SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY 2011/99/EU
ze dne 13. prosince 2011
o evropském ochranném příkazu
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 82 odst. 1 písm. a) a d) této smlouvy,
s ohledem na podnět Belgického království, Bulharské republiky, Estonské republiky, Španělského království, Francouzské republiky, Italské republiky, Maďarské republiky, Polské republiky, Portugalské republiky, Rumunska, Finské republiky a Švédského království,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
v souladu s řádným legislativním postupem (1),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Evropská unie si stanovila za cíl zachovat a rozvíjet prostor svobody, bezpečnosti a práva.
(2)
Podle čl. 82 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva o fungování EU“) je justiční spolupráce v trestních věcech v Unii založena na zásadě vzájemného uznávání rozsudků a soudních rozhodnutí.
(3)
Podle Stockholmského programu - otevřená a bezpečná Evropa, která slouží svým občanům a chrání je (2), by vzájemné uznávání mělo být rozšířeno na všechny druhy rozsudků a soudních rozhodnutí, které mohou být v závislosti na právním systému buď trestní, nebo správní povahy. Program dále vyzývá Komisi a členské státy, aby posoudily, jak zlepšit právní předpisy a opatření zaměřená na praktickou podporu ochrany obětí. Uvedený program rovněž stanoví, že by obětem trestného činu mohla být nabídnuta zvláštní ochranná opatření, která by měla být účinná v rámci celé Unie. Tato směrnice je součástí soudržného a komplexního souboru opatření v oblasti práv obětí.
(4)
V usnesení Evropského parlamentu ze dne 26. listopadu 2009 o odstranění násilí páchaného na ženách se členské státy vyzývají, aby zlepšily své vnitrostátní právní předpisy a politiky zaměřené proti všem formám násilí páchaného na ženách a aby zahájily kroky k boji proti příčinám tohoto násilí, zejména prostřednictvím preventivních akcí, a dále se Unie vyzývá, aby všem obětem násilí zaručila právo na pomoc a podporu. Usnesení Evropského parlamentu ze dne 10. února 2010 o rovnosti žen a mužů v Evropské unii - 2009 podporuje návrh na zavedení evropského příkazu k ochraně obětí.
(5)
Rada ve svém usnesení ze dne 10. června 2011 o plánu posílení práv a ochrany obětí, zejména v trestním řízení, uvedla, že je na úrovni Unie třeba podniknout kroky za účelem posílení práv a ochrany obětí trestných činů, a vyzvala Komisi, aby za tímto účelem předložila příslušné návrhy. V tomto rámci by měl být vytvořen mechanismus k zajištění vzájemného uznávání mezi členskými státy rozhodnutí o ochranných opatřeních pro oběti trestných činů. V souladu s uvedeným usnesením by měla být tato směrnice, která se týká vzájemného uznávání ochranných opatřeních přijatých v trestních věcech, doplněna vhodným mechanismem upravujícím opatření přijímaná v občanských věcech.
(6)
Ve společném prostoru práva bez vnitřních hranic je nezbytné zajistit, aby ochrana poskytovaná fyzické osobě v jednom členském státě byla zachována a pokračovala rovněž v jakémkoli jiném členském státě, do nějž se dotyčná osoba přestěhuje nebo přestěhovala. Také by mělo být zajištěno, aby oprávněný výkon práva občanů Unie svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států v souladu s čl. 3 odst. 2 Smlouvy o Evropské unii (dále jen „Smlouva o EU“) a článkem 21 Smlouvy o fungování EU nevedl ke ztrátě jejich ochrany.
(7)
Za účelem dosažení těchto cílů by tato směrnice měla stanovit pravidla, na jejichž základě je možné rozšířit ochranu vyplývající z určitých ochranných opatření přijatých podle práva jednoho členského státu (dále jen „vydávající stát“) i na další členský stát, v němž se chráněná osoba rozhodne pobývat nebo se zdržovat (dále jen „vykonávající stát“).
(8)
Tato směrnice zohledňuje rozdílné právní tradice členských států i skutečnost, že účinnou ochranu je možné zajistit prostřednictvím ochranných příkazů vydaných jinými orgány než trestními soudy. Tato směrnice nezakládá povinnost změnit vnitrostátní systémy přijímání ochranných opatření, ani nezakládá povinnost zavést trestněprávní systém pro vykonávání evropského ochranného příkazu nebo takový systém za tímto účelem pozměnit.
(9)
Tato směrnice se použije na ochranná opatření, která mají konkrétně za cíl chránit určité osoby proti trestnému činu jiné osoby, který může jakýmkoli způsobem ohrozit život, tělesnou, duševní a sexuální integritu dané osoby, například prostřednictvím předcházení jakékoli formě obtěžování, jakož i proti činu, který může ohrozit důstojnost nebo osobní svobodu, například prostřednictvím předcházení únosům, nebezpečnému pronásledování (tzv. stalking) a jiným formám nepřímého nátlaku, a která mají za cíl předcházet novému trestnému jednání či zmírnit dopady předchozího trestného jednání. Tato osobní práva chráněné osoby odpovídají úrovni základních hodnot uznávaných a dodržovaných ve všech členských státech. Členský stát však není povinen vydat evropský ochranný příkaz na základě trestního opatření, které neslouží konkrétně k ochraně osoby, ale slouží primárně k jiným účelům, například za účelem společenské rehabilitace pachatele. Je třeba zdůraznit, že tato směrnice se vztahuje na ochranná opatření, která mají za cíl chránit všechny oběti, a nikoli pouze oběti násilí páchaného na základě příslušnosti k pohlaví, přičemž se zohlední zvláštní povaha každého spáchaného trestného činu.
(10)
Tato směrnice se vztahuje na ochranná opatření v trestních věcech, a nevztahuje se proto na ochranná opatření ve věcech občanských. K výkonu ochranného opatření v souladu s touto směrnicí není nezbytné, aby byl spáchaný trestný čin stanoven pravomocným rozhodnutím. Nezáleží ani na tom, zda je orgán, který ochranné opatření přijal, orgánem trestněprávní, správní či občanskoprávní povahy. Tato směrnice neukládá členským státům povinnost, aby změnily své vnitrostátní právní předpisy tak, aby byly schopny přijímat ochranná opatření v rámci trestního řízení.
(11)
Tato směrnice se má vztahovat na ochranná opatření přijatá ve prospěch obětí nebo možných obětí trestných činů. Tato směrnice by se proto neměla vztahovat na opatření přijatá za účelem ochrany svědků.
(12)
Je-li ochranné opatření podle této směrnice přijato na ochranu příbuzného hlavní chráněné osoby, může být požádáno o vydání evropského ochranného příkazu a evropský ochranný příkaz může být vydán ve vztahu k tomuto příbuznému, pokud jsou splněny podmínky stanovené v této směrnici.
(13)
Každá žádost o vydání evropského ochranného příkazu by měla být posouzena dostatečně rychle s ohledem na bližší okolnosti případu včetně naléhavosti, předpokládaného data příjezdu chráněné osoby na území vykonávajícího státu a, pokud je to možné, s ohledem na míru ohrožení chráněné osoby.
(14)
Mají-li být chráněné osobě nebo osobě, která představuje nebezpečí, sdělovány informace podle této směrnice, měly by být tyto informace případně zároveň poskytnuty opatrovníkovi nebo zástupci dotčené osoby. Současně je nutné důsledně zohledňovat skutečnost, že chráněná osoba, osoba, která představuje nebezpečí, opatrovník nebo zástupce pro řízení musí obdržet informace podle této směrnice v jazyce, kterému rozumí.
(15)
V řízeních o vydání a uznání evropského ochranného příkazu by příslušné orgány měly náležitě zohledňovat potřeby obětí, a to zejména zvláště zranitelných osob, jako jsou nezletilí nebo zdravotně postižené osoby.
(16)
Pro použití této směrnice může být ochranné opatření uloženo na základě rozsudku ve smyslu rámcového rozhodnutí Rady 2008/947/SVV ze dne 27. listopadu 2008 o uplatňování zásady vzájemného uznávání na rozsudky a rozhodnutí o probaci za účelem dohledu nad probačními opatřeními a alternativními tresty (3), nebo na základě rozhodnutí o opatřeních dohledu ve smyslu rámcového rozhodnutí Rady 2009/829/SVV ze dne 23. října 2009 o uplatnění zásady vzájemného uznávání na rozhodnutí o opatřeních dohledu jakožto alternativy zajišťovací vazby mezi členskými státy Evropské unie (4). Bylo-li rozhodnutí přijato ve vydávajícím státě na základě jednoho z uvedených rámcových rozhodnutí, mělo by následovat příslušné řízení o uznání ve vykonávajícím státě. Tím by však neměla být vyloučena možnost postoupení evropského ochranného příkazu do jiného členského státu, než je stát vykonávající rozhodnutí, založená na uvedených rámcových rozhodnutích.
(17)
V souladu s článkem 6 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod a s čl. 47 druhým pododstavcem Listiny základních práv Evropské unie by osoba, která představuje nebezpečí, měla buď v průběhu řízení vedoucího k přijetí ochranného opatření nebo před vydáním evropského ochranného příkazu mít možnost být slyšena a podat proti ochrannému opatření opravný prostředek.
(18)
Aby se předešlo spáchání trestného činu proti oběti ve vykonávajícím státě, měl by uvedený stát mít právní prostředky pro uznání rozhodnutí ve prospěch oběti, které bylo předtím přijato ve vydávajícím státě, a zároveň by se mělo zabránit tomu, aby oběť musela ve vykonávajícím státě zahájit nové řízení nebo znovu předkládat důkazní prostředky, jako by rozhodnutí ve vydávajícím státě nebylo přijato. Uznání evropského ochranného příkazu vykonávajícím státem znamená mimo jiné, že příslušný orgán uvedeného státu, s výhradou omezení uvedených v této směrnici, přijme existenci a platnost ochranného opatření přijatého ve vydávajícím státě, uzná faktickou situaci popsanou v evropském ochranném příkazu a souhlasí, že ochrana by měla být poskytnuta a její poskytování by mělo pokračovat v souladu s jeho vnitrostátním právem.
(19)
Tato směrnice obsahuje úplný seznam zákazů a omezení, které, jsou-li uloženy ve vydávajícím státě a obsaženy v evropském ochranném příkazu, by měly být uznány a vykonány ve vykonávajícím státě, s výhradou omezení stanovených v této směrnici. Umožňuje-li to vnitrostátní právo, lze na vnitrostátní úrovni přijímat další ochranná opatření, jako je povinnost osoby, která představuje nebezpečí, zdržovat se na určeném místě. Vydávající stát může tato opatření uložit v řízení, jehož výsledkem je přijetí některého ochranného opatření, které podle této směrnice může být základem evropského ochranného příkazu.
(20)
Jelikož jsou ve členských státech k přijímání a výkonu ochranných opatření příslušné různé druhy orgánů (občanskoprávní, trestněprávní či správní), je vhodné poskytnout v rámci této směrnice vysokou úroveň flexibility v mechanismu spolupráce mezi členskými státy. Příslušný orgán ve vykonávajícím státě proto nemusí ve všech případech přijmout stejné ochranné opatření, jako bylo přijato ve vydávajícím státě, a může do určité míry uvážit přijetí jakéhokoli opatření, které v obdobné situaci shledává vhodným a přiměřeným podle svého vnitrostátního práva, aby byla chráněné osobě poskytnuta pokračující ochrana s ohledem na ochranné opatření přijaté ve vydávajícím státě, jak je popsané v evropském ochranném příkazu.
(21)
Zákazy nebo omezení, na které se tato směrnice použije, zahrnují mimo jiné opatření zaměřená na omezení osobních kontaktů či kontaktů na dálku mezi chráněnou osobou a osobou, která představuje nebezpečí, například uložením určitých podmínek pro tyto kontakty nebo uložením omezení ohledně obsahu komunikace.
(22)
Příslušný orgán vykonávajícího státu by měl informovat osobu, která představuje nebezpečí, příslušný orgán vydávajícího státu a chráněnou osobu o jakémkoli opatření přijatém na základě evropského ochranného příkazu. Při oznámení osobě, která představuje nebezpečí, by měl být řádně zohledněn zájem chráněné osoby na tom, aby nebyla odhalena její adresa nebo jiné kontaktní údaje. Takové údaje by měly být z oznámení vyloučeny, pokud nejsou adresa či jiné kontaktní údaje zahrnuty v zákazu nebo omezení uloženém jako opatření výkonu osobě, která představuje nebezpečí.
(23)
Pokud příslušný orgán ve vydávajícím státě odvolá evropský ochranný příkaz, měl by příslušný orgán ve vykonávajícím státě přerušit opatření, která přijal za účelem výkonu evropského ochranného příkazu, přičemž se rozumí, že příslušný orgán vykonávajícího státu může nezávisle a v souladu se svým vnitrostátním právem přijmout jakékoli ochranné opatření podle svých vnitrostátních právních předpisů s cílem chránit dotčenou osobu.
(24)
Vzhledem k tomu, že se tato směrnice zabývá situací, kdy se chráněná osoba přestěhuje do jiného členského státu, vydání či výkon evropského ochranného příkazu by nemělo zahrnovat jakékoli přenesení pravomocí týkajících se hlavních, odložených, alternativních, podmíněných nebo vedlejších trestů nebo bezpečnostních opatření uložených osobě, která představuje nebezpečí, na vykonávající stát, pokud tato osoba i nadále pobývá ve státě, který ochranné opatření přijal.
(25)
Tam, kde je to vhodné, by mělo být možné použít elektronické prostředky s cílem uvést v souladu s vnitrostátními právními předpisy a postupy do praxe opatření přijatá na základě této směrnice.
(26)
V rámci spolupráce mezi orgány zapojenými do zajištění ochrany chráněné osoby by měl příslušný orgán vykonávajícího státu sdělit příslušnému orgánu vydávajícího státu jakékoli porušení opatření přijatých ve vykonávajícím státě za účelem výkonu evropského ochranného příkazu. Toto sdělení by mělo umožnit příslušnému orgánu vydávajícího státu urychleně rozhodnout o jakékoli vhodné reakci ohledně ochranného opatření uloženého v jeho státě vůči osobě, která představuje nebezpečí. Taková reakce může zahrnovat, je-li to vhodné, uložení trestu odnětí svobody namísto opatření nezahrnujícího odnětí svobody, které bylo původně přijato například jako alternativa k předběžnému zadržení nebo jako důsledek podmíněného trestu. Rozumí se, že takové rozhodnutí, jelikož neukládá trest ex novo ve vztahu k novému trestnému činu, není v rozporu s možností, že vykonávající stát případně uloží sankce v případě porušení opatření přijatých za účelem výkonu evropského ochranného příkazu.
