbank indicou que os auxílios à reestruturação notificados não poderiam ser autorizados nos termos do n.o 3 do artigo 87.o do Tratado CE. Os auxílios também não estariam cobertos pelos instrumentos legais Anstaltslast e Gewährträgerhaftung, não sendo auxílios existentes.
(107)
As medidas de auxílio a favor da BGB assumiam dimensões inéditas até à data. As dificuldades financeiras da BGB dever-se-iam, em primeiro lugar, às actividades com elevados prejuízos no quadro dos fundos imobiliários fechados. Os prejuízos da BGB dever-se-iam ao facto de não ter sido feita praticamente nenhuma avaliação quando da aquisição dos imóveis. Contudo, terão sido garantidas receitas a todos os que investiram nos referidos fundos. A empresa foi considerada líder de mercado à escala nacional, devido, acima de tudo, às condições favoráveis que ofereceu aos investidores.
(108)
É certo que, em determinados casos, os auxílios à reestruturação se poderão justificar atendendo às graves consequências que a insolvência de um banco poderá ter para o sistema bancário e para a confiança do público. Ao contrário do que se verificou noutros casos que foram objecto de uma decisão da Comissão, trata-se, no presente caso, de uma beneficiária de auxílios com uma zona de intervenção regional limitada, de forma que o efeito dos auxílios incide sobre um pequeno número de empresas da concorrência. Por esse motivo, esses concorrentes seriam tanto mais afectados pelos efeitos de distorção da concorrência, muito em especial o Berliner Volksbank que concorre com a BGB em todos os outros sectores de actividade.
(109)
O montante e a intensidade dos auxílios deverão limitar-se ao mínimo necessário à reestruturação. Tal não se verificaria, contudo, no presente caso. A garantia do Land para riscos do sector imobiliário corresponderia a uma obrigação ilimitada de proceder a sucessivas injecções de capital, uma vez que não é actualmente possível estimar a correspondente obrigação do Land de responder por prejuízos, representando assim um «cheque em branco» para cobertura de futuros prejuízos. O banco não precisaria, contudo, de qualquer liquidez excedentária. Tendo em conta o seu valor (21,6 mil milhões de euros) e a sua duração (30 anos), a garantia carece de proporcionalidade, dota o banco de uma solvabilidade praticamente ilimitada, tendo, por conseguinte, um efeito de distorção da concorrência significativo. Através da total exoneração do banco da sua responsabilidade pelos riscos associados à prestação de serviços imobiliários nas suas operações correntes, a BGB consegue assim «luz verde» para avançar com ofertas nas condições que mais lhe convêm como é o caso, por exemplo, da venda ou do arrendamento de imóveis. Mesmo que o banco realizasse prejuízos nesses negócios, os mesmos seriam sempre compensados na íntegra pelo Land de Berlim. Em suma, a garantia corresponde, em termos do seu valor, a uma obrigação de proceder a suprimentos sucessivos de capital que, pela sua natureza, não pode ser autorizada e que não se encontra sequer prevista na legislação aplicável. Além disso, a concessão cumulativa do suprimento de capital e da garantia do mecanismo de protecção contra riscos conduz a uma cobertura dupla dos riscos. Na determinação do equivalente-subvenção da garantia deveria ser tomado em linha de conta que a garantia será muito certamente utilizada em grande escala. No pior dos casos, o Land parte de um montante de 6,1 mil milhões de euros. Na medida em que é realista contar com uma situação de caucionamento (que não foi possível quantificar), o montante do auxílio contido na garantia corresponde ao valor nominal.
(110)
O mercado dos serviços financeiros caracteriza-se por uma forte concorrência em termos das condições oferecidas aos clientes, com uma enorme pressão nas margens de lucro. Espera-se, assim, que a BGB veicule na íntegra para o mercado a vantagem de que beneficia em função do auxílio e, dessa forma, provoque uma grave distorção da concorrência em detrimento dos seus concorrentes. Esta situação é especialmente preocupante pelo facto de os auxílios serem concedidos à empresa que lidera o mercado na região Berlim/Brandeburgo, cuja quota de mercado na região relativamente a todas as actividades corresponde, com base nas próprias estimativas do banco, a cerca de 50% e que detém cerca de 50% de todas as dependências bancárias das instituições de crédito que operam em Berlim. A BGB concorre directamente com o Berliner Volksbank nos seus principais sectores de actividade, nomeadamente, nos sectores dos clientes privados e das operações com as médias empresas, dispondo já hoje de uma quota de mercado que excede muitas vezes a do Berliner Volksbank. O auxílio contribuiria, pois, para acentuar ainda mais o jogo de forças económicas no mercado bancário de Berlim. A relativamente forte presença da BGB no mercado seria também uma consequência da estratégia de múltiplas designações comerciais utilizada pela BGB, que intervém no mercado sob a égide de diferentes instituições e sob diferentes designações comerciais ou denominações sociais. A BGB obedece a uma estratégia de negócios que se afastou dos princípios da rendibilidade e que devido às melhores condições que pode oferecer por causa dos auxílios de que beneficia conduz à exclusão dos concorrentes.
(111)
O plano de reestruturação notificado não seria o mais adequado para restabelecer a viabilidade económica da empresa a longo prazo por falta de um plano coerente de recuperação sustentável. Baseia-se em premissas demasiado optimistas, não apresenta elementos suficientemente concretos e dá demasiado ênfase a certos aspectos positivos. O referido plano também não permite garantir a rendibilidade e a existência da empresa, dado que parte de uma rendibilidade almejada de cerca de 6 a 7%, o que corresponde sensivelmente a metade do que é prática corrente no ramo. Por fim, o plano de reestruturação não faz referência a quaisquer obrigações de restituição de auxílios nos termos da legislação em matéria de auxílios estatais no que se refere ao processo de investigação pendente da cedência do WBK ao Landesbank em 1993.
(112)
Não é tida suficientemente em conta a necessidade, prevista nas Orientações da Comissão, de mitigar as consequências adversas para os concorrentes através de uma limitação da presença da beneficiária dos auxílios nos mercados relevantes após conclusão do processo de reestruturação, uma vez que é inclusivamente prevista uma expansão das actividades nos mercados relevantes. Segundo o plano de reestruturação pretende-se atingir um aumento das receitas no sector dos clientes privados e institucionais e uma compensação pelo encerramento de diferentes locais de implantação situados fora de Berlim através, acima de tudo, da centralização e expansão destas actividades em Berlim. A BGB apenas planeia retirar-se dos mercados geográficos nos quais nunca chegou a atingir qualquer posição de destaque. O anunciado encerramento de dependências bancárias não conduzirá a uma redução da presença de mercado da BGB, correspondendo antes a uma reacção à tendência geral de excesso de oferta de instituições bancárias («over-banked») que se observa nos mercados de serviços financeiros na Alemanha. A amplitude das contrapartidas a prestar pela BGB deverá ser calculada com base na posição dominante que a BGB detém no mercado bancário de Berlim, uma vez que é nesse mercado que se verificam os maiores efeitos de distorção da concorrência. A Comissão poderia impor, a título de compensação pelos efeitos de distorção da concorrência causados pelo auxílio, a alienação de parte do grupo BGB como é o caso, por exemplo, do sector «Berliner Bank» que dispõe, nos segmentos de mercado relevantes, de quotas que correspondem às do Berliner Volksbank. Seria mais fácil alienar o Berliner Bank por se tratar de uma instituição com um elevado grau de autonomia em termos organizacionais, que intervém em seu próprio nome no mercado e que, por esse motivo, teria mais hipóteses de ser adquirida por um concorrente sem grandes problemas de liquidação. O valor global das actividades assim cedidas constituiria, atendendo ao montante do auxílio, uma compensação adequada pelos graves efeitos de distorção da concorrência resultantes do auxílio.
(113)
O presente auxílio, além das garantias estatais («Anstaltlast e Gewährträgerhaftung») e da cedência do organismo Wohnbau-Kreditanstalt ao Landesbank Berlin, é apenas uma das medidas de auxílio financeiro prestadas pelo Estado a favor da BGB. Tal conduz a uma cumulação de auxílios que deverá ser tida em conta no estabelecimento das contrapartidas a prestar pelo auxílio à reestruturação.
(114)
Não seria necessário o aumento da quota de fundos próprios para 9,7%. Apenas seria necessário respeitar o mínimo de 8% previsto na lei KWG, bem como o «mínimo estritamente necessário» previsto nas Orientações da Comissão.
(115)
Não é necessária a cumulação do dispositivo de protecção contra riscos com o suprimento de capital, uma vez que o referido dispositivo deverá servir para cobrir os riscos de prejuízos no sector imobiliário. O suprimento de capital conduz a uma «compensação dupla de prejuízos» por parte do Land de Berlim. A BGB poderia utilizar os fundos adicionais que recebeu para outros sectores de actividade.
(116)
Além do mais, haveria indícios da existência de outros auxílios. O Senado negoceia com investidores seleccionados as condições de aquisição do banco. A venda não se processa ao preço do mercado, uma vez que o processo de apresentação de ofertas de aquisição não decorre de uma forma aberta, transparente e não discriminatória.
(117)
A futura estratégia do banco parece estar centrada numa redução das suas actividades, capacidades e infra-estruturas e numa concentração no sector dos clientes privados e institucionais. Este modelo parece assentar no pressuposto de um crescimento destes mercados regionais e da quota que o banco neles detém. Porém, existiriam algumas dúvidas e contradições em relação às quotas de mercado do banco nestes mercados. Também não é claro que o banco possa desenvolver as suas actividades a partir de uma sólida base de clientes. A designação comercial «Berliner Bank» apresenta deficiências a esse título. Devido às dificuldades a nível do financiamento imobiliário registadas no passado, existiriam dúvidas quanto ao futuro êxito deste sector. Além disso, não é muito comum, num banco regional, a preservação de uma parte significativa das actividades desenvolvidas nos mercados de capitais.
(118)
O êxito das medidas de reestruturação depende em grande medida da concretização dos ambiciosos planos de redução do número de efectivos e da introdução de um novo sistema de controlo de riscos, assim como da melhoria dos sistemas de informação. Quanto a este aspecto haveria dúvidas, já que as medidas empreendidas até à data para redução do número de efectivos conduziram a resultados que ficaram aquém dos objectivos, sendo de contar com a resistência dos funcionários e dos sindicatos. Além disso, quase todas as reduções conseguidas até à data deveram-se a medidas de outsourcing. Daí não se espera, contudo, uma redução dos custos a longo prazo, mas que os custos dos efectivos transferidos tenham que vir a ser suportados pelo banco sob a forma de tarifas pelos serviços contratados.
(119)
Nos termos do ponto 34 das Orientações, o banco deveria futuramente ser capaz de salvaguardar por si próprio a sua existência no mercado. Haveria dúvidas de que a taxa de remuneração de capital próprio de 7% prevista para 2006 permitirá atingir esse objectivo. Não se poderá, por conseguinte, partir de um restabelecimento da viabilidade económica a longo prazo. Esta baixa taxa de remuneração também não pode ser justificada com a prestação de serviços públicos por parte da Sparkasse, uma vez que esses serviços são irrelevantes para a avaliação da taxa de remuneração.
(120)
Pelo facto de o banco ser propriedade do Estado, existiriam dúvidas quanto à possibilidade de estabelecer e assegurar a respectiva viabilidade económica. O Land de Berlim seria alvo de fortes pressões políticas no caso de rescisão dos contratos de trabalho. De uma forma geral, o Land de Berlim não teria capacidade para executar o plano de reestruturação. Os cargos de chefia do banco continuariam a ser ocupados segundo interesses políticos, o que acarretaria conflitos de interesses. Esses problemas não desapareceriam mesmo no caso de ser um outro banco regional alemão a assumir o controlo.
V. REACÇÃO DA ALEMANHA ÀS OBSERVAÇÕES DE OUTRAS PARTES INTERESSADAS
(121)
A Alemanha pronunciou-se em relação às observações do Berliner Volksbank e da terceira parte interessada que solicitou o tratamento confidencial da sua identidade. A explicação do Berliner Volksbank em relação aos alegados antigos auxílios parece controversa. Não decorrem dos alegados auxílios consideráveis recursos financeiros acrescidos. Caso contrário, o grupo não veria ameaçada a sua existência. De resto, a Comissão classificou as garantias estatais Anstaltslast e Gewährträgerhaftung como auxílios existentes, não devendo, por conseguinte, ser considerados em detrimento da BGB. O suprimento de capital prestado a título de auxílio de emergência deverá ficar sempre à disposição do banco, o que corresponde ao teor das Orientações e à prática da Comissão em matéria de auxílios à reestruturação. A integração do WBK no LBB será alvo de um procedimento formal de investigação separado, embora a Alemanha não o considere um auxílio.
(122)
Segundo a Alemanha, a BGB ocuparia no mercado bancário de Berlim uma posição de mercado relativamente forte no sector dos clientes privados e institucionais. As suas quotas de mercado não atingem, contudo, o índice avançado pelo Berliner Volksbank. As quotas de mercado relativas ao volume de operações são bastante inferiores às relativas aos clientes, uma vez que a Berliner Sparkasse apresenta numerosas contas com montantes de crédito e de depósito reduzidos, o que bem mais representa um factor de custos adicional.
(123)
O plano de reestruturação conteria todos os documentos necessários no grau de pormenor exigido. A Alemanha considera que o plano apresentado constitui uma base estável para garantir a rendibilidade da BGB. A rendibilidade da banca na Alemanha terá diminuído consideravelmente devido à difícil situação económica global. A média das taxas de remuneração de capitais próprios terá diminuído de 11,2% em 1999 para 9,3% em 2000 e para apenas 6,% em 2001. Nas comunicações do Governo Federal, os resultados de cada sector de actividade para os anos 2001 a 2006 teriam sido claramente identificados e estruturados. Daí decorreria um plano global compreendendo os níveis: total dos rendimentos, resultados antes e depois da cobertura de riscos a título preventivo e lucros antes de impostos.
(124)
As medidas necessárias à execução do plano de reestruturação teriam sido programadas pela BGB em duas etapas:
-
A nível da concepção seria elaborado, em primeiro lugar, um sub-modelo para cada actual sector de actividade, independentemente de se tratar de um sector de actividade a preservar, a desenvolver, a reduzir ou a alienar,
-
A nível prático, a BGB terá então estabelecido um sub-modelo com medidas concretas e necessárias à respectiva execução, tendo quantificado essas medidas em termos de custos.
(125)
Dessa forma dispor-se-ia de um modelo completo. Desde então, as diferentes medidas foram ainda mais especificadas, tendo sido aprofundadas as medidas a nível dos sectores de actividade e integradas num plano global abrangente. Para fins de execução, teriam sido desenvolvidos dois instrumentos complementares ao sistema habitual de controlo dos resultados, para o acompanhamento, respectivamente, das medidas de carácter geral e das medidas a nível do pessoal. Estes instrumentos permitem estabelecer uma comparação mensal entre os valores previstos e os valores efectivos e, dessa forma, um controlo contínuo do êxito da execução do plano.
(126)
O banco encara o financiamento imobiliário como uma função típica de um banco regional. Neste sector inscrever-se-ia a prestação de serviços imobiliários a que se deveram os maiores prejuízos e que tornou necessário o saneamento do banco e a criação de um dispositivo estatal de protecção contra riscos. A cedência deste sector de actividade foi proposta pela BGB a título de medida de compensação. Os créditos imobiliários também não seriam alvo de uma quota de prevenção de riscos demasiado reduzida.
(127)
Futuramente, seriam aplicadas numerosas medidas tanto a nível da futura como da actual carteira de existências, assim como a nível do controlo, por forma a reduzir significativamente os riscos no sector do financiamento imobiliário. A nível das novas operações, as actividades seriam concentradas em locais de implantação atractivos, seria diversificado o risco através de actividades transregionais em todo o território alemão, seriam tanto quanto possível suprimidas as operações com o estrangeiro, assim como abandonados segmentos de actividade de alto risco, em especial, o sector da construção. A nível das actuais existências, seriam contratados especialistas em matéria de avaliação de riscos para os empreendimentos em risco, sendo efectuadas análises críticas e novas avaliações das existências. A nível do controlo, seria introduzido à escala do grupo um sistema de controlo de riscos que constituiria, por sua vez, o quadro para instrumentos de controlo individuais. Estes incluiriam um sistema de limitação para riscos de mercado e de endereço, um sistema de alerta precoce, estratégias de saneamento e um grupo de trabalho para se ocupar de empreendimentos afectando diferentes partes do banco.
(128)
Contrariamente à opinião do Berliner Volksbank, a reestruturação conduziria a uma redução da presença de mercado através do abandono dos sectores de actividade grandes clientes e operações com o Estado, assim como a redução de outros sectores de actividade. Do ponto de vista micro-económico, não seria sensato o abandono dos sectores da banca comercial, uma vez que se afectaria a principal actividade da empresa e, dessa forma, se comprometeriam as perspectivas de privatização. Além disso, também não se assistiria a um reforço da presença de mercado nos sectores da banca comercial (retail banking). À excepção de Potsdam, o banco pretende retirar-se completamente do Land de Brandeburgo. No Land de Berlim a presença de mercado sofre uma redução muito forte através do encerramento de filiais.
(129)
O dispositivo de protecção contra riscos não constitui um «cheque em branco para cobertura de futuros prejuízos», dado que os riscos por ele cobertos são riscos antigos na sua generalidade. Os riscos de actividades desenvolvidas após 31 de Dezembro de 2001 não seriam abrangidos de uma forma geral, apenas sendo abrangidos os riscos de fundos imobiliários na medida em que estes fundos tenham sido constituídos até 31 de Dezembro de 2000.
(130)
O dispositivo de protecção contra riscos também não constitui «luz verde para a apresentação de propostas nas condições mais convenientes, por exemplo, no caso de venda ou arrendamento de imóveis». O n.o 2 do artigo 17.o, o n.o 2 do artigo 35.o e o n.o 5 do artigo 42.o do acordo de pormenor prevêem múltiplas reservas de aprovação a favor do Land. Além disso, o artigo 46.o do acordo de pormenor estatui uma obrigação geral de redução de danos, segundo a qual as sociedades favorecidas são obrigadas a empreender todos os esforços para evitar o mais possível a execução de garantias por parte do Land e a dar a melhor utilização possível aos activos cobertos pela garantia do valor contabilístico, ou seja, a arrendar ou utilizar os imóveis nas melhores condições possíveis. Uma infracção a este princípio obriga ao pagamento de uma indemnização por parte da sociedade em causa.
(131)
O dispositivo de protecção contra riscos também não corresponde a uma obrigação de prestação ilimitada de suprimentos sucessivos de capital em termos do seu valor. Contrariamente a uma obrigação de reforço de capital tal como prevista no direito das sociedades, a obrigação que decorre do dispositivo de protecção contra riscos para o Land de Berlim é limitada em termos do seu valor total e dos elementos que cobre que são, nomeadamente, os riscos enunciados de forma definitiva no acordo de pormenor e que se deverão ter verificado já antes de 31 de Dezembro de 2001. O dispositivo de protecção contra riscos apresenta igualmente um suficiente grau de especificação. O acordo de princípios de 20 de Dezembro de 2001 já continha à partida uma lista definitiva das sociedades que beneficiam de garantias de crédito e de balanço e o acordo de pormenor mais não fez do que modificar essa lista em relação a certos aspectos concretos. As participações e as relações jurídicas foram enumeradas no acordo de pormenor e nos contratos a que este faz referência. Terá inclusivamente sido suficientemente especificado o volume de riscos cobertos pelo dispositivo de protecção contra riscos.
(132)
A quota de capital próprio almejada pela BGB não é demasiado elevada. Dado que terá sido para sempre abalada a confiança dos que investem e aplicam capital face à BGB. O banco também não dispõe de quaisquer [...]* que poderiam normalmente ser empregues paralelamente à quota de capital próprio para avaliar a capacidade de um banco para operar no mercado. Além disso, a privatização do banco prevê a possibilidade de angariar novos fundos nos mercados de capitais em condições sustentáveis após o desaparecimento da participação detida pelo Estado. Tal implica uma quota de capital próprio que se mantenha a um nível muito superior ao da quota mínima prevista por lei.
(133)
O processo de privatização não contém, de resto, quaisquer elementos de auxílio estatal, nem apresenta quaisquer deficiências processuais. Não se terá verificado qualquer forma de discriminação no contexto deste processo.
VI. APRECIAÇÃO DAS MEDIDAS DE AUXÍLIO
(134)
O suprimento de capital, o dispositivo de protecção contra riscos e a aplicação a prazo prevista no acordo relativo a pagamentos de restituição constituíram medidas aplicadas pelo Land de Berlim, pelo que são provenientes de fundos estatais. Os referidos fundos foram concedidos em condições jamais aceitáveis para um investidor que opere segundo os princípios da economia de mercado. De uma forma geral, trata-se de um montante de milhares de milhões de euros que é concedido a prazo a uma empresa que enfrenta sérias dificuldades financeiras.
(135)
Através do suprimento de capital de 1,755 mil milhões de euros, relativamente ao qual o Land não poderia esperar quaisquer dividendos adequados, o Land aumentou a sua participação na BGB de cerca de 57% para cerca de 81%.
(136)
O dispositivo de protecção contra riscos foi concedido por um período de 30 anos. As garantias acordadas elevam-se a um valor nominal máximo teórico de 21,6 mil milhões de euros. Este montante cobre todos os riscos teoricamente possíveis, incluindo, por exemplo, os riscos da perda total dos rendimentos das rendas no caso das garantias do valor dos arrendamentos ([...]* euros), dos custos globais de construção dos diferentes edifícios e equipamentos em espaços abertos no caso das chamadas garantias de beneficiação ([...]* euros), ou da perda total dos valores contabilísticos da IBG/IBAG e das suas filiais ([...]* euros). Contudo, a perda de 100% do valor das rendas, a demolição de um edifício e a reconstrução dos diferentes imóveis, assim como a perda total dos valores contabilísticos só se verificaria realisticamente partindo de pressupostos especialmente pessimistas. Por esse motivo, em relação a uma provável execução das garantias em causa, a Alemanha calculou os seguintes valores estimativos: 2,7 mil milhões de euros numa perspectiva optimista (no «melhor dos cenários»), 3,7 mil milhões numa perspectiva de base (no «cenário de base») e 6,1 mil milhões de euros numa perspectiva pessimista (no «pior dos cenários»).
(137)
No decurso do procedimento, a Alemanha apresentou igualmente os pressupostos em que se basearam estes valores estimativos. Para os três cenários são então considerados pressupostos relativamente aos diferentes riscos associados a eventuais perdas. Relativamente às garantias do valor dos arrendamentos, tal diz respeito, por exemplo, a diferentes premissas relativas à perda de rendas decorrente da taxa de inflação (quando a inflação real fica aquém da inflação prevista), traduzindo-se numa redução do valor das rendas ou em imóveis vagos. A perda de rendas prognosticada nesses casos eleva-se, no melhor dos cenários, a 1,4 mil milhões de euros, no cenário de base a 1,9 mil milhões de euros e, no pior dos cenários, a 3,5 mil milhões de euros.
