ROZHODNUTÍ RADY
ze dne 25. února 2011
o podmínkách pro sjednání nového znění Měnové dohody mezi vládou Francouzské republiky, jménem Evropského společenství, a vládou Jeho Jasnosti knížete monackého
(2011/190/EU)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 219 odst. 3 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Evropské komise,
s ohledem na stanovisko Evropské centrální banky,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Od zavedení eura má Unie pravomoci v oblasti měnové politiky a směnných kurzů.
(2)
Rada rozhoduje o podmínkách pro sjednávání a uzavírání dohod týkající se otázek měnového nebo kurzového režimu.
(3)
Dne 26. prosince 2001 byla uzavřena Měnová dohody mezi vládou Francouzské republiky, jménem Evropského společenství, a vládou Jeho Jasnosti knížete monackého (1) (dále jen „dohoda“).
(4)
Francie má s Monackým knížectvím (dále jen „Monako“) dlouholeté měnové vztahy a ty se odrážejí v různých právních nástrojích. Finanční instituce usazené v Monaku mají právo přístupu k nástrojům refinancování Banque de France a účastní se některých francouzských platebních systémů za stejných podmínek jako francouzské banky.
(5)
Ve svých závěrech ze dne 10. února 2009 Rada vyzvala Komisi, aby prověřila, jak stávající měnové dohody fungují, a zvážila, zda by se neměly zvýšit stropy pro emisi mincí.
(6)
Ve svém sdělení nazvaném „Zpráva o fungování měnových dohod s Monakem, San Marinem a Vatikánem“, dospěla Komise k závěru, že je třeba stávající dohodu pozměnit tak, aby se zajistil konzistentnější přístup, pokud jde o vztahy mezi Unií a zeměmi, které měnovou dohodu podepsaly.
(7)
Mělo by být proto sjednáno nové znění dohody za účelem přizpůsobení stropu pro emisi mincí, určení příslušného soudu pro případné řešení sporů a přizpůsobení formátu dohody novému společnému modelu měnových dohod. Dohoda by měla zůstat v platnosti, dokud obě strany neuzavřou dohodu v novém znění,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Francie oznámí Monaku, že je třeba pozměnit dohodu mezi Francouzskou republikou co možná nejdříve, a navrhne mu jednání o novém znění příslušných ustanovení dohody.
Článek 2
Při jednání o novém znění dohody usiluje Unie o dosažení těchto změn:
a)
Nové znění dohody se uzavírá mezi Unií, zastoupenou vládou Francouzské republiky a Komisí, a vládou Jeho Jasnosti knížete monackého;
b)
Je třeba zrevidovat metodu určování stropů u emise monackých euromincí. Nový strop se vypočte metodou, která zahrne na jedné straně pevnou část, jež by měla uspokojit poptávku na trhu sběratelů mincí, a zamezit tak nadměrným numismatickým spekulacím s monackými mincemi, a na druhé straně proměnlivou část, jež se vypočítá jako průměr emise mincí na hlavu ve Francii v roce n-1 vynásobený počtem obyvatel Monaka. Aniž je dotčeno vydávání sběratelských mincí, stanoví nové znění dohody minimální poměrnou část monackých euromincí, jež se mají uvést do oběhu v nominální hodnotě, na 80 % každoročně emitovaných euromincí;
c)
Orgánem příslušným pro řešení sporů v souvislosti s dohodou je Soudní dvůr Evropské unie (dále jen „Soudní dvůr“). Pokud se Unie nebo Monako domnívá, že druhá strana nesplnila závazek z nového znění dohody, může věc předat Soudnímu dvoru. Rozsudek Soudního dvora je pro obě strany závazný a obě strany učiní nezbytná opatření pro dosažení souladu s rozsudkem ve lhůtě stanovené v rozsudku Soudního dvora. Pokud Unie nebo Monako nepřijme nezbytná opatření k dosažení souladu s rozsudkem v dané lhůtě, může druhá strana nové znění dohody okamžitě vypovědět;
d)
Formát nového znění dohody se přizpůsobí.
Článek 3
Jednání s Monakem vedou Francie a Komise jménem Unie. Evropská centrální banka se jednání plně účastní a její souhlas je nezbytný ve věcech, jež spadají do oblasti její pravomoci. Francie a Komise předloží návrh nového znění dohody Hospodářskému a finančnímu výboru ke stanovisku.