(27)
Vzhledem k různým právním tradicím členských států, pokud by v případě obdobném faktické situaci popsané v evropském ochranném příkazu nebylo ve vykonávajícím státě k dispozici žádné ochranné opatření, měl by příslušný orgán vykonávajícího státu podat příslušnému orgánu vydávajícího státu zprávu o jakémkoli porušení ochranného opatření uvedeného v evropském ochranném příkazu, které je mu známo.
(28)
V zájmu hladkého uplatňování této směrnice v každém jednotlivém případě by příslušné orgány vydávajícího a vykonávajícího státu měly vykonávat své pravomoci v souladu s touto směrnicí a s ohledem na zásadu ne bis in idem.
(29)
Od chráněné osoby by nemělo být vyžadováno, aby hradila náklady související s uznáním evropského ochranného příkazu, které jsou nepřiměřené ve srovnání s obdobným vnitrostátním případem. Členské státy by měly při uplatňování této směrnice zajistit, aby chráněná osoba nebyla povinna po uznání evropského ochranného příkazu zahájit další vnitrostátní řízení, aby od příslušného orgánu vykonávajícího státu získala, jakožto přímý důsledek tohoto uznání, rozhodnutí o přijetí jakéhokoli opatření, které by bylo podle jeho vnitrostátního práva v obdobném případě dostupné pro zajištění ochrany chráněné osoby.
(30)
S ohledem na zásadu vzájemného uznávání, ze které tato směrnice vychází, by členské státy měly při uplatňování této směrnice podporovat v nejvyšší možné míře přímý kontakt mezi příslušnými orgány.
(31)
Aniž je dotčena nezávislost justice a rozdíly v její organizaci v rámci Unie, členské státy by měly případně od osob odpovědných za odbornou přípravu soudců, státních zástupců, příslušníků policie a soudních úředníků zapojených do řízení směřujícího k vydání nebo uznání evropského ochranného příkazu vyžadovat, aby zajistily náležitou odbornou přípravu, pokud jde o cíle této směrnice.
(32)
Členské státy by měly v zájmu snazšího hodnocení uplatňování této směrnice předávat Komisi příslušné údaje týkající se uplatňování vnitrostátních postupů ve věci evropského ochranného příkazu, a to alespoň počet žádostí o vydání evropského ochranného příkazu a počet vydaných nebo uznaných příkazů. Pro tyto účely by byly užitečné i další údaje, například o povaze dotčených trestných činů.
(33)
Tato směrnice by měla přispět k ochraně osob, jimž hrozí nebezpečí, a tak doplnit, avšak nikoli ovlivnit, již platné nástroje v této oblasti, jako je rámcové rozhodnutí 2008/947/SVV a rámcové rozhodnutí 2009/829/SVV.
(34)
Spadá-li rozhodnutí týkající se ochranného opatření do oblasti působnosti nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (5), nařízení Rady (ES) č. 2201/2003 ze dne 27. listopadu 2003 o příslušnosti a uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti (6) nebo Haagské úmluvy z roku 1996 o pravomoci orgánů, použitelném právu, uznávání a výkonu rozhodnutí a spolupráci ve věcech rodičovské zodpovědnosti a opatření k ochraně dětí (7), měly by být uznání a výkon takového rozhodnutí provedeny v souladu s příslušným právním nástrojem.
(35)
Členské státy a Komise by případně měly do stávajících vzdělávacích programů a osvětových kampaní zaměřených na ochranu obětí trestných činů zahrnout informace o evropském ochranném příkazu.
(36)
Osobní údaje zpracované v rámci provádění této směrnice by měly být chráněny v souladu s rámcovým rozhodnutím Rady 2008/977/SVV ze dne 27. listopadu 2008 o ochraně osobních údajů zpracovávaných v rámci policejní a justiční spolupráce v trestních věcech (8) a se zásadami stanovenými v Úmluvě Rady Evropy z roku 1981 o ochraně osob se zřetelem na automatizované zpracování osobních dat.
(37)
Tato směrnice by měla dodržovat základní práva, jak jsou zaručena v Listině základních práv Evropské unie a v Evropské úmluvě o ochraně lidských práv a základních svobod, v souladu s článkem 6 Smlouvy o EU.
(38)
Členské státy se vyzývají, aby při provádění této směrnice zohlednily práva a zásady zakotvené v Úmluvě Organizace spojených národů z roku 1979 o odstranění všech forem diskriminace žen.
(39)
Jelikož cíle této směrnice, totiž ochrany osob, jimž hrozí nebezpečí, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, a proto jej může být z důvodu jeho rozsahu a možných účinků lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o EU. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle.
(40)
V souladu s článkem 3 Protokolu (č. 21) o postavení Spojeného království a Irska s ohledem na prostor svobody, bezpečnosti a práva, připojeného ke Smlouvě o EU a ke Smlouvě o fungování EU, oznámilo Spojené království své přání účastnit se přijímání a používání této směrnice.
(41)
V souladu s články 1 a 2 Protokolu (č. 21) o postavení Spojeného království a Irska s ohledem na prostor svobody, bezpečnosti a práva, připojeného ke Smlouvě o EU a Smlouvě o fungování EU, a aniž je dotčen článek 4 tohoto protokolu, se Irsko neúčastní přijímání této směrnice a tato směrnice pro něj není závazná ani použitelná.
(42)
V souladu s články 1 a 2 Protokolu (č. 22) o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě o EU a ke Smlouvě o fungování EU, se Dánsko neúčastní přijímání této směrnice a tato směrnice pro něj není závazná ani použitelná.
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Cíl
Tato směrnice stanoví pravidla umožňující justičnímu nebo rovnocennému orgánu ve členském státě, v němž bylo přijato ochranné opatření s cílem ochrany osoby před trestným činem jiné osoby, jenž může ohrozit její život, tělesnou nebo duševní integritu, důstojnost, osobní svobodu nebo sexuální integritu, vydat evropský ochranný příkaz umožňující příslušnému orgánu v jiném členském státě pokračovat v ochraně této osoby na území tohoto jiného členského státu, v důsledku spáchání trestného činu nebo údajného spáchání trestného činu podle vnitrostátního práva vydávajícího státu.
Článek 2
Definice
Pro účely této směrnice se rozumí:
1)
„evropským ochranným příkazem“ rozhodnutí přijaté justičním nebo rovnocenným orgánem členského státu v souvislosti s ochranným opatřením, na jehož základě justiční či rovnocenný orgán jiného členského státu přijme jakékoli vhodné opatření nebo jakákoliv vhodná opatření podle svého vnitrostátního práva s cílem pokračovat v ochraně chráněné osoby;
2)
„ochranným opatřením“ rozhodnutí v trestních věcech přijaté vydávajícím státem v souladu s jeho vnitrostátním právem hmotným i procesním, jímž se osobě, která představuje nebezpečí, ukládá jeden nebo více zákazů nebo omezení uvedených v článku 5 za účelem ochrany chráněné osoby před trestným činem, který může ohrozit její život, tělesnou nebo duševní integritu, důstojnost, osobní svobodu nebo sexuální integritu;
3)
„chráněnou osobou“ fyzická osoba, která je předmětem ochrany vyplývající z ochranného opatření přijatého vydávajícím státem;
4)
„osobou, která představuje nebezpečí“, fyzická osoba, jíž byl uložen jeden nebo více zákazů nebo omezení uvedených v článku 5;
5)
„vydávajícím státem“ členský stát, v němž bylo přijato ochranné opatření, na jehož podkladě byl vydán evropský ochranný příkaz;
6)
„vykonávajícím státem“ členský stát, kterému byl evropský ochranný příkaz předán za účelem jeho uznání;
7)
„státem dohledu“ členský stát, jemuž byl postoupen rozsudek ve smyslu článku 2 rámcového rozhodnutí 2008/947/SVV nebo rozhodnutí o opatřeních dohledu ve smyslu článku 4 rámcového rozhodnutí 2009/829/SVV.
Článek 3
Stanovení příslušných orgánů
1. Každý členský stát informuje Komisi, který justiční či rovnocenný orgán nebo orgány jsou podle jeho vnitrostátního práva příslušné vydávat a uznávat evropský ochranný příkaz v souladu s touto směrnicí, je-li daný členský stát vydávajícím nebo vykonávajícím státem.
2. Komise zpřístupní obdržené informace všem členským státům. Členské státy informují Komisi o veškerých změnách informací uvedených v odstavci 1.
Článek 4
Účast ústředního orgánu
1. Každý členský stát může určit ústřední orgán nebo více ústředních orgánů, dovoluje-li to jeho právní systém, které budou nápomocny příslušným orgánům.
2. Členský stát může, je-li to nezbytné kvůli organizaci jeho vnitřního justičního systému, přenést na svůj ústřední orgán nebo orgány odpovědnost za administrativní doručení a převzetí evropského ochranného příkazu a za veškerý další související úřední písemný styk. V důsledku toho lze veškerou komunikaci, konzultace, výměny informací, dotazy a oznámení mezi příslušnými orgány řešit případně za pomoci určeného ústředního orgánu nebo orgánů dotčeného členského státu.
3. Členský stát, který hodlá využít možností uvedených v tomto článku, sdělí Komisi informace o určeném ústředním orgánu nebo orgánech. Tyto údaje jsou závazné pro všechny orgány vydávajícího státu.
Článek 5
Nezbytnost existence ochranného opatření podle vnitrostátního práva
Evropský ochranný příkaz lze vydat pouze tehdy, pokud bylo ve vydávajícím státě již přijato ochranné opatření ukládající osobě, která představuje nebezpečí, jeden nebo více z těchto zákazů nebo omezení:
a)
zákaz vstupu do určitých lokalit, míst nebo vymezených oblastí, kde chráněná osoba pobývá nebo které navštěvuje;
b)
zákaz nebo omezení kontaktů, v jakékoli formě, s chráněnou osobou, včetně kontaktů prostřednictvím telefonu, elektronické či běžné pošty, faxem či jakýmikoli jinými prostředky; nebo
c)
zákaz nebo omezení týkající se přiblížení se chráněné osobě blíže než na předepsanou vzdálenost.
Článek 6
Vydání evropského ochranného příkazu
1. Evropský ochranný příkaz může být vydán, pokud se chráněná osoba rozhodne pobývat, nebo již pobývá, v jiném členském státě, nebo pokud se chráněná osoba rozhodne se zdržovat, nebo se již zdržuje v jiném členském státě. Při rozhodování o vydání evropského ochranného příkazu zohlední příslušný orgán ve vydávajícím státě mimo jiné dobu či doby, po které se chráněná osoba hodlá zdržovat ve vydávajícím státě, a závažnost potřeby ochrany.
2. Justiční či rovnocenný orgán vydávajícího státu může vydat evropský ochranný příkaz pouze na žádost chráněné osoby a po ověření, že ochranné opatření splňuje požadavky stanovené v článku 5.
3. Chráněná osoba může podat žádost o vydání evropského ochranného příkazu buď příslušnému orgánu vydávajícího státu, nebo příslušnému orgánu vykonávajícího státu. Jestliže se žádost podává ve vykonávajícím státě, předá tamní příslušný orgán tuto žádost co nejdříve příslušnému orgánu vydávajícího státu.
4. Před vydáním evropského ochranného příkazu má osoba, která představuje nebezpečí, právo být slyšena a právo podat opravný prostředek proti ochrannému opatření, pokud se jí těchto práv nedostalo během řízení, jehož výsledkem bylo přijetí ochranného opatření.
5. Pokud příslušný orgán přijme ochranné opatření obsahující jeden nebo více zákazů nebo omezení uvedených v článku 5, uvědomí jakýmkoli vhodným způsobem v souladu s postupy podle svého vnitrostátního práva chráněnou osobu o možnosti požádat o evropský ochranný příkaz, pokud se tato osoba rozhodne odejít do jiného členského státu, a o základních podmínkách pro podání takové žádosti. Tento orgán chráněné osobě poradí, aby žádost podala ještě předtím, než opustí území vydávajícího státu.
6. Má-li chráněná osoba opatrovníka nebo zástupce, může tento opatrovník nebo zástupce podat žádost uvedenou v odstavcích 2 a 3 jménem chráněné osoby.
7. Je-li žádost o vydání evropského ochranného příkazu zamítnuta, informuje příslušný orgán vydávajícího státu chráněnou osobu o jakýchkoli použitelných opravných prostředcích proti takovému rozhodnutí, které jsou dostupné podle jeho vnitrostátního práva.
Článek 7
Forma a obsah evropského ochranného příkazu
Evropský ochranný příkaz se vydává v souladu s formulářem uvedeným v příloze I této směrnice. Musí obsahovat zejména tyto informace:
a)
totožnost a státní příslušnost chráněné osoby, jakož i totožnost a státní příslušnost opatrovníka či zástupce, je-li chráněná osoba nezletilá nebo nemá-li způsobilost k právním úkonům;
b)
datum, od kterého chráněná osoba hodlá pobývat nebo se zdržovat ve vykonávajícím státě, a doba nebo doby pobytu, jsou-li známy;
c)
jméno, adresu, číslo telefonu a faxu a adresu elektronické pošty příslušného orgánu vydávajícího státu;
d)
určení (například prostřednictvím čísla a data) právního aktu obsahujícího ochranné opatření, na jehož podkladě byl vydán evropský ochranný příkaz;
e)
souhrn skutečností a okolností, které vedly k přijetí ochranného opatření ve vydávajícím státě;
f)
zákazy nebo omezení uložené v ochranném opatření, které je základem pro evropský ochranný příkaz, osobě, která představuje nebezpečí, doba jejich trvání a označení sankce, existuje-li, v případě porušení příslušného zákazu nebo omezení;
g)
použití technického zařízení, existuje-li, které bylo poskytnuto chráněné osobě nebo osobě, která představuje nebezpečí, jakožto prostředek k posílení ochranného opatření;
h)
totožnost a státní příslušnost osoby, která představuje nebezpečí, jakož i její kontaktní údaje;
i)
skutečnost, zda byla chráněné osobě nebo osobě, která představuje nebezpečí, poskytnuta bezplatná právní pomoc ve vydávajícím státě, pokud je tato skutečnost známa příslušnému orgánu vydávajícího státu bez dalšího zjišťování;
j)
v případě potřeby popis dalších okolností, které by mohly mít vliv na posouzení nebezpečí, jemuž je chráněná osoba vystavena;
k)
výslovné uvedení případné skutečnosti, že rozsudek ve smyslu článku 2 rámcového rozhodnutí 2008/947/SVV nebo rozhodnutí o opatřeních dohledu ve smyslu článku 4 rámcového rozhodnutí 2009/829/SVV již byly postoupeny státu dohledu, je-li odlišný od státu vykonání evropského ochranného příkazu, a určení orgánu uvedeného státu příslušného pro výkon tohoto rozsudku nebo rozhodnutí.