(138)
A Alemanha indicou igualmente que a execução de garantias que, de um ponto de vista micro-económico, é possível esperar globalmente corresponde no pior dos cenários a um valor estimativo de 6,1 mil milhões de euros ([...]* euros relativos à execução de garantias de arrendamento, [...]* euros relativos às garantias dos preços máximos, [...]* euros relativos às garantias de beneficiação, [...]* relativas às garantias do valor contabilístico e [...]* relativos a valores remanescentes), equivalendo, dessa forma, ao valor económico do auxílio. Este valor económico foi sustentado pela Alemanha através de uma consideração alternativa: sem as garantias do dispositivo de protecção contra riscos teria de se ter operado uma «desafectação» dos diferentes riscos através de um suprimento de capital no valor de cerca de [...] euros a [...] euros. Nesse caso cerca de [...] do capital incidiriam no valor numerário das garantias acima descritas (valor económico nominal: 6,1 mil milhões de euros); [...] a [...] euros no suprimento de capital por forma a cobrir os créditos dos bancos do grupo confirmados e utilizados para o mesmo efeito em prol das sociedades de prestação de serviços imobiliários (o que deverá ser acrescido no caso de não cobertura total dos riscos nominais teóricos máximos associados a garantias de arrendamento, de beneficiação e do valor contabilístico no valor máximo de [...]* euros) assim como de [...]* a [...]* euros num acréscimo de segurança.
(139)
Neste contexto, a Alemanha indicou igualmente que uma limitação do montante máximo de garantia do dispositivo de protecção contra riscos ao valor económico de cerca de 6 mil milhões de euros não seria possível de acordo com a legislação em matéria de fiscalização de contas. Apenas com um montante de 21,6 mil milhões de euros é possível cobrir todos os riscos teoricamente imagináveis acima indicados, de forma que os créditos concedidos pelos bancos do grupo às sociedades de prestação de serviços imobiliários que foram igualmente confirmados e utilizados devido aos riscos decorrentes das garantias de arrendamento, de beneficiação e de outras garantias acima citadas são irrelevantes para o cálculo dos rácios dos fundos próprios dos sub-bancos do grupo, dado que são ponderados no cálculo com um factor de 0% e, por esse motivo, não são incluídos no cálculo, nem podem ser acrescidos aos limiares dos créditos de elevado montante. Uma limitação do montante máximo da garantia ao risco económico realista faria contudo, na óptica da fiscalização de contas, com que os créditos com um valor máximo de [...]* devessem ser lançados nos activos de risco, ultrapassando o limiar dos créditos de elevado montante, e com que os valores dos fundos próprios em declínio obrigassem a um novo suprimento de capital de montante significativo. O BAFin confirmou, por carta de 7 de Março de 2003, a necessidade, do ponto de vista da fiscalização legal de contas, de considerar todos os riscos teoricamente possíveis apesar do reduzido valor económico.
(140)
A Comissão reconhece esta necessidade de ter em conta todos os riscos teoricamente possíveis correspondentes a um valor de 21,6 mil milhões de euros. Além disso, na sua apreciação dos elementos de auxílio da medida, a Comissão parte, em função da justificação apresentada pela Alemanha, de um valor económico do auxílio contido no dispositivo de protecção contra riscos no valor de 6,1 mil milhões de euros. Este montante corresponde ao montante indicado pela Alemanha e baseado em pressupostos realistas do pior dos cenários, sendo pois adequado para fins da apreciação por motivos de precaução. Além disso, um montante nesta ordem de grandeza resultaria igualmente no caso de uma «desafectação» alternativa dos riscos através de um suprimento de capital.
(141)
Em relação ao depósito (aplicação) a que se compromete o Land de Berlim no acordo sobre pagamentos de restituição, saliente-se em primeiro lugar que essa medida só será aplicada no caso de a Comissão encerrar o processo C 48/2002 («LBB/IBB») (20) com uma decisão de recuperação dos auxílios e também nesse caso a subvenção ao saneamento só ascenderá ao montante necessário para evitar que, a nível do LBB ou do grupo BGB se desça abaixo das quotas de capital de base mencionadas no acordo. Uma vez que ainda não se encontra concluído o procedimento de investigação no processo «LBB/IBB», não é actualmente possível determinar com exactidão o valor económico desse auxílio. Para efeitos da apreciação à luz das regras da concorrência, poderá contudo ser fixado o limiar teórico máximo em 1,8 mil milhões de euros (21).
(142)
As medidas são adequadas para melhorar de forma considerável a situação financeira da BGB. Evitaram até à data intervenções por parte das autoridades fiscais, tais como o encerramento provisório e a provável declaração de falência de partes significativas do grupo, sendo, dessa forma, passíveis de afectar a concorrência. Em conjunto com as suas filiais, o banco é uma das maiores instituições de crédito alemãs. Em 2002, com um balanço do grupo de cerca de 175 mil milhões de euros, ocupava o décimo segundo lugar. Nas suas actividades principais, a BGB opera a nível regional, nacional e internacional. O sector do financiamento imobiliário caracteriza-se de uma forma geral por uma crescente integração e em determinados segmentos importantes são concretizados os objectivos do mercado único. Existe uma forte concorrência entre instituições financeiras de diferentes Estados-Membros, que se acentuou ainda mais desde a introdução da moeda única. Através destas medidas e das suas repercussões para os actuais e potenciais concorrentes, assiste-se a uma distorção ou ameaça de distorção da concorrência. Verifica-se, com efeito, uma cerrada concorrência entre os bancos dos diferentes Estados-Membros, que se intensificou desde a introdução da moeda única. Por conseguinte, a distorção da concorrência afecta igualmente o comércio entre Estados-Membros. Nesse sentido, as medidas em apreço constituem auxílios estatais na acepção do n.o 1 do artigo 87.o do Tratado CE. A Alemanha não contestou este ponto de vista.
(143)
Na sua decisão de dar início ao procedimento, a Comissão chamou a atenção para o facto de não apenas o Land de Berlim, mas também o NordLB estar envolvido no suprimento de capital, aliás com um montante que, em termos percentuais, era inferior ao das acções detidas antes do suprimento (166 milhões de euros, o que corresponde a 8,3% do aumento de capital, com um volume de acções de 20% antes do suprimento de capital). Na altura não foi possível à Comissão apreciar esta medida por falta de mais informações e, dessa forma, excluir que no caso do capital injectado no NordLB se tratasse igualmente de um auxílio estatal na acepção do n.o 1 do artigo 87.o do Tratado CE. Solicitou à Alemanha que transmitisse as necessárias informações.
(144)
Em resposta, a Alemanha indicou que o reforço do capital do NordLB não continha qualquer elemento de auxílio estatal, uma vez que se teria processado de acordo com o princípio do modo de actuação de um investidor numa economia de mercado. O NordLB teria participado, tal como a accionista privada Parion e os restantes accionistas titulares de participações dispersas, de uma forma subproporcional no reforço de capital, apesar de o Land de Berlim e a BGB tivessem esperado uma participação proporcional à das suas próprias acções. O volume de 20% das acções detido pelo NordLB antes do suprimento de capital teria correspondido a um suprimento de capital de cerca de 400 milhões de euros. O NordLB entendeu, porém, que não poderia assumir um semelhante compromisso por questões empresariais. Por outro lado, a renúncia a uma participação no reforço de capital teria feito diminuir o volume de acções detidas pelo NordLB para 4%. Dessa forma, o NordLB teria perdido os direitos de participação e controlo da sociedade inerentes a 10% das acções tais como, por exemplo, o direito a nomear judicialmente avaliadores especiais ou o direito a fazer valer direitos da sociedade contra membros do conselho de administração e do conselho fiscal. Além disso o NordLB havia apresentado em Agosto de 2001, no âmbito de uma reflexão ainda não concluída quanto à possibilidade de aprofundar a cooperação ou de uma eventual fusão, uma «oferta de salvaguarda de interesses». Sem a referida participação no reforço de capital, semelhante oferta dificilmente seria credível. No seu conjunto, ter-se-á tratado de uma decisão que teve devidamente em conta os interesses empresariais do NordLB.
(145)
Uma vez que o peso desta medida não é relevante face ao conjunto de auxílios em apreço e o facto de se considerar o reforço de capital do NordLB como um auxílio ou como uma actuação corrente no mercado não influenciar a apreciação por parte da Comissão no presente caso, não se afigura necessária uma avaliação definitiva por parte da Comissão a este título.
(146)
Na sua decisão de dar início ao procedimento, a Comissão alertou para o facto de o suprimento de capital e o dispositivo de protecção contra riscos, no seu conjunto, não deverem ser tratados como auxílios notificados com as consequências jurídicas do n.o 2 do artigo 13.o do Regulamento (CE) n.o 659/1999, uma vez que, apesar da notificação e da condição pendente de uma autorização de auxílios no acordo de pormenor, nenhuma das duas medidas poderá ser suspensa sem a intervenção oficial do BAFin, que poderia dar azo a um encerramento provisório da BGB. Tal como explicou a Alemanha, ambas as medidas, o dispositivo de protecção contra riscos e o suprimento de capital autorizado provisoriamente como auxílio de emergência, constituem parte de um único plano de reestruturação, o qual deverá ser apreciado pela Comissão na sua globalidade. A classificação jurídica de ambas as medidas não poderá, por conseguinte, ser diferente.
(147)
A Alemanha referiu a esse propósito nas suas observações que a condição pendente deixa em aberto os efeitos jurídicos das medidas tomadas, tendo, contudo, adiantado que o suprimento de capital e o dispositivo de protecção contra riscos terem em conjunto efeitos reais, por terem permitido ao banco preservar as suas actividades. Neste contexto, a Alemanha atribuiu igualmente importância ao facto de a proibição de execução de auxílios para empresas em crise antes da adopção de uma decisão definitiva por parte da Comissão levantar dificuldades de carácter processual devido à duração do processo de autorização.
(148)
Tal como igualmente reconhecido pela Alemanha, os auxílios, na sua globalidade, produzem efeitos factuais antes de uma decisão definitiva da Comissão, dado que apenas essas medidas permitem à BGB manter as suas actividades. Tal não se aplica apenas ao suprimento de capital e ao dispositivo de protecção contra riscos, mas também à obrigação do Land de realização de um depósito prevista no acordo sobre pagamentos de restituição. É certo que essa obrigação só é assumida no caso de uma decisão de recuperação dos auxílios por parte da Comissão no caso LBB/IBB e apenas se o montante a restituir faça com que se desça abaixo das quotas de capital indicadas no acordo. Mesmo assim, o êxito da reestruturação, incluindo o das outras duas medidas, seria posto em causa sem uma semelhante cobertura preventiva, de forma que também esta medida, apesar de não ter ainda sido aprovada pela Comissão, desencadeou efeitos, antes de ser alvo de qualquer decisão ou autorização. A Comissão regista que, ao transmitir imediatamente informações completas, a Alemanha deu provas da máxima prontidão para cooperar a nível da condição pendente, igualmente constante do acordo sobre pagamentos de restituição, de uma autorização dos auxílios por parte da Comissão.
(149)
Os encargos financeiros do Land de Berlim resultantes dos auxílios de reestruturação a favor do BGB são, como mais adiante se explica, inferiores aos encargos que decorreriam da aplicação das garantias estatais Anstaltslast e Gewährträgerhaftung concedidas aos bancos regionais em vigor ainda até 2005. Tal não significa que as medidas concedidas à BGB sejam consentâneas com o princípio do modo de actuação de um investidor numa economia de mercado e que, por conseguinte, não constituam auxílios estatais. Por um lado, as próprias garantias estatais existentes, mesmo até 2005, são auxílios estatais compatíveis com o mercado comum (22). Por outro, a Comissão constata que os auxílios em apreço permitem à BGB a continuação da sua actividade para fins de reestruturação, favorecendo, dessa forma, o grupo no seu conjunto, incluindo as diferentes empresas de direito privado do grupo. Estes auxílios distinguem-se pela sua natureza jurídica e pela sua amplitude de uma pura aplicação das garantias estatais Anstaltslast e Gewährträgerhaftung que apenas é válida para o banco regional LBB, ou seja, uma parte do grupo. Por estas razões, todos os auxílios a apreciar constituem novas medidas de auxílio.
(150)
Uma vez que as medidas de auxílio não foram concedidas ao abrigo de um regime de auxílios autorizado, a Comissão deverá verificar a sua compatibilidade com o mercado comum ao abrigo do disposto no artigo 87.o do Tratado CE.
(151)
Nos termos do n.o 1 do artigo 87.o do Tratado CE, salvo disposição em contrário constante do Tratado, os auxílios concedidos pelos estados ou provenientes de recursos estatais, independentemente da forma que assumam, que falseiem ou ameacem falsear a concorrência, favorecendo certas empresas ou certas produções, são incompatíveis com o mercado comum, na medida em que afectem as trocas comerciais entre os Estados-Membros.
(152)
O artigo 87.o do Tratado CE permite, contudo, derrogações ao princípio da incompatibilidade dos auxílios com o mercado comum. Segundo as derrogações do n.o 2, artigo 87.o do Tratado CE, determinados auxílios poderão ser considerados compatíveis com o mercado comum. As medidas em causa não deverão ter uma natureza social, nem destinar-se a consumidores individuais, tal como previsto na alínea a), não deverão destinar-se a remediar danos causados por calamidades naturais ou outros acontecimentos extraordinários, tal como previsto na alínea b), nem tampouco deverão constituir auxílios à recuperação económica de determinadas zonas da República Federal da Alemanha, tal como previsto na alínea c). Estas derrogações não se aplicam ao caso vertente.
(153)
No respeitante à derrogação prevista no n.o 3, alíneas b) e d), do artigo 87.o do Tratado CE, note-se que os auxílios não se destinam a fomentar projectos importantes de interesse europeu comum, nem a sanear uma perturbação grave da economia de um Estado-Membro nem a promover a cultura e a conservação do património.
(154)
Seguidamente, a Comissão analisa as medidas de auxílio à luz das disposições derrogatórias do n.o 3, alínea c), artigo 87.o do Tratado CE. A Comissão baseia a sua apreciação dos auxílios destinados a facilitar o desenvolvimento de certas actividades ou regiões económicas, sempre que não se alterem as condições das trocas comerciais de forma a contrariar o interesse comum nas Orientações comunitárias aplicáveis. No entender da Comissão, neste caso apenas se aplicam as Orientações comunitárias dos auxílios estatais de emergência e à reestruturação concedidos a empresas em dificuldade (23) («Orientações»). A Comissão considera ainda que as medidas de auxílio descritas permitem financiar a reestruturação da empresa e que, por esse motivo, devem ser consideradas auxílios à reestruturação.
(155)
De acordo com as Orientações, só são permitidos auxílios à reestruturação quando não contrariem o interesse comum. Nas Orientações, a autorização de auxílios por parte da Comissão depende da observância das seguintes condições:
(156)
A Comissão considera estar suficientemente demonstrado que a BGB constitui uma empresa em dificuldade na acepção da secção 2.1 (ponto 30 em articulação com os pontos 4 a 8) das Orientações.
(157)
De acordo com o disposto no ponto 4 das Orientações, considera-se que uma empresa se encontra em dificuldades «quando é incapaz, com os seus próprios recursos financeiros ou com os recursos que os seus proprietários/accionistas e credores estão dispostos a conceder-lhe, de anular prejuízos que a conduzem, na ausência de uma intervenção externa dos poderes públicos, a um desaparecimento económico quase certo a curto ou médio prazo». Estas condições verificam-se manifestamente no caso da BGB. É certo que as medidas em apreço, que preservaram a BGB da suspensão sua da actividade, foram empreendidas pelo Land de Berlim, ou seja, pelo accionista maioritário. Já havia, contudo, sido determinado que um investidor privado numa economia de mercado jamais teria colocado à disposição estes fundos nas condições verificadas.
(158)
Sem as medidas de auxílio do Land, as quotas de capital teriam descido abaixo dos valores mínimos previstos na lei KWG, de forma que o BAFin (na altura denominado BAKred) teria sido obrigado a adoptar as necessárias medidas nos termos dos artigos 45.o e 46.o da KWG como, por exemplo, o encerramento provisório. Além disso, a BGB satisfazia no momento da concessão dos auxílios outros critérios da definição de empresa em dificuldade nos termos do ponto 6 das Orientações, incluindo prejuízos crescentes, um endividamento crescente e uma forte carga de juros, assim como uma redução do valor dos activos puros.
(159)
Nos termos do ponto 28 das Orientações, os auxílios à reestruturação só poderão ser concedidos na medida em que sejam satisfeitos critérios rigorosos e quando existe a certeza de que foram acautelados eventuais efeitos de distorção da concorrência causados pelas vantagens da preservação das actividades da empresa, sobretudo quando o efeito líquido dos despedimentos originados pela falência agravam comprovadamente ainda mais os problemas de emprego locais, regionais ou nacionais, ou, em casos excepcionais, quando o desaparecimento da empresa conduz à formação de um monopólio ou de uma situação estreita de oligopólio.
(160)
A situação por último indicada poderá ser excluída no caso da zona metropolitana de Berlim, dado o número de bancos representados nessa região e tendo em conta a estrutura do mercado dos clientes privados e institucionais, no qual a BGB com as suas designações comerciais «Berliner Bank» e «Berliner Sparkasse» continua a deter a liderança. No caso de uma eventual falência de um banco líder à escala regional e da provável venda subsequente das suas partes, não se poderá, por esse motivo, contar com um agravamento da estrutura da concorrência. Tal só seria concebível num cenário extremamente improvável e, dessa forma, hipotético no qual após uma falência um dos concorrentes regionais mais fortes adquirisse todas as filiais e todos os activos da BGB que constituem a sua forte posição à escala regional. Mesmo nesse caso é de excluir a possibilidade de formação de um monopólio ou oligopólio estreito devido à protecção dada pelo controlo das operações de concentração. Nos mercados nacionais e internacionais a posição da BGB não é suficientemente forte para originar uma situação de monopólio ou de oligopólio através de uma eventual falência e subsequente alienação. Já na decisão de dar início ao procedimento, a Alemanha não contestou esta análise da Comissão.
(161)
Relativamente às consequências económicas e sociais na região de Berlim, a Alemanha havia apresentado um prognóstico comparativo entre os efeitos da reestruturação do BGB e os efeitos do abandono das actividades ou da falência, sobretudo em relação à situação do emprego e às receitas fiscais para o Land de Berlim. Foi exposto que uma falência até 2006 conduziria à perda de 7 200 postos de trabalho em Berlim (menos 59%), em vez da perda de 3 200 postos de trabalho (menos 26%) resultante das medidas de reestruturação. As receitas fiscais anuais para o Land em 2006 sofreriam uma redução de 70 milhões de euros e, sem a reestruturação, de 150 milhões de euros. Na sua decisão de dar início ao procedimento, a Comissão indicou que não lhe era possível avaliar estes valores estimativos por falta de mais informações.
(162)
A Alemanha enviou posteriormente mais informações, incluindo um cálculo do Deutsches Institut für Wirtschaftsforschung (DIW). Segundo este cálculo, a falência da BGB teria conduzido à perda de quase 7 000 a quase 10 000 postos de trabalho em Berlim (dos 122 000 postos de trabalho que existiam em Berlim em 2001), enquanto a reestruturação, de acordo com o plano revisto, conduziria até 2006 à eliminação de cerca de 3 500 postos de trabalho em Berlim. A Comissão considera que o número estimado de postos de trabalho que se perderiam com uma falência é excessivo, já que igualmente nesse cenário os sectores de actividade considerados mais rentáveis teriam igualmente de ser mantidos pelos compradores após devidamente reestruturados. Além disso, o número de postos de trabalho perdidos em Berlim através da reestruturação que, segundo estimativas actuais, se situa em cerca de 5 000, é muito superior ao que havia sido inicialmente suposto. Contudo, há que concordar com o prognóstico da Alemanha, segundo o qual uma falência súbita originaria basicamente uma perda muito maior de postos de trabalho do que uma reestruturação ordenada, realizada mais a longo prazo, dado que no primeiro caso mencionado se verificariam as chamadas fire sales (vendas de emergência) e o encerramento de sectores não reestruturados. Neste contexto, há que ter igualmente em conta as perdas indirectas de postos de trabalho através de efeitos de dominó. Assim sendo, os efeitos fiscais directos e indirectos conduziriam a perdas de receitas fiscais anuais para o Land de Berlim na ordem dos 300 milhões de euros por ano que deverão ser consideradas excessivas, uma vez que se distribuem ao longo de vários anos. Nessa medida, a Comissão concorda com a Alemanha que a sobrevivência da empresa se reveste de vantagens no plano económico e social.
(163)
Para o caso de uma hipotética falência, a Alemanha chamara igualmente a atenção na notificação para fontes de prejuízo do LBB e para as obrigações do Land em termos de garantias a prestar. Sem uma clara identificação e quantificação desses riscos de garantia não foi, contudo, possível à Comissão avaliar devidamente esses efeitos económicos. A Alemanha apresentou pois, no decurso do procedimento, um parecer jurídico e cálculos relativamente aos efeitos, além da perda de receitas acima indicada, de uma hipotética falência da BGB para o Land de Berlim. Trata-se, nomeadamente, dos efeitos que decorrem da complexa estrutura interna do grupo em termos de múltiplas interpenetrações em matéria de riscos (como é o caso, por exemplo, da concessão interna de créditos, das obrigações de patronato, dos acordos de distribuição de resultados) em conjugação com as garantias estatais «Anstaltlast» e «Gewährträgerhaftung» que se manterão em vigor para o LBB até 2005.
(164)
Segundo a Alemanha, o cenário da falência da BGB originaria no LBB, ainda ligado à BGB através de uma participação atipicamente passiva, de créditos e de garantias, prejuízos na ordem dos 18,5 a 25 mil milhões de euros, sendo esses prejuízos compostos essencialmente por desvalorizações dos direitos de créditos do LBB face BGB (no caso de um balanço total de [...]* euros, consoante a quota de perdas, cerca de [...]* a [...]* euros), desvalorizações dos montantes dos créditos dos clientes (no caso de um balanço total de [...]* euros, consoante a quota de perdas, cerca de [...]* a [...]* euros, pela eventual execução das garantias concedidas à BGB Finance de Dublin (cerca de [...]* a [...]* euros) , bem como pelos custos da falência (cerca de [...]* euros).
(165)
De acordo com as indicações da Alemanha, esse cenário implicaria para o Land encargos na ordem dos 31 a 40 mil milhões de euros. Haveria a hipótese de o Land decidir suspender a actividade do LBB e nesse caso não se aplicar a garantia «Anstaltlast», mas a garantia «Gewährträgerhaftung» do Land que obrigaria o Land assumir a responsabilidade pelo montante global das obrigações do LBB não cobertas por activos (24). O montante do recurso à garantia foi estimado em [...]* euros (no cenário de base) a [...]* euros (no pior dos cenários). Outros encargos para o Land no valor de cerca de [...]* euros (no cenário de base) a [...]* euros (no pior dos cenários) resultariam neste cenário dos direitos de recurso do fundo de garantia de depósitos dos bancos privados alemães (25). Além disso, os cálculos assentaram igualmente na perda do depósito de capital do Land de quase 2 mil milhões de euros e nos custos dos juros para a prestação de liquidez durante a liquidação no valor de cerca de 5 mil milhões de euros.
(166)
A Comissão verificou estes dados e cálculos e solicitou mais explicações, tendo concluído que num cenário hipotético de falência as garantias estatais ainda existentes para o LBB implicariam elevados encargos, se bem que dificilmente quantificáveis para o Land, devendo, contudo, ser feita uma distinção entre os sub-cenários com e sem preservação do LBB ao abrigo da garantia «Anstaltlast».
