ROZHODNUTÍ RADY
ze dne 12. prosince 2011
o přistoupení Evropské unie k Protokolu z roku 2002 k Athénské úmluvě o přepravě cestujících a jejich zavazadel po moři z roku 1974 s výjimkou jeho článků 10 a 11
(2012/22/EU)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 100 odst. 2 ve spojení s čl. 218 odst. 6 písm. a) a odst. 8 prvním pododstavcem této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
s ohledem na souhlas Evropského parlamentu,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Protokol z roku 2002 k Athénské úmluvě o přepravě cestujících a jejich zavazadel po moři z roku 1974 (dále jen „Athénský protokol“) představuje významné zlepšení režimu odpovědnosti dopravců a odškodnění cestujících po moři. Zejména stanoví přísnou odpovědnost dopravce zahrnující povinné pojištění s právem podání přímé žaloby proti pojistitelům až do konkrétní výše a stanoví pravidla pro soudní příslušnost a uznávání a výkon soudních rozhodnutí. Athénský protokol je proto v souladu s cílem Unie zlepšit právní režim týkající se odpovědnosti dopravců.
(2)
Athénský protokol upravuje Athénskou úmluvu o přepravě cestujících a jejich zavazadel po moři z roku 1974 (dále jen „Athénská úmluva“) a v článku 15 stanoví, že oba dva dokumenty jsou stranami Athénského protokolu chápány a vykládány společně jako dokument jediný.
(3)
Většina pravidel Athénského protokolu byla začleněna do práva Unie nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 392/2009 ze dne 23. dubna 2009 o odpovědnosti dopravců k cestujícím po moři v případě nehod (1). Unie tedy v záležitostech upravovaných uvedeným nařízením vykonala svou pravomoc. Členské státy si však ponechávají pravomoc, pokud jde o několik ustanovení Athénského protokolu, např. uplatňují alternativní doložku, díky které mohou stanovit vyšší omezení odpovědnosti, než jaké Athénský protokol předepisuje. Záležitosti v rámci Athénského protokolu, které spadají do pravomoci členských států, jsou vzájemně provázané se záležitostmi spadajícími do výlučné pravomoci Unie. Členské státy by tedy měly v záležitostech v rámci Athénského protokolu, které spadají do jejich pravomoci, postupovat koordinovaně, a to s ohledem na jejich povinnost loajální spolupráce.
(4)
Athénský protokol mohou ratifikovat, přijmout, schválit nebo k němu mohou přistoupit státy a organizace regionální hospodářské integrace, sestávající ze suverénních států, které na tyto organizace přenesly pravomoc v určitých záležitostech, jež Athénský protokol upravuje.
(5)
Podle čl. 17 odst. 2 písm. b) a článku 19 Athénského