Článek 8
Postup předávání
1. Předává-li příslušný orgán vydávajícího státu příslušnému orgánu vykonávajícího státu evropský ochranný příkaz, učiní tak jakýmkoli způsobem umožňujícím vyhotovení písemného záznamu, aby se mohl příslušný orgán vykonávajícího státu přesvědčit o jeho pravosti. Veškerý úřední styk rovněž probíhá přímo mezi těmito příslušnými orgány.
2. Není-li příslušnému orgánu ve vykonávajícím státě nebo vydávajícím státě znám příslušný orgán ve druhém státě, provede tento orgán za účelem získání nezbytných informací všechna příslušná šetření, a to i prostřednictvím kontaktních míst Evropské soudní sítě podle rozhodnutí Rady 2008/976/SVV ze dne 16. prosince 2008 o Evropské soudní síti (9), národního člena Eurojustu nebo národního koordinačního systému Eurojustu ve svém státě.
3. Není-li orgán vykonávajícího státu, který obdrží evropský ochranný příkaz, příslušný k jeho uznání, postoupí jej z úřední povinnosti příslušnému orgánu a neprodleně o tom uvědomí příslušný orgán vydávajícího státu jakýmkoli způsobem umožňujícím vyhotovení písemného záznamu.
Článek 9
Opatření ve vykonávajícím státě
1. Příslušný orgán vykonávajícího státu neprodleně po obdržení evropského ochranného příkazu předaného v souladu s článkem 8 tento příkaz uzná a přijme rozhodnutí o přijetí jakéhokoli opatření, které by bylo podle jeho vnitrostátního práva v obdobném případě dostupné, aby zajistil ochranu chráněné osoby, pokud se nerozhodne uplatnit některý z důvodů pro odmítnutí uznání stanovených v článku 10. V souladu se svým vnitrostátním právem může vykonávající stát použít opatření trestněprávní, správní nebo občanskoprávní povahy.
2. Opatření přijaté příslušným orgánem vykonávajícího státu podle odstavce 1 a jakékoli jiné opatření přijaté na základě následného rozhodnutí podle článku 11 musí v co největší možné míře odpovídat ochrannému opatření přijatému ve vydávajícím státě.
3. Příslušný orgán vykonávajícího státu uvědomí osobu, která představuje nebezpečí, příslušný orgán vydávajícího státu a chráněnou osobu o jakýchkoli opatřeních přijatých podle odstavce 1 a také o možných právních důsledcích porušení takového opatření, jak jsou stanoveny ve vnitrostátním právu a v čl. 11 odst. 2. Adresa nebo jiné kontaktní údaje týkající se chráněné osoby nesmějí být prozrazeny osobě, která představuje nebezpečí, pokud tyto údaje nejsou nezbytné v zájmu vykonání opatření přijatého podle odstavce 1.
4. Pokud se příslušný orgán vykonávajícího státu domnívá, že informace předané spolu s evropským ochranným příkazem podle článku 7 jsou neúplné, neprodleně o tom uvědomí příslušný orgán vydávajícího státu jakýmkoli způsobem umožňujícím vyhotovení písemného záznamu a stanoví mu přiměřenou lhůtu k poskytnutí chybějících informací.
Článek 10
Důvody pro neuznání evropského ochranného příkazu
1. Příslušný orgán vykonávajícího státu může odmítnout uznat evropský ochranný příkaz za těchto okolností:
a)
evropský ochranný příkaz není úplný nebo nebyl doplněn ve lhůtě stanovené příslušným orgánem vykonávajícího státu;
b)
nebyly dodrženy požadavky stanovené v článku 5;
c)
ochranné opatření se vztahuje na čin, který není trestným činem podle práva vykonávajícího státu;
d)
ochrana vyplývá z výkonu trestu nebo opatření, na něž se podle práva vykonávajícího státu vztahuje amnestie, a týká se činu nebo jednání spadajícího podle tohoto práva do jeho pravomoci;
e)
podle práva vykonávajícího státu se osobě, která představuje nebezpečí, přiznává imunita, což znemožňuje přijmout opatření na základě evropského ochranného příkazu;
f)
trestní stíhání osoby, která představuje nebezpečí z důvodu činu nebo jednání, v souvislosti s nímž bylo přijato ochranné opatření, je podle práva vykonávajícího státu promlčeno, pokud daný čin nebo jednání spadá podle vnitrostátního práva tohoto státu do jeho pravomoci;
g)
uznání evropského ochranného příkazu by porušilo zásadu ne bis in idem;
h)
podle práva vykonávajícího státu nemůže být osoba, která představuje nebezpečí, z důvodu svého věku trestně odpovědná za čin nebo jednání, pro něž bylo přijato ochranné opatření;
i)
ochranné opatření se týká trestného činu, který je podle práva vykonávajícího státu považován za trestný čin, který byl zcela nebo z podstatné zčásti spáchán na jeho území.
2. Pokud příslušný orgán vykonávajícího státu z jednoho z důvodů uvedených v odstavci 1 odmítne uznat evropský ochranný příkaz:
a)
neprodleně uvědomí o tomto odmítnutí a souvisejících důvodech vydávající stát a chráněnou osobu;
b)
v případě potřeby uvědomí chráněnou osobu o možnosti požádat o přijetí ochranného opatření v souladu s jeho vnitrostátní právem;
c)
případně informuje chráněnou osobu o jakýchkoli použitelných opravných prostředcích proti takovému rozhodnutí, které jsou dostupné podle jeho vnitrostátního práva.
Článek 11
Rozhodné právo a příslušnost ve vykonávajícím státě
1. Vykonávající stát je příslušný přijímat a vykonávat opatření v tomto státě po uznání evropského ochranného příkazu. Při přijímání a výkonu rozhodnutí podle čl. 9 odst. 1 se uplatňuje právo vykonávajícího státu, včetně pravidel týkajících se opravných prostředků proti rozhodnutím přijatým ve vykonávajícím státě v souvislosti s evropským ochranným příkazem.
2. V případě porušení jednoho nebo více opatření, která vykonávající stát přijal po uznání evropského ochranného příkazu, je příslušný orgán vykonávajícího státu na základě odstavce 1 příslušný k:
a)
uložení trestů a přijetí jakéhokoli jiného opatření v důsledku porušení daného opatření, pokud toto porušení představuje podle právních předpisů vykonávajícího státu trestný čin;
b)
přijetí rozhodnutí jiné než trestněprávní povahy v souvislosti s porušením opatření;
c)
přijetí jakéhokoli naléhavého a předběžného opatření za účelem ukončení porušování opatření, případně v očekávání následného rozhodnutí ze strany vydávajícího státu.
3. Pokud na vnitrostátní úrovni neexistuje žádné opatření, které by mohlo být v obdobném případě přijato ve vykonávajícím státě, podá příslušný orgán vykonávajícího státu příslušnému orgánu vydávajícího státu zprávu o jakémkoli porušení ochranného opatření uvedeného v evropském ochranném příkazu, které je mu známo.
Článek 12
Oznámení v případě porušení
Příslušný orgán vykonávajícího státu oznámí příslušnému orgánu vydávajícího státu nebo státu dohledu jakékoli porušení opatření přijatých na základě evropského ochranného příkazu. Pro oznámení se použije jednotný formulář obsažený v příloze II.
Článek 13
Příslušnost ve vydávajícím státě
1. Příslušný orgán vydávajícího státu má výlučnou příslušnost k přijímání rozhodnutí týkajících se:
a)
obnovení, přezkumu, změny, zrušení a odvolání ochranného opatření a následně i evropského ochranného příkazu;
b)
uložení opatření spojeného s odnětím svobody v důsledku zrušení ochranného opatření za předpokladu, že se ochranné opatření uplatňovalo na základě rozsudku ve smyslu článku 2 rámcového rozhodnutí 2008/947/SVV nebo na základě rozhodnutí o opatřeních dohledu ve smyslu článku 4 rámcového rozhodnutí 2009/829/SVV.
2. Na rozhodnutí přijatá podle odstavce 1 se použije právo vydávajícího státu.
3. Pokud rozsudek ve smyslu článku 2 rámcového rozhodnutí 2008/947/SVV nebo rozhodnutí o opatřeních dohledu ve smyslu článku 4 rámcového rozhodnutí 2009/829/SVV byly jinému členskému státu již postoupeny, nebo jsou-li postoupeny po vydání evropského ochranného příkazu, následná rozhodnutí, jak stanovují uvedená rámcová rozhodnutí, se přijímají v souladu s příslušnými ustanoveními uvedených rámcových rozhodnutí.
4. Je-li ochranné opatření součástí rozsudku ve smyslu článku 2 rámcového rozhodnutí 2008/947/SVV, který byl po vydání evropského ochranného příkazu postoupen nebo je postupován do jiného členského státu, a příslušný orgán státu dohledu přijal další rozhodnutí týkající se povinností a příkazů obsažených v ochranném opatření v souladu se článkem 14 uvedeného rámcového rozhodnutí, příslušný orgán vydávajícího státu na tomto základě ochranný příkaz přiměřeně obnoví, přezkoumá, změní, zruší nebo odvolá.
5. Příslušný orgán vydávajícího státu neprodleně informuje příslušný orgán vykonávajícího státu o jakémkoli rozhodnutí přijatém v souladu s odstavci 1 nebo 4.
6. Pokud příslušný orgán vydávajícího státu zrušil nebo odvolal evropský ochranný příkaz v souladu s odst. 1 písm. a) nebo odstavcem 4, přeruší příslušný orgán vykonávajícího státu opatření přijatá v souladu s čl. 9 odst. 1, jakmile je o této skutečnosti náležitě informován příslušným orgánem vydávajícího státu.
7. Pokud příslušný orgán vydávajícího státu pozměnil evropský ochranný příkaz v souladu s odst. 1 písm. a) nebo odstavcem 4, příslušný orgán vykonávajícího státu případně:
a)
v souladu s článkem 9 změní opatření přijatá na základě evropského ochranného příkazu nebo
b)
odmítne vykonat pozměněný zákaz nebo omezení, pokud nespadá mezi druhy zákazů nebo omezení uvedené v článku 5 nebo pokud jsou informace předávané spolu s evropským ochranným příkazem podle článku 7 neúplné, nebo nebyly doplněny ve lhůtě stanovené příslušným orgánem vykonávajícího státu v souladu s čl. 9 odst. 4.
Článek 14
Důvody pro přerušení opatření přijatých na základě evropského ochranného příkazu
1. Příslušný orgán vykonávajícího státu může přerušit opatření přijatá při výkonu evropského ochranného příkazu:
a)
existují-li jednoznačné informace o tom, že chráněná osoba nepobývá ani se nezdržuje na území vykonávajícího státu nebo že toto území definitivně opustila;
b)
pokud v souladu s vnitrostátním právem uplynula maximální doba trvání opatření přijatých při výkonu evropského ochranného příkazu;
c)
v případě uvedeném v čl. 13 odst. 7 písm. b) nebo
d)
jsou-li rozsudek ve smyslu článku 2 rámcového rozhodnutí 2008/947/SVV nebo rozhodnutí o opatřeních dohledu ve smyslu článku 4 rámcového rozhodnutí 2009/829/SVV postoupeny vykonávajícímu státu po uznání evropského ochranného příkazu.
2. Příslušný orgán vykonávajícího státu o tomto rozhodnutí neprodleně informuje příslušný orgán vydávajícího státu a pokud možno i chráněnou osobu.
3. Příslušný orgán vykonávajícího státu může před přerušením opatření podle odst. 1 písm. b) vyzvat příslušný orgán vydávajícího státu, aby poskytl informace o tom, zda je za okolností daného případu stále nezbytná ochrana stanovená v evropském ochranném příkazu. Příslušný orgán vydávajícího státu na tuto výzvu neprodleně odpoví.
Článek 15
Priorita při uznávání evropského ochranného příkazu
Uznání evropského ochranného příkazu má stejnou prioritu, jakou by mělo v obdobném případě poskytnutí ochrany na základě vnitrostátního práva, a to s ohledem na konkrétní okolnosti případu včetně naléhavosti, předpokládané datum příjezdu chráněné osoby na území vykonávajícího státu a pokud možno s ohledem na míru ohrožení chráněné osoby.
Článek 16
Konzultace mezi příslušnými orgány
Příslušné orgány vydávajícího státu a vykonávajícího státu se mohou případně navzájem konzultovat, aby usnadnily plynulé a účinné uplatňování této směrnice.
Článek 17
Jazyky
1. Evropský ochranný příkaz musí být příslušným orgánem vydávajícího státu přeložen do úředního jazyka nebo jednoho z úředních jazyků vykonávajícího státu.
2. Příslušný orgán vykonávajícího státu přeloží do úředního jazyka nebo jednoho z úředních jazyků vydávajícího státu formulář uvedený v článku 12.
3. Každý členský stát může v okamžiku přijetí této směrnice nebo později uvést v prohlášení, které uloží u Komise, že přijme překlad do jednoho nebo více dalších úředních jazyků Unie.
Článek 18
Náklady
Náklady vyplývající z uplatňování této směrnice, s výjimkou nákladů vzniklých výlučně na území vydávajícího státu, nese v souladu se svým vnitrostátním právem vykonávající stát.
Článek 19
Vztah k jiným dohodám a ujednáním
1. Členské státy mohou nadále uplatňovat dvoustranné nebo mnohostranné dohody nebo ujednání platné v okamžiku vstupu této směrnice v platnost, pokud tyto dohody nebo ujednání umožňují prohloubit nebo rozšířit cíle této směrnice a pokud pomáhají dále zjednodušit nebo usnadnit postupy pro přijímání ochranných opatření.