(167)
Segundo as suas próprias estimativas, a Comissão assume, com base nas indicações da Alemanha, que estes encargos para o Land ascenderiam, no caso de se preservar o LBB, a um valor de cerca de 13 mil milhões de euros a mais de 20 mil milhões de euros. Nesse contexto, o Land sofreria de imediato a perda directa da sua participação no capital de constituição da BGB (cerca de 2 mil milhões de euros). Além disso, devido à garantia «Anstaltlast» a favor do LBB, o Land deveria compensar as consequências do recurso às garantias concedidas por este banco à BGB Finance de Dublin (estimadas pela Comissão em cerca de [...]* euros), assim como da desvalorização dos direitos a reembolso de créditos do LBB face à BGB (valor estimativo de cerca de [...]* euros) na medida em tal permitisse preservar adequadamente as actividades do banco mediante observância dos critérios de solvabilidade. Existem incertezas em relação aos possíveis direitos de recurso ao fundo de garantia de depósitos dos bancos privados alemães - [...]* . Existem ainda sérias dúvidas jurídicas quanto à validade jurídica da responsabilidade do LBB por certas dívidas para com terceiros resultantes das actividades de gestão de fundos do sector dos serviços imobiliários (por exemplo, responsabilidade pelo teor das publicações, declarações de exoneração de responsabilidade face a accionistas de sociedades de fundos e de imóveis que respondam em nome próprio). Os eventuais riscos associados não são, por isso, quantificáveis.
(168)
No cenário de uma cessação da actividade do LBB há que partir de encargos para o Land na ordem dos 8 mil milhões de euros (cerca de 6 mil milhões de euros de desvalorização do LBB a nível dos créditos dos clientes devido aos problemas de liquidez, um quase efeito de dominó, gerados pela falência a nível dos clientes, sobretudo das sociedades de gestão de fundos, de aprovisionamento e de construção de habitações, assim como cerca de 2 mil milhões de euros de amortizações a nível das participações).
(169)
No decurso do procedimento, a Alemanha indicou igualmente que estes cenários não se alterariam significativamente no caso de uma hipotética falência do sector da prestação de serviços imobiliários (separação e liquidação sem dispositivo de protecção contra riscos) devido às interpenetrações em matéria de riscos no seio do grupo. Decisivos para o efeito são, por um lado, os créditos de montante avultado que as filiais responsáveis pelo sector, em expansão e por isso com cada vez mais dificuldades, da prestação de serviços imobiliários (IBAG/IBG/LPFV, incluindo as filiais da IBAG, a IBV e a Bavaria) receberam dos bancos do grupo (BGB, LBB e BerlinHyp) e, por outro, os contratos de distribuição de resultados celebrados entre a IBAG e as suas filiais Bavaria e IBV, ou entre a BGB e a IBA. Além disso, a BGB deverá apresentar declarações de obrigação de patronato à Bavaria e à IBV relativamente a todas as obrigações fundamentadas da IBG até 1998. A Comissão não vê quaisquer motivos para duvidar desta exposição da Alemanha. Partilha, nesse sentido, o ponto de vista da Alemanha de que a separação ou a liquidação do sector dos serviços imobiliários IBAG/IBG/LPFV sem dispositivo de protecção contra riscos conduziria igualmente à falência da BGB devido à interpenetração dos riscos no seio do grupo, com as consequências acima expostas.
(170)
Conclui-se, por fim, que as consequências de uma hipotética falência da BGB, com ou sem manutenção do LBB, são dificilmente calculáveis e que as estimativas são incertas. Os encargos para o Land só poderão ser estimados de forma aproximada, variando entre cerca de 13 a mais de 30 mil milhões de euros. É, contudo, possível partir de um valor médio entre estes dois extremos, de modo que uma reestruturação por intermédio dos auxílios em apreço não teria consequências assim tão graves para o Land de Berlim.
(171)
A Alemanha defendeu, no decurso do processo, que a BGB ou outras empresas do grupo prestam serviços de interesse económico geral na acepção do n.o 2 do artigo 86.o do Tratado CE. Por esse motivo, a Comissão, tal como já indicado na decisão de dar início ao procedimento, assumiu que este aspecto não é relevante para a apreciação da medida em causa, concluindo que os auxílios não poderão ser autorizados à luz do n.o 2 do artigo 86.o do Tratado CE.
(172)
Nos termos da secção 3.2.2, alínea b), das Orientações, a concessão do auxílio depende da execução do plano de reestruturação que é autorizado pela Comissão em relação a todos os auxílios individuais nele contidos e que deverá ser verificado quanto à sua adequabilidade para restabelecer a rendibilidade a longo prazo da empresa dentro de um prazo razoável. O plano de reestruturação deverá ter uma duração limitada e basear-se em pressupostos realistas. Deverá descrever as circunstâncias que conduziram às dificuldades da empresa por forma a permitir uma avaliação da adequabilidade das medidas propostas. Facilitará à empresa a transição para uma nova estrutura que ofereça a longo prazo perspectivas de rendibilidade e a possibilidade de gestão das actividades, ou seja, permitindo à empresa cobrir todos os custos incluindo amortizações e custos de financiamento e atingir uma rendibilidade do capital próprio suficiente para fazer face à concorrência.
(173)
A Comissão baseou a sua apreciação nas indicações da Alemanha e, em especial no plano pormenorizado das diferentes medidas de reestruturação, nas previstas demonstrações de resultados para o período de reestruturação de 2001 a 2006 com base num cenário optimista, num cenário pessimista e num cenário de base, na análise dos défices estruturais responsáveis pelos problemas, assim como nos custos das previstas medidas de reestruturação. Na sua avaliação, a Comissão baseou-se igualmente nas informações da Alemanha relativas à execução em curso do plano de reestruturação e às modificações de certas medidas, incluindo o calendário previsto para determinadas medidas de alienação.
(174)
Atendendo ao fracasso da primeira tentativa de privatização e ao volume dos resultados negativos da BGB na ordem dos 700 milhões de euros no exercício de 2002, a Comissão entendeu ser necessário após estas informações lhe terem sido transmitidas pela Alemanha em fins de Março de 2003, voltar a investigar a possibilidade de o banco restabelecer a viabilidade pelos seus próprios meios e, caso essa investigação não conduzisse a resultados conclusivos, contratar para o efeito peritos externos independentes. O objectivo da Comissão consistia em certificar-se que a BGB poderia doravante fazer face à concorrência sem quaisquer apoios estatais. Sem uma tal certeza, ou melhor, subsistindo as dúvidas, a Comissão seria obrigada a adoptar uma decisão negativa em relação a todos os auxílios em apreço com base no modelo de reestruturação apresentado. O fracasso do processo de privatização suscitara dúvidas em relação, nomeadamente, à sustentabilidade do sector remanescente do financiamento imobiliário. É certo que os prejuízos de cerca de 700 milhões de euros (após impostos) se deveram na sua maioria a efeitos extraordinários (menos 593 milhões de euros) e, em especial, a graves depreciações da acções Euro-Stoxx no valor de 399 milhões de euros, enquanto os resultados operativos após dedução dos montantes para cobertura preventiva dos riscos, apenas revelaram uma baixa relativa (menos 23 milhões de euros), chegando mesmo a exceder em cerca de 30 milhões as previsões para 2002 (menos 53 milhões de euros). Contudo, este elevado volume de prejuízos influenciou de forma muito negativa a quota de capital de base, concebida para compensar mais possíveis perdas sendo por isso decisiva para a viabilidade, que dessa forma desceu para 5,6 %, situando-se com quase [...]* nitidamente abaixo do valor de [...]* previsto para 2002.
(175)
A este título, refira-se que a Comissão já no início de 2003 mantivera conversações com a Alemanha por forma a averiguar se seria possível a execução de mais medidas compensatórias no sector da banca comercial (retail banking). A Alemanha quantificou os efeitos de uma venda separada do Berliner Bank de acordo com a situação de então, de forma que não foi possível à Comissão obter suficiente certeza de que as restantes empresas do grupo se conseguiriam impor no mercado pelos seus próprios meios.
(176)
As investigações da Comissão incidiam em particular sobre os riscos de crédito e sobre a cobertura de riscos a título preventivo no sector do financiamento imobiliário e, em menor escala, igualmente sobre o sector dos mercados de capitais. No entender da Comissão, as reservas quanto à viabilidade poderiam ser levantadas a partir do momento em que fosse possível isolar o sector do financiamento imobiliário ou, pelo menos, a maior parte deste sector pudesse ser isolado eficazmente das restantes partes do grupo o que poderia ser conseguido eventualmente através de uma venda precoce separada deste sector. Contudo, até Junho de 2003, a Alemanha apresentou dados que fizeram a Comissão crer que o cenário de uma semelhante separação rápida deste sector não seria realizável. O principal motivo invocado foi o facto de a venda conduzir imediatamente ao abate da rubrica do imobilizado corpóreo e subsequente lançamento no capital circulante dos activos do sector do financiamento imobiliário (sobretudo da participação da BGB no BerlinHyp com um valor contabilístico de [...]* euros). Tal exigiria uma avaliação desses activos ao actual valor do mercado, [...]* . As perdas extraordinárias daí resultantes teriam afectado de tal forma o capital próprio da BGB, que deixaria de ser possível salvaguardar a sua viabilidade sem apoios estatais.
(177)
Uma vez que não se afigurou possível isolar as restantes partes do grupo a curto prazo dos riscos do sector do financiamento imobiliário, a Comissão não teve outra alternativa senão confiar a peritos independentes a análise da viabilidade da BGB com base no plano de reestruturação existente. Em primeiro lugar conviria analisar a adequabilidade do dispositivo de protecção contra riscos atendendo aos riscos inerentes ao financiamento imobiliário. O contrato de elaboração de parecer adjudicado em 14 de Julho de 2003 à sociedade de auditoria Mazars seleccionada para assumir as funções de consultora da Comissão era, contudo, mais completo e cobria igualmente outros riscos para a viabilidade económica do banco (por exemplo, abrangia igualmente os sectores dos mercados de capitais e dos grandes clientes/operações com o estrangeiro).
(178)
O projecto de parecer foi entregue, tal como acordado, em 30 de Setembro de 2003. Os principais resultados foram discutidos em 3 de Outubro de 2003 com a Alemanha. A versão definitiva do parecer foi transmitida à Alemanha em 20 de Novembro de 2003. Com base no parecer da Mazars, a Comissão, após análise do plano de reestruturação na versão disponível no Verão de 2003 e que por isso não continha ainda a separação do Berliner Bank que só foi objecto de compromisso após a conclusão do parecer da Alemanha, chegou às seguintes conclusões em relação à viabilidade económica do banco.
(179)
Em conjunto com a notificação, a Alemanha apresentou à Comissão, em Janeiro de 2002, um exaustivo estudo de mercado elaborado pelo banco e pela Morgan Stanley, no qual se expõe a actual e a esperada situação do mercado bancário na Alemanha e particularmente em Berlim. A Comissão considera que o estudo, incluindo as informações prestadas após ter sido dado início ao procedimento de investigação, é suficientemente completo e elucidativo. Relativamente aos pontos assinalados na decisão de dar início ao procedimento, a Comissão remete para as explicações da Alemanha indicadas no ponto 58 e seguintes.
(180)
A Alemanha destacou em particular que as actividades de retail banking (clientes privados e institucionais) da BGB se concentram no Land de Berlim e nas suas imediações, que assim constituiriam o mercado geográfico relevante. Nos principais segmentos de mercado, ou seja, sobretudo nas áreas das aplicações financeiras (depósitos a prazo) e das operações de crédito, nos anos antes da crise a quota de mercado da BGB apenas registou ligeiras oscilações positivas ou negativas, chegando mesmo a estagnar. Em Berlim, foram atendidos por uma só dependência bancária muito mais habitantes, quase 4 000, do que a média nacional (1 300) ou europeia (1 800). Futuramente, manter-se-á a tendência de ligeira diminuição do número de dependências, uma vez que cada vez mais clientes movimentam as suas contas pela Internet. De resto, não se constata qualquer excesso de capacidade, verificando-se ainda assim uma intensa concorrência que exerce uma pressão crescente sobre as margens de lucro, fazendo prever uma maior consolidação do mercado.
(181)
No sector do financiamento imobiliário, a taxa de juros dos empréstimos hipotecários praticada na Alemanha é muito reduzida em comparação com a dos restantes países europeus, verificando-se um processo de concentração cada vez mais intenso entre os financiadores de hipotecas. No sector hipotecário não se registou qualquer constituição de novas empresas num passado mais recente. A estrutura heterogénea das empresas que oferecem serviços neste domínio e a concorrência daí resultante constituem igualmente uma razão importante para a deficiente rendibilidade do sector hipotecário alemão. No passado, os operadores de mercado só conseguiram expandir-se através de uma política de preços agressiva, o que, contudo, levou em muitos casos à necessidade de rectificações significativas dos valores, como aconteceu no caso do BerlinHyp ou da BGG. A forte fragmentação do mercado conduziu a uma intensificação da concorrência e a uma considerável pressão sobre as margens de lucro. Enquanto na parte ocidental da Alemanha se verifica um aumento da procura, na parte oriental constata-se uma maior consolidação a nível das rendas e dos preços das existências (imóveis). De uma forma geral, poderá assumir-se que nos próximos anos se irá registar na Alemanha uma procura crescente nalguns sectores do mercado imobiliário. Devido à cerrada concorrência e ao agravamento das condições de regulação do sector, não se espera, contudo, qualquer retoma significativa do mercado hipotecário alemão em termos globais.
(182)
Em relação à prestação de serviços do sector imobiliário (gestão de fundos e actividades de construção e desenvolvimento de projectos) não se observa qualquer excesso de capacidade nas actividades de gestão de fundos imobiliários à escala nacional. Verifica-se, contudo, uma elevada intensidade da concorrência que, todavia, se manterá inalterável a longo prazo. A este título, refira-se que no decurso do procedimento foi assumido o compromisso de separar da BGB a prestação de todos estes serviços.
(183)
Quanto às actividades desenvolvidas nos mercados de capitais, nomeadamente no sector da compra e venda de acções e de empréstimos obrigacionistas (transacções por conta própria e por ordem dos clientes), da emissão e comércio de derivados, assim como das transacções de divisas e de valores mobiliários e das demais actividades inerentes aos mercados monetários, a BGB opera, segundo informaram as autoridades alemãs, essencialmente com clientes alemães. A crise dos mercados de capitais originou uma forte redução destas actividades. Não é por ora possível responder de forma definitiva à questão de um eventual excesso de capacidade. Espera-se, porém, uma intensificação da concorrência e uma marginalização crescente dos concorrentes de menor dimensão, como a BGB, a favor das empresas com maior capacidade.
(184)
Em relação às indicações prestadas pela Alemanha, a Comissão refere, em resumo, que a sua avaliação da futura evolução do ambiente de mercado e das perspectivas da BGG nas actividades desenvolvidas a nível do retail banking e dos mercados de capitais é basicamente positiva. Em virtude da retoma económica que, com base em novos dados, se espera vir a registar-se nos próximos anos, será possível conseguir receitas relativamente estáveis nestes sectores. Tudo dependerá da capacidade da empresa para aplicar com êxito as suas estratégias de mercado. Ao invés, a situação das actividades de financiamento imobiliário, devido ao manifestamente ainda não encerrado processo de consolidação, não se apresenta tão favorável. Por esse motivo, o banco deveria procurar uma melhor adaptação da sua estratégia à futura evolução neste sector, inclusivamente através de novas medidas de redução de actividades devidamente seleccionadas, na medida em que tal se afigure necessário. Uma vez que o banco abandonará as actividades de prestação de serviços imobiliários até ao final de 2005, a evolução do mercado neste sector não é decisiva para o seu funcionamento.
(185)
Na sua apreciação dos défices estruturais e operativos que estiveram na origem das dificuldades do banco, a Comissão baseia-se na exposição da Alemanha. A Comissão considera que a análise dos défices passados é globalmente correcta, podendo servir de ponto de partida para a definição das medidas para os superar e para a elaboração do plano de reestruturação.
(186)
Dessa análise, a Comissão conclui que a crise da BGB se deve acima de tudo à cumulação de riscos na prestação de serviços do sector imobiliário, resultante da concessão crescente de garantias a longo prazo para cobertura dos arrendamentos, da distribuição de resultados e da beneficiação de imóveis, garantias essas que, numa perspectiva de gestão de negócios, não poderão ser consideradas controláveis nem proporcionais em termos da relação custo/benefício. Basearam-se antes em estimativas de mercado irrealistas que, na verdade, poderão ser descritas como aspirações. O mesmo sucedeu a nível do financiamento imobiliário: uma política agressiva, orientada para a obtenção de maiores quotas de mercado, que não cobria adequadamente os riscos da concessão de crédito, bem como avaliações incorrectas das garantias por falta de rigor, conduziram na recessão económica que se instalou a partir dos final dos anos noventa ao avolumar de créditos não reembolsados e aos prejuízos daí resultantes.
(187)
Além disso, tanto a nível dos serviços como do financiamento imobiliário foi exercida uma forte influência por parte de alguns decisores políticos do Land que não tiveram em conta os interesses do banco em termos de gestão dos negócios, ou aos quais faltavam os necessários conhecimentos de economia, e que deram primazia a alegados objectivos políticos de desenvolvimento do Land. Cabe às autoridades judiciais de Berlim investigar em que medida essa influência é relevante do ponto de vista penal. Estas práticas, insustentáveis do ponto de vista da gestão de empresas, foram em grande parte facilitadas por um sistema de detecção e controlo de riscos que somente merece o atributo de rudimentar e que de forma alguma correspondeu aos requisitos, correntes no mercado, de uma gestão de riscos efectiva. Nessa altura, nem o conselho de administração nem o conselho fiscal do banco souberam assumir devidamente a sua responsabilidade pela boa gestão ou supervisão das actividades da empresa. Note-se ainda que inclusivamente os respectivos auditores e as autoridades de fiscalização competentes detectaram demasiado tarde a crescente acumulação de riscos aos quais o banco por fim já não foi capaz de fazer face, só tendo empreendido as medidas pertinentes pouco antes de a crise ser divulgada.
(188)
Entre outros motivos, foi possível adiar por tanto tempo o eclodir da crise, dado que o Landesbank Berlin beneficiava, enquanto empresa do grupo, de amplas garantias estatais denominadas por «Anstaltslast» (encargo da instituição) e «Gewährträgerhaftung» (garantia do segurador), refinanciando a baixos custos a totalidade do grupo nos mercados de capitais sem ter em conta os riscos reais inerentes às actividades desenvolvidas, e porque, através de esquemas de direito privado de conjugação de garantias, os efeitos económicos das referidas garantias eram alargados a outras sociedades do grupo, ao que se ficaram exclusivamente a dever muitas operações desprovidas de qualquer interesse para o banco. A cessação destas garantias a partir de Julho de 2005 permitirá evitar uma nova crise originada por um mecanismo semelhante, facilitando ao mercado a sua identificação precoce e não mais obrigando os contribuintes a suportar os respectivos custos na ordem dos milhares de milhão.
(189)
A Mazars examinou o plano de reestruturação pormenorizado apresentado no Verão de 2003 e que ainda não continha a separação do Berliner Bank. O referido plano prevê medidas que, no entender da Comissão e de acordo com a apreciação da Mazars, são de uma forma geral adequadas para superar os défices de carácter estrutural e operacional responsáveis pelos problemas ocorridos no passado, bem como para restabelecer a rendibilidade da empresa a longo prazo.
(190)
O plano de reestruturação destinado a superar os défices de carácter estrutural e operacional do banco inclui, por um lado, medidas relativas à alienação, concentração e liquidação de filiais ou de sectores de actividade de forma a permitir ao banco centrar-se na sua actividade principal e, por outro, medidas com vista ao aumento da eficiência e rendibilidade do principal ramo de actividade (durante o período de aplicação das medidas de saneamento), o que poderá ser alcançado através de uma redução dos custos, da concentração de actividades e de cortes nas rubricas de risco. Algumas das medidas de reestruturação, tanto no âmbito como fora do principal ramo de actividade, podem simultaneamente ser encaradas como medidas compensatórias face às empresas da concorrência, na medida em que se traduzam numa redução da presença do banco no mercado. O plano de reestruturação cobre o período de 2001 a 2006.
(191)
A estrutura visada no plano de reestruturação, na versão do Verão de 2003, é a de um banco regional vocacionado para a actividade principal do retail banking (oferta a clientes privados e institucionais de produtos comercializados sob as denominações comerciais Berliner Sparkasse e Berliner Bank), actividade que seria complementada por operações nos mercados de capitais com margens de lucro mais elevadas (BGB e LBB) e pelas actividades no domínio do financiamento de imóveis (BGB, LBB e BerlinHyp). Em 2006, as actividades de retail banking deveriam contribuir em cerca de [...]* % para as receitas do grupo (o que corresponde a cerca de [...] euros), as actividades nos mercados de capitais em cerca de [...]* % (cerca de [...]* euros) e as actividades de financiamento de imóveis em cerca [...]* % (cerca de [...]* euros). Supõe-se que, devido aos custos relativamente elevados inerentes ao retail banking, essas actividades, bem como as actividades desenvolvidas nos mercados de capitais, correspondem a [...]* % dos resultados anuais.
(192)
Os princípios fundamentais em que se baseia a reestruturação consistem no restabelecimento da capacidade de geração de receitas a longo prazo, assim como na redução sustentável dos custos do banco, na diminuição dos riscos cobertos para um nível corrente no mercado e, dessa forma, na melhoria do desempenho do banco nos mercados de capitais. Concretamente, no período de reestruturação entre 2001 e 2006 deveria ser possível, tal como foi indicado à Comissão no Verão de 2003, aumentar os resultados em [...]* % ao ano após cobertura prévia dos riscos e, para esse fim, conseguir uma redução excepcional das despesas de administração na ordem dos [...]* %. Entre 2001 e 2006, as rubricas de risco determinantes para a quota do capital de base deverão sofrer cortes na ordem dos [...]* %, descendo de sensivelmente [...]* euros para aproximadamente [...]* euros. O banco pretende aumentar a médio prazo a quota do capital de base para, no mínimo, 7 %.
(193)
Face às principais causas da evolução negativa da situação da BGB no passado, a aplicação de medidas chave, como sejam a redução radical do número total de efectivos em mais de metade (de cerca de 15 000 para aproximadamente 6 500), o abandono, a redução ou a liquidação de sectores de actividade de alto risco ou que não se inscrevam no principal ramo de actividade de um banco regional, a introdução de mecanismos internos de controlo mais rigorosos e a simplificação das estruturas operativas no seio do grupo e nas empresas participadas, constitui, no entender da Comissão e dos seus consultores, uma solução razoável para restabelecer a rendibilidade da empresa e superar os erros do passado. As melhorias no plano operacional seriam obtidas através de medidas de carácter interno e incluiriam o abandono de actividades geradoras de prejuízos. A Comissão considera, em consonância com a análise da Mazars, que as medidas previstas são basicamente sustentáveis. Estas medidas já foram aplicadas em grande medida ou sê-lo-ão de acordo com o plano. Em relação a cada sector de actividade específico é válido o seguinte:
(194)
No caso das actividades de retail banking desenvolvidas no sector dos clientes privados, o modelo de reestruturação inicial previa uma focalização nas actividades regionais a nível dos produtos comercializados sob as denominações Berliner Sparkasse e Berliner Bank (segundo os compromissos assumidos pela Alemanha, esta última será agora separada) mediante optimização dos processos operativos, assim como redução significativa dos recursos humanos. O modelo já aplicado em grande parte prevê a alienação das empresas participadas cuja actividade não se inscreva na actividade principal desenvolvida à escala regional, bem como o encerramento de filiais. No período de aplicação das medidas de saneamento entre 2001 e 2006, o montante total das receitas deveria sofrer um aumento de [...]* , enquanto o total das despesas de administração deveria ser reduzido em mais de [...]* %, aumentando os lucros antes de impostos de um valor negativo de [...]* euros para [...]* euros. Haveria que restringir consideravelmente as rubricas de risco. Conviria igualmente diminuir o número total de cerca de 6.000 efectivos registado em 2001 para cerca de [...]* efectivos no grupo reestruturado até 2006. A relação custos/rendimentos das actividades desenvolvidas no sector dos clientes privados deveria passar do índice de cerca de [...]* % registado em 2001 para cerca de [...]* % em 2006.