Článek 4
Francie a Komise jsou zmocněny uzavřít dohodu v novém znění jménem Unie, ledaže se Hospodářský a finanční výbor nebo Evropská centrální banka domnívá, že je třeba dohodu v novém znění předložit Radě.
Článek 5
Toto rozhodnutí nabývá účinku dnem oznámení.
Článek 6
Toto rozhodnutí je určeno Francouzské republice, Komisi a Evropské centrální bance.
V Bruselu dne 25. února 2011.
DEĊIŻJONI TAL-KUNSILL
tal-25 ta' Frar 2011
dwar l-arranġamenti għan-negozjar mill-ġdid tal-Ftehim Monetarju bejn il-Gvern tar-Repubblika Franċiża, f'isem il-Komunità Ewropea, u l-Gvern tal-Altezza Serenissima tiegħu l-Prinċep ta' Monako
(2011/190/UE)
IL-KUNSILL TAL-UNJONI EWROPEA,
Wara li kkunsidra t-Trattat dwar il-Funzjonament tal-Unjoni Ewropea, u b'mod partikolari l-Artikolu 219(3) tiegħu,
Wara li kkunsidra r-rakkomandazzjoni mill-Kummissjoni Ewropea,
Wara li kkunsidra l-opinjoni tal-Bank Ċentrali Ewropew,
Billi:
(1)
L-Unjoni assumiet il-kompetenza fil-kwistjonijiet monetarji u fir-rata tal-kambju mid-data tal-introduzzjoni tal-euro.
(2)
Il-Kunsill irid jiddetermina l-arranġamenti għan-negozjar u l-konklużjoni ta' ftehimiet li jikkonċernaw kwistjonijiet tar-reġim monetarju jew dak tas-sistema tal-kambju barrani;
(3)
Fis-26 ta' Diċembru 2001 ġie konkluż il-Ftehim Monetarju bejn il-Gvern tar-Repubblika Franċiża, f'isem il-Komunità Ewropea, u l-Gvern tal-Altezza Serenissima tiegħu l-Prinċep ta' Monako (1) (minn hawn ’il quddiem “il-Ftehim”).
(4)
Franza għandha rabtiet monetarji li ilhom ħafna mal-Prinċipalità ta' Monako (minn hawn ’il quddiem “Monako”), li huma riflessi f'diversi strumenti legali. L-istituzzjonijiet finanzjarji li f'Monako għandhom id-dritt li jaċċedu għall-faċilitajiet ta' rifinanzjament tal-Banque de France u jipparteċipaw f'xi sistemi tal-pagamenti Franċiżi bl-istess kondizzonijiet tal-banek Franċiżi.
(5)
Fil-konklużjoni tiegħu tal-10 ta' Frar 2009 l-Kunsill stieden lill-Kummissjoni biex tirrevedi l-funzjonament tal-Ftehimiet Monetarji eżistenti u biex tikkunsidra żidiet possibbli fil-limiti massimi għall-ħruġ ta' muniti.
(6)
Il-Kummissjoni kkonkludiet fil-Komunikazzjoni dwar il-funzjonament tal-Ftehimiet Monetarji ma' Monako, San Marino u l-Vatikan li l-Ftehim fil-forma attwali tiegħu jeħtieġ li jiġi emendat bil-ħsieb li jiġi żgurat approċċ aktar konsistenti fir-relazzjonijiet bejn l-Unjoni u l-pajjiżi li jkunu ffirmaw ftehim monetarju.
(7)
Il-Ftehim għandu għalhekk jiġi nnegozjat mill-ġdid bil-ħsieb li jiġi aġġustat l-limtu massimu għall-ħruġ ta' muniti, tintagħżel ġuridizzjoni għas-soluzzjoni ta' tilwim possibbli, u jiġi aġġustat il-format tal-Ftehim sabiex jinġieb aktar viċin tal- mudell il-ġdid għall-ftehimiet monetarji. Il-Ftehim għandu jibqa’ fis-seħħ sakemm jiġi konkluż ftehim innegozjat mill-ġdid bejn il-partijiet,
ADOTTA DIN ID-DEĊIŻJONI:
Artikolu 1
Franza għandha tinnotifika lil Monako dwar il-ħtieġa li jiġi emendat il-Ftehim fl-iktar data kmieni possibbli u toffri negozjar mill-ġdid dwar id-dispożizzjonijiet rilevanti tal-Ftehim.