2. Členské státy mohou uzavírat dvoustranné nebo mnohostranné dohody nebo ujednání po vstupu této směrnice v platnost, pokud tyto dohody nebo ujednání umožňují prohloubit nebo rozšířit cíle této směrnice a pokud pomáhají zjednodušit nebo usnadnit postupy pro přijímání ochranných opatření.
3. Do 11. dubna 2012 oznámí členské státy Komisi stávající dohody a ujednání uvedené v odstavci 1, které si přejí nadále uplatňovat. Členské státy Komisi rovněž oznámí všechny nové dohody nebo ujednání podle odstavce 2 do tří měsíců od jejich podpisu.
Článek 20
Vztah k jiným nástrojům
1. Touto směrnicí není dotčeno uplatňování nařízení (ES) č. 44/2001, nařízení (ES) č. 2201/2003, Haagské úmluvy z roku 1996 o pravomoci orgánů, použitelném právu, uznávání a výkonu rozhodnutí a spolupráci ve věcech rodičovské zodpovědnosti a opatření k ochraně dětí, nebo Haagské úmluvy z roku 1980 o občanskoprávních aspektech mezinárodních únosů dětí.
2. Touto směrnicí není dotčeno uplatňování rámcového rozhodnutí 2008/947/SVV nebo rámcového rozhodnutí 2009/829/SVV.
Článek 21
Provádění
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 11. ledna 2015. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 22
Shromažďování údajů
Členské státy v zájmu snazšího hodnocení uplatňování této směrnice předávají Komisi příslušné údaje týkající se uplatňování vnitrostátních postupů ve věci evropského ochranného příkazu, a to alespoň počet žádostí o vydání evropského ochranného příkazu a počet vydaných nebo uznaných příkazů.
Článek 23
Přezkum
Do 11. ledna 2016 předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o uplatňování této směrnice. K uvedené zprávě se případně připojí legislativní návrhy.
Článek 24
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 25
Určení
Tato směrnice je určena členským státům v souladu se Smlouvami
Ve Štrasburku dne 13. prosince 2011.
DIRETTIVA 2011/99/UE TAL-PARLAMENT EWROPEW U TAL-KUNSILL
tat-13 ta’ Diċembru 2011
dwar l-ordni Ewropea ta’ protezzjoni
IL-PARLAMENT EWROPEW U L-KUNSILL TAL-UNJONI EWROPEA,
Wara li kkunsidraw it-Trattat dwar il-Funzjonament tal-Unjoni Ewropea, u b’mod partikolari l-Artikolu 82(1)(a) u (d) tiegħu,
Wara li kkunsidraw l-inizjattiva tar-Renju tal-Belġju, ir-Repubblika tal-Bulgarija, ir-Repubblika tal-Estonja, ir-Renju ta’ Spanja, ir-Repubblika Franċiża, ir-Repubblika Taljana, ir-Repubblika tal-Ungerija, ir-Repubblika tal-Polonja, ir-Repubblika Portugiża, ir-Rumanija, ir-Repubblika tal-Finlandja u r-Renju tal-Isvezja,
Wara li l-abbozz tal-att leġiżlattiv intbagħat lill-parlamenti nazzjonali,
Filwaqt li jaġixxu f’konformità mal-proċedura leġislattiva ordinarja (1),
Billi:
(1)
L-Unjoni Ewropea stabbilixxiet għaliha stess l-objettiv li żżomm u tiżviluppa spazju ta’ libertà, sigurtà u ġustizzja.
(2)
L-Artikolu 82(1) tat-Trattat dwar il-Funzjonament tal-Unjoni Ewropea (TFUE) jipprovdi li l-kooperazzjoni ġudizzjarja f’materji kriminali fl-Unjoni għandha tkun ibbażata fuq il-prinċipju tar-rikonoxximent reċiproku ta’ sentenzi u deċiżjonijiet ġudizzjarji.
(3)
Skont il-programm ta’ Stokkolma - Ewropa miftuħa u sigura għas-servizz u l-protezzjoni taċ-ċittadini (2), ir-rikonoxximent reċiproku għandu jestendi għat-tipi kollha ta’ sentenzi u deċiżjonijiet ta’ natura ġudizzjarja, li, skont is-sistema legali, jistgħu jkunu jew kriminali jew amministrattivi. Huwa jappella wkoll lill-Kummissjoni u l-Istati Membri biex jeżaminaw kif tista’ titjieb il-leġislazzjoni u l-miżuri ta’ appoġġ prattiku għall-protezzjoni tal-vittmi. Il-programm jinnota wkoll li l-vittmi ta’ kriminalità jistgħu jkunu offruti miżuri ta’ protezzjoni speċjali li għandhom ikunu effettivi fi ħdan l-Unjoni. Din id-Direttiva tifforma parti minn sett ta’ miżuri koerenti u komprensivi dwar id-drittijiet tal-vittmi.
(4)
Ir-riżoluzzjoni tal-Parlament Ewropew tas-26 ta’ Novembru 2009 dwar l-eliminazzjoni tal-vjolenza kontra n-nisa tappella lill-Istati Membri sabiex itejbu l-liġijiet u l-politiki nazzjonali tagħhom biex jiġġieldu s-suriet kollha ta’vjolenza kontra n-nisa u jaġixxu sabiex jittrattaw il-kawżi tal-vjolenza kontra n-nisa, mhux l-anqas billi jutilizzaw miżuri preventivi, u appellat lill-Unjoni biex tiggarantixxi d-dritt tal-assistenza u l-appoġġ għall-vittmi kollha tal-vjolenza. Ir-riżoluzzjoni tal-Parlament Ewropew tal-10 ta’ Frar 2010 dwar l-ugwaljanza bejn in-nisa u l-irġiel fl-Unjoni Ewropea - 2009 tapprova l-proposta li tintroduċi l-ordni Ewropea ta’ protezzjoni għall-vittmi.
(5)
Fir-riżoluzzjoni tagħha tal-10 ta’ Ġunju 2011 dwar pjan direzzjonali biex jissaħħu d-drittijiet u l-protezzjoni tal-vittmi, b’mod partikolari f’proċedimenti kriminali, il-Kunsill iddikjara li għandha tittieħed azzjoni fil-livell tal-Unjoni sabiex jissaħħu d-drittijiet u l-protezzjoni tal-vittimi tal-kriminalità, u appellat lill-Kummissjoni biex tippreżenta proposti adatti għal dak il-għan. F’dan il-qafas, għandu jinħoloq mekkaniżmu li jiżgura fost l-Istati Membri r-rikonoxximent reċiproku ta’ deċiżjonijiet rigward il-miżuri ta’ protezzjoni għall-vittmi tal-kriminalità. Skont dik ir-Riżoluzzjoni, din id-Direttiva, li tikkonċerna r-rikonoxximent reċiproku tal-miżuri ta’ protezzjoni meħuda f’materji kriminali, għandha tkun ikkomplimentata minn mekkaniżmu adatt li jikkonċerna miżuri li jittieħdu f’materji ċivili.
(6)
F’żona komuni ta’ ġustizzja mingħajr fruntieri interni, huwa meħtieġ li jiġi żgurat li l-protezzjoni pprovduta lil persuna fiżika fi Stat Membru wieħed tinżamm u titkompla fi kwalunkwe Stat Membru ieħor li persuna tiċċaqlaq fih jew li fih tkun ċċaqilqet. Għandu jkun żgurat ukoll li l-eżerċizzju leġittimu minn ċittadini tal-Unjoni tad-dritt tagħhom li jiċċaqilqu u jirrisjedu liberament fit-territorju tal-Istati Membri, f’konformità mal-Artikolu 3(2) tat-Trattat dwar l-Unjoni Ewropea (TUE) u l-Artikolu 21 TFUE, ma jirriżultax f’telf tal-protezzjoni tagħhom.
(7)
Sabiex jinkisbu dawn l-objettivi, din id-Direttiva għandha tistabbilixxi r-regoli li skonthom il-protezzjoni li tirriżulta minn ċerti miżuri ta’ protezzjoni adottati f’konformità mal-liġi ta’ Stat Membru wieħed (“l-Istat emittenti”) tista’ tiġi estiża għal Stat Membru ieħor li fih il-persuna protetta tiddeċiedi li tirrisjedi jew toqgħod (“l-Istat ta’ eżekuzzjoni”).
(8)
Din id-Direttiva tieħu f’kunsiderazzjoni t-tradizzjonijiet legali differenti tal-Istati Membri kif ukoll il-fatt li tista’ tiġi pprovduta protezzjoni effettiva permezz ta’ ordnijiet ta’ protezzjoni maħruġa minn awtorità li mhijiex qorti kriminali. Din id-Direttiva ma toħloqx obbligi biex jiġu modifikati s-sistemi nazzjonali għall-addozzjoni ta’ miżuri ta’ protezzjoni u lanqas ma toħloq obbligi biex jiġi introdott jew emendat sistema ta’ liġi kriminali għall-eżekuzzjoni ta’ ordni Ewropea ta’ protezzjoni.
(9)
Din id-Direttiva tapplika għall-miżuri ta’ protezzjoni li għandhom speċifikament l-għan li jipproteġu persuna minn att kriminali ta’ persuna oħra li tista’, bi kwalunkwe mod, tipperikola l-ħajja jew l-integrità fiżika, psikoloġika u sesswali ta’ dik il-persuna, per eżempju bil-prevenzjoni ta’ kwalunkwe tip ta’ fastidju, kif ukoll lid-dinjità jew il-libertà personali ta’ dik il-persuna, per eżempju bil-prevenzjoni ta’ ħtif, issegwiment ta’ movimenti u forom oħra ta’ ġegħil indirett, u li jimmiraw għall-prevenzjoni ta’ atti ġodda ta’ kriminalità jew għat-tnaqqis tal-konsegwenzi ta’ atti preċedenti ta’ kriminalità. Id-drittijiet personali tal-persuna protetta jammontaw għal valuri fundamentali rikonoxxuti u sostnuti fl-Istati Membru kollha. Madankollu, Stat Membru mhuwiex obbligat joħroġ ordni Ewropea ta’ protezzjoni fuq bażi ta’ miżura kriminali li ma sservix speċifikament għall-protezzjoni ta’ persuna, iżda primarjament isservi għal għanijiet oħrajn, bħal pereżempju r-riabilitazzjoni soċjali tal-awtur tar-reat. Huwa importanti li nenfasizzaw li din id-Direttiva tapplika għal miżuri ta’ protezzjoni li għandhom l-għan li jħarsu mhux biss lill-vittmi tal-vjolenza bbażata fuq is-sess, imma wkoll il-vittmi kollha, filwaqt li jitqiesu l-karatteristiċi speċifiċi ta’ kull tip ta’ reat ikkonċernat.
(10)
Din id-Direttiva tapplika għall-miżuri ta’ protezzjoni addottati f’materji kriminali, u għalhekk ma tkoprix il-miżuri ta’ protezzjoni addottati f’materji ċivili. Sabiex miżura ta’ protezzjoni tkun tista’ tiġi eżegwita skont din id-Direttiva, mhuwiex meħtieġ li jkun ġie stabbilit reat kriminali permezz ta’ deċiżjoni finali. Lanqas ma hija rilevanti ix-xorta kriminali, amministrattiva jew ċivili tal-awtorità li taddotta miżura ta’ protezzjoni. Din id-Direttiva ma tobbligax lill-Istati Membri li jemendaw il-liġi nazzjonali sabiex jkunu jistgħu jaddottaw miżuri ta’ protezzjoni fil-kuntest tal-proċedimenti kriminali.
(11)
Din id-Direttiva hija intiża biex tapplika għall-miżuri ta’ protezzjoni addottati favur il-vittmi, jew li jistaw isiru vittmi, ta’ reati. Għaldaqstant, din id-Direttiva m’għandhiex tapplika għall-miżuri adottati bil-ħsieb ta’ protezzjoni ta’ xhieda.
(12)
Jekk miżura ta’ protezzjoni, kif definita f’din id-Direttiva, hija addottata għall-protezzjoni ta’ qarib tal-persuna prinċipali protetta, tista’ tintalab u tinħareġ ordni Ewropea ta’ protezzjoni wkoll fir-rigward ta’ dak il-qarib, soġġetta għall-kondizzjonijiet imniżżla f’din id-Direttiva.
(13)
Kwalunkwe talba għall-ħruġ ta’ ordni Ewropea ta’ protezzjoni għandha tiġi ttrattata b’ħeffa xierqa u tqis iċ-ċirkostanzi speċifiċi tal-każ, inkluża l-urġenza tal-kwistjoni, id-data prevista għall-wasla tal-persuna protetta fit-territorju tal-Istat ta’ eżekuzzjoni u, fejn ikun possibbli, il-livell tar-riskju għall-persuna protetta.
(14)
Fejn għandha tingħata informazzjoni skont din id-Direttiva lill-persuna protetta jew lil persuna li tkun qed tikkawża l-periklu, din l-informazzjoni, fejn rilevanti, għandha tingħata wkoll lill-kustodju jew lir-rappreżentant tal-persuna kkonċernata. Għandha tingħata wkoll attenzjoni dovuta lill-ħtieġa li l-persuna protetta, il-persuna li tkun qed tikkawża l-periklu jew il-kustodju jew ir-rappreżentant fil-proċedimenti, jirċievu l-informazzjoni, kif provdut f’din id-Direttiva, f’lingwa li dik il-persuna tifehm.
(15)
Fil-proċeduri għall-ħruġ u għar-rikonoxximent ta’ ordni Ewropea ta’ protezzjoni, l-awtoritajiet kompetenti għandhom iqisu kif jixraq il-ħtiġijiet tal-vittmi, inkluż b’mod partikolari l-persuni vulnerabbli, bħal minorenni jew il-persuni b’diżabilità.
(16)
Għall-applikazzjoni ta’ din id-Direttiva, miżura ta’ protezzjoni tista’ tkun ġiet imposta wara sentenza, skont it-tifsira tad-Deċiżjoni Qafas tal-Kunsill 2008/947/ĠAI tas-27 ta’ Novembru 2008 dwar l-applikazzjoni tal-prinċipju ta’ rikonoxximent reċiproku ta’ sentenzi u deċiżjonijiet li jinvolvu probation bil-ħsieb ta’ sorveljanza ta’ miżuri ta’ probation u ta’ sanzjonijiet alternattivi (3), jew wara deċiżjoni dwar il-miżuri ta’ superviżjoni skont it-tifsira tad-Deċiżjoni Qafas tal-Kunsill 2009/829/ĠAI tat-23 ta’ Ottubru 2009 dwar l-applikazzjoni, bejn l-Istati Membri tal-Unjoni Ewropea tal-prinċipju ta’ rikonoxximent reċiproku għal deċiżjonijiet dwar miżuri ta’ superviżjoni bħala alternattiva għal detenzjoni proviżorja (4). Jekk tkun ġiet addottata deċiżjoni fl-Istat emittenti abbażi ta’ wieħed minn dawn id-Deċiżjonijiet Qafas, il-proċedura għar-rikonoxximent għandha għaldaqstant tiġi segwita fl-Istat ta’ eżekuzzjoni. Dan, madankollu, ma jeskludix il-possibbiltà li l-ordni Ewropea ta’ protezzjoni tiġi ttrasferita lejn Stat Membru ieħor barra dak l-Istat li jeżegwixxi d-deċiżjonijiet ibbażati fuq dawn id-Deċiżjonijiet Qafas.