(195)
Na sua maioria, estas medidas já foram aplicadas globalmente de acordo com o plano. Apenas a alienação do Weberbank com um volume total de activos de 4,4 mil milhões de euros sofreu um atraso, mas irá provavelmente concretizar-se no decurso de 2004. Em sintonia com a análise da Mazars, a Comissão considera que o plano, no seu estádio actual, constituiu uma base adequada para o restabelecimento da rendibilidade do sector dos clientes privados a longo prazo.
(196)
As medidas empreendidas ou previstas no plano inicial relativas ao sector dos clientes privados reflectem-se em grande medida simultaneamente a nível do sector dos clientes institucionais, no qual será futuramente incorporado a parte restante das operações ainda mantidas com o Estado. O modelo de reestruturação prevê a suspensão das actividades no sector dos clientes institucionais desenvolvidas fora de Berlim. O total das receitas deveria sofrer apenas uma ligeira diminuição, reduzindo-se o total das despesas de administração no mesmo período em cerca de [...]* % e aumentando os lucros antes de impostos de [...]* euros para cerca de [...]* euros. Haveria igualmente que restringir de forma considerável as rubricas de risco. O número de efectivos deveria sofrer uma redução de mais de [...]* %. A relação custos/rendimentos do sector dos clientes institucionais deveria aumentar do índice de [...]* % registado em 2001 para sensivelmente [...]* %.
(197)
Tal como confirmado pela Mazars, estas medidas já foram aplicadas em grande medida ou progridem de acordo com o plano previsto. A Comissão considera que, neste estádio do plano, é provável que as medidas permitam alcançar uma rendibilidade satisfatória no sector das actividades desenvolvidas com clientes institucionais e com o Estado, limitando também neste sector as actividades do banco ao seu principal ramo de actividade na região de Berlim/Brandeburgo.
(198)
As actividades desenvolvidas no domínio dos mercados de capitais serão reestruturadas com vista à libertação de capital próprio através de uma redução correspondente das rubricas de risco e de uma melhoria da eficiência dos processos operativos. Para esse efeito haveria que congregar, separar claramente das transacções efectuadas por ordem dos clientes e reduzir na totalidade as transacções por conta própria (de produtos, tais como acções e créditos sobre juros) todas as actividades desenvolvidas nos mercados de capitais. Neste contexto, as actividades deveriam ser limitadas à Alemanha, à Europa e aos Estados Unidos da América, devendo ser abandonadas as actividades nos mercados emergentes. Haveria igualmente que reduzir claramente a carteira de derivados de juros e limitá-la a produtos orientados para os clientes. Conviria, por outro lado, dinamizar as transacções de menor risco efectuadas por ordem dos clientes, sobretudo no que se refere a produtos associados a juros e a capital próprio. O total das receitas deverá apenas sofrer uma ligeira diminuição no período de 2001 a 2006, reduzindo-se o total das despesas de administração no mesmo período em cerca de [...]* % e operando-se um aumento de cerca de [...]* dos lucros antes de impostos. As rubricas de risco, tal como o número de efectivos, deveriam sofrer uma redução de cerca de [...]* %. Pretende-se conseguir uma melhoria da relação custos/rendimentos de cerca de [...]* % em 2001 para cerca de [...]* % em 2006.
(199)
Tal como confirmado pela Mazars, as medidas previstas já foram aplicadas ou sê-lo-ão dentro do calendário previsto. A Comissão considera que estas medidas são suficientes para garantir a capacidade de geração de receitas deste sector no futuro e para, em simultâneo, limitar os riscos a cobrir pelo banco a um nível gerível. No entender da Comissão, centrar as atenções nas transacções efectuadas por ordem dos clientes e congregar e separar do ponto de vista organizacional as transacções próprias permite melhorar a transparência, reduzir os riscos e auxiliar o banco a geri-los melhor. A redução significativa das rubricas de risco permite libertar capital próprio, o que em muito contribui para aumentar a quota de capital próprio e, dessa forma, para assegurar o desempenho futuro do banco nos mercados de capitais após a cessação das garantias «Anstaltslas» e «Gewährträgerhaftung».
(200)
No âmbito da reestruturação das actividades de financiamento imobiliário, é atribuída a máxima prioridade à redução dos riscos. Para o efeito, é previsto proceder, de forma gradual, a um inventário dos riscos com o objectivo de eliminar os riscos não assumíveis e limitar as novas actividades a clientes de menor risco. Haveria que desenvolver o sector da gestão de riscos, optimizar os processos operativos e melhorar o controlo de riscos. Na actividade principal deverão futuramente inscrever-se os financiamentos de investidores industriais e de empresas de construção de habitação sedeadas preferencialmente em grandes centros urbanos seleccionados, menos afectados pela crise do mercado imobiliário, situados na parte ocidental da Alemanha, bem como, em certa medida, em Berlim e no Land de Brandeburgo. O financiamento de investidores industriais constitui uma actividade relativamente segura, de baixo risco. Será, por isso, necessária uma abordagem supraregional por forma a diversificar os riscos e a garantir uma composição variada e adequada da carteira de clientes, bem como para tirar partido dos potenciais de crescimento no plano regional e dos conhecimentos adquiridos em matéria dos mercados regionais. Sem a inclusão de elementos transregionais no financiamento imobiliário, subsiste a ameaça de um agravamento significativo do rating e das taxas de refinanciamento. Haveria que eliminar, ao invés, segmentos de alto risco do sector imobiliário que apresentem margens de lucro insatisfatórias. O banco considera ser realista a hipótese de uma melhoria dos resultados nas novas actividades através de uma nova orientação dessas mesmas actividades.
(201)
Por forma a melhorar os resultados a nível da gestão das existências do banco, conviria apostar num maior recurso a especialistas em matéria de gestão de riscos no caso dos empreendimentos em risco. Seria necessário elaborar um inventário e uma nova avaliação das referidas existências, eventualmente mediante o recurso a avaliadores externos, sob as instruções e com a assistência presencial de um membro do departamento interno de avaliação. Além disso, até 2005 seria necessário reduzir os custos dos recursos materiais e humanos em cerca de [...]* %. Uma alavanca importante para a melhoria de resultados consiste também no desenvolvimento de estratégias de saneamento para empreendimentos em crise, assim como na introdução de um sistema de controlo de riscos em 2002 que anteriormente só existia nalguns sectores, além da criação de instrumentos adequados de alerta precoce.
(202)
O total das receitas deverá registar um aumento de, sensivelmente, [...]* %, ou seja, de [...]* euros no período de 2001 até 2006. Em contrapartida, o valor total das despesas de administração deverá sofrer uma redução de cerca de [...]*%. Até 2006, os lucros antes de impostos deverão crescer a partir de valores manifestamente negativos até um montante de cerca de [...]* euros. As rubricas de risco deverão ser alvo de uma redução superior a [...]* % e a relação custos/rendimentos do sector do financiamento de imóveis deverá registar uma evolução positiva de cerca de [...]* % para sensivelmente [...]* %, o que poderá implicar dispendiosas medidas de estruturação de uma melhor gestão de riscos.
(203)
Estas medidas já foram aplicadas em grande medida ou sê-lo-ão de acordo com o plano. A Comissão considera basicamente que as medidas previstas constituem passos na direcção correcta. Contudo, no entender da Comissão e dos seus consultores, a aplicação das melhorias ambicionadas ainda está aquém das indicações do plano em matéria da qualidade dos dados. Essa situação insatisfatória poderá eventualmente comprometer o bom funcionamento do sistema de gestão de riscos.
(204)
A Comissão tinha ainda dúvidas, em sintonia com a análise feita pela Mazars, de que o banco fosse capaz de gerar um volume de negócios satisfatório que se espera em função das elevadas margens a aplicar no caso de clientes de baixo risco. Isto porque, mesmo segundo as informações da Alemanha, o mercado do financiamento imobiliário se caracteriza por uma cerrada concorrência, encontrando-se ainda num processo de consolidação. Dado que constituem o segmento de mercado mais concorrido, os clientes-alvo visados pela BGB também são fortemente disputados pelos outros operadores. Um erro estratégico teria consequências directas a nível do esperado excedimento das receitas dos juros. Com base nos dados colocados à disposição dos consultores da Comissão no Verão de 2003, a anterior situação negativa a nível das receitas de juros esperadas na geração de novas actividades teria, extrapolada para o futuro, originado uma considerável perda de receitas de juros. Caso aumente a diferença face às receitas de juros esperadas, também se irão agravar os prejuízos em termos de receitas de juros na sua amplitude. A futura geração de novas actividades com suficiente relevância depende em grande medida da evolução do mercado na região de Berlim/Brandeburgo, na qual se encontra ainda localizado o principal ramo de actividade da BGG. Caso o banco não alcance suficiente êxito neste domínio, esse facto poderá repercutir-se por muito tempo sobretudo a nível do valor da participação da BGB no capital do BerlinHyp, implicando uma nova depreciação do actual valor contabilístico de [...]* euros, o que prejudicaria os resultados e eventualmente a quota de capital de base do banco. Esta questão é explicada em maior pormenor mais adiante (considerando 249). A Comissão, em conformidade com a apreciação feita pela Mazars, não considera todavia que a viabilidade económica do banco no seu conjunto possa ser afectada pelas restantes dificuldades detectadas no sector do financiamento imobiliário.
(205)
O banco planeia retirar-se completamente do sector dos grandes clientes e das operações com o estrangeiro, que inclui igualmente os sectores das concentrações e aquisições, da structured finance e do financiamento de projectos e que não é considerado parte integrante do seu principal ramo de actividade. Por esse motivo, o banco suspendeu essas suas novas actividades já em 2002. Contudo, devido a compromissos a longo prazo sobretudo no sector da structured finance, não é possível uma retirada imediata, mas apenas uma forte redução de cerca de [...]* % das rubricas de risco até 2006, ano em que termina o período de reestruturação. As restantes operações em curso serão cessadas o mais rapidamente possível, à excepção de um número limitado de situações de financiamento de exportações internacionais cobertas por agências de crédito à exportação e, a médio e longo prazo, de transacções de mercadorias em países de destino devidamente seleccionados na Europa Central e de Leste em virtude de conhecimentos comprovados sobre esses mercados, operações de financiamento essas que deverão ser incorporadas e conservadas no seio das actividades desenvolvidas nos mercados de capitais.
(206)
As reduções já alcançadas correspondem largamente às previsões do plano. No entender da Comissão e da Mazars, são adequadas para reorganizar este sector na sua totalidade o mais rapidamente possível e, através de uma forte eliminação das rubricas de risco, libertar um montante significativo de capital próprio, por forma a garantir a futura competência de mercado. O abandono deste sector com um grau de risco relativamente elevado, não pertencente ao principal ramo de actividade e que implica montantes individuais de financiamento especialmente elevados, permitirá igualmente aliviar a gestão, para que esta cumpra de melhor forma as suas funções primordiais nos sectores determinantes. Contudo, em Junho de 2003 foi necessário adaptar o plano inicial de redução das actividades, por forma a ter em conta as desfavoráveis condições de mercado que se verificaram em 2002. Este facto poderá acarretar um certo atraso, se bem que não significativo em termos globais, na redução das rubricas de risco.
(207)
Na sua resposta à decisão de dar início ao procedimento formal de investigação e em complemento à notificação, a Alemanha propôs, além da redução da prestação de serviços imobiliários, a completa separação deste sector e, à excepção de um pequeno número sociedades alienáveis no mercado e ainda por definir, a sua cedência ao Land de Berlim até finais de 2005, o que constituiria mais uma medida de compensação. Esta medida tornou-se, assim, parte integrante do modelo de reestruturação e afecta as diferentes sociedades de prestação de serviços imobiliários abrangidas pelo dispositivo de protecção de riscos de Abril de 2002, nomeadamente, as empresas IBAG, Bavaria, IBV, IBG e LPFV.
(208)
O dispositivo de protecção contra riscos de Abril de 2002 cobre todos os riscos decorrentes de antigas operações do banco no domínio da prestação de serviços do sector imobiliário efectuadas antes das respectivas datas convencionadas, anteriormente indicadas. Desta forma, o banco só responde pelos riscos do sector da prestação de serviços imobiliários decorrentes de novas operações efectuadas após estas datas. Uma vez que a situação do mercado dos serviços imobiliários deverá ainda ser considerada problemática, caracterizando-se por uma grande incerteza em termos provisionais, a Comissão considera, o que aliás é confirmado pelos seus consultores da Mazars, que a redução contínua e acentuada de novas actividades no domínio da prestação de serviços imobiliários constitui um contributo decisivo para o restabelecimento da viabilidade a longo prazo e para a focalização no principal ramo de actividade de um banco regional. A cedência, ao preço de mercado, das antigas operações abrangidas pelo dispositivo de protecção contra riscos ao Land de Berlim permite igualmente ao banco libertar recursos anteriormente afectos a operações não pertencentes ao seu principal ramo de actividade, apesar de, por princípio, a transferência das operações antigas já cobertas não influenciar de forma determinante a situação financeira do banco.
(209)
A Comissão entende, em concordância com o parecer da Mazars, que o abandono completo do sector dos serviços imobiliários representa um corte claro e sensato do ponto de visto económico, que deverá contribuir para a estabilização a longo prazo dos resultados do banco. Esta medida deveria, por conseguinte, ser avaliada positivamente pelo mercado de capitais e facilitar a prevista privatização do banco.
(210)
A redução de pessoal prevista no período de reestruturação de 2001 até 2006 abrange cerca de 8 500 efectivos de todo o pessoal ao serviço da empresa, ou seja, é prevista uma redução de quase 60 % de um total de mais de 15 000 para sensivelmente 6 600 efectivos. Até 30 de Setembro de 2003 foi possível atingir uma situação de cerca de 10 000 efectivos no total, ou seja, uma diminuição de quase 5 200 efectivos, o que corresponde a uma redução de 35 %. De uma forma geral, estes dados constam no plano de reestruturação.
(211)
A Comissão e os seus consultores da Mazars entendem que as medidas financeiras são pertinentes e oportunas para restabelecer a BGB em termos de liquidez e de disponibilidade de capital, permitindo garantir o refinanciamento da BGB nos mercados de capitais, bem como o financiamento da reestruturação da BGB. As medidas financeiras referem-se tanto ao capital próprio como ao capital dos restantes accionistas. Especificamente, está em causa o seguinte.
(212)
A Comissão considera que a venda de bens patrimoniais e de participações sociais dotará o banco de liquidez e permitirá reduzir rubricas de risco não pertencentes ao seu principal ramo de actividade. Contudo, não fica claro que tal possibilite a realização de proveitos significativos em termos contabilísticos.
(213)
O refinanciamento do banco assenta em 3 pilares fundamentais: contas de poupança (cerca de um terço), aplicações financeiras (cerca de um terço) e obrigações hipotecárias (cerca de um quarto). As obrigações consolidadas sofreram uma redução de 32 mil milhões de euros, passando de 185 mil milhões de euros registados no final de 2001 para 153 mil milhões de euros em meados de 2003. Este último valor excedeu visivelmente o objectivo do plano para 2003 de cerca de 160 milhões de euros, o qual deverá ser reduzido ainda mais até 2006 para cerca de [...]* euros.
(214)
De forma a preparar-se para a cessação de todas as garantias estatais, o banco aposta na conversão das suas existências de obrigações a curto prazo, até à data em número relativamente elevado, em obrigações a médio e longo prazo, bem como numa reentrada no mercado de capitais no domínio das obrigações não cobertas por garantias. Para o efeito, o banco estabeleceu objectivos para a transacção de obrigações cobertas e não cobertas por garantias, esforçando-se desse modo por reconquistar a confiança do mercado bolsista e alargar a base de investidores. O banco manteve conversações com agências de rating sobre o rating a alcançar de uma forma realista no caso de uma aplicação bem sucedida do modelo de reestruturação com base no cenário de base («A» ou «A3»). [...]*. Em termos globais, parte-se nesse cenário de um aumento médio dos custos de refinanciamento equivalente a [...]* pontos-base, o que se deve ao desaparecimento das garantias estatais em meados de 2005.
(215)
A Comissão é basicamente da opinião, que aliás foi confirmada pela Mazars, que a estratégia de refinanciamento do banco é plausível, como o são igualmente e em especial o cenário de base desenvolvido e a determinação daí resultante de custos de refinanciamento por conseguinte mais elevados. Contudo, existe alguma incerteza quanto ao futuro refinanciamento do banco devido a uma potencial atitude de reserva por parte dos operadores de mercado que se verificaria sobretudo no caso de os resultados do banco ficarem aquém das expectativas. A verificar-se essa situação, conviria prever um aumento ainda maior dos custos de refinanciamento. Além disso, não é ainda possível determinar até que ponto poderão fazer sentir-se eventuais efeitos de saturação no mercado em meados de 2005, quando todos os bancos públicos na Alemanha perderem as garantias estatais. Nessa altura poderá, no mínimo, ser mais difícil colocar determinados títulos no mercado.
(216)
Por esse motivo, a Comissão encara a subsequente redução das rubricas de risco como uma condição fundamental para a aplicação bem sucedida do plano de reestruturação. Caso os problemas descritos se verifiquem no futuro, o banco poderá contrariá-los eficazmente intensificando os esforços para os superar e assim influenciar positivamente a confiança do mercado de capitais.
(217)
Uma outra condição fundamental para assegurar a confiança dos mercados de capitais é a obtenção de uma quota de capital de base suficientemente elevada para compensar eventuais prejuízos que se venham a registar. A quota de capital de base depende, por um lado, do número de rubricas de risco e, por outro, do próprio capital de base. O banco pretende alcançar até ao final do período de reestruturação uma quota de capital de base superior a 7 %. De qualquer modo, além da injecção de capital de Agosto de 2001, não é de esperar antes de finais de 2007 qualquer suprimento de capital por parte dos co-accionistas destinado a melhorar a situação patrimonial do banco. Perante esse facto, para aumentar a sua quota de capital de base, o banco deverá recorrer acima de tudo a uma redução das rubricas de risco ou à alienação de bens patrimoniais.
(218)
A Comissão está ciente de que a percentagem mínima de 4 % prevista por lei para a quota do capital de base não é suficiente para dotar um banco da margem de manobra de que necessita nas suas operações diárias. Na sua decisão relativa ao auxílio de emergência de 25 de Julho de 2001, a Comissão havia por essa razão reconhecido a necessidade de uma quota do capital de base de 5 % para a subsistência de um banco. Esta conclusão resultou acima de tudo de uma carta da antiga BAKred. A Comissão sabe igualmente que, tal como confirmado pela Mazars, é habitualmente referida uma quota de capital de base de 6 % como limiar abaixo do qual a solidez da instituição em causa suscita dúvidas, abalando a confiança dos mercados financeiros. Segundo a Mazars, as agências de rating tendem a encarar a quota de capital de base como expressão da capacidade financeira de um banco, de forma que as instituições de crédito excedem de forma geral os montantes mínimos de capital previstos por lei, de modo a assegurarem um rating adequado, o qual constitui uma condição prévia para o acesso aos mercados de capitais internacionais em condições razoáveis. Uma quota de capital de base superior a 6 % poderá igualmente ser pertinente tendo em conta a reforma dos acordos internacionais no âmbito do Acordo Basileia II e a cessação das garantias estatais, por forma a corresponder às expectativas do mercado de uma solidez reforçada sobretudo a nível dos bancos regionais e, por esse motivo, de um rating mais elevado. O banco ambiciona atingir um rating do nível A e considera que para tal deverá dispor de uma quota de capital de base de, no mínimo, 7 %. Com base em dados comparativos observáveis no mercado (segundo os quais a quota média do capital de base no valor de 6 % que se verifica neste sector na Alemanha é relativamente reduzida face à média internacional, situando-se o valor médio à escala europeia em 8% e acima de 8% no caso de instituições de crédito conceituadas), os consultores da Mazars que dão apoio à Comissão entendem que a médio prazo é imprescindível atingir uma quota de capital de base de cerca de 6 % a 7 %.
(219)
Em concordância com a Mazars, a Comissão também encara um aumento de 6% a médio prazo da quota de capital de base como uma medida conducente aos objectivos previstos. Um aumento acima de 6 %, pelo contrário, apenas serviria, no entender da Comissão, os interesses do banco, sendo da sua inteira responsabilidade, não podendo, por conseguinte, ser financiado com auxílios estatais. Os concorrentes do banco encontram-se numa situação idêntica, mas são obrigados a aumentar às suas custas as respectivas quotas de capital de base, sem qualquer apoio estatal. Por esse motivo, a autorização do aumento do capital de base mediante o recurso a fundos estatais acima de 6% colocaria injustamente o banco numa posição de vantagem em relação aos concorrentes, sem que tal fosse absolutamente imprescindível para a sua viabilidade económica à data da decisão. O auxílio já não se teria limitado ao mínimo indispensável.
(220)
Por esta razão, a Comissão fez questão que, nos termos do acordo celebrado entre o Land de Berlim e o banco em 26 de Dezembro de 2002, relativo ao tratamento de eventuais direitos de recuperação de auxílios por parte do Land, apenas se mantenha no banco, sob a forma de uma aplicação financeira, o eventual montante de auxílios a restituir indicado numa decisão da Comissão relativa ao processo de auxílios estatais C 48/2002, na medida em que tal seja necessário para atingir uma quota de capital de base de 6,0 % (equivalente a uma quota do capital total de 9,7 %, que já havia sido reconhecida na decisão sobre o auxílio de emergência) com base no fecho de contas de 2002. Este acordo só poderá ser autorizado pela Comissão, na medida em que o montante dele decorrente não conduza, igualmente à data de 1 de Janeiro de 2004 e, dessa forma, com base nos dados actuais à data da decisão da Comissão, a um excedimento da quota de capital de base de 6% no grupo BGB (tendo em conta a separação do IBB a que se comprometeu a Alemanha, descrita no considerando 279).
(221)
Com base na mesma argumentação, a Comissão invocou o facto de a Alemanha se obrigar a apenas manter no banco, no âmbito da separação das actividades de fomento prevista para 2005, a reserva constituída para efeitos do IBB, se tal for necessário para salvaguardar a quota de capital de base de 6% à data convencionada de 1 de Janeiro de 2004. Esta medida deverá ser encarada como parte das compensações a prestar pelo banco para limitar, no interesse dos concorrentes, as distorções da concorrência induzidas pelo auxílio. Através da devolução da reserva do IBB no montante indicado garante-se que o banco não irá alcançar, no contexto da citada separação das actividades de fomento, uma quota do capital de base que exceda o mínimo necessário para garantir a sua viabilidade económica a longo prazo, a qual poderia utilizar para financiar estratégias de expansão, prejudiciais aos concorrentes. Caso o banco pretenda futuramente atingir uma quota do capital de base mais elevada deverá para tal modificar em conformidade os activos de risco, eliminar reservas às suas custas, ou angariar mais fundos próprios no mercado durante ou após a privatização.
(222)
Em suma, a Comissão, tal como a Mazars, presume que o banco irá, no seu próprio e legítimo interesse, empreender a longo prazo todos os esforços para atingir uma quota do capital de base que lhe garanta um rating que o satisfaça. Segundo indicações do banco, essa quota corresponde a, no mínimo, 7 %. Para aumentar a quota do capital de base às suas próprias custas de [...]* % para 7 % ou mais, o banco dispõe de quase três anos até ao final do período de reestruturação, em 2006. A Comissão considera que é perfeitamente possível conseguir nesse período aplicar com êxito as medidas pertinentes, destinadas a reforçar a actual quota de capital de base.