Artikolu 2
L-Unjoni għandha tfittex dawn il-bidliet li ġejjin fin-negozjar mill-ġdid tal-Ftehim:
(a)
Il-Ftehim innegozjat mill-ġdid għandu jiġi konkluż bejn l-Unjoni, rappreżentata mill-Gvern tar-Repubblika Franċiża u l-Kummissjoni, u l-Gvern tal-Altezza Serenissima tiegħu l-Prinċep ta' Monako.
(b)
Il-metodu għad-determinazzjoni tal-limitu massimu ta' ħruġ ta' muniti tal-euro ta' Monako għandu jiġi rivedut. Il-limitu massimu l-ġdid għandu jkun ikkalkulat permezz ta' metodu li jikkombina parti fissa li jkollha l-għan li tevita l-ispekulazzjoni numismatika eċċessiva fuq il-muniti ta' Monako billi tissodisfa d-domanda tas-suq tal-kolletturi tal-muniti, ma' parti varjabbli, ikkalkulata bħala l-ħruġ medju per capita ta' muniti fi Franza fis-sena n-1 immultiplikat bl-għadd ta' abitanti ta' Monako. Bla ħsara għall-ħruġ ta' muniti għall-kolletturi, il-Ftehim innegozjat mill-ġdid għandu jistabbilixxi l-proporzjon minimu ta' muniti tal-euro ta' Monako biex jitqiegħdu f'ċirkolazzjoni b'valur nominali għal 80 % tal-muniti tal-euro maħruġa kull sena.
(ċ)
Il-Qorti tal-Ġustizzja tal-Unjoni Ewropea (“Qorti tal-Ġustizzja”) għandha tiġi eletta bħala l-korp inkarigat mis-soluzzjoni ta' tilwim li jista' jinqala’ mill-applikazzjoni tal-Ftehim. Jekk l-Unjoni jew Monako jikkunsidraw li l-Parti l-oħra ma tkunx issodisfat xi obbligu skont il-Ftehim innegozjat mill-ġdid, din tista' tressaq il-kwistjoni quddiem il-Qorti tal-Ġustizzja. Is-sentenza tal-Qorti tal-Ġustizzja għandha tkun vinkolanti fuq il-Partijiet, li min-naħa tagħhom jieħdu l-miżuri meħtieġa biex jikkonformaw mas-sentenza f'perijodu ta' żmien li għandu jiġi deċiż mill-Qorti tal-Ġustizzja fis-sentenza tagħha. Fil-każ li l-Unjoni jew Monako jonqsu milli jieħdu l-miżuri meħtieġa biex jikkonformaw mas-sentenza matul dak il-perijodu, il-Parti l-oħra tista' minnufih ittemm il-Ftehim innegozjat mill-ġdid.
(d)
Il-format tal-Ftehim innegozjat mill-ġdid għandu jiġi aġġustat.
Artikolu 3
In-negozjati ma' Monako għandhom jitwettqu minn Franza u l-Kummissjoni f'isem l-Unjoni. Il-Bank Ċentrali Ewropew (BĊE) għandu jkun assoċjat bis-sħiħ man-negozjati u għall-kwistjonijiet li jaqgħu fil-qasam ta' kompetenza tiegħu għandu jkun meħtieġ il-qbil tiegħu. Franza u l-Kummissjoni għandhom jissottomettu l-abbozz tal-Ftehim innegozjat mill-ġdid lill-Kumitat Ekonomiku u Finanzjarju (KEF) għal opinjoni.
Artikolu 4
Franza u l-Kummissjoni għandhom ikunu intitolati jikkonkludu l-Ftehim f'isem l-Unjoni, sakemm il-KEF jew il-BĊE ma jkunx tal-opinjoni li l-Ftehim innegozjat mill-ġdid għandu jiġi ppreżentat lill-Kunsill.
Artikolu 5
Din id-Deċiżjoni għandha tieħu effett fil-jum tan-notifika tagħha.
Artikolu 6
Din id-Deċiżjoni hija indirizzata lir-Repubblika Franċiża, lill-Kummissjoni u lill-Bank Ċentrali Ewropew.
Magħmul fi Brussell, il-25 ta’ Frar 2011.