(17)
F’konformità mal-Artikolu 6 tal-Konvenzjoni Ewropea għall-Protezzjoni tad-Drittijiet tal-Bniedem u l-Libertajiet Fundamentali u mat-tieni paragrafu tal-Artikolu 47, tal-Karta tad-Drittijiet Fundamentali tal-Unjoni Ewropea, il-persuna li tkun qed tikkawża l-periklu għandha tingħata, jew fil-proċedura li twassal għall-adozzjoni ta’ miżura ta’ protezzjoni jew qabel ma tinħareġ ordni Ewropea ta’ protezzjoni, il-possibbiltà li tinstema’ u li tikkuntesta l-miżura ta’ protezzjoni.
(18)
Sabiex jiġi evitat li jitwettaq reat kontra l-vittma fl-Istat ta’ eżekuzzjoni, dak l-Istat għandu jkollu l-mezzi legali għar-rikonoxximent tad-deċiżjoni adottata preċedentement fl-Istat emittenti favur il-vittma, filwaqt li tiġi evitata wkoll il-ħtieġa biex il-vittma tibda proċedimenti ġodda jew tipproduċi l-evidenza fl-Istat ta’ eżekuzzjoni għal darb’oħra, bħallikieku l-Istat emittenti ma jkunx adotta d-deċiżjoni. Ir-rikonoxximent tal-ordni Ewropea ta’ protezzjoni mill-Istat ta’ eżekuzzjoni jimplika, inter alia, li l-awtorità kompetenti ta’ dak l-Istat, soġġett għal limitazzjonijiet imniżżlin f’din id-Direttiva, taċċetta l-eżistenza u l-validità tal-miżura ta’ protezzjoni adottata fl-Istat emittenti, tagħraf is-sitwazzjoni fattwali deskritta fl-ordni Ewropea ta’ protezzjoni, u taqbel li l-protezzjoni għandha tiġi pprovduta u għandha tkompli tiġi pprovduta f’konformità mal-liġi nazzjonali tagħha.
(19)
Din id-Direttiva fiha lista eżawrijenti ta’ projbizzjonijiet u restrizzjonijiet li, meta imposti fl-Istat emittenti u inklużi fl-ordni Ewropea ta’ protezzjoni, għandhom ikunu rikonoxxuti u infurzati fl-Istat ta’ eżekuzzjoni, soġġett għal-limitazzjonijiet imniżżlin f’din id-Direttiva. Tipi oħra ta’ miżuri ta’ protezzjoni jistgħu jeżistu fil-livell nazzjonali, bħal kieku, jekk provduti mil-liġi nazzjonali, l-obbligu fuq il-persuna li tkun qed tikkawża l-periklu li tibqa’ f’post speċifiku. Miżuri bħal dawn jistgħu jiġu imposti fl-Istat emittenti fil-qafas tal-proċedura li twassal għall-adozzjoni ta’ waħda mill-miżuri ta’ protezzjoni li, skont din id-Direttiva, tista’ tkun il-bażi għal ordni Ewropea ta’ protezzjoni.
(20)
Peress, li fl-Istati Membri, tipi differenti ta’ awtoritajiet (ċivili, kriminali jew amministrattivi) huma kompetenti biex joħorġu u jinfurzaw miżuri ta’ protezzjoni, huwa xieraq li jiġu pprovdut livell għoli ta’ flessibbiltà fil-mekkaniżmu ta’ kooperazzjoni bejn l-Istati Membri taħt din id-Direttiva. Għaldaqstant, l-awtorità kompetenti fl-Istat ta’ eżekuzzjoni mhix meħtieġa li tieħu l-istess miżura ta’ protezzjoni bħal dawk adottati fil-każijiet kollha fl-Istat emittenti, u għandha ammont ta’ diskrezzjoni biex tadotta kwalunkwe miżura li hija tqis adegwata u xierqa skont il-liġi nazzjonali tagħha f’każ simili sabiex tipprovdi protezzjoni kontinwa lill-persuna protetta fid-dawl tal-miżura ta’ protezzjoni adottata fl-Istat emittenti kif deskritt fl-ordni Ewropea ta’ protezzjoni.
(21)
Il-projbizzjonijiet jew ir-restrizzjonijiet li għalihom tapplika din id-Direttiva jinkludu, fost oħrajn, miżuri bl-għan li jillimitaw il-kuntatti personali jew remoti bejn il-persuna protetta u l-persuna li tikkawża l-periklu, per eżempju billi jimponu ċerti kundizzjonijiet fuq tali kuntatti jew jimponu restrizzjonijiet fuq il-kontenut ta’ komunikazzjonijiet.
(22)
L-awtorità kompetenti tal-Istat ta’ eżekuzzjoni għandha tinforma lill-persuna li tikkawża l-periklu, lill-awtorità kompetenti tal-Istat emittenti u lill-persuna protetta dwar kwalunkwe miżura adotta fuq bażi tal-ordni Ewropea ta’ protezzjoni. Fin-notifika lill-persuna li tikkawża l-periklu, għandu jittieħed kont tad-debitu tal-interessi tal-persuna protetta li l-indirizz jew dettalji tal-kuntatt oħra ta’ dik il-persuna ma jinkixfux. Tali dettalji għandhom jiġu esklużi min-notifika, dment li l-indirizz jew dettalji oħra ta’ kuntatt ma jkunux inklużi fil-projbizzjoni jew restrizzjoni imposti bħala miżura ta’ infurzar fuq il-persuna li tikkawża l-periklu.
(23)
Meta l-awtorità kompetenti fl-Istat emittenti tirtira l-ordni Ewropea ta’ protezzjoni, l-awtorità kompetenti fl-Istat ta’ eżekuzzjoni għandha ttemm il-miżuri li tkun adottat sabiex tinforza l-ordni Ewropea ta’ protezzjoni, bl-intendiment li l-awtorità kompetenti fl-Istat ta’ eżekuzzjoni tista’ - b’mod awtonomu, u f’konformità mal-liġi nazzjonali tagħha - tadotta kwalunkwe miżura ta’ protezzjoni skont il-liġi nazzjonali tagħha sabiex tipproteġi l-persuna kkonċernata.
(24)
Peress li din id-Direttiva tittratta sitwazzjonijiet fejn il-persuna protetta tiċċaqlaq għal Stat Membru ieħor, il-ħruġ jew l-eżekuzzjoni tal-ordni Ewropea ta’ protezzjoni ma timplika l-ebda trasferiment għall-Istat ta’ eżekuzzjoni ta’ setgħat relatati ma’ pieni prinċipali, sospiżi, alternattivi, kondizzjonali jew sekondarji, jew relatati ma’ miżuri ta’ sigurtà imposti fuq il-persuna li tikkawża l-periklu, jekk din tal-aħħar tkompli tirrisjedi fl-Istat li adotta l-miżura ta’ protezzjoni.
(25)
Fejn adatt, għandu jkun possibbli l-użu ta’ mezzi elettroniċi bil-ħsieb li l-miżuri adottati fl-applikazzjoni ta’ din id-Direttiva jitwettqu fil-prattika, f’konformità mal-liġijiet u l-proċeduri nazzjonali.
(26)
Fil-qafas ta’ kooperazzjoni fost l-awtoritajiet involuti fl-iżgurar tas-salvagwardja tal-persuna protetta, l-awtorità kompetenti tal-Istat ta’ eżekuzzjoni għandha tikkomunika lill-awtorità kompetenti tal-Istat emittenti kwalunkwe ksur tal-miżuri adottati fl-Istat ta’ eżekuzzjoni bil-ħsieb tal-eżekuzzjoni tal-ordni Ewropea ta’ protezzjoni. Din il-komunikazzjoni għandha tippermetti lill-awtorità kompetenti tal-Istat emittenti biex tiddeċiedi fil-pront dwar kwalunkwe reazzjoni xierqa fir-rigward tal-miżura ta’ protezzjoni imposta fl-Istat tagħha dwar il-persuna li tikkawża l-periklu. Tali reazzjoni tista’ tinkludi, fejn adatt, l-impożizzjoni ta’ miżura ta’ kustodja minflok il-miżura mhux ta’ kustodja li kienet adottata oriġinarjament, pereżempju, bħala alternattiva għad-detenzjoni preventiva jew bħala konsegwenza tas-sospensjoni kondizzjonali ta’ piena. Huwa mifhum li tali deċiżjoni, peress li ma tikkonsistix fl-impożizzjoni ex novo ta’ penali fir-rigward ta’ reat kriminali ġdid, ma tinterferixxix mal-possibbiltà li l-Istat ta’ eżekuzzjoni jista’, fejn applikabbli, jimponi penali f’każ ta’ ksur tal-miżuri adottati sabiex tiġi esegwita l-ordni Ewropea ta’ protezzjoni.
(27)
Fid-dawl tat-tradizzjonijiet legali differenti tal-Istati Membri, fejn l-ebda miżura ta’ protezzjoni ma tkun disponibbli fl-Istat ta’ eżekuzzjoni f’każ simili għas-sitwazzjoni fattwali deskritta fl-ordni Ewropea ta’ protezzjoni, l-awtorità kompetenti tal-Istat ta’ eżekuzzjoni għandha tirrapporta lill-awtorità kompetenti tal-Istat emittenti kwalunkwe ksur tal-miżura ta’ protezzjoni deskritta fl-ordni Ewropea ta’ protezzjoni li tiegħu hija konxja.
(28)
Sabiex tiżgura l-applikazzjoni bla xkiel ta’ din id-Direttiva f’kull każ partikolari, l-awtoritajiet kompetenti tal-Istati emittenti u ta’ eżekuzzjoni għandhom jeżerċitaw il-kompetenzi tagħhom f’konformità mad-dispożizzjonijiet ta’ din id-Direttiva, b’kont meħud tal-prinċipju ta’ ne bis in idem.
(29)
Il-persuna protetta m’għandhiex tkun obbligata tbati spejjeż għar-rikonoxximent tal-ordni Ewropea ta’ protezzjoni li jkunu sproporzjonati meta mqabbla ma’ kawża simili nazzjonali. Meta jkunu qed jimplimentaw din id-Direttiva, l-Istati Membri għandhom jiżguraw li, wara rikonoxximent tal-ordni Ewropea ta’ protezzjoni, il-persuna protetta ma tkunx obbligata tniedi aktar proċedimenti nazzjonali biex tikseb mill-awtorità kompetenti tal-Istat ta’ eżekuzzjoni, bħala konsegwenza diretta tar- rikonoxximent tal-ordni Ewropea ta’ protezzjoni, deċiżjoni li tadotta kwalunkwe miżura li tkun disponibbli skont il-liġi nazzjonali tagħha f’kawża simili biex tiġi żgurata s-salvagwardja tal-persuna protetta.
(30)
Filwaqt li jżommu f’moħħhom il-prinċipju ta’ rikonoxximent reċiproku li fuqu hija bbażata din id-Direttiva, l-Istati Membri għandhom jippromwovu, safejn hu l-aktar possibbli, kuntatt dirett bejn l-awtoritajiet kompetenti meta japplikaw din id-Direttiva.
(31)
Mingħajr preġudizzju għall-indipendenza ġudizzjarja u d-differenzi fl-organizzazzjoni tal-ġudikatura fl-Unjoni, l-Istati Membri għandhom jikkunsidraw li jitolbu lil dawk responsabbli mit-taħriġ tal-ġudikanti, tal-prosekuturi, tal-pulizija u tal-persunal ġudizzjarju involuti fil-proċeduri maħsuba għall-ħruġ jew għar-rikonoxximent tal-ordni Ewropea ta’ protezzjoni biex jipprovdu taħriġ adegwat fir-rigward tal-objettivi ta’ din id-Direttiva.
(32)
Biex tiġi ffaċilitata l-evalwazzjoni tal-applikazzjoni ta’ din id-Direttiva, l-Istati Membri għandhom jikkomunikaw lill-Kummissjoni d-data rilevanti relatata mal-applikazzjoni tal-proċeduri nazzjonali għall-ordni Ewropea ta’ protezzjoni, għall-inqas fir-rigward tan-numru ta’ ordnijiet Ewropej ta’ protezzjoni mitluba, maħruġa u/jew rikonoxxuti. F’dan ir-rigward, tipi oħra ta’ data, bħal pereżempju, t-tipi tar-reati kkonċernati, ikunu utli wkoll.
(33)
Din id-Direttiva għandha tikkontribwixxi għall-protezzjoni ta’ persuni protetti, biex b’hekk tikkumplimenta, iżda mhux taffettwa, l-istrumenti li diġà huma stabbiliti f’dan il-qasam, bħad-Deċiżjoni Qafas 2008/947/ĠAI u d-Deċiżjoni Qafas 2009/829/ĠAI.
(34)
Meta deċiżjoni relatata ma’ miżura ta’ protezzjoni taqa’ fl-ambitu tar-Regolament tal-Kunsill (KE) Nru 44/2001 tat-22 ta’ Diċembru 2000 dwar ġurisdizzjoni u rikonoxximent u eżekuzzjoni ta’ sentenzi f’materji ċivili u kummerċjali (5), ir-Regolament tal-Kunsill (KE) Nru 2201/2003 tas-27 ta’ Novembru 2003 dwar il-ġurisdizzjoni u r-rikonoxximent u l-infurzar ta’ sentenzi fi kwistjonijiet matrimonjali u kwistjonijiet ta’ responsabbiltà tal-ġenituri (6), jew l-Konvenzjoni tal-Aja tal-1996 dwar il-Ġurisdizzjoni, il-Liġi Applikabbli, ir-Rikonoxximent, l-Infurzar u l-Kooperazzjoni fir-rigward tar-Responsabbiltà tal-Ġenituri u l-Miżuri għall-Protezzjoni tat-Tfal (7), ir-rikonoxximent u l-infurzar ta’ dik id-deċiżjoni għandhom jitwettqu f’konformità mad-dispożizzjonijiet tal-istrument legali rilevanti.