(223)
Uma vez que na Primavera de 2003 não foi possível à Comissão dissipar as reservas que subsistiam da sua própria análise, suscitadas pelo fracasso do processo de privatização e pelos resultados globais manifestamente negativos obtidos em 2002, relativamente à viabilidade económica do banco, e pelo facto de não parecer possível, segundo informou a Alemanha, isolar eficazmente os riscos de crédito associados sobretudo ao sector do financiamento de imóveis sem mais auxílios, a Comissão certificou-se, recorrendo a peritos independentes, que o banco se havia acautelado, à excepção de alguns casos pontuais, face aos riscos existentes, tendo para tal constituído as necessárias reservas. Em relação a essas situações, os consultores da Comissão, da sociedade de auditoria Mazars, recomendaram medidas específicas, de forma a adaptar a versão do plano de reestruturação apresentado à Comissão no Verão de 2003. A pedido da Comissão, o banco procedeu à referida actualização e o plano de reestruturação revisto foi apresentado à Comissão em 29 de Janeiro de 2004. As modificações introduzidas são as seguintes.
(224)
Através de um estudo analítico de uma amostra representativa da carteira de créditos do banco, os consultores da Comissão recomendaram um aumento gradual da cobertura preventiva dos riscos até ao final do período de reestruturação que ascenderia a [...]* euros no cenário de base e a [...]* euros no pior dos cenários. Identificaram ainda uma omissão no cenário mais desfavorável que deverá ser compensada por um montante adicional de cobertura de riscos no valor de [...]* euros. Este último montante subdivide-se em 4 parcelas de, respectivamente, [...]* euros para 2003, [...]* euros para 2004, [...]* euros para 2005 e [...]* euros para 2006. Quanto aos restantes riscos a cobertura prevista afigura-se adequada. Contudo, o não reembolso de um crédito de montante avultado poderia eventualmente conduzir a um excedimento do montante global de cobertura de riscos a título preventivo. Essa situação pode verificar-se especialmente no caso de financiamento de projectos de aviação, energia e telecomunicações. O cenário mais desfavorável prevê para semelhantes situações um montante adicional de cobertura de riscos a título preventivo no valor de [...]* euros. Atendendo ao número relativamente elevado de créditos de elevado montante no conjunto das existências do banco, a Comissão está ciente, o que foi confirmado pela Mazars, que é, por princípio, possível um excedimento dos riscos previamente cobertos no caso de não reembolso de um crédito de montante avultado com um volume de, no mínimo, [...]* euros. Caso se detectem indícios concretos, não anteriormente perceptíveis, de uma semelhante falta de reembolso, o banco deverá proceder a um aumento do seu montante de cobertura dos riscos a título preventivo. Subscrevendo a análise da Mazars, a Comissão parte do princípio que o banco terá capacidade para tomar às suas custas uma semelhante medida.
(225)
Após a revisão do plano de reestruturação através da incorporação das medidas propostas pelos consultores da Comissão, a Comissão considera que são adequadas as medidas previstas para prevenir os riscos conhecidos. A este título, a Comissão entende que foi positivo a gestão do banco ter tomado, de uma forma geral, medidas apropriadas para implementar um sistema de controlo de riscos adequado. O processo de implementação decorre da melhor forma, mas ainda não se encontra concluído. A Comissão confia que o banco irá, no seu legítimo interesse, dar andamento a este processo com a determinação até agora demonstrada. A Comissão está ciente de que a futura rendibilidade do banco depende em grande medida da evolução económica que se vier a registar sobretudo em Berlim e nos cinco novos Länder. Estes riscos podem, no entender da Comissão, ser estimados com segurança à luz da actual situação e afectam todas as empresas que operam nesta região de uma forma diferente. A Comissão considera que as medidas contidas no plano de reestruturação são suficientes, indo de todo o modo na direcção correcta. Como se poderá compreender, é impossível dispor de certezas absolutas quanto à evolução da situação económica de uma região.
(226)
As actividades desenvolvidas pelo banco no domínio dos mercados de capitais corresponderam durante o período de reestruturação a cerca de [...]*% dos resultados operativos, o que demonstra que são essenciais à rendibilidade do banco. É evidente que os riscos inerentes a estas actividades deverão ser geridos de uma forma adequada no interesse da viabilidade económica do banco. Essa gestão processa-se, por um lado, através de uma transferência de importância das transacções efectuadas por conta própria para as transacções efectuadas por ordem dos clientes. Pretende-se que, de 2002 a 2006, as rubricas de risco do banco sofram, neste contexto, uma redução de [...]* euros, enquanto se apontará para receitas médias de [...]* euros. Por outro lado, o controlo dos riscos será efectuado mediante um sistema de gestão de riscos que os consultores da Comissão, com base na sua análise, consideram ser adequado de uma forma geral. Contudo, recomendam que se reduza a dependência do banco de eventuais alterações às taxas de juros. A Comissão, tendo em conta esta recomendação, está convicta de que os riscos decorrentes das actividades desenvolvidas nos mercados de capitais são, por conseguinte, geríveis e que se encontra garantida a viabilidade deste sector de actividade.
(227)
Os peritos da Mazars que prestam consultoria à Comissão examinaram com atenção o problema da participação da BGB no banco BerlinHyp. O valor da participação em termos contabilísticos eleva-se a [...]* euros. Caso o BerlinHyp não atinja os objectivos do plano devido, por exemplo, a um agravamento da situação que se verifica no mercado imobiliário, seria necessário rever o plano de negócios. Atendendo ao aumento de riscos que daí poderá eventualmente decorrer, seria então necessário adaptar igualmente o factor de desconto, o que poderia dar origem ao vencimento de prémios de riscos adicionais. Um semelhante cenário poderia inclusivamente conduzir a um preço de mercado do BerlinHyp no valor de [...]*, [...]*.
(228)
O montante da diferença entre o valor contabilístico da participação de [...]* euros e o valor líquido do capital próprio de cerca de [...]* euros representa o risco de desvalorização num cenário de base. Esse risco elevar-se-ia então a cerca de [...]* euros. Um plano de negócios revisto e conservador contemplaria esse risco e tê-lo-ia em conta nos fechos de contas dos anos 2003 e 2004. A pedido da Comissão, foi revisto o plano de reestruturação, tendo sido devidamente tomados em conta os riscos de desvalorização. Nesse contexto, procedeu-se igualmente, tal como recomendado pelos consultores da Comissão, a um aumento de [...]* euros do risco máximo de desvalorização no cenário mais pessimista. Esta última medida não se reveste, todavia, de relevância significativa a nível da apreciação global por parte da Comissão.
(229)
Com vista a limitar os riscos e tendo em conta a incerteza face à evolução futura do mercado do financiamento de imóveis, a Comissão entendeu ser desejável, por forma a garantir a viabilidade económica do banco a longo prazo, que pelo menos a maior parte destas actividades fosse abandonada pelo grupo ou limitada ao mínimo possível. Para esse efeito, a Comissão sugere à Alemanha a venda separada do BerlinHyp, de modo a potenciar as hipóteses de privatização das restantes empresas do grupo. O banco BerlinHyp corresponde a cerca de dois terços de todas as actividades no domínio do sector do financiamento de imóveis do grupo, podendo, por esse motivo e do ponto de vista técnico, ser facilmente alienável através da venda das participações nele detidas. O restante terço encontra-se concentrado na BGB e no LBB, devendo ser objecto de uma reestruturação consentânea com a estratégia do banco para as actividades de financiamento de imóveis. Desta forma seria possível, em termos do volume global, reduzir em muito mais de metade os futuros riscos resultantes para as restantes empresas do grupo.
(230)
Porém, as autoridades alemãs forneceram informações à Comissão, segundo as quais a venda imediata do BerlinHyp traria consequências inaceitáveis para o banco. A Comissão solicita, pois, à Alemanha que investigue oportunamente se e quando a venda separada do BerlinHyp poderá, realisticamente, ser coroada de êxito e em que condições o poderá ser para o banco, ou seja, em que circunstâncias esta venda poderá ser feita a um preço que reflicta aproximadamente o valor líquido do capital próprio do BerlinHyp. Nesse caso seria possível minimizar os eventuais prejuízos resultantes da desvalorização do valor contabilístico do BerlinHyp, dotando simultaneamente o banco da necessária liquidez e permitindo-lhe libertar capitais próprios. Em resposta, a Alemanha comunicou à Comissão a sua intenção de alienar o BerlinHyp separadamente ou no âmbito do processo global de privatização da BGG, até finais de 2007.
(231)
A BGB tem direito a 24,99 % dos lucros, incluindo as respectivas receitas da liquidação do LBB, face ao Land de Berlim, detendo, além disso, uma quota de 75,01 % no capital do LBB sob a forma de uma participação passiva.
(232)
Os consultores da Comissão, a sociedade Mazars, entendem que conviria analisar a avaliação deste direito nos livros de contabilidade da BGB, uma vez que é possível que o valor subjacente do LBB tenha diminuído desde 1998, o ano relevante para o caso em apreço. Uma possível desvalorização representaria, num cenário pessimista, um acréscimo de cerca de [...]* do montante consolidado dos lucros antes de impostos do grupo e, num cenário optimista, um acréscimo de [...]* euros.
(233)
Tal como recomendado pelos consultores, a Comissão entende, pois, ser necessário que este efeito de desvalorização seja devidamente considerado no plano de reestruturação, nomeadamente, através tanto de uma depreciação de [...]* euros no cenário-base como de uma depreciação adicional [...]* euros superior à desvalorização anteriormente prevista de [...]* euros no pior dos cenários. Estas adaptações estimadas a título preliminar dependem de uma avaliação precisa do valor empresarial do LBB, devendo ser aplicadas com carácter definitivo assim que uma semelhante avaliação se processe após elucidação das questões ainda pendentes em relação ao LBB (dimensão exacta após transferência da reserva IBB que resta ao IBB, decisão da Comissão sobre a remuneração do capital de fomento do IBB). A Comissão entende, porém, que o efeito decorrente de tal processo a nível do capital de base consolidado do banco não é susceptível de ameaçar a viabilidade económica do grupo, já que, no caso de uma quota do capital de base de [...]* % ou mesmo superior, este efeito poderá ser absorvido pelo banco.
(234)
A conversão do método de apresentação das contas consolidadas da BGB por forma a corresponder ao plano de contabilidade consentâneo com as normas internacionais IFRS (International Financial Reporting Standards) prevista para 2005 implica, nomeadamente, a reavaliação das reservas constituídas para efeitos das pensões de reforma. Essa reavaliação poderia, de acordo com as estimativas dos consultores da Comissão, a sociedade Mazars, ter um efeito negativo a nível do valor consolidado do capital próprio na ordem dos [...]* euros. Todavia, é necessário ter em conta que, a partir da introdução do método segundo as normas IFRS, o novo plano de contabilidade também poderá produzir efeitos a nível de outras rubricas do balanço. No entender da Comissão e dos seus consultores, não é actualmente possível determinar com segurança esses efeitos. Mesmo que, a nível do balanço, esses efeitos devessem ser negativos em termos globais, não se espera que os mesmos possam, na sua globalidade, afectar negativamente a viabilidade económica do banco. A introdução do método IFRS conduz apenas a uma reavaliação parcial de factos já conhecidos, mas não à detecção de novos riscos. Além disso, a introdução do referido método afecta todas as empresas europeias que são obrigadas a proceder a adaptações em função do mesmo e a superar eventuais problemas de carácter transitório em cooperação com os serviços de inspecção competentes. A viabilidade económica do banco depende antes do desempenho económico e da capacidade do banco para superar os riscos, os quais deverão ser apreciados de forma independente.
(235)
A capacidade do banco de gerar novas actividades nos diferentes sectores em que opera constitui o principal factor determinante para a viabilidade económica e para as perspectivas de privatização do banco. O banco realizou estudos sobre a sua posição de mercado e sobre futuras oportunidades de penetração no mercado, dos quais inferiu futuras estratégias de negócios.
(236)
Daí se depreende que são realistas os planos e estratégias delineados para os principais sectores de actividade. O banco tenciona introduzir novos produtos e novos canais de distribuição. No entender da Comissão, os objectivos de qualidade e quantidade previstos e a estratégia para o sector do investimento imobiliário são, contudo, como já acima explicado, demasiado optimistas. [...]*. Tudo depende efectivamente não só da evolução da situação económica em termos globais mas também da capacidade do banco para reagir a mudanças na da situação do mercado e dar resposta às diferentes necessidades dos clientes, não podendo, por conseguinte, ser apreciado de forma conclusiva pela Comissão de um modo sustentado e à luz das informações de que a Comissão dispõe. Caso o banco não consiga satisfazer os requisitos que lhe são impostos, a sua viabilidade económica seria ameaçada, sobretudo no caso da preservação das operações de financiamento de imóveis na sua actual dimensão. Caso as indicações do plano não possam ser seguidas devido à redução da amplitude das actividades de financiamento imobiliário, reduzir-se-iam igualmente de forma considerável os efeitos quantitativos, podendo ser melhor absorvidos pelos outros sectores de actividade do banco.
(237)
No Outono de 2003, com base no parecer dos seus consultores da Mazars relativo ao plano de reestruturação apresentado, a Comissão pôde ter alguma certeza relativamente à viabilidade económica do banco e, sobretudo, em relação à adequação global das medidas de prevenção de riscos, só foi considerada a hipótese de uma decisão positiva sobre os auxílios notificados na condição de as medidas compensatórias propostas se afigurarem suficientes. A este respeito, tal como explicado adiante (ver considerando 257 e seguintes), a Comissão tinha ainda sérias dúvidas especialmente em relação ao sector do retail banking, no qual o banco apresenta uma posição de destaque no mercado regional de Berlim, mas também em relação às actividades de financiamento de imóveis, um sector que também beneficiava em grande medida dos auxílios concedidos. No caso no financiamento imobiliário acresce que os peritos da Comissão manifestaram reservas face à capacidade do banco para gerar futuramente neste sector novas actividades suficientemente rentáveis. Por esse motivo, no entender da Comissão, a alienação separada de, pelo menos, uma parte significativa das actividades de financiamento imobiliário a título de compensação dos concorrentes permitiria, por princípio, melhorar igualmente a viabilidade económica e as perspectivas de privatização das restantes empresas do grupo.
(238)
No Outono de 2003, com base no plano de reestruturação anteriormente apresentado e nas conclusões dos seus consultores, a Comissão solicitou, pois, à Alemanha que quantificasse os efeitos de uma alienação separada a médio prazo do Berliner Bank (cujas actividades correspondem, do ponto de vista do volume de negócios, a cerca de 1/4 a 1/3 das actividades de retail banking da BGB) até ao final de 2005, assim como do BerlinHyp (cujas actividades correspondem a cerca de 2/3 das actividades de financiamento imobiliário da BGB) até ao final de 2006. Deveria ser facultada à Comissão a possibilidade de verificar se semelhantes medidas compensatórias adicionais não comprometeriam novamente a viabilidade económica já basicamente confirmada no anterior plano de reestruturação.
(239)
As autoridades alemãs e o banco fizeram primeiramente uma síntese da situação de partida. Com base no plano financeiro a médio prazo de 24 de Junho de 2003, foram quantificados os encargos adicionais esperados, resultantes das alterações ao plano de reestruturação propostas pelos consultores da Comissão, da já confirmada separação do sector da prestação de serviços imobiliários e do afastamento do IBB. No cenário-base, resultam destas três medidas no período de 2003 a 2006 efeitos adversos negativos com carácter pontual no valor total de [...]* euros, dos quais um montante negativo de [...]* relativo ao aumento da cobertura de riscos a título preventivo, bem como um montante negativo de [...]* de euros relativo às receitas de venda negativas, ou à desvalorização dos valores contabilísticos das participações e a outras consequências das transacções efectuadas no contexto da separação das filiais IBG e IBAG responsáveis pela prestação de serviços no sector imobiliário. Contudo, as consequências a médio e longo prazo das três medidas referidas são pouco relevantes. Assim sendo, em 2006 apenas se verifica uma redução mínima do valor previsto dos resultados antes de impostos de [...]* euros, ou seja, de [...]* euros (de acordo com o plano financeiro a médio prazo de 24 de Junho de 2006) para [...]* euros (de acordo com o novo cálculo), podendo por isso ser suportada pelo banco na sua totalidade, sem necessidade de alterar de forma significativa os dados do plano anteriormente apresentados. O plano a médio prazo de 24 de Junho de 2003 baseia-se num rating ideal de [...]* para o grupo e numa taxa de remuneração do capital próprio de [...]* % a alcançar em 2006.
(240)
Ao invés, segundo as indicações da Alemanha e do banco, uma venda do Berliner Bank até finais de 2005 teria efeitos negativos a nível do plano a médio prazo das actividades do grupo. Em termos globais, resultariam daí efeitos com carácter pontual no período de 2003 a 2005 no valor de [...]* euros, dos quais um montante de [...]* relativo às despesas extraordinárias associadas à venda, devendo-se o resto a reservas constituídas para efeitos do pessoal, das tecnologias da informação, dos edifícios e de outras despesas de reestruturação adicionais. A médio ou longo prazo espera-se em 2006 uma diminuição do valor previsto dos resultados antes de impostos de [...]* euros (de acordo com o plano a médio prazo revisto em função das três medidas acima indicadas) em [...]* euros para [...]* euros, donde cerca de metade se deve à perda da contribuição do Berliner Bank para os resultados do grupo e o restante ao atraso na redução do número de efectivos, à perda do previsto aumento das receitas das comissões e aos custos (fixos) remanescentes (sobretudo devido às desvantagens em termos de economia de escala resultantes das operações de back-office). Estes cálculos baseiam-se, porém, no pressuposto de que, de forma a maximizar o número de potenciais compradores, o banco será vendido enquanto instituição de crédito independente, o que acarreta um maior volume de despesas. O efeito com carácter pontual das despesas extraordinárias associadas à venda inclui à partida as esperadas receitas da venda do Berliner Bank no valor de [...]* - [...]* euros. Contudo, segundo indicações do banco, o valor das receitas perder-se-ia na sua totalidade devido ao necessário reforço do capital do Berliner Bank equivalente a [...]* % das rubricas de risco no valor de [...]* euros, donde resulta um efeito negativo no valor de [...]* a [...]* euros. Além disso, através da separação do Berliner Bank operar-se-ia uma redução da participação nos resultados das actividades de retail banking a nível do conjunto das actividades desenvolvidas pela BGB de, bem à vontade, [...]* % para cerca de [...]* %, aumentando em conformidade a participação das actividades no domínio dos mercados de capitais de sensivelmente [...]*% para aproximadamente [...]* %. Desta forma, atendendo à quota de capital de base prevista, subsiste a ameaça de uma degradação do rating, já que se considera que os riscos associados às actividades desenvolvidas a nível dos mercados de capitais são superiores aos que se verificam a nível do retail banking. Este facto influencia negativamente a capacidade de refinanciamento, de modo que uma alienação do Berliner Bank suscita igualmente problemas de carácter operacional durante a fase de reestruturação. Uma alienação do Berliner Bank originaria uma redução da taxa de remuneração do capital próprio de cerca de [...]* %, de [...]* % em 2006 de acordo com o plano a médio prazo de 24 de Junho de 2003 para cerca de [...]*%.
(241)
A Comissão analisou cuidadosamente os argumentos apresentados pela Alemanha e pelo banco. No entender da Comissão, estes argumentos não contêm, todavia, quaisquer entraves insuperáveis à separação, por questões de concorrência, do Berliner Bank.
(242)
O banco é inclusivamente livre de compensar a ameaça de diminuição relativa da participação das actividades de retail banking nos resultados globais do grupo através de reduções proporcionais nas restantes actividades desenvolvidas, respectivamente, nos mercados de capitais e no financiamento imobiliário. Dessa forma, não se verificariam alterações na estrutura do banco nem a nível dos requisitos em matéria da quota do capital de base. Uma semelhante redução das rubricas de risco permitiria, bem pelo contrário, libertar mais capital próprio, o que contribuiria para um novo aumento da quota do capital de base. Em alternativa a semelhantes reduções, para fazer face ao maior volume de riscos, o banco poderia aumentar a quota do capital de base através de uma redução superior à prevista, e efectuada às suas próprias custas, das rubricas de risco e dessa forma libertar capital de base, ou através da angariação a médio de prazo de novos fundos junto dos mercados de capitais. Dessa forma se excluiria a possibilidade de um efeito negativo considerável a nível do rating e, por conseguinte, a nível das condições de refinanciamento, permitindo superar a separação do Berliner Bank igualmente no plano operativo.
(243)
No cálculo dos efeitos pontuais da separação do Berliner Bank, a Alemanha e o banco partiram do princípio que o banco seria vendido enquanto instituição de crédito independente, por forma a alargar o círculo de potenciais compradores. Dado que o Berliner Bank se encontra actualmente integrado no Landesbank Berlin na qualidade de sector de actividade dependente, ou de filial, só poderá ser vendido após se constituir enquanto entidade juridicamente independente. Segundo indicações do banco, tal implica a existência de uma quota de capital de base de [...]* % das rubricas de risco e, dessa forma, de um capital de base no valor de cerca de [...]* euros, que a BGB teria de reunir a partir de novos fundos. Apesar de dispor de um capital de base de [...]* euros, o banco apenas espera obter receitas de [...]* a [...]* euros. A Comissão considera que este cálculo é muito conservador. O valor líquido do capital próprio serve, por regra, como um dos muitos termos de referência utilizados na determinação do valor de uma empresa. Se o capital de base do Berliner Bank se situar em cerca de [...]* euros, a Comissão é da opinião que será muito pouco provável que apenas seja possível obter receitas de venda de [...]* a [...]* euros. Tendo em conta que os mercados e a base de clientes do Berliner Bank se encontram bem estabelecidos, as receitas da sua venda deveriam aproximar-se do valor do capital de base que o banco encara como despesa, ou mesmo ultrapassar esse valor, reduzindo assim muito mais os encargos da BGB. Mas mesmo que excepcionalmente as circunstâncias fossem outras por motivos que a Comissão não entende, seria nesse caso irracional por parte da BGB vender o Berliner Bank como instituição de crédito independente. Os mercados, os clientes, os restantes bens patrimoniais das operações em curso, assim como outros fundos próprios apresentam todos um valor positivo. Se a BGB considera que as receitas da venda nem sequer lhe permitirão recuperar o capital de base que terá de injectar no Berliner Bank mediante o recurso a novos fundos, poderá sempre alienar o imobilizado do Berliner Bank no âmbito de um «asset deal», o que, no mínimo, conduziria a receitas de venda positivas, excluindo dessa forma prejuízos adicionais para a BGB resultantes da venda do Berliner Bank. Tal permitiria reduzir visivelmente o efeito negativo pontual de [...]* euros.
(244)
O efeito reflexo negativo a nível da taxa de remuneração do capital próprio no alegado valor de [...]*% ficará igualmente, no entender da Comissão, muito aquém das previsões devido ao adiamento da alienação por um período superior a um ano.
(245)
Tendo em conta a análise da Comissão, a Alemanha concordou finalmente que a BGB permaneceria economicamente viável mesmo no caso de uma venda separada do Berliner Bank. A Alemanha prontificou-se, pois, a vender separadamente o Berliner Bank até 1 de Fevereiro de 2007 (data efectiva real) mediante a abertura de um processo de alienação em 2005 e a celebração da escritura de compra e venda até 1 de Outubro de 2006. O compromisso formal assumido foi transmitido à Comissão em 6 de Fevereiro de 2004.