(35)
L-Istati Membri u l-Kummissjoni għandhom jinkludu informazzjoni dwar l-ordni Ewropea ta’ protezzjoni, fejn ikun xieraq, f’kampanji edukattivi u f’kampanji li jżidu l-kuxjenza dwar il-protezzjoni tal-vittmi tal-kriminalità.
(36)
Id-data personali pproċessata meta tkun qed tiġi implimentata din id-Direttiva għandha tkun protetta f’konformità mad-Deċiżjoni Qafas tal-Kunsill 2008/977/ĠAI tas-27 ta’ Novembru 2008 dwar il-protezzjoni ta’ data personali pproċessata fil-qafas tal-kooperazzjoni tal-pulizija u dik ġudizzjarja f’materji kriminali (8) u mal-prinċipji stabbiliti fil-Konvenzjoni tal-Kunsill tal-Ewropa tal-1981 għall-Protezzjoni ta’ Individwi fir-rigward tal-Ipproċessar Awtomatiku tad-Data Personali.
(37)
Din id-Direttiva għandha tirrispetta d-drittijiet fundamentali, garantiti bil-Karta tad-Drittijiet Fundamentali tal-Unjoni Ewropea u mill-Konvenzjoni Ewropea għall-Protezzjoni tad-Drittijiet tal-Bniedem u l-Libertajiet Fundamentali, f’konformità mal-Artikolu 6 tat-TUE.
(38)
Meta jkunu qed jimplimentaw din id-Direttiva, l-Istati Membri huma mħeġġa jqisu d-drittijiet u l-prinċipji mnaqqxa fil-Konvenzjoni tan-Nazzjonijiet Uniti tal-1979 dwar l-eliminazzjoni tal-forom kollha ta’ diskriminazzjoni kontra n-nisa.
(39)
Peress li l-objettiv ta’ din id-Direttiva, jiġifieri l-protezzjoni ta’ persuni li jinsabu f’periklu, ma jistax jinkiseb suffiċjentement mill-Istati Membri u jista’ minħabba raġunijiet ta’ daqs u l-effetti, jinkiseb aħjar fil-livell tal-Unjoni, l-Unjoni tista’ tadotta miżuri, f’konformità mal-prinċipju ta’ sussidjarjetà kif imniżżel fl-Artikolu 5 tat-TUE. F’konformità mal-prinċipju ta’ proporzjonalità, kif imniżżel f’dak l-Artikolu, din id-Direttiva ma tmurx lil hinn minn dak li hu meħtieġ sabiex jinkiseb dak l-objettiv.
(40)
F’konformità mal-Artikolu 3 tal-Protokoll (Nru 21) dwar il-pożizzjoni tar-Renju Unit u l-Irlanda fir-rigward tal-Ispazju ta’ Libertà, Sigurtà u Ġustizzja, annessa għat-Trattat dwar l-Unjoni Ewropea u t-Trattat dwar il-Funzjonament tal-Unjoni Ewropea, ir-Renju Unit innotifika x-xewqa tiegħu li jieħu sehem fl-adozzjoni u l-applikazzjoni ta’ din id-Direttiva.
(41)
F’konformità mal-Artikoli 1 u 2 tal-Protokoll (Nru 21) dwar il-pożizzjoni tar-Renju Unit u l-Irlanda fir-rigward tal-Ispazju ta’ Libertà, Sigurtà u Ġustizzja anness għat-Trattat dwar l-Unjoni Ewropea u għat-Trattat dwar il-Funzjonament tal-Unjoni Ewropea, u bla ħsara għall-Artikolu 4 ta’ dak il-Protokoll, l-Irlanda mhux ser tieħu sehem fl-adozzjoni ta’ din id-Direttiva u mhix marbuta minnha jew soġġetta għall-applikazzjoni tagħha.
(42)
F’konformità mal-Artikoli 1 u 2 tal-Protokoll (Nru 22) dwar il-pożizzjoni tad-Danimarka anness għat-Trattat dwar l-Unjoni Ewropea u t-Trattat dwar il-Funzjonament tal-Unjoni Ewropea, id-Danimarka mhux ser tieħu sehem fl-adozzjoni ta’ din id-Direttiva u mhix marbuta minnha jew soġġetta għall-applikazzjoni tagħha.
ADOTTAW DIN ID-DIRETTIVA:
Artikolu 1
Għan
Din id-Direttiva tistabbilixxi regoli li jippermettu lil awtorità ġudizzjarja jew ekwivalenti fi Stat Membru, fejn tkun addottata miżura ta’ protezzjoni bil-ħsieb li tiġi protetta persuna kontra att kriminali ta’ persuna oħra li tista’ tipperikola l-ħajja, l-intergrità fiżika jew psikoloġika, id-dinjità, il-libertà personali jew l-integrità sesswali tagħha, li toħroġ ordni Ewropea ta’ protezzjoni li tippermetti lil awtorità kompetenti fi Stat Membru ieħor biex tkompli bil-protezzjoni tal-persuna fit-territorju ta’ dan l-Istat Membru ieħor, wara mġiba kriminali, jew allegata mġiba kriminali, skont il-liġi nazzjonali tal-Istat emittenti.
Artikolu 2
Definizzjonijiet
Għall-finijiet ta’ din id-Direttiva għandhom japplikaw id-definizzjonijiet li ġejjin:
(1)
“Ordni Ewropea ta’ protezzjoni” tfisser deċiżjoni, meħuda minn awtorità ġudizzjarja jew awtorità ekwivalenti ta’ Stat Membru fir-rigward ta’ miżura ta’ protezzjoni, li abbażi tagħha awtorità ġudizzjarja jew ekwivalenti ta’ Stat Membru ieħor tieħu kwalunkwe miżura jew miżuri adatti skont il-liġi nazzjonali tagħha stess bil-ħsieb li titkompla il-protezzjoni tal-persuna protetta,
(2)
“Miżura ta’ protezzjoni” tfisser deċiżjoni f’materji kriminali adottata fl-Istat emittenti b’konformità mal-liġijiet u l-proċeduri nazzjonali tiegħu li skonthom wieħed jew aktar mill-projbizzjonijiet jew restrizzjonijiet, imsemmija fl-Artikolu 5 huma imposti fuq persuna li tikkawża periklu biex tipproteġi persuna protetta minn att kriminali li jista’ jipperikola l-ħajja, l-integrità fiżika jew psikoloġika, id-dinjità, il-libertà personali jew l-integrità sesswali tagħha.
(3)
“Persuna protetta” tfisser persuna fiżika li hija l-oġġett tal-protezzjoni li tirriżulta minn miżura ta’ protezzjoni adottata mill-Istat emittenti.
(4)
“Persuna li tikkawża l-periklu” tfisser il-persuna fiżika li fuqha ġew imposti wieħed jew aktar mill- projbizzjonijiet jew restrizzjonijiet, imsemmijin fl-Artikolu 5.
(5)
“Stat emittenti” tfisser l-Istat Membru fejn tkun ġiet adottata miżura ta’ protezzjoni, li tikkostitwixxi l-bażi għall-ħruġ ta’ ordni Ewropea ta’ protezzjoni;
(6)
“Stat ta’ eżekuzzjoni” tfisser l-Istat Membru li lilu tkun intbagħtet ordni Ewropea ta’ protezzjoni bil-ħsieb li din tiġi rikonoxxuta.
(7)
“Stat ta’ superviżjoni” tfisser l-Istat Membru li lilu tkun ġiet trasferita sentenza skont it-tifsira tal-Artikolu 2 tad-Deċiżjoni Qafas 2008/947/ĠAI, jew deċiżjoni skont it-tifsira tal-Artikolu 4 tad-Deċiżjoni Qafas 2009/829/ĠAI.
Artikolu 3
Nomina ta’ awtoritajiet kompetenti
1. Kull Stat Membru għandu jinforma lill-Kummissjoni dwar liema awtorità jew awtorijatiet ġudizzjarja jew ekwivalenti tkun kompetenti skont il-liġi nazzjonali tiegħu biex toħroġ ordni Ewropea ta’ protezzjoni u biex tirrikonoxxi tali ordni, f’konformità ma’ din id-Direttiva, meta dak l-Istat Membru jkun l-Istat emittenti jew l-Istat ta’ eżekuzzjoni.
2. Il-Kummissjoni għandha tagħmel disponibbli għall-Istati Membri kollha l-informazzjoni li tkun irceviet. L-Istati Membri għandhom jinfurmaw lill-Kummissjoni bi kwalunkwe bidla fl-informazzjoni msemmija fil-paragrafu 1.
Artikolu 4
Rikors għal awtorità ċentrali
1. Kull Stat Membru jista’ jinnomina awtorità ċentrali jew, meta s-sistema legali tiegħu tipprovdi dan, aktar minn awtorità ċentrali waħda, sabiex jassistu lill-awtoritajiet kompetenti tiegħu.
2. Stat Membru jista’, jekk ikun meħtieġ bħala riżultat tal-organizazzjoni tas-sistema ġudizzjarja interna tiegħu, jagħmel l-awtorità jew l-awtoritajiet ċentrali tiegħu responsabbli għat-trasmissjoni amministrattiva u r-riċeviment ta’ kwalunkwe ordni Ewropea ta’ protezzjoni, kif ukoll għall-korrispondenza uffiċjali l-oħra kollha relatata magħha. Bħala konsegwenza, il-komunikazzjonijiet, il-konsultazzjonijiet, l-iskambji ta’ informazzjoni, l-istħarriġ u n-notifiki kollha bejn l-awtoritajiet kompetenti jistgħu jiġu ttratati, fejn adatt, bl-assistenza tal-awtorità jew l-awtoritajiet ċentrali nominati tal-Istat Membru kkonċernat.
3. L-Istati Membri li jkunu jixtiequ jagħmlu użu mill-possibiltajiet imsemmijin f’dan l-Artikolu għandhom jikkomunikaw lill-Kummissjoni l-informazzjoni relatata mal-awtorità jew l-awtoritajiet ċentrali nnominati. Dawn l-indikazzjonijiet għandhom ikunu vinkolanti fuq l-awtoritajiet kollha tal-Istat emittenti.
Artikolu 5
Ħtieġa ta’ miżura ta’ protezzjoni eżistenti skont il-liġi nazzjonali
L-ordni Ewropea ta’ protezzjoni tista’ tinħareġ biss meta miżura ta’ protezzjoni tkun ġiet addottata preċedentement fl-Istat emittenti, bl-impożizzjoni fuq il-persuna li tikkawża l-periklu wieħed jew aktar mill-projbizzjonijiet jew restrizzjonijiet li ġejjin:
(a)
projbizzjoni milli tidħol f’ċerti lokalitajiet, postijiet jew żoni definiti fejn tirrisjedi jew li żżur il-persuna protetta;
(b)
projbizzjoni jew regolazzjoni tal-kuntatt, fi kwalunkwe forma, mal-persuna protetta, inkluż permezz tat-telefon, il-posta elettronika jew dik ordinarja, il-fax jew bi kwalunkwe mezz ieħor; jew
(c)
projbizzjoni jew regolazzjoni dwar li wieħed jersaq qrib il-persuna protetta iktar mid-distanza preskritta.
Artikolu 6
Ħruġ ta’ ordni Ewropea ta’ protezzjoni
1. Ordni Ewropea ta’ protezzjoni tista’ tinħareġ meta l-persuna protetta tiddeċiedi li tirrisjedi jew tkun diġà tirrisjedi fi Stat Membru ieħor, jew meta l-persuna protetta tiddeċiedi li toqgħod jew tkun diġà toqgħod fi Stat Membru ieħor. Meta tkun qed tiddeċiedi dwar jekk toħroġx ordni Ewropea ta’ protezzjoni, l-awtorità kompetenti fl-Istat emittenti għandha tieħu kont, inter alia, tat-tul tal-perijodu jew il-perijodi li il-persuna protetta ikollha l-intenzjoni li toqgħod fl-Istat ta’ eżekuzzjoni u s-serjetà tal-ħtieġa għall-protezzjoni.
2. Awtorità ġudizzjarja jew awtorità ekwivalenti tal-Istat emittenti tista’ toħroġ ordni Ewropea ta’ protezzjoni fuq it-talba tal-persuna protetta biss u wara li tivverifika li l-miżura ta’ protezzjoni tissodisfa r-rekwiżiti mniżżlin fl-Artikolu 5.
3. Il-persuna protetta tista’ tippreżenta talba għall-ħruġ ta’ ordni Ewropea ta’ protezzjoni jew lill-awtorità kompetenti tal-Istat emittenti jew lill-awtorità kompetenti tal-Istat ta’ eżekuzzjoni. Jekk tiġi ppreżentata tali talba fl-Istat ta’ eżekuzzjoni, l-awtorità kompetenti tiegħu għandha tittrasferixxi din it-talba malajr kemm jista’ jkun lill-awtorità kompetenti tal-Istat emittenti.
4. Qabel il-ħruġ ta’ ordni Ewropea ta’ protezzjoni, il-persuna li tikkawża periklu għandha tingħata d-dritt li tinstema’ u d-dritt li tikkuntesta l-miżura ta’ protezzjoni, jekk dik il-persuna ma kinitx ingħatat dawn id-drittijiet fil-proċedura li wasslet għall-adozzjoni tal-miżura ta’ protezzjoni.
5. Meta awtorità kompetenti tadotta miżura ta’ protezzjoni li jkun fiha wieħed jew aktar mill-projbizzjonijiet jew restrizzjonijiet imsemmijin fl-Artikolu 5, din għandha tinforma lill-persuna protetta b’mod adatt, f’konformità mal-proċeduri skont il-liġi nazzjonali tagħha dwar il-possibiltà li titlob ordni Ewropea ta’ protezzjoni f’każ li dik il-persuna tkun bi ħsiebha titlaq lejn Stat Membru ieħor, kif ukoll dwar il-kondizzjonijiet bażiċi għal tali talba. L-awtorità għandha tavża lill-persuna protetta biex tippreżenta applikazzjoni qabel ma titlaq mit-territorju tal-Istat emittenti.