(246)
Dessa forma, em primeiro lugar os resultados totais do exercício de 2006 ainda cabem à BGB e, em segundo, é possível distribuir os custos de adaptação por um período de tempo mais longo, podendo mais facilmente ser empreendidas medidas correctivas tais como, por exemplo, maiores progressos na redução dos custos fixos a curto prazo no caso das tecnologias da informação, do pessoal do back-office e dos edifícios. Segundo as indicações da própria BGB, os efeitos negativos resultantes da perda do previsto aumento das receitas das comissões do LBB devida à reorganização, à incerteza dos funcionários e à vinculação de recursos de gestão no valor de [...]* euros, devida ao atraso na redução do número de efectivos no seio do grupo no valor de [...]* euros e devida aos custos remanescentes das desvantagens em termos de economia de escala no valor de [...]* euros, já não se verificarão em parte com a duração esperada. A Comissão partilha este ponto de vista.
(247)
O ponto de vista da Comissão é confirmado pela análise dos efeitos de carácter pontual bem como dos efeitos com carácter duradouro a nível da rendibilidade do capital próprio da BGB. Os valores indicados pela Alemanha e pelo banco não serão de modo algum alcançados. Se tal não se verificar devido a uma série de circunstâncias adversas ou a uma evolução desfavorável do mercado, nem sequer uma rendibilidade do capital próprio de [...]*% para o ano de 2007 (rendibilidade do capital próprio de [...]*% de acordo com o plano a médio prazo de 24 de Junho de 2003 menos [...]*% através da separação do Berliner Bank) fará, no entender da Comissão, com que o resto das empresas do grupo dependa de novo de financiamento público que deixaria de poder ser prestado à luz do princípio «one time - last time» (uma vez, última vez), preconizado na legislação comunitária em matéria de auxílios estatais. Cabe ao banco solucionar às suas custas este problema através de um aumento da quota de capital de base para 7% ou mais. Esse aumento teria repercussões positivas a nível do rating, garantindo, no plano operacional, condições de refinanciamento satisfatórias. É certo que a taxa de rendibilidade de [...]* a [...]* esperada para 2006 no caso de condições adversas se situa, no entender da Comissão, igualmente na actual situação difícil que atravessa o sector do crédito na Alemanha, bem mais no nível mais baixo do espectro que é considerado suficiente para a viabilidade económica a longo prazo de um banco. A Comissão admite, contudo, que a privatização confirmada para 2007 conduza a um maior reforço da posição do banco. Caso o novo investidor não se dê por satisfeito com a rendibilidade do capital próprio ou com os fundos próprios de que o banco então dispuser, é de esperar que esse investidor adopte, no seu próprio interesse, mais medidas de saneamento como sejam a redução de sectores de actividade pouco rentáveis, ou um suprimento de capital, que melhorariam o rating e a situação de refinanciamento nas necessárias proporções.
(248)
Em contrapartida, a Comissão concorda com a Alemanha e o banco que, na situação actual, não é possível excluir com suficiente segurança a possibilidade de uma semelhante obrigação estrita de alienar também separadamente e a médio prazo o BerlinHyp representar uma ameaça demasiado grande à viabilidade económica do banco. A Comissão mantém, contudo, certas dúvidas, o que é confirmado pelos seus consultores independentes, que o banco venha a conseguir gerar novas actividades no sector do financiamento imobiliário com a amplitude prevista e com margens de lucro mais elevadas. Por esse motivo, a Comissão entendeu que seria positivo para o reforço da rendibilidade que o banco se afastasse muito mais do que até à data das actividades desenvolvidas no domínio do financiamento de imóveis. Tal poderia ser conseguido acima de tudo através da venda separada do BerlinHyp, razão pela qual essa venda foi cuidadosamente estudada.
(249)
A obrigação vinculativa de uma venda separada a médio prazo do BerlinHyp teria, segundo as informações prestadas pela Alemanha e pelo banco, as seguintes repercussões negativas a nível das restantes empresas do grupo, ou implicaria as seguintes exigências não necessariamente passíveis de serem satisfeitas pelo comprador: O comprador deveria assumir o mais possível a responsabilidade pelo refinanciamento no seio do grupo (no valor actual de [...]* euros) em condições equiparáveis, ou seja, dispor de um rating no mínimo tão bom como o Landesbank Berlin, assumindo igualmente as obrigações de patronato da BGB face ao BerlinHyp, por forma a evitar que lhe sejam lançados em conta créditos de elevado montante (estimativa do volume actual: cerca de [...]* euros). Além disso, o comprador deveria oferecer como preço de venda mínimo o valor contabilístico do BerlinHyp, uma vez que caso contrário poderiam eventualmente resultar fortes depreciações do valor contabilístico, [...]* . Inclusivamente no caso de fracasso do processo de apresentação de propostas de aquisição, correr-se-ia o risco de mais desvalorizações. Saliente-se ainda que uma alienação só não acarretaria consequências graves a nível do plano de reestruturação, se fosse mantida a cooperação entre o BerlinHyp e o grupo a nível da comercialização dos produtos. A obrigação de alienação separada implicaria uma desvalorização única de [...]* do actual valor contabilístico de [...]* euros a nível do valor contabilístico do capital próprio do BerlinHyp, no valor de 519 milhões de euros. Os resultados antes de impostos esperados para 2006 no caso das restantes empresas do grupo sofreriam uma redução adicional de cerca de [...]* euros (diferença entre a perda dos resultados previstos do BerlinHyp no valor de cerca de [...]* euros e as receitas dos juros das esperadas receitas da venda no valor de aproximadamente [...]* euros). Esse facto, em conjunto com a venda separada do Berliner Bank, originaria uma maior descida da taxa de remuneração do capital ambicionada para 2006 no caso das restantes empresas do grupo na ordem de [...]* % de um total de [...]* %, assim como uma quota de capital de base de apenas pouco mais de [...]* %.
(250)
Uma vez que de uma obrigação vinculativa de alienação separada do BerlinHyp poderão decorrer mais riscos significativos a nível da viabilidade económica, a Comissão entende que tal não constitui, na situação actual, um passo adequado para reforçar a rendibilidade a longo prazo nem uma medida de compensação razoável, sobre a qual se poderia basear a decisão. A Comissão regista, pois, a intenção da Alemanha de investigar novamente uma venda separada do BerlinHyp em data posterior com vista à privatização das restantes empresas do grupo do ponto de vista da sua exequibilidade e de proceder até finais de 2007 à alienação do BerlinHyp em conjugação com a das restantes empresas do grupo ou de forma separada, consoante o cenário mais favorável à privatização, mediante um processo transparente, aberto e não discriminatório. A Comissão considera que é realista acreditar que o BerlinHyp se possa de novo revestir de interesse para o investidor estratégico, pelo menos, a partir de 2006. O próprio plano de negócios do BerlinHyp parte de uma melhoria até esse ano da situação geral do mercado no domínio do financiamento de imóveis. Assim, na opinião da Comissão, conviria proceder a uma avaliação das perspectivas de uma venda separada em 2006. A Comissão conta também, de acordo com as recomendações dos seus consultores e com base no plano de reestruturação reelaborado nesses moldes, que o banco irá empreender uma [...]*, assim que tal pareça ser indicado devido a uma evolução dos negócios pior do que a evolução até então esperada pelo banco. Através desta medida, seria possível minimizar o risco potencial que poderia resultar da necessidade de proceder a uma nova desvalorização, [...]*. Semelhantes medidas permitiriam, no entender da Comissão, influenciar positivamente a viabilidade a longo prazo e as perspectivas de privatização das restantes empresas do grupo.
(251)
Em 29 de Janeiro de 2004 a Alemanha enviou o actual plano de reestruturação incluindo o plano financeiro a médio prazo, que se baseia em dados de meados de Janeiro de 2004. Este vem actualizar a anterior versão de Junho de 2003 que serviu de base à apreciação da viabilidade económica efectuada pela Comissão e pelos seus consultores e já contempla, por exemplo, a recomendação da Mazars relativa à cobertura de riscos a título preventivo. Em relação à separação do Berliner Bank, que ainda não foi incorporada no plano financeiro a médio prazo mais recente, a Alemanha transmitiu uma estimativa baseada na análise apresentada em Dezembro de 2003. Os dados do plano actual não se afastam muito da versão de Junho de 2003, não sendo pois susceptíveis de alterar significativamente a apreciação da viabilidade económica da BGB por parte da Comissão.
(252)
Não obstante as incertezas ainda existentes quanto a futuros desenvolvimentos, a Comissão considera que o plano de reestruturação após incorporação das recomendações dos seus consultores da Mazars é, de uma forma geral, plausível e completo. As medidas já aplicadas ou previstas de carácter operacional, funcional e financeiro são, no entender da Comissão, apropriadas para restabelecer a viabilidade económica do banco a longo prazo. A Comissão não é da opinião que os desvios dos objectivos do plano, entretanto registados, possam, de uma forma geral, suscitar preocupações sustentáveis relativamente à viabilidade do plano de reestruturação. Algumas medidas ficaram aquém dos objectivos do plano. Esse facto é, porém, compensado em parte através do excedimento dos objectivos do plano noutros sectores.
(253)
As perspectivas quanto à viabilidade económica dependem em grande medida dos lucros futuros e do reforço do capital de base e, em particular, da capacidade de geração de novos negócios e da aplicação completa do plano de reestruturação. Sobretudo durante o período de reestruturação, o banco irá depender em grande medida das receitas das transacções efectuadas nos mercados de capitais. A estratégia no domínio do financiamento imobiliário é ambiciosa, correndo o risco de ficar aquém dos objectivos do plano. Um novo agravamento tanto da situação do mercado imobiliário na região de Berlim como do produto interno bruto poderia comprometer a viabilidade económica do banco. Por forma a minimizar esse risco, a Comissão considera basicamente que seria desejável a separação da maior parte das actividades de financiamento imobiliário através da venda separada do BerlinHyp e aguarda que a Alemanha lhe apresente uma análise completa do possível impacto de uma semelhante medida. Quaisquer prejuízos decorrentes da pequena parte das actividades de financiamento imobiliário preservadas no seio da BGB e do LBB poderiam então ser mais facilmente compensados pelo banco através das previstas contribuições positivas por parte do retail banking e das operações nos mercados de capitais.
(254)
O banco não dispõe actualmente de quaisquer reservas passivas ou de outros recursos financeiros que lhe permitam absorver prejuízos maiores durante o período de reestruturação. Perante esse facto, a Comissão considera que uma quota do capital de base de 6,0 % constitui o mínimo necessário para assegurar a viabilidade económica do banco e, dessa forma, o valor máximo financiável através de auxílios estatais. A Comissão espera que o banco empreenda todos os esforços para aumentar às suas custas a quota do capital de base para cerca de 7 % ou mais através de mais reduções de activos de risco ou da angariação de mais fundos no mercado. Tal favoreceria ainda mais a competência do banco nos mercados de capitais e as suas perspectivas de privatização.
(255)
A Comissão entende que a descida máxima esperada para 2006, devido à medida de compensação adicional de separação do Berliner Bank, da remuneração do capital próprio de cerca de [...]* a [...]* % para cerca de [...]* a [...]* % não compromete a viabilidade económica do banco a longo prazo. A Comissão é da opinião que, após a privatização do banco, qualquer investidor tomará todas as medidas necessárias para conseguir que a rendibilidade do banco corresponda às expectativas de um investidor que opera numa economia de mercado.
(256)
A Comissão parte do princípio que a privatização do banco tem boas hipóteses de ser bem sucedida após a conclusão da fase de reestruturação. A Alemanha comprometeu-se a lançar um processo de privatização logo que disponha dos resultados do exercício de 2005 e a concluir esse processo até ao final de 2007. A Comissão considera este calendário realista, contando que até lá a Alemanha e o banco empreendam todos os esforços para superar as dificuldades ainda existentes no respeitante à privatização. As dificuldades em causa prendem-se com a necessidade de simplificar ainda mais a estrutura ainda muito complexa do grupo no decurso do processo de reestruturação e de concentrar ainda mais a gama ainda demasiado dispersa dos produtos comercializados, bem como de melhorar a transparência interna da empresa. No preço de venda irá além disso reflectir-se de forma tendencialmente negativa o facto de o banco ter arrendado uma grande parte das suas instalações a preços muito acima dos preços de mercado. Segundo cálculos dos consultores da Comissão, o valor bruto dessa desvantagem situa-se em 2006 entre [...]* e [...]* euros, o que um investidor irá naturalmente ter em conta na sua proposta de preço de aquisição. A prevista privatização ocorre um a dois anos após cessação das garantias estatais «Anstaltslast» e «Gewährträgerhaftung». No entender da Comissão, durante esse período um investidor potencial terá suficientes oportunidades para observar as operações do banco no mercado após o desaparecimento das referidas garantias estatais em Julho de 2005 e para proceder a uma análise com vista a determinar a sua oferta de preço.
(257)
A derrogação prevista na alínea c) do n.o 3 do artigo 87.o do Tratado CE está subordinada à condição de os auxílios não alterarem as condições de comércio, contrariando o interesse comum. Os pontos 35 a 39 das Orientações estabelecem a obrigação de tomar medidas para atenuar, tanto quanto possível, as consequências desfavoráveis do auxílio para os concorrentes. Esta condição traduz-se, na maior parte das vezes, por uma limitação ou redução da presença da empresa no mercado ou mercados relevantes após a conclusão da fase de reestruturação. Nos termos do ponto 37 das Orientações, a limitação ou redução forçada da presença no mercado deve ser proporcional aos efeitos de distorção causados pelos auxílios e, em especial, ao peso relativo da empresa no seu ou seus mercados. Nos termos do ponto 38 das Orientações, pode prever-se uma flexibilização da necessidade de contrapartidas, se esta redução ou limitação ameaçar conduzir a uma deterioração manifesta da estrutura do mercado, tendo por exemplo por efeito indirecto criar um monopólio ou uma situação de oligopólio estreito. Tal como já acima descrito para o caso de uma hipotética insolvência, a criação de um monopólio ou de uma situação de oligopólio estreito através da limitação ou da redução da presença de mercado da BGB pode igualmente ser excluída igualmente devido às respectivas estruturas de mercado e à posição respectiva da empresa nestes mercados (ver também explicação mais adiante).
(258)
As contrapartidas podem ser prestadas de formas diferentes tais como, por exemplo, através da alienação de instalações de produção ou de filiais ou através da redução de actividades. Nos termos da alínea i) do ponto 39 das Orientações, caso exista um excesso de capacidade estrutural num mercado em que o beneficiário do auxílio desenvolve actividades, as contrapartidas deverão contribuir para o seu saneamento desse mercado, através de uma redução irreversível das capacidades de produção. Nos termos da alínea i) do ponto 39, uma redução de capacidade é irreversível quando os activos em causa são tornados definitivamente incapazes de produzir ao nível anterior ou definitivamente adaptados tendo em vista uma outra utilização.
(259)
Os mercados dos serviços imobiliários não se caracterizam por excessos de capacidade de natureza estrutural na acepção da alínea i) do ponto 39 das Orientações, que antes se refere a este título a instalações de produção e, dessa forma, implicitamente às actividades de produção em vez de sectores de serviços, nos quais é basicamente mais fácil adaptar as capacidades às condições de mercado. Quando no sector da banca se fala de excessos de capacidade, por exemplo, em relação à densidade das dependências bancárias ou balcões não se trata propriamente de excessos de capacidade de carácter estrutural, ou seja, causados por uma quebra duradoura da procura, mas de sectores que empregam muitos trabalhadores e que por isso envolvem muitos custos que são normalmente reduzidos por questões de rendibilidade.
(260)
Mas mesmo que devessem existir excessos de capacidade no sector dos serviços financeiros, seria impossível torná-los «definitivamente incapazes de produzir» ou adaptá-los de uma outra forma qualquer com vista a uma outra utilização. As capacidades para prestação de serviços no sector bancário, em especial, os efectivos, os balcões, os centros de apoio aos clientes, os back-offices, bem como os computadores e os equipamentos de telecomunicações, caracterizam-se por uma elevada flexibilidade de adaptação, podendo, sem custos significativos, conseguir, respectivamente, outra ocupação, ser alugados a outras empresas ou de qualquer outra forma ser utilizados no mercado. Por conseguinte, no presente caso é impossível uma redução irreversível das capacidades, pelo que esse aspecto não pode constituir objecto da apreciação.
(261)
Seguidamente analisa-se até que ponto as medidas de alienação, de encerramento e de redução do número de filiais, de bens patrimoniais e/ou de sectores de actividade, propostas a título de contrapartidas nos termos da alínea ii) do ponto 39 das Orientações, são suficientes para mitigar os efeitos de distorção da concorrência resultantes dos auxílios.
(262)
Inicialmente, a Alemanha propusera as medidas que a seguir se descrevem de forma sucinta, como parte integrante do plano de reestruturação:
-
alienação de filiais e de participações sociais: as principais medidas de alienação referem-se, em relação às empresas que operam no sector do retail banking, ao banco Allbank (já vendido) que se encontra representado em toda a Alemanha, ao Weberbank sediado em Berlim (ainda não vendido), à sociedade Zivnostenská Banka a.s. sediada na República Checa (já vendida), bem como à BG Polska S.A. (desta sociedade foram vendidos o sector do retail banking e o domínio «Inteligo» da internet, encontrando-se os restantes sectores em fase de liquidação),
-
encerramento de locais de implantação: abandono de cerca de 90 filiais do sector dos clientes privados e institucionais na região de Berlim e de Brandeburgo (na sua grande maioria sediadas em Berlim), de 6 centros de apoio ao cliente no território federal, de 6 locais de implantação situados no território nacional e de 3 situados no estrangeiro pertencentes ao sector do financiamento imobiliário, de 3 locais de implantação situados no estrangeiro pertencentes ao sector dos mercados de capitais, assim como de 14 representações no estrangeiro pertencentes ao sector dos grandes clientes e das operações com o estrangeiro,
-
abandono de sectores de actividade e de actividades específicas: retirada a longo prazo do sector grandes clientes/operações com o estrangeiro (que inclui, por exemplo, as operações de crédito com bancos estrangeiros, os serviços de consultoria prestados a grandes clientes, a privatização de empresas, o financiamento de aeronaves),
-
medidas de redução: no sector dos mercados de capitais prevê-se uma redução de [...]* dos activos de risco e no sector debt finance uma redução de [...]* %; no sector imobiliário é prevista uma redução do volume dos fundos imobiliários de mais de [...]* % (cerca de [...]* euros) e no sector de desenvolvimento de projectos de uma redução de [...]* % (cerca de [...]* euros), incluindo o encerramento de sucursais e uma redução de 50% do número de efectivos; Redução do pequeno sector independente das operações com o estado e integração das restantes actividades no sector dos clientes institucionais.
(263)
A Alemanha esclareceu que, no total, estas medidas conduzem a uma redução do número de efectivos de 50 % (de cerca de 15 000 para 7 500), assim como a uma redução do balanço anual de cerca de 190 para 140 mil milhões de euros.
(264)
Na sua decisão de dar início ao procedimento formal de investigação, a Comissão explicou que não lhe era possível, por falta de elementos concretos, avaliar devidamente os efeitos destas medidas que, em parte, apenas foram vagamente descritas, tanto no seu conjunto como a nível dos diferentes sectores de actividade da BGB e da respectiva posição nos mercados, tendo solicitado informações adicionais. Na sequência desse pedido, a Alemanha enviou esclarecimentos suplementares sobre os efeitos das medidas a nível de cada sector de actividade ou de cada mercado (ver considerando 291 e seguintes), explicando em pormenor o efeito global das mesmas: redução de 51,5 mil milhões de euros (= 25 %) do anterior património global, redução de 57,8 mil milhões de euros (= 27 %) do anterior volume de obrigações (dívidas do activo) e redução de 50,2 mil milhões de euros (= cerca de 27 %) do valor do balanço anual consolidado (26).
(265)
Contudo, já na sua decisão de dar início ao procedimento, a Comissão havia manifestado dúvidas quanto à suficiência das contrapartidas propostas. Afigurou-se questionável que a prevista redução do valor do balanço anual fosse suficiente, tendo em conta o elevado montante dos auxílios recebidos e a prática da Comissão em matéria de auxílios à reestruturação de bancos (27). Neste contexto, a Comissão chamara igualmente a atenção para o valor mínimo da quota do capital de base previsto por lei, o qual, no contexto de um reforço de capital, poderá constituir um ponto de referência aproximado para a apreciação de contrapartidas a prestar no sector da banca. Neste contexto, reveste-se de particular importância a seguinte consideração: por forma a preservar as suas actividades, os bancos numa situação de subcapitalização devem reduzir em conformidade os seus activos de risco, ou seja, o volume das suas operações (por exemplo, tomando por base o valor mínimo da quota de capital de base de 4% prevista por lei, tal corresponderia, em relação aos activos com ponderação de riscos, a um máximo de 25 vezes mais), ou requerer autorização para proceder a um reforço de capital no valor correspondente. Neste último caso, os bancos conseguem evitar a redução que seria normalmente necessária. Esta consideração de uma redução de «conveniência» poderá servir para ilustrar a distorção da concorrência que advém de um suprimento de capital e, por esse motivo, servir de termo de referência aproximado para a apreciação de contrapartidas. A Comissão chamara, porém, a atenção para o facto de não se tratar no presente caso de uma regra de aplicação «automática» e que, consoante o caso, haveria que ter em conta as condições económicas, em especial, a viabilidade económica da empresa e a situação da concorrência nos respectivos mercados.
(266)
Em relação às repercussões globais das medidas, a Alemanha indicou que as mesmas não dependiam exclusivamente da quota de capital de base, mas igualmente do capital próprio de garantia, composto pelo capital de base e pelo capital complementar (cuja quota mínima prevista por lei é de 8%), pelo que não se deveria aplicar o factor 25, mas, no máximo, o factor 12,5 em relação à expansão das actividades viabilizada através dos auxílios ou em relação à redução das actividades que foi possível evitar. Apenas quando, no caso de um reforço do capital de base, também é injectado em simultâneo capital complementar, os bancos podem efectivamente aumentar 25 vezes mais os activos de risco. Mesmo quando os bancos dispõem à partida de capital complementar não contabilizável (28), não é correcto ter em conta uma expansão de actividades que só terá sido possível através desse capital complementar que, de qualquer forma, já se encontrava disponível. De resto, a Alemanha salientou que as quotas de capital realmente necessárias para operar no mercado, correspondentes a um mínimo de 6 % no caso da quota do capital de base e a cerca de 10 % no caso da quota do capital próprio, se situam visivelmente acima das quotas mínimas previstas por lei. Este ponto de vista foi confirmado pelo BAFin e explicado em pormenor através de uma comparação tanto com a média dos bancos alemães (quota do capital de base: 6 a 7 %; quota de capital próprio: 9 a 11 %; dos quais os bancos privados correspondem a 10 a 11 %) assim como com as quotas dos grandes bancos europeus, sendo que a média destes últimos se situa a um nível muito mais elevado (quota de capital de base: 8,5 %). A Alemanha concluiu desse facto que o valor das repercussões económicas que o suprimento de capital de 1,8 mil milhões de euros terá no mercado deverá ser fixado em cerca de 18 mil milhões de euros. A Comissão subscreve este ponto de vista.
(267)
Em relação ao dispositivo de protecção contra riscos, ainda não havia a certeza absoluta no momento da decisão de dar início ao procedimento quanto ao valor económico deste auxílio. Entretanto a Alemanha indicou que é correcto fixar esse valor económico em sensivelmente 6 mil milhões de euros (ver considerando 138). A Alemanha referiu ainda que a prestação de serviços imobiliários não constitui um sector sujeito às regras da solvabilidade, pelo que a redução de actividades que foi possível evitar não pode ser inferida das quotas de capital. Foi ainda explicado que o dispositivo de protecção contra riscos incide sobretudo a nível das antigas actividades do sector de prestação de serviços imobiliários. Poder-se-ia argumentar, contudo, que as novas actividades introduzidas na fase de reestruturação da IBAG só foram possíveis através da protecção dos riscos a elas associados. Assim sendo, apenas o volume das novas actividades (que equivale, no caso da fase de reestruturação, a um total estimado de cerca de [...]* euros; ver considerando 90) ou, em última análise, o valor do dispositivo de protecção contra riscos no seu conjunto (6,1 mil milhões de euros) poderão servir para ilustrar o grau da distorção da concorrência no mercado.
(268)
A Comissão não pode aceitar esta análise, dado que, sem o dispositivo de protecção contra riscos ou, em alternativa, sem uma injecção de capital de cerca de 6 mil milhões de euros, a BGB não teria sido capaz de dar continuidade às suas actividades devido às interpenetrações internas em matéria de riscos. Assim sendo, há que equiparar o efeito do mecanismo de protecção contra riscos a um hipotético suprimento de capital de cerca de 6 mil milhões de euros. O mesmo se aplica ao montante depositado para efeitos do acordo sobre pagamentos de restituição que, no caso de uma decisão da Comissão que preveja a recuperação do auxílio, deverá corresponder, no máximo, a 1,8 mil milhões de euros (29).
(269)
Tomando por base um valor económico global dos auxílios de 9,7 mil milhões de euros e um factor 10 em termos da quota de capital próprio efectivamente necessária, obter-se-ia, enquanto indicador da distorção da concorrência no mercado e enquanto termo de referência aproximado das contrapartidas, uma redução do valor do balanço de 190 mil milhões para cerca de 100 mil milhões de euros.
(270)
Esta análise ilustra as limitações da aplicabilidade de uma semelhante consideração de «conveniência». Uma redução imediata com esta amplitude só concebível no caso de insolvência. Sem os auxílios apenas teria sido possível suspender as actividades da BGB, donde se conclui, pelo raciocínio inverso, que a única contrapartida possível seria a BGB declarar a falência. Mas mesmo no calendário de uma reestruturação normal, só com grande dificuldade ou com perdas consideráveis resultantes da venda de partes da empresa ou da rescisão ou dissolução de contratos e posições a longo prazo é possível aplicar contrapartidas a curto ou médio prazo, à escala acima descrita, sem colocar em perigo de forma contínua ou mesmo inviabilizar a existência da empresa. Contudo, uma semelhante repercussão seria, por um lado, dificilmente compatível com o objectivo e o critério de apreciação dos auxílios à reestruturação, nomeadamente, o restabelecimento da rendibilidade da beneficiária dos auxílios a longo prazo e, por outro, não se afigura proporcional tendo em conta o efeito das diferentes medidas de auxílio a nível dos diferentes mercados e sectores de actividade. Por esse motivo, não é possível a aplicação automática da referida consideração de «conveniência» no que se refere à necessária redução global do valor total do balanço.
(271)
Perante este pano de fundo, a Comissão teve por objectivo garantir, de acordo com a sua prática anterior, uma redução adequada do volume global, sobretudo e também tendo em conta as repercussões das medidas previstas para cada sector de actividade, de modo a assegurar uma redução eficaz da presença do banco nos mercados.
(272)
A BGB opera predominantemente nos sectores dos clientes privados e institucionais (retail banking), do financiamento imobiliário (financiamento de projectos de construção de carácter comercial), da prestação de serviços imobiliários (actividades ligadas a fundos imobiliários e ao desenvolvimento de projectos) e dos mercados de capitais (gestão de valores mobiliários).
(273)
Os campos de actividade que existem para além dos acima referidos são menos relevantes em termos do seu volume, sendo alvo de uma redução ou de uma liquidação total e não se revestindo de qualquer importância para a apreciação que se segue. Trata-se, nomeadamente, do sector das operações com o estado (concessão de créditos) que sofre uma redução considerável e que futuramente será integrado no sector dos clientes institucionais e do sector dos grandes clientes e das operações com o estrangeiro (por exemplo, a nível do financiamento de projectos e de exportações) que deverá ser liquidado. As actividades desenvolvidas a nível do investment banking englobam apenas a emissão de acções e de empréstimos obrigacionistas em pequena escala e perderão no futuro o estatuto de actividades independentes. As actividades de fomento do IBB serão separadas deste banco em simultâneo com o desaparecimento, previsto para 2005, das garantias «Anstaltlast» e «Gewährträgerhaftung».
(274)
O sector de actividade que, na decisão de dar início ao procedimento em função das informações prestadas pela Alemanha, ainda era designado na sua totalidade por sector das actividades imobiliárias teve de ser subdivido, para efeitos da subsequente apreciação das contrapartidas, nos sub-sectores financiamento imobiliário e prestação de serviços imobiliários devido ao facto de estes sectores apresentarem diferentes estruturas em termos da oferta e da procura. O sector do financiamento imobiliário refere-se, segundo a definição aplicada internamente pela BGB, ao financiamento de projectos imobiliários de maior valor (a partir de cerca de 5 milhões de euros) e, dessa forma, ao financiamento de imóveis de carácter comercial (como por exemplo, construção de habitações ou de centros comerciais). É operado sobretudo pela filial BerlinHyp (cerca de 2/3 do volume de operações), mas também pelo LBB e pela própria BGB. O financiamento de imóveis no caso dos clientes privados (crédito à habitação) inscreve-se na sua maioria no sector dos clientes privados (banca comercial) do grupo.
(275)
A prestação de serviços do sector imobiliário diz essencialmente respeito à gestão de fundos imobiliários, assim como às actividades relativas a obras de construção. No que se refere às novas operações a criar, este sector será gerido pelo subgrupo IBAG, no qual a BGB detém uma participação de 100 % e que anteriormente era da responsabilidade da IBG.
(276)
A prestação de serviços imobiliários é o sector que esteve na origem da crise do banco e dos auxílios à reestruturação objecto da presente apreciação, sendo o que mais beneficiou do mecanismo de protecção contra riscos, ou seja, da medida com o montante de auxílio mais elevado. Existiam, pois, desde o início reservas quanto à preservação deste sector.
(277)
Perante estes factos, a Alemanha já havia proposto no Verão de 2002 a separação da prestação de serviços imobiliários da BGB e a sua cedência ao Land de Berlim. Esta intenção de carácter geral foi exposta em pormenor na declaração de assunção de compromissos transmitida pela Alemanha. Segundo essa declaração, a Alemanha compromete-se a garantir que a BGB irá alienar ou liquidar, até, o mais tardar, 31 de Dezembro de 2005 e com repercussões a nível do balanço, todas as participações que detém em empresas que prestam serviços no sector imobiliário e que são abrangidas pelo dispositivo de protecção contra riscos.
(278)
As disposições em pormenor prevêem que o Land e o banco estipulem finalmente quais as participações que poderão ser vendidas até 31 de Dezembro de 2004 no âmbito de um processo de apresentação de propostas transparente, aberto e não discriminatório. De acordo com as explicações da Alemanha, apenas será razoável alienar um diminuto número de participações. Trata-se, basicamente de uma única sociedade com maior importância que emprega cerca de 160 efectivos, coberta pela garantia pelo valor contabilístico prevista no dispositivo de protecção contra riscos, de forma que, devido aos termos do acordo de pormenor, será necessário fazer reverter a favor do Land um eventual lucro dessa venda. No caso de uma venda a terceiros, a sociedade em causa deixará de estar coberta pelas garantias do dispositivo de protecção contra riscos. Todas as participações que não tiverem sido vendidas ou liquidadas à data de 31 de Dezembro de 2005 serão adquiridas pelo Land de Berlim segundo as condições de mercado, sendo que o preço de aquisição será determinado por um auditor nomeado pelo Land e eventualmente no âmbito de um processo de arbitragem. Em virtude do acordo de pormenor, o Land detém à partida direitos especiais de aprovação, informação e controlo no sector dos serviços imobiliários que são exercidos pela sociedade Gesellschaft zum Controlling der Immobilien-Altrisiken mbH («BCIA»), propriedade do Land.
(279)
Numa primeira fase do procedimento, a Alemanha já tinha igualmente indicado a sua intenção de voltar a separar do LBB as actividades de fomento do IBB assim como, pelo menos, uma parte da reserva constituída para efeitos do IBB que se encontra disponível como capital de base. Essa intenção foi inclusivamente explicada em pormenor numa declaração de compromissos da Alemanha enviada em Janeiro de 2004. Segundo essa declaração, a Alemanha obriga-se a garantir que até, o mais tardar, ao dia 1 de Janeiro de 2005 as actividades de fomento do IBB serão cedidas a um banco de fomento independente a constituir de raiz pelo Land de Berlim e que, nesse contexto, a reserva do LBB constituída para efeitos do IBB será separada do LBB de forma a dotar de capital o novo banco de fomento na medida em que tal seja possível, sem que à data de 1 de Janeiro de 2004 se desça abaixo de uma quota de capital de base de 6,0%. A parte da reserva do IBB que continuará a ser necessária à capitalização da BGB será aplicada pelo Land numa ou mais participações passivas no LBB e sobre ela incidirão juros à taxa do mercado. Para tal, no momento da assinatura dos pactos sociais relativos às participações passivas será calculado, com base no rating a longo prazo do LBB e tendo em conta o desaparecimento das garantias «Anstaltlast» e «Gewährträgerhaftung», assim como a própria configuração contratual das participações passivas, um acréscimo a uma taxa de juros de referência que se orienta pelos instrumentos de capital de base comparáveis que são negociados no mercado. A comparabilidade dos instrumentos de capital de base será determinada em função das disposições contratuais que regem estes instrumentos e tendo em conta o perfil de risco das respectivas entidades emissoras.
(280)
No Outono de 2003, verificava-se o seguinte panorama actualizado das medidas propostas pela Alemanha para redução das actividades (com base nas rubricas do activo) nos diferentes sectores no período de 2001 (dados do fecho de contas) a 2006 (dados do plano de balanço provisório, ou da demonstração de resultados):
Redução dos activos e do balanço total (30)
(em milhares de milhão de euros)
Sector de actividade
Situação patrimonial do segmento
Balanço
Plano
Alteração
2001
2006
Retail banking
-
Clientes privados
-
Clientes institucionais
20,0
12,2
7,8
[...]*
[...]*
[...]*
[...]*
[...]*
[...]*
Operações com o Estado
11,0
[...]*
[...]*
Mercados de capitais
109,7
[...]*
[...]*
Grandes clientes/operações no estrangeiro
10,8
[...]*
[...]*
Financiamento imobiliário
31,2
[...]*
[...]*
Prestação de serviços imobiliários
3,2
[...]*
[...]*
Subtotal
185,9
[...]*
[...]*
Gestão e consolidação de juros
-16,8
[...]*
[...]*
Património total (sem o IBB)
169,1
[...]*
[...]*
IBB
20,1
[...]*
[...]*
Total do balanço (consolidado)
189,2
[...]*
[...]*
(281)
As medidas previstas pela Alemanha nesta fase conduziriam, no seu conjunto, a uma redução de cerca de 30% do valor global do balanço, traduzindo-se na alienação de filiais (no valor, por exemplo, de cerca de 6 mil milhões de euros no caso do retail banking através da alienação do Allbank, da BG Polska, da Zivnostenska Banka e do Weberbank) do encerramento de instalações (por exemplo, cerca de 90 filiais e seis centros de apoio ao cliente), assim como da redução de activos. No sector dos grandes clientes/operações com o estrangeiro, bem como no sector da prestação de serviços imobiliários que deverão ser, respectivamente, liquidado e separado, subsistiram ainda activos após 2006 que só poderão ser eliminados de uma forma gradual. O sector das operações com o Estado será alvo de uma forte redução. Os principais pilares em que assentará a actividade do banco após a privatização são, por conseguinte, o retail banking na zona de Berlim, o financiamento imobiliário e as operações nos mercados de capitais.
(282)
Mesmo que a separação das actividades de fomento do IBB não possa ser considerada como contrapartida, uma vez que resulta do cumprimento da obrigação de prestação de um serviço público que incumbe ao Land de Berlim, não sendo, por esse motivo, equiparável a uma actividade comercial (31), há que reconhecer que uma redução global de cerca de um terço (sem ter em conta o IBB), ou seja, de sensivelmente 40 mil milhões de euros, se enquadra basicamente na prática da Comissão em casos semelhantes do sector dos serviços financeiros. Saliente-se, contudo, que a redução dos activos ou das rubricas do balanço apenas serve para ter uma ideia de um efeito global, não podendo ser equiparada a uma redução efectiva das actividades ou mesmo da presença da empresa no mercado. Este princípio é válido sobretudo para os três sectores de actividade que serão preservados. No caso do retail banking, por exemplo, foram vendidas participações sociais (Polska, Zivnostenka, Allbank, Weberbank) e encerradas filiais. No plano válido até ao Outono de 2003, previa-se, todavia, manter praticamente inalterada a presença de mercado em Berlim ou de proceder apenas a uma ligeira redução em determinados segmentos, de forma que as medidas empreendidas neste sector deverão ser entendidas como um meio para concentrar as actividades na actividade central desenvolvida à escala regional, assim como para reduzir os custos através do encerramento de filiais. Também no sector do financiamento imobiliário, a redução prevista é relativamente fraca em relação ao volume total de actividades. No domínio das operações desenvolvidas nos mercados de capitais, é certo que se regista a eliminação de muitas rubricas, subsistindo contudo ainda um significativo volume de operações.
(283)
A Alemanha e a BGB explicaram que seria difícil uma maior redução ou mesmo o abandono de um outro sector na sua totalidade, comprometendo a viabilidade económica do banco. As actividades de financiamento de imóveis do BerlinHyp, do LBB e da BGB, devido à actual situação do mercado e ao facto de ainda não se encontrar concluído na íntegra o processo de reestruturação do sector, não poderão ser alienadas a curto prazo ou apenas o poderão ser com grandes prejuízos em termos do valor contabilístico. Aliás, esperam-se ainda antes da conclusão de toda a fase de reestruturação contributos positivos deste sector a nível dos resultados do exercício, os quais são necessários para atingir os resultados globais previstos, o mais tardar, a partir de 2004.
(284)
A Comissão analisou estes argumentos, assim como as informações enviadas nesse sentido, concluindo que uma alienação a curto prazo das actividades de financiamento de imóveis poderia, efectivamente, comprometer a viabilidade económica do banco (ver coniderando 230). Além disso, uma análise da situação da concorrência no mercado alemão do financiamento imobiliário demonstrou que a BGB não se inscreve no grupo das empresas que lideram o mercado. É certo que, de acordo com as informações iniciais, no ano 2000 a BGB ocupava ainda o terceiro lugar com uma quota de mercado de cerca de 5%. Contudo, de acordo com informações mais actuais transmitidas pela Alemanha, que não incluem os créditos municipais, a quota de mercado efectivamente alcançada em 2000 elevou-se apenas a 3% e irá supostamente descer para 2% até 2006. Este facto é corroborado por outras fontes de informação, segundo as quais em 2001 a BGB não alcançou a terceira posição inicialmente indicada, nem a quota de mercado de 5%, seja no mercado global de todos os créditos hipotecários, seja nos diferentes segmentos (32). Nestas circunstâncias, não se afigura absolutamente indispensável uma redução da presença de mercado da BGB neste sector com vista a evitar uma distorção indevida da concorrência.
(285)
Ainda assim, a retirada do grupo BGB deste sector de actividade seria preferível à sua permanência, uma vez que a mera preservação das actividades do grupo BGB nos mercados do financiamento imobiliário origina só por si distorções da concorrência, mesmo que sem grande significado. Contudo, essa medida apenas faria sentido na condição de não colocar em risco o restabelecimento da rendibilidade a longo prazo. Nesse sentido, a Comissão congratula-se com a intenção, manifestada pela Alemanha e pelo Land de Berlim, de alienar o sector do financiamento imobiliário de forma separada ou no contexto do processo global de privatização da BGB.
(286)
As actividades desenvolvidas nos mercados de capitais, cuja situação patrimonial já foi reduzida em cerca de 20 %, foram as únicas a conseguir prestar um contributo significativo para os resultados e para os lucros na ordem das centenas de milhão. Após a conclusão da fase de reestruturação no ano 2006, este sector deverá passar a constituir, em conjunto com o retail banking, um dos dois pilares mais importantes para os resultados e os lucros do grupo. Por um lado, as operações no domínio dos mercados de capitais são essenciais ao restabelecimento da rendibilidade da BGB, não podendo ser mais reduzidas do que até à data e, por outro, a importância em termos concorrenciais da BGB nos mercados nacionais, mas caracterizados por uma globalização e europeização crescentes, da gestão de valores mobiliários deverá ser considerada pouco relevante, ou seja, ainda menos relevante do que a nível dos mercados nacionais do financiamento imobiliário.
(287)
A Comissão examinou, contudo, se seriam possíveis mais medidas de redução, mesmo que em menor escala. Atendendo ao objectivo geral subjacente aos auxílios à reestruturação de reconverter a BGB num banco regional, a Comissão ponderou sobretudo sobre a hipótese de abandono de mais sucursais no estrangeiro. Após as medidas de encerramento e alienação já consumadas, apenas restariam filiais em três locais de implantação, nomeadamente, Londres, Luxemburgo e Dublin, cuja preservação havia sido inicialmente descrita pela Alemanha como absolutamente imprescindível ao sector do retail banking e ao refinanciamento do banco. Por fim, foi porém assumido o compromisso de abandonar a BGB Ireland plc. sedeada em Dublin. Tendo em conta os motivos expostos no considerando 286, a Comissão prescindiu de mais medidas de redução a nível das operações desenvolvidas nos mercados de capitais.
(288)
Nos termos do ponto 37 das Orientações, a apreciação das contrapartidas depende de «nomeadamente do peso relativo da empresa no seu ou seus mercados». O sector dos clientes privados e institucionais (retail banking) é claramente o mais problemático na perspectiva da concorrência. Já na sua decisão de dar início ao procedimento, a Comissão fundamentara as suas dúvidas relativamente à proporcionalidade das contrapartidas baseando-se em grande medida na forte posição regional e local da BGB neste mercado.
(289)
É certo que, com a alienação de filiais e de outras rubricas dos activos, assim como através do encerramento de filiais e de outros locais de implantação, a BGB já reduziu em grande medida a situação patrimonial imputável a este sector de actividade. A redução de 43 % dos activos (ver o quadro do considerando 280) inicialmente prevista para este segmento de mercado até 2006 foi praticamente atingida, só faltando a venda do Weberbank. Mesmo assim, já na decisão de dar início ao procedimento, a Comissão chamara a atenção para o facto de a «BGB apresentar a nível local e regional uma posição muito forte nos mercados dos clientes privados e institucionais, detendo, segundo as suas próprias informações, quotas de 30 % a 50 % nos diferentes segmentos a nível local e de 23 % a 46 % a nível regional, destacando-se fortemente dos concorrentes seguintes que, tanto quanto se depreende das informações prestadas, apenas atingem metade, um terço ou mesmo um quarto das quotas da BGB». Neste contexto, a Comissão já manifestara dúvidas de que a prevista redução no sector dos clientes privados e institucionais através das medidas de alienação previstas fosse suficiente para mitigar os efeitos de distorção da concorrência dos auxílios na zona metropolitana de Berlim.
(290)
Refira-se a este título que as medidas de alienação já executadas ou programadas no sector do retail banking, à excepção do pequeno banco Weberbank vocacionado para clientes privados com capacidade patrimonial, não reduzem ou apenas reduzem ligeiramente a presença da BGB em Berlim: o banco Allbank opera em todo o território nacional e apenas está representado em Berlim por intermédio de algumas dependências, a BG Polska e a Zivnostenska Banka operam no estrangeiro. É certo que em Berlim foram encerradas cerca de 40 a 50 filiais do sector dos clientes privados e institucionais. Contudo, o encerramento de filiais numa metrópole com uma elevada densidade de dependências bancárias basicamente apenas permite reduzir custos e, de acordo com a exposição da Alemanha, apenas dá azo a um número limitado de casos de mudança de banco entre os clientes (33). Além disso, as já referidas informações adicionais prestadas pela Alemanha demonstram que não havia sido programada uma redução visível da presença de mercado em Berlim, devendo a posição detida nos diferentes segmentos ser mantida praticamente inalterada ou ser mesmo ligeiramente reforçada.
(291)
Em relação às dúvidas manifestadas pela Comissão a este propósito, a Alemanha informou que as estimativas, inicialmente apresentados e que se basearam no volume de transacções, das quotas de mercado da BGB nos diferentes segmentos de mercado em Berlim pecariam por excesso. Esse erro dever-se-ia ao teor das participações dos resultados ao banco central do Land por parte da BGB, que seriam elaboradas para todo o grupo, sem ter em conta os diferentes mercados do produto relevante e sem uma diferenciação por regiões. Com efeito, os dados relativos às operações de crédito e aos depósitos a prazo do sector do financiamento imobiliário ou do sector dos mercados de capitais estariam incluídos no sector dos clientes locais privados e institucionais. Procedeu-se, pois, a uma rectificação dos dados relativos aos créditos e às aplicações financeiras da BGB assim como do respectivo volume de mercado para Berlim na sua globalidade, eliminando os créditos e as aplicações a nível regional não imputáveis a este mercado. Desta rectificação resultaram para a BGB em 2000 e 2001, no sector dos clientes privados no caso dos depósitos a prazo e da circulação monetária, quotas de cerca de 43% a 45% e, no caso dos créditos, de cerca de 22%. No sector dos clientes institucionais foram calculadas para 2000 e 2001, quotas da BGB de, respectivamente, cerca de 25% a 26% nos depósitos a prazo/circulação monetária e de 23% a 25% no caso dos créditos. Em comparação com os elementos inicialmente fornecidos com a notificação, as quotas da BGB indicadas pela Alemanha sofrem uma redução em determinados segmentos, sobretudo a nível dos clientes institucionais, que corresponde em parte a metade dos valores anteriormente indicados.
(292)
Em relação aos três bancos que se seguem à BGB no mercado de retail banking de Berlim, o Berliner Volksbank, o Dresdner Bank e o (grupo) Deutsche Bank, a Alemanha forneceu estimativas das quotas de mercado para o ano 2001 de cerca de 11 a 13 % no sector dos créditos/clientes privados, de cerca de 8 a 14 % no sector dos clientes privados/depósitos a prazo, de 5 a 16 % no sector dos clientes institucionais/créditos e de cerca de 9 a 18 % no sector dos clientes institucionais/depósitos a prazo. O Volksbank, baseando-se em estimativas de mais de 50 % no sector dos clientes privados (50-60 % nos segmentos do sector dos depósitos a prazo/circulação monetária e cerca de 50 % nos créditos) e de cerca de 60 % no sector dos clientes institucionais (mais de 40% nos depósitos a prazo/circulação monetária e cerca de 50-60 % nos créditos), parte de quotas da BGB muito superiores, estimando as suas próprias quotas em cerca de 6-10% nos segmentos do sector dos clientes privados e em cerca de 4-10 % nos segmentos dos clientes institucionais.
(293)
Na determinação das quotas de mercado constantes das suas observações relativas aos sectores dos clientes institucionais e privados, a Alemanha baseou-se apenas nos dados referentes a Berlim, por se tratar da região relevante e porque o retail banking constitui uma actividade de carácter regional (34).