6. Jekk il-persuna protetta jkollha gwardjan jew rappreżentant, dak il-gwardjan jew rappreżentant jista’ jintroduċi t-talba msemmija fil-paragrafi 2 u 3, f’isem il-persuna protetta.
7. Jekk it-talba biex tinħareġ ordni Ewropea ta’ protezzjoni tiġi miċħuda, l-awtorità kompetenti tal-Istat emittenti għandha tinforma lill-persuna protetta dwar kwalunkwe rimedji legali applikabli li huma disponibbli, skont il-liġi nazzjonali tagħha, kontra dik id-deċiżjoni.
Artikolu 7
Formola u kontenut tal-ordni Ewropea ta’ protezzjoni
L-ordni Ewropea ta’ protezzjoni għandha tinħareġ f’konformità mal-formola mniżżla fl-Anness I għal din id-Direttiva. Għandha, tinkludi b’mod partikolari, l-informazzjoni li ġejja:
(a)
l-identità u ċ-ċittadinanza tal-persuna protetta, kif ukoll l-identità u ċ-ċittadinanza tal-gwardjan jew tar-rappreżentant jekk il-persuna protetta tkun minorenni jew legalment inkapaċitata;
(b)
id-data li minnha l-persuna protetta bi ħsiebha tirrisjedi jew toqgħod fl-Istat ta’ eżekuzzjoni, u l-perijodu jew il-perijodi għal kemm ser toqogħod, jekk ikun magħruf;
(c)
l-isem, l-indirizz, in-numri tat-telefon u tal-fax, u l-indirizz elettroniku tal-awtorità kompetenti tal-Istat emittenti;
(d)
l-identifikazzjoni (pereżempju, permezz ta’ numru u data) tal-att legali li jkun fih il-miżura ta’ protezzjoni li abbażi tagħha tkun inħarġet l-ordni Ewropea ta’ protezzjoni;
(e)
sommarju tal-fatti u ċ-ċirkostanzi li wasslu għall-adozzjoni tal-miżura ta’ protezzjoni fl-Istat emittenti;
(f)
il-projbizzjonijiet jew restrizzjonijiet imposti, fil-miżura ta’ protezzjoni li fuqhom tkun ibbażata l-ordni Ewropea ta’ protezzjoni, fuq il-persuna li tikkawża l-periklu, it-tul ta’ żmien u l-indikazzjoni tal-piena, jekk ikun hemm, fil-każ ta’ ksur ta’xi projbizzjoni jew restrizzjonijiet minnhom;
(g)
l-użu ta’ kwalunkwe apparat tekniku, jekk ikun il-każ, li jkun ġie pprovdut lill-persuna protetta jew lill-persuna li tikkawża l-periklu bħala mezz biex tiġi infurzata l-miżura ta’ protezzjoni;
(h)
l-identità u ċ-ċittadinanza tal-persuna li tikkawża l-periklu, kif ukoll id-dettalji tal-kuntatt ta’ dik il-persuna;
(i)
fejn din l-informazzjoni tkun magħrufa mill-awtorità kompetenti tal-Istat emittenti mingħajr ma tkun meħtieġa informazzjoni oħra, jekk il-persuna protetta u/jew il-persuna li tikkawża l-periklu tkun ingħatat għajnuna legali mingħajr ħlas fl-Istat emittenti;
(j)
deskrizzjoni, fejn adatt, ta’ ċirkostanzi oħrajn li jista’ jkollhom effett fuq il-valutazzjoni tal-periklu li tiffaċċja l-persuna protetta;
(k)
l-indikazzjoni espressa, fejn applikabbli, li sentenza, skont it-tifsira tal-Artikolu 2 tad-Deċiżjoni Qafas 2008/947/ĠAI, jew deċiżjoni dwar miżuri ta’ superviżjoni, skont it-tifsira tal-Artikolu 4 tad-Deċiżjoni Qafas 2009/829/ĠAI, diġà tkun ġiet ittrasferita lejn l-Istat ta’ superviżjoni, meta dan ikun differenti mill-Istat ta’ eżekuzzjoni tal-ordni Ewropea ta’ protezzjoni, u l-identifikazzjoni tal-awtorità kompetenti ta’ dak l-Istat għall-infurzar ta’ tali sentenza jew deċiżjoni.
Artikolu 8
Proċedura ta’ trasmissjoni
1. Fejn l-awtorità kompetenti tal-Istat emittenti tittrasmetti l-ordni Ewropea ta’ protezzjoni lill-awtorità kompetenti tal-Istat ta’ eżekuzzjoni, hija għandha tagħmel dan bi kwalunkwe mezz li jħalli rekord bil-miktub sabiex l-awtorità kompetenti tal-Istat ta’ eżekuzzjoni tkun tista’ tistabbilixxi l-awtentiċità tagħha. Il-komunikazzjonijiet uffiċjali kollha għandhom isiru wkoll direttament bejn dawk l-awtoritajiet kompetenti msemmija.
2. Jekk l-awtorità kompetenti tal-Istat ta’ eżekuzzjoni jew tal-Istat emittenti ma tkunx magħrufa mill-awtorità kompetenti tal-Istat l-ieħor, l-awtorità tal-aħħar għandha tagħmel l-istħarriġ kollu rilevanti, inkluż permezz tal-punti ta’ kuntatt tan-Netwerk Ġudizzjarju Ewropew imsemmi fid-Deċiżjoni tal-Kunsill 2008/976/ĠAI tas-16 ta’ Diċembru 2008 dwar in-Netwerk Ġudizzjarju Ewropew (9), il-Membru Nazzjonali tal-Eurojust jew is-Sistema Nazzjonali għall-koordinazzjoni tal-Eurojust tal-Istat tagħha, sabiex tikseb l-informazzjoni neċessarja.
3. Meta awtorità tal-Istat ta’ eżekuzzjoni li jirċievi ordni Ewropea ta’ protezzjoni ma jkollhiex kompetenza biex tirrikonoxxiha, dik l-awtorità għandha, ex officio, tibgħat l-ordni Ewropea ta’ protezzjoni lill-awtorità kompetenti u għandha mingħajr dewmien tinforma lill-awtorità kompetenti tal-Istat emittenti kif meħtieġ bi kwalunkwe mezz li jħalli rekord bil-miktub.
Artikolu 9
Miżuri fl-Istat ta’ eżekuzzjoni
1. Hekk kif tirċievi ordni Ewropea ta’ protezzjoni mibgħuta f’konformità mal-Artikolu 8, l-awtorità kompetenti tal-Istat ta’ eżekuzzjoni għandha mingħajr dewmien żejjed tirrikonoxxi dik l-ordni u tieħu deċiżjoni li tadotta kwalunkwe miżura li tkun disponibbli skont il-liġi nazzjonali tagħha f’każ simili sabiex tiġi żgurata l-protezzjoni tal-persuna protetta, sakemm ma tiddeċidix li tinvoka waħda mir-raġunijiet għal non rikonoxximent imsemmijin fl-Artikolu 10. L-Istat ta’ eżekuzzjoni jista’ japplika, skont il-liġi nazzjonali tiegħu, miżuri kriminali, amministrattivi jew ċivili.
2. Il-miżura adottata mill-awtorità kompetenti tal-Istat ta’ eżekuzzjoni skont il-paragrafu 1, kif ukoll kwalunkwe miżura oħra meħuda abbażi ta’ deċiżjoni sussegwenti kif imsemmija fl-Artikolu 11, għandha tikkorrispondi, sal-ogħla grad possibbli, mal-miżura ta’ protezzjoni adottata fl-Istat emittenti.
3. L-awtorità kompetenti tal-Istat ta’ eżekuzzjoni għandha tinforma lill-persuna li tikkawża l-periklu, lill-awtorità kompetenti tal-Istat emittenti u lill-persuna protetta bi kwalunkwe miżuri addottati f’konformità mal-paragrafu 1, kif ukoll dwar il-konsegwenzi legali possibbli ta’ ksur ta’ miżura bħal din kif provdut għalih fil-liġi nazzjonali u f’konformità mal-Artikolu 11(2). L-indirizz jew id-dettalji l-oħra ta’ kuntatt tal-persuna protetta ma għandhomx jiġu żvelati lill-persuna li tikkawża l-periklu sakemm dan ma jkunx meħtieġ bil-ħsieb tal-infurzar tal-miżura adottata f’konformità mal-paragrafu 1.
4. Jekk l-awtorità kompetenti fl-Istat ta’ eżekuzzjoni tikkunsidra li l-informazzjoni mibgħuta mal-ordni Ewropea ta’ protezzjoni skont l-Artikolu 7 ma tkunx kompluta, hija għandha tinforma mingħajr dewmien lill-awtorità kompetenti tal-Istat emittenti bi kwalunkwe mezz li jħalli rekord bil-miktub, tassenja perijodu ta’ żmien raġonevoli għaliha li fih għandha tipprovdi l-informazzjoni nieqsa.
Artikolu 10
Raġunijiet għal non rikonoxximent ta’ ordni Ewropea ta’ protezzjoni
1. L-awtorità kompetenti tal-Istat ta’ eżekuzzjoni tista’ tirrifjuta li tirrikonoxxi l-ordni Ewropea ta’ protezzjoni fiċ-ċirkostanzi li ġejjin:
(a)
l-ordni Ewropea ta’ protezzjoni ma tkunx kompluta jew ma tkunx ġiet kompluta fil-limitu ta’ żmien stabbilit mill-awtorità kompetenti tal-Istat ta’ eżekuzzjoni;
(b)
ir-rekwiżiti mniżżlin fl-Artikolu 5 ma jkunux ġew issodisfati;
(c)
il-miżura ta’ protezzjoni tirrigwarda att li ma jikkostitwixxix reat kriminali taħt il-liġi tal-Istat ta’ eżekuzzjoni;
(d)
il-protezzjoni tkun ġejja mill-eżekuzzjoni ta’ pieni jew miżura li, skont il-liġi tal-Istat ta’ eżekuzzjoni, hija koperta bl-amnestija u hija relatata ma’ att jew kondotta li taqa’ taħt il-kompetenza tiegħu skont dik il-liġi;
(e)
tkun konferita l-immunità taħt il-liġi tal-Istat ta’ eżekuzzjoni lill-persuna li tikkawża l-periklu, li tagħmilha impossibbli li jkunu adottati miżuri abbażi ta’ ordni Ewropea ta’ protezzjoni;
(f)
il-prosekuzzjoni kriminali kontra l-persuna li tikkawża l-periklu, għall-att jew kondotta li fir-rigward tagħha l-miżura ta’ protezzjoni tkun ġiet adottata tkun preskritta skont il-liġi tal-Istat ta’ eżekuzzjoni, meta l-att jew kondotta jaqgħu fil-kompetenza tiegħu skont il-liġi nazzjonali tiegħu;
(g)
ir-rikonoxximent tal-ordni Ewropea ta’ protezzjoni jikser il-prinċipju ne bis in idem;
(h)
skont il-liġi tal-Istat ta’ eżekuzzjoni, il-persuna li tikkawża l-periklu, minħabba l-età ta’ dik il-persuna, ma tkux tista’ tinżamm kriminalment responsabbli għall-att jew kondotta li fir-rigward tagħha tkun ġiet adottata l-miżura ta’ protezzjoni;
(i)
il-miżura ta’ protezzjoni tirrigwarda reat kriminali li, taħt il-liġi tal-Istat ta’ eżekuzzjoni, huwa kkunsidrat li twettaq, b’mod sħiħ jew fil-parti l-kbira jew essenzjali tiegħu fit-territorju tiegħu.
2. Fejn l-awtorità kompetenti tal-Istat ta’ eżekuzzjoni tirrifjuta li tirrikonoxxi ordni Ewropea ta’ protezzjoni fl-applikazzjoni ta’ wieħed mill-mottivi msemmija fil-paragrafu 1, għandha:
(a)
tinforma lill-Istat emittenti u lill-persuna protetta mingħajr dewmien mhux xieraq b’dan ir-rifjut u r-raġunijiet relatati ma’ dan;
(b)
fejn ikun xieraq, tinforma lill-persuna protetta dwar il-possibilità li titlob l-adozzjoni ta’ miżura ta’ protezzjoni b’komformità mad-dritt nazzjonali tagħha;
(c)
tinforma lill-persuna protetta dwar ir-rimedji legali applikabbli li huma disponibbli skont il-liġi nazzjonali tagħha kontra dik it-tali deċiżjoni.
Artikolu 11
Liġi regolatorja u kompetenza fl-Istat ta’ eżekuzzjoni
1. L-Istat ta’ eżekuzzjoni għandu jkun kompetenti li jadotta u jinforza miżuri f’dak l-Istat wara r-rikonoxximent ta’ ordni Ewropea ta’ protezzjoni. Il-liġi tal-Istat ta’ eżekuzzjoni tapplika għall-adozzjoni u l-infurzar tad-deċiżjoni prevista fl-Artikolu 9(1), inklużi r-regoli dwar remedji legali kontra deċiżjonijiet adottati fl-Istat ta’ eżekuzzjoni relatati mal-ordni Ewropea ta’ protezzjoni.
2. F’każ ta’ ksur ta’ miżura waħda jew aktar meħuda mill-Istat ta’ eżekuzzjoni wara r-rikonoxximent ta’ ordni Ewropea ta’ protezzjoni, l-awtorità kompetenti tal-Istat ta’ eżekuzzjoni għandha tkun, b’konformità mal-paragrafu 1, kompententi biex:
(a)
timponi pieni kriminali u tieħu kwalunkwe miżura oħra bħala konsegwenza tal-ksur, jekk tali ksur jammonta għal reat kriminali skont il-liġi tal-Istat ta’ eżekuzzjoni;
(b)
tieħu kwalunkwe deċiżjoni mhux kriminali relatata mal-ksur;
(c)
tieħu kwalunkwe miżura urġenti u proviżorja sabiex jintemm il-ksur, sakemm, fejn adatt tittieħed deċiżjoni sussegwenti mill-Istat emittenti.
3. Jekk ma hemm l-ebda miżura disponibbli fil-livell nazzjonali f’każ simili li tista’ tittieħed fl-Istat ta’ eżekuzzjoni, l-awtorità kompetenti tal-Istat ta’ eżekuzzjoni għandha tirrapporta lill-awtorità kompetenti tal-Istat emittenti kwalunkwe ksur tal-miżura ta’ protezzjoni deskritta fl-ordni Ewropea ta’ protezzjoni, li tiegħu hija konxja.