(294)
Também o Berliner Volksbank indicou nas suas observações que Berlim constituiria o mercado geográfico relevante para efeitos da apreciação dos auxílios no sector do retail banking. Tal assunção seria igualmente consentânea com os critérios habituais da Comissão em matéria de definição do mercado geográfico relevante no controlo de operações de concentração de empresas. Com efeito, nas decisões relativas a concentrações de empresas do sector bancário terão sido referidos indicadores tais como, por exemplo, a preferência geral dos clientes bancários pelos bancos locais, a importância da existência de uma densa rede de sucursais e o requisito da presença física do banco em causa na proximidade do cliente (35). Se bem que, no domínio do controlo das concentrações de empresas do sector dos serviços financeiros, a Comissão tenha partido de uma forma geral de mercados de âmbito nacional, tal resultou do facto de, por falta de reservas em matéria de concorrência (ou seja, de indicadores de uma posição dominante) não ser necessária uma análise mais criteriosa no sector do retail banking. Contudo, para fins de apreciação dos efeitos de distorção da concorrência causados pelos auxílios em apreço no mercado do retail banking de Berlim, não seria correcto partir de um mercado geográfico de âmbito nacional. É sobretudo neste sector que, devido à sua proeminente posição de mercado, a BGB deverá propor contrapartidas por forma a reduzir a sua presença no mercado. Graças à sua estratégia de utilização de duas marcas comerciais entre outros factores, a posição de mercado da BGB excede em muito os padrões convencionais das caixas de aforro regionais que em parte se verificam nas cidades alemãs. Esta concentração dificulta o acesso ao mercado por parte de potenciais concorrentes, fazendo com que a quota de mercado detida por bancos estrangeiros em Berlim seja francamente reduzida.
(295)
Para efeitos da presente decisão, a Comissão não vê quaisquer razões para não apoiar a posição da Alemanha e do Berliner Volksbank relativamente à referência geográfica que é feita a Berlim no caso do retail banking. É certo que tal como a Comissão indicou na sua decisão de dar início ao procedimento, no domínio do controlo de operações de concentração de empresas sempre se disse, de uma forma geral, que, do ponto de vista da sua extensão e à excepção da gestão de valores mobiliários, os mercados do sector financeiro são mercados de âmbito nacional. Contudo, foi deixada em aberto uma margem suficientemente ampla para considerações de carácter regional no domínio dos clientes privados e institucionais (36). O significado da rede de sucursais e da presença local do banco no sector do retail banking sustentam a definição de um mercado geográfico que corresponda à região de Berlim. Tal também é demonstrado, no caso do encerramento ou da venda de uma sucursal numa grande metrópole como Berlim, pelo comportamento dos clientes que se decidirem mudar de banco apesar de a maior parte das operações já se efectuar através de sistemas de movimentação de contas à distância (telebanking), só mudarão para uma outra instituição de crédito com representação local. Nesse sentido, pareceria excessivo incluir neste mercado geográfico a região de Brandeburgo, independentemente das zonas que confinam com Berlim, o que é confirmado pela retirada da BGB do Land de Brandeburgo e pela concentração das actividades na sua principal região de intervenção.
(296)
Para efeitos da presente decisão, não é decisiva uma definição exacta do mercado geográfico relevante, dado que o objectivo não consiste em demonstrar a existência de uma posição dominante, mas em averiguar se as contrapartidas propostas, de redução da presença no mercado, são suficientes para atenuar os efeitos de distorção da concorrência dos auxílios em apreço. Não restam quaisquer dúvidas e é incontestável que os auxílios auxiliaram o banco a permanecer nos diferentes mercados e a preservar a sua forte posição no mercado do retail banking de Berlim.
(297)
Em relação aos valores estimados das quotas de mercado, corrigidos com dedução de montantes que não lhes são atribuíveis e transmitidos pela Alemanha, a Comissão duvida da respectiva fiabilidade dado que, por um lado, semelhantes erros individuais a nível da participação de resultados também podem ocorrer no caso de outros concorrentes, não sendo, contudo, considerados no volume de mercado indicado. Por outro lado, os terceiros interessados que transmitiram as suas observações no decurso do procedimento e aos quais foi solicitada uma estimativa, confirmaram os valores originais em termos aproximados. Saliente-se, contudo, que não se encontram disponíveis cálculos independentes das quotas de mercado, incluindo uma demarcação verificável do mercado do produto e do mercado regional relevantes. Segundo inquéritos efectuados, nunca o Bundesbank, o banco central do Land ou mesmo a Comissão procederam, no âmbito do controlo de cartéis ou de operações de concentração de empresas, a uma semelhante análise da situação da concorrência. No próprio domínio das políticas em matéria de auxílios estatais, a Comissão não detém competências para aplicar as medidas de investigação que para tal seriam necessárias e que seriam aplicáveis junto dos concorrentes.
(298)
Além disso, para efeitos da presente decisão, é dispensável uma análise exacta das quotas de mercado, uma vez que, como já acima indicado, a apreciação dos auxílios não tem por objectivo comprovar a existência de uma posição dominante. Não restam dúvidas de que os auxílios em apreço distorcem ou ameaçam distorcer a concorrência e que se verifica uma séria distorção sobretudo nos mercados nos quais a BGB detém uma forte posição. Este poder de mercado corresponde igualmente à percepção que a BGB tem de si própria, enquanto instituição de crédito líder no sector do retail banking. A esse facto não se opõem as quotas de mercado corrigidas por defeito de cerca de 20 até mais de 40% nos diferentes segmentos, mesmo que fossem correctas, o que é contestável. Neste contexto, convém lembrar que a quota da BGB, ou seja, o seu índice de penetração no mercado em 2002 se situava, de acordo com as informações transmitidas pela Alemanha e com base nas primeiras contas à ordem abertas no sector dos clientes privados, em 48% e que, segundo indicações do presidente do conselho de administração da BGB, o banco detém, por intermédio das suas designações comerciais Berliner Sparkasse e Berliner Bank, uma quota de mercado que se situa, em parte, acima de 50 % (37).
(299)
Não restam dúvidas quanto à forte posição de mercado da BGB e à sua qualidade de banco comercial líder no mercado da zona metropolitana de Berlim, que abrange cerca de 4 milhões de habitantes. Desde a sua constituição em 1994 sob as denominações sociais «Berliner Bank» e «Berliner Sparkasse» (que já agregava na altura a Sparkasse das zonas ocidental e oriental da cidade, sendo que na parte oriental a Sparkasse detinha uma posição de quase-monopólio) que posteriormente foram reunidas sob uma só instituição, a posição de mercado da BGB não se alterou de forma substancial, nem mesmo a partir do início da crise em 2001. Esta «estabilidade» poderá, por conseguinte, servir de indicador do relativo poder de mercado da BGB face aos seus actuais e potenciais concorrentes.
(300)
Nestas circunstâncias, a Comissão deixou claro que uma autorização dos auxílios à reestruturação com base em contrapartidas que praticamente não afectam a posição da BGB no mercado da banca comercial de Berlim não é compatível com a legislação comunitária em matéria de auxílios estatais. Contudo, a Alemanha viu-se confrontada com a argumentação do banco relativamente aos efeitos negativos a nível da viabilidade económica do banco.
(301)
Após intensas novas negociações realizadas em 18 de Dezembro de 2003 com representantes das autoridades alemãs e do Land de Berlim, a Alemanha assumiu finalmente o compromisso de alienar o Berliner Bank a título de contrapartida adicional, por forma a restabelecer a possibilidade de autorização dos auxílios, ou evitar quaisquer outras medidas compensatórias de outro modo impostas pela Comissão. Segundo este compromisso, a Alemanha obriga-se a garantir que o grupo BGB irá alienar, com efeitos jurídicos, o sector «Berliner Bank» na qualidade de unidade económica, incluindo, pelo menos, a designação comercial, a base de clientes servida por essa designação comercial, assim como os respectivos balcões e efectivos, no âmbito de um processo aberto, transparente e não discriminatório até 1 de Outubro de 2006 (conclusão do processo com data marcada para 1 de Fevereiro de 2007). A data convencionada para apuramento do número de clientes, de balcões e de funcionários do departamento de vendas é o dia 31 de Dezembro de 2003, excluindo as variações resultantes da execução do plano de reestruturação notificado à Comissão e as flutuações naturais dos negócios, ou seja, a saída ou admissão de (novos) clientes, de pessoal, de rubricas do activo ou do passivo, que resultem de decisões individuais (tal como a mudança de clientes ou de funcionários para outros bancos, ou a insatisfação com o anterior banco ou com a entidade patronal) e sobre as quais o banco não poderá exercer qualquer influência. Tal significa, em especial, que são vedadas à BGB quaisquer medidas que visem a mudança de clientes do Berliner Bank para outras empresas ou sectores da BGB, tais como a Berliner Sparkasse. Uma sociedade de gestão de património a nomear pela Alemanha (pelo Land de Berlim), e cuja nomeação deverá ser aprovada pela Comissão, garantirá que o Berliner Bank continuará a ser reestruturado de acordo com as boas práticas comerciais, investindo-se nas suas actividades e nada fazendo que reduza o seu valor, o que poderia acontecer, sobretudo, no caso da transferência de clientes privados ou institucionais ou de pessoal do departamento de vendas para a Berliner Sparkasse ou para outras partes do grupo BGB.
(302)
Através da alienação do Berliner Bank, o valor dos activos do segmento retail banking registará até 2006 (38) uma redução adicional de [...]* euros (ou seja, em conjunto com as medidas já programadas e confirmadas, uma redução de cerca de [...] euros). A quota de mercado da BGB nos diferentes segmentos do sector da banca comercial em Berlim sofrerá uma redução de cerca de 1/3 a 1/6. No total, o valor do balanço descerá de cerca de 189 mil milhões de euros para cerca de 124 mil milhões de euros.
(303)
No entender da Comissão, no seu conjunto, as medidas de alienação, de encerramento e de redução de outro tipo já aplicadas, programadas e confirmadas são, por conseguinte, suficientes para atenuar o efeito de distorção da concorrência resultante das medidas de auxílio em apreço.
(304)
Saliente-se por fim, que a Alemanha havia inicialmente indicado na notificação que Berlim constitui uma região assistida na acepção da alínea c), n.o 3 do artigo 87.o do Tratado CE, sendo elegível para beneficiar de auxílios regionais, remetendo, a este título, para os pontos 53 e 54 das Orientações e para que os mesmos sejam tidos em conta na apreciação das contrapartidas, sem apresentar mais explicações ou indicar aspectos concretos. Os pontos 53 e 54 estipulam que as Orientações também se aplicam a regiões assistidas regionais, mas que os requisitos em termos da redução das capacidades nos mercados com excesso de capacidade de carácter estrutural poderão ser menos severos. A Comissão determinou, na decisão de dar início ao procedimento, que por falta de elementos concretos não lhe era possível avaliar a aplicabilidade deste critério. Uma vez que a Alemanha também não voltou a insistir neste assunto no decurso do procedimento e tendo em conta, como anteriormente foi referido, que o sector bancário não apresenta excessos de capacidade de carácter estrutural, deverá partir-se do princípio que não se aplicam os pontos 53 e 54 das Orientações.
(305)
Na opinião da Comissão, a Alemanha demonstrou suficientemente que os montantes dos três auxílios concedidos, nomeadamente, suprimento de capital, dispositivo de protecção contra riscos e acordo relativo ao tratamento de eventuais direitos de recuperação dos auxílios por parte do Land de Berlim contra a BGB, se limitam ao mínimo estritamente necessário com base nos meios financeiros ao dispor do banco e dos seus accionistas. O banco não será, pois, dotado de liquidez excedentária ou de fundos próprios excedentários que possa utilizar abusivamente para expandir indevidamente as suas actividades em detrimento dos seus concorrentes.
(306)
O montante do suprimento de capital de 1,755 mil milhões de euros de Agosto de 2001, concedido primeiramente a título de auxílio de emergência, foi apurado de forma a garantir ao banco uma quota do capital de base de 5,0% ou uma quota de fundos próprios de 9,7%. Tal como acima se indica, a Comissão entende que esta medida é absolutamente necessária à sobrevivência a curto prazo de um banco. Na sequência desta medida, o banco conseguiu às suas próprias custas, sobretudo através da redução das rubricas de risco, aumentar para mais de 5% a sua quota de capital de base. No final de 2003, essa quota situava-se em cerca de 6%. Tendo em conta a prática corrente nos mercados financeiros e as correspondentes expectativas das agências de rating e dos operadores de mercado, a Comissão considera que uma quota do capital de base de 6,0% é absolutamente necessária à salvaguarda da competência do banco nos mercados de capitais. O suprimento de capital efectuado em 2001 é, em termos do seu valor, absolutamente necessário à preservação da quota do capital de base do banco, podendo, pois, ser considerado igualmente no âmbito da apreciação como um auxílio à reestruturação que, na sua totalidade, se limita ao mínimo necessário, pelo que poderá ser autorizado. Na verdade, tendo em conta o desaparecimento das garantias estatais, a introdução das normas de contabilidade internacionais IAS (International Accounting Standards) e o acordo no âmbito do Acordo Basileia II, o banco vê-se forçado a aumentar às suas próprias custas a sua quota de capital de base para um mínimo de 7%, de forma a garantir um rating necessário à obtenção de condições de refinanciamento justificáveis do ponto de vista operativo. A Comissão acolhe favoravelmente estas medidas previstas, que visam uma maior estabilização do banco.
(307)
O dispositivo de protecção contra riscos no valor nominal de 21,6 mil milhões de euros possui para a sua apreciação enquanto auxílio estatal, tal como exposto no considerando 138, um valor económico de 6,1 mil milhões de euros. O Berliner Volksbank defende a este título que o dispositivo de protecção contra riscos do Land corresponde a uma obrigação ilimitada de proceder a sucessivas injecções de capital, uma vez que não é actualmente possível estimar a correspondente obrigação do Land de responder por prejuízos, representando assim um «cheque em branco» para cobertura de futuros prejuízos. Pelo seu montante e duração, o dispositivo carece de proporcionalidade, dota o banco de uma solvabilidade praticamente ilimitada, confere ao banco «luz verde» para avançar com ofertas nas condições que mais lhe convêm e, devido à impossibilidade de quantificar a obrigação de prestação de sucessivos pagamentos, não poderá ser autorizado. A Comissão considera que esta argumentação não é pertinente e apoia as observações da Alemanha. A estrutura do dispositivo de protecção contra riscos não permite precisamente ao banco, contrariamente às explicações do Berliner Volksbank, expandir as suas actividades bancárias ou outras. É evidente que o dispositivo evita que o banco desapareça completamente do mercado. Mas apenas se limita a proteger o banco de riscos de operações do passado. Não pode por conseguinte ser utilizado como tal para gerar novas operações. Poderá possibilitar novos negócios na medida em que viabiliza a existência no mercado, em especial, das empresas de prestação de serviços imobiliários que protege e do banco, de uma forma geral. Esta constitui, porém, apenas uma consequência indirecta da medida de auxílio em causa e não pode ser invocada para determinar se o auxílio enquanto tal se limita estritamente à preservação da empresa. O dispositivo de protecção contra riscos não dota o banco de liquidez, libertando-o apenas de prejuízos que possam surgir, decorrentes de operações no domínio da prestação de serviços imobiliários, que o banco não seria capaz de superar pelos seus próprios meios. Os pagamentos efectuados pelo Land apenas se processam à posteriori, correspondendo ao valor dos montantes efectivamente exigidos pelos credores em função de um direito previsto por lei. Além disso, através da sua sociedade de controlo de riscos, Gesellschaft zur Kontrolle der Risiken, o Land reserva-se, nos termos do acordo de pormenor, amplos direitos de averiguação e aprovação. Em relação à descrição exacta do mecanismo do acordo de pormenor, a Comissão remete para as observações da Alemanha. Por esse motivo, a Comissão também considera que, no seu conjunto, o dispositivo de protecção contra riscos se limita ao mínimo necessário.
(308)
Também o auxílio com um valor económico máximo de 1,8 mil milhões de euros, previsto no acordo celebrado entre o Land de Berlim e o banco sobre o tratamento de eventuais direitos de recuperação de auxílios por parte do Land contra o Landesbank Berlim e extraído de uma decisão no processo C 48/2002, se limita, no entender da Comissão, ao mínimo necessário. Sem o referido acordo, o banco teria sido obrigado, a pedido dos auditores (revisores de contas), a constituir reservas na ordem das centenas de milhão para cobrir riscos decorrentes de obrigações. Tal ter-se-ia repercutido negativamente a nível dos resultados do exercício de 2002 e do capital próprio do banco. Contudo, quando da elaboração do fecho de contas de 2002 e mesmo depois, o banco apresentava uma quota do capital de base que não excedia 6% e que, em parte, até se situava abaixo desse índice. O banco nunca teria sido capaz de suportar um maior agravamento da quota do capital de base nesta fase do processo de reestruturação. Tal como acima indicado, a Comissão entende que a longo prazo será absolutamente necessária uma quota do capital de base de 6%. Caso no processo C 48/2002 a Comissão decida conferir ao Land de Berlim o direito de exigir a restituição por parte do banco de um elemento de auxílio incompatível com o mercado comum, o Land de Berlim preservará o montante recuperado sob a forma de depósito a prazo no banco. Essa situação só se verificaria no caso de ser necessário preservar à data convencionada de 1 de Janeiro de 2004 uma quota de capital de base de 6,0%, constituindo, no entender da Comissão, o mínimo estritamente necessário. A autorização do acordo sobre pagamentos de restituição com um valor máximo de 1,8 mil milhões de euros por parte da Comissão limita-se a casos excepcionais como o presente, ou seja, às situações em que e na medida que o montante a recuperar representa uma ameaça eminente para viabilidade económica da empresa e desde que o plano de reestruturação possa ser autorizado. O acordo sobre pagamentos de restituição (isto é, recuperação de auxílios) constitui neste quadro um auxílio adicional à reestruturação e implica, por conseguinte, contrapartidas maiores, que a Alemanha se comprometeu finalmente a prestar, nomeadamente, ao se comprometer a garantir a alienação do Berliner Bank.
(309)
Os auxílios num valor global de 9,7 mil milhões de euros compreendem três medidas: em primeiro lugar, o suprimento de capital efectuado em Agosto de 2001 pelo Land de Berlim a favor da BGB no valor de 1,755 mil milhões de euros; em segundo lugar, o dispositivo de protecção contra riscos disponibilizado à BGB pelo Land de Berlim de Dezembro de 2001 a Abril de 2002 com um valor nominal máximo de 21,6 mil milhões de euros e um valor económico de 6,1 mil milhões de euros; e, em terceiro lugar, um acordo celebrado entre o Land de Berlim e a BGB em Dezembro de 2002 relativo a pagamentos de restituição de auxílios no contexto de uma possível decisão de recuperação de auxílios a adoptar pela Comissão no processo C48/2002 (Landesbank Berlin - Girozentrale) com um valor económico que poderá ascender a 1,8 mil milhões de euros.
(310)
Encontram-se reunidos os critérios para a existência de auxílios estatais nos termos do n.o 1 do artigo 87.o do Tratado CE: as medidas de auxílio são provenientes de fundos estatais, favorecem uma determinada empresa, têm efeitos de distorção da concorrência e afectam o comércio entre Estados-Membros. Não é aplicável nenhuma das derrogações ao princípio da incompatibilidade de auxílios estatais com o mercado comum à excepção da derrogação prevista no n.o 3, alínea c), do artigo 87.o em articulação com as Orientações comunitárias dos auxílios estatais de emergência e à reestruturação concedidos a empresas em dificuldade.
(311)
Na sua apreciação e tendo em conta os critérios das Orientações, a Comissão conclui que tanto as medidas de reestruturação já aplicadas como as programadas são razoáveis, pertinentes e, na sua essência, adequadas para permitir à BGB o restabelecimento da rendibilidade a longo prazo.
(312)
A Comissão entende que, no seu conjunto, as medidas já aplicadas, programadas e confirmadas de alienação, encerramento e redução são suficientes para compensar os efeitos de distorção da concorrência dos auxílios em apreço.
(313)
Os três auxílios concedidos, nomeadamente, o suprimento de capital, o dispositivo de protecção contra riscos e o acordo sobre o tratamento de eventuais direitos de recuperação de auxílios por parte do Land de Berlim contra o banco, limitam-se, no entender da Comissão, ao mínimo estritamente necessário à reestruturação do banco, tendo em conta os meios financeiros ao dispor do banco e dos seus accionistas. O banco não é, pois, dotado de liquidez excedentária ou de fundos próprios excedentários que possa utilizar abusivamente para expandir indevidamente as suas actividades em detrimento dos seus concorrentes,
ADOPTOU A PRESENTE DECISÃO:
Artigo 1.o
1. As seguintes medidas a favor do grupo da Bankgesellschaft Berlin AG («BGB») constituem auxílios estatais na acepção do n.o 1 do artigo 87.o do Tratado CE:
a)
O suprimento de capital no valor de 1,755 mil milhões de euros efectuado pelo Land de Berlim em Agosto de 2001;
b)
As garantias («dispositivo de protecção contra riscos»), com um valor nominal máximo de 21,6 mil milhões de euros que o Land de Berlim prestou em 20 de Dezembro de 2001 e em 16 de Abril de 2002;
c)
O acordo de 26 de Dezembro de 2002 celebrado entre o Land de Berlim e o Landesbank Berlim (LBB) sobre o tratamento de eventuais direitos de recuperação dos auxílios por parte do Land de Berlim contra o LBB após uma decisão definitiva da Comissão no processo pendente C 48/2002.
2. Os auxílios referidos no n.o 1 são compatíveis com o mercado comum, na medida em que as autoridades alemãs cumpram na íntegra os compromissos transmitidos pelo governo da República Federal da Alemanha em 6 de Fevereiro de 2004 e descritos no n.o 1 do artigo 2.o e no anexo da presente decisão e desde que o auxílio indicado na alínea c) do n.o 1 não conduza, à data de 1 de Janeiro de 2004, ao excedimento da quota de capital de base de 6% a nível do grupo BGB [tendo em conta a separação do IBB, em conformidade com o n.o 1, alínea c), do artigo 2.o].
Artigo 2.o
1. A Alemanha compromete-se a garantir que
a)
O plano de reestruturação notificado será aplicado dentro do calendário previsto e de acordo com as condições indicadas no anexo;
b)
O Land de Berlim irá alienar a sua participação na BGB de acordo com as condições indicadas no anexo;
c)
O grupo BGB irá alienar ou liquidar todas as participações que detém em sociedades de prestação de serviços imobiliários abrangidas pelo dispositivo de protecção de riscos de 16 de Abril de 2002 de acordo com as condições indicadas no anexo;
d)
A reserva constituída para efeitos do IBB será separada do LBB de acordo com as condições indicadas no anexo;
e)
O grupo BGB irá alienar o sector «Berliner Bank» do LBB de acordo com as condições indicadas no anexo;
f)
O grupo BGB liquidará, o mais tardar, até 31 de Dezembro de 2005 a sua participação no capital da BGB Ireland plc.
2. Se for caso disso, a Comissão poderá, mediante um pedido devidamente justificado da Alemanha:
a)
Conceder uma prorrogação dos prazos mencionados na declaração de compromissos, ou
b)
Renunciar, em circunstâncias excepcionais, ao cumprimento de uma ou mais obrigações ou condições mencionadas na declaração de compromissos, alterá-las ou substitui-las.
Caso a Alemanha solicite a prorrogação de um prazo, deverá apresentar à Comissão um requerimento devidamente fundamentado, o mais tardar, um mês antes de prescrito o prazo em causa.
Artigo 3.o
A Alemanha informará a Comissão no prazo de dois meses após notificação da presente decisão sobre as medidas tomadas e a tomar para lhe dar cumprimento.
Artigo 4.o
A República Federal da Alemanha é a destinatária da presente decisão.
Solicita-se à Alemanha que envie sem demora à beneficiária do auxílio uma cópia da presente decisão.
Feito em Bruxelas, em 18 de Fevereiro de 2004.