Artikolu 12
Notifika fil-każ ta’ ksur
L-awtorità kompetenti tal-Istat ta’ eżekuzzjoni għandha tinnotifika lill-awtorità kompetenti tal-Istat emittenti jew l-Istat ta’ superviżjoni bi kwalunkwe ksur tal-miżura jew miżuri meħuda abbażi tal-ordni Ewropea ta’ protezzjoni. In-notifika għandha tingħata billi tintuża l-formola standard li tinsab fl-Anness II.
Artikolu 13
Kompetenza fl-Istat emittenti
1. L-awtorità kompetenti tal-Istat emittenti għandu jkollha kompetenza esklużiva biex tieħu deċiżjonijiet relati ma’:
(a)
it-tiġdid, ir-reviżjoni, il-modifika, ir-revoka u l-irtirar tal-miżura ta’ protezzjoni u, konsegwentement, tal-ordni Ewropea ta’ protezzjoni;
(b)
l-impożizzjoni ta’ miżura ta’ kustodja bħala konsegwenza tar-revoka tal-miżura ta’ protezzjoni, dment li l-miżura ta’ protezzjoni tkun ġiet applikata abbażi ta’ sentenza skont it-tifsira tal-Artikolu 2 tad-Deċiżjoni Qafas 2008/947/ĠAI, jew abbażi ta’ deċiżjoni dwar miżuri ta’ superviżjoni skont it-tifsira tal-Artikolu 4 tad-Deċiżjoni Qafas 2009/829/ĠAI.
2. Il-liġi tal-Istat emittenti għandha tapplika għal deċiżjonijiet addotati b’konformità mal-paragrafu 1.
3. Fejn sentenza skont it-tifsira tal-Artikolu 2 tad-Deċiżjoni Qafas 2008/947/ĠAI, jew deċiżjoni dwar miżuri ta’ superviżjoni skont it-tifsira tal-Artikolu 4 tad-Deċiżjoni Qafas 2009/829/ĠAI, diġà tkun ġiet ittrasferita, jew tiġi ttrasferita wara l-ħruġ ta’ ordni Ewropea ta’ protezzjoni, lil Stat Membru ieħor, deċiżjonijiet sussegwenti, kif previst minn dawk id-Deċiżjonijiet Qafas, għandhom jittieħdu f’konformità mad-dispożizzjonijiet rilevanti ta’ dawk id-Deċiżjonijiet Qafas.
4. Meta l-miżura ta’ protezzjoni tkun tinsab f’sentenza skont it-tifsira tal-Artikolu 2 tad-Deċiżjoni Qafas 2008/947/ĠAI li tkun ġiet ittrasferita jew tiġi trasferita wara li tinħareġ l-ordni Ewropea ta’ protezzjoni lil Stat Membru ieħor, u l-awtorità kompetenti tal-Istat ta’ superviżjoni tkun ħadet deċiżjonijiet sussegwenti li jaffettwaw l-obbligi jew l-istruzzjonijiet li jkun hemm fil-miżura ta’ protezzjoni skont l-Artikolu 14 ta’ dik id-Deċiżjoni Qafas, l-awtorità kompetenti tal-Istat emittenti għandha ġġedded, teżamina, timmodifika, tirrevoka jew tirtira mingħajr dewmien l-ordni Ewropea ta’ protezzjoni kif meħtieġ.
5. L-awtorità kompetenti tal-Istat emittenti għandha tinforma mingħajr dewmien lill-awtorità kompetenti tal-Istat ta’ eżekuzzjoni dwar kwalunkwe deċiżjoni meħuda f’konformità mal-paragrafi 1 jew 4.
6. Jekk l-awtorità kompetenti fl-Istat emittenti tkun irrevokat jew irtirat l-ordni Ewropea ta’ protezzjoni f’konformità mal-punt (a) tal-paragrafu 1 jew mal-paragrafu 4, l-awtorità kompetenti fl-Istat ta’ eżekuzzjoni għandha ttemm il-miżuri adottati f’konformità mal-Artikolu 9(1) hekk kif hija tiġi debitament innotifikata mill-awtorità kompetenti tal-Istat emittenti.
7. Jekk l-awtorità kompetenti fl-Istat emittenti tkun immodifikat l-ordni Ewropea ta’ protezzjoni f’konformità mal-punt (a) tal-paragrafu 1 jew mal-paragrafu 4, l-awtorità kompetenti fl-Istat ta’ eżekuzzjoni għandha, kif meħtieġ:
(a)
timmodifika il-miżuri addotati abbażi tal-ordni Ewropea ta’ protezzjoni, filwaqt li taġixxi f’konformità mal-Artikolu 9; jew
(b)
tirrifjuta li tinforza il-projbizzjoni jew ir-restrizzjoni mmodifikati meta dan ma jkunx skont it-tipi ta’ projbizzjonijiet jew restrizzjonijiet imsemmija fl-Artikolu 5, jew jekk l-informazzjoni mibgħuta mal-ordni Ewropea ta’ protezzjoni b’konformità mal-Artikolu 7 ma tkunx kompluta jew ma tkunx ġiet ikkompletata fil-limitu ta’ żmien stabbilit mill-awtorità kompetenti tal-Istat ta’ eżekuzzjoni skont l-Artikolu 9(4).
Artikolu 14
Raġunijiet għas-sospensjoni ta’ miżuri meħudin abbażi ta’ ordni Ewropea ta’ protezzjoni
1. L-awtorità kompetenti tal-Istat ta’ eżekuzzjoni tista’ tissospendi l-miżuri meħudin fl-eżekuzzjoni ta’ ordni Ewropea ta’ protezzjoni:
(a)
fejn ikun hemm indikazzjoni ċara li l-persuna protetta ma tkunx tirrisjedi jew toqgħod fit-territorju tal-Istat ta’ eżekuzzjoni, jew tkun definittivament telqet minn dak it-territorju;
(b)
meta, skont il-liġi nazzjonali tagħha, it-tul massimu ta’ żmien tal-miżuri adottati fl-eżekuzzjoni tal-ordni Ewropea ta’ protezzjoni jkun skada;
(c)
fil-każ imsemmi fl-Artikolu 13(7)(b); jew
(d)
fejn sentenza skont it-tifsira tal-Artikolu 2 tad-Deċiżjoni Qafas 2008/947/ĠAI, jew deċiżjoni dwar il-miżuri ta’ superviżjoni skont it-tifsira tal-Artikolu 4 tad-Deċiżjoni Qafas 2009/829/ĠAI, tiġi trasferita fl-Istat ta’ eżekuzzjoni wara r-rikonoxximent ta’ ordni Ewropea ta’ protezzjoni.
2. L-awtorità kompetenti tal-Istat ta’ eżekuzzjoni għandha tinforma minnufih lill-awtorità kompetenti tal-Istat emittenti u, fejn ikun possibbli, lill-persuna protetta dwar din id-deċiżjoni.
3. Qabel ma tissospendi l-miżuri f’konformità mal-punt (b) tal-paragrafu 1 l-awtorità kompetenti tal-Istat ta’ eżekuzzjoni tista’ tistieden lill-awtorità kompetenti tal-Istat emittenti biex tipprovdi informazzjoni dwar jekk il-protezzjoni prevista mill-ordni Ewropea ta’ protezzjoni tkunx għadha meħtieġa fiċ-ċirkostanzi tal-każ in kwistjoni. L-awtorità kompetenti tal-Istat emittenti għandha twieġeb, mingħajr dewmien, għal tali stedina.
Artikolu 15
Prijorità fir-rikonoxximent tal-ordni Ewropea ta’ protezzjoni
Ordni Ewropea ta’ protezzjoni għandha tiġi rikonoxxuta bl-istess prijorità li tkun applikabbli f’kawża nazzjonali simili, filwaqt li jitqiesu kwalunkwe ċirkostanzi speċifiċi tal-każ, inkluża l-urġenza tal-kwistjoni, id-data prevista għall-wasla tal-persuna protetta fit-territorju tal-Istat ta’ eżekuzzjoni u, fejn ikun possibbli, il-livell tar-riskju għall-persuna protetta.
Artikolu 16
Konsultazzjonijiet bejn l-awtoritajiet kompetenti
Fejn adatt, l-awtoritajiet kompetenti tal-Istat emittenti u tal-Istat ta’ eżekuzzjoni jistgħu jikkonsultaw lil xulxin sabiex tkun iffaċilitata l-applikazzjoni bla xkiel u effiċjenti ta’ din id-Direttiva.
Artikolu 17
Lingwi
1. L-ordni Ewropea ta’ protezzjoni għandha tiġi tradotta mill-awtorità kompetenti tal-Istat emittenti fil-lingwa uffiċjali jew f’waħda mil-lingwi uffiċjali tal-Istat ta’ eżekuzzjoni.
2. Il-formola msemmija fl-Artikolu 12 għandha tiġi tradotta mill-awtorità kompetenti tal-Istat ta’ eżekuzzjoni fil-lingwa uffiċjali jew f’waħda mil-lingwi uffiċjali tal-Istat emittenti.
3. Kwalunkwe Stat Membru jista’, meta din id-Direttiva tiġi adottata jew f’data aktar tard, jistqarr permezz ta’ dikjarazzjoni ddepożitata mal-Kummissjoni li huwa jaċċetta traduzzjoni f’waħda jew aktar mil-lingwi uffiċjali l-oħrajn tal-Unjoni.
Artikolu 18
Spejjeż
L-ispejjeż li jirriżultaw mill-applikazzjoni ta’ din id-Direttiva għandhom jitħallsu mill-Istat ta’ eżekuzzjoni, f’konformità mal-liġi nazzjonali tiegħu, ħlief għall-ispejjeż li joħorġu esklużivament fit-territorju tal-Istat emittenti.
Artikolu 19
Relazzjoni mal- ftehimiet u arranġamenti oħrajn
1. L-Istati Membri jistgħu jkomplu japplikaw ftehimiet jew arranġamenti bilaterali jew multilaterali li jkunu fis-seħħ meta tidħol fis-seħħ din id-Direttiva, safejn dawn jippermettu li l-objettivi ta’ din id-Direttiva jiġu estiżi jew imwessa’ u jgħinu biex jissimplifikaw jew jiffaċilitaw iktar il-proċeduri għat-teħid ta’ miżuri ta’ protezzjoni.
2. L-Istati Membri jistgħu jikkonkludu ftehimiet jew arranġamenti bilaterali jew multilaterali wara d-dħul fis-seħħ ta’ din id-Direttiva, safejn dawn jippermettu li l-objettivi ta’ din id-Direttiva jiġu estiżi jew imwessa’ u jgħinu biex jissimplifikaw jew jiffaċilitaw il-proċeduri għat-teħid ta’ miżuri ta’ protezzjoni.
3. Sal-11 ta’ April 2012, l-Istati Membri għandhom jinnotifikaw lill-Kummissjoni dwar il-ftehimiet u l-arranġamenti eżistenti msemmija fil-paragrafu 1 li huma jixtiequ jkomplu japplikaw. L-Istati Membri għandhom ukoll jinnotifikaw lill-Kummissjoni dwar kwalunkwe ftehimiet jew arranġamenti ġodda kif imsemmija fil-paragrafu 2, fi żmien tliet xhur minn meta jiġu ffirmati tali ftehimiet jew arranġamenti.
Artikolu 20
Relazzjoni ma’ strumenti oħrajn
1. Din id-Direttiva m’għandha taffettwa la l-applikazzjoni tar-Regolament (KE) Nru 44/2001, la Regolament (KE) Nru 2201/2003, la dik tal-Konvenzjoni tal-Aja tal-1996 dwar il-Ġurisdizzjoni, il-Liġi Applikabbli, ir-Rikonoxximent, l-Infurzar u l-Kooperazzjoni fir-rigward tar-Responsabbiltà tal-Ġenituri u l-Miżuri għall-Protezzjoni tat-Tfal, jew il-Konvenzjoni tal-Aja tal-1980 dwar l-Aspetti Ċivili tal-Ħtif Internazzjonali tat-Tfal.
2. Din id-Direttiva m’għandhiex taffettwa l-applikazzjoni tad-Deċiżjoni Qafas 2008/947/ĠAI jew tad-Deċiżjoni Qafas 2009/829/ĠAI.
Artikolu 21
Implimentazzjoni
1. L-Istati Membri għandhom idaħħlu fis-seħħ il-liġijiet, ir-regolamenti u d-dispożizzjonijiet amministrattivi sabiex jikkonformaw ma’ din id-Direttiva sal-11 ta’ Jannar 2015. Huma għandhom minnufih jinfurmaw lill-Kummissjoni dwar dan.
Meta l-Istati Membri jadottaw dawk il-miżuri, dawn għandhom ikun fihom referenza għal din id-Direttiva jew għandhom ikunu akkumpanjati b’tali referenza fl-okkażjoni tal-pubblikazzjoni uffiċjali tagħhom. Il-metodi kif issir tali referenza għandhom jiġu stabbiliti mill-Istati Membri.
2. L-Istati Membri għandhom jikkomunikaw lill-Kummissjoni t-test tad-disposizzjonijet prinċipali tal-liġi nazzjonali li huma jadottaw fil-qasam kopert minn din id-Direttiva.
Artikolu 22
Ġbir ta’ data
L-Istati Membri, sabiex tiġi ffaċilitata l-valutazzjoni tal-applikazzjoni ta’ din id-Direttiva, għandhom jikkomunikaw lill-Kummissjoni d-data rilevanti relatata mal-applikazzjoni tal-proċeduri nazzjonali għall-ordni Ewropea ta’ protezzjoni, għall-inqas dwar in-numru ta’ ordnijiet Ewropej ta’ protezzjoni mitluba, maħruġa u/jew rikonoxxuti.
Artikolu 23
Reviżjoni
Sal-11 ta’ Jannar 2016, il-Kummissjoni għandha tippreżenta rapport lill-Parlament Ewropew u lill-Kunsill dwar l-applikazzjoni ta’ din id-Direttiva. Dak ir-rapport għandu jkun akkumpanjat, jekk meħtieġ, minn proposti leġislattivi.
Artikolu 24
Dħul fis-seħħ
Din id-Direttiva għandha tidħol fis-seħħ fl-għoxrin jum wara dak tal-pubblikazzjoni tagħha f'Il-Ġurnal Uffiċjali tal-Unjoni Ewropea.
Artikolu 25
Destinatarji
Din id-Direttiva hija indirizzata lill-Istati Membri f’konformità mat-Trattati.
Magħmul fi Strasburgu, it-13 ta’ Diċembru 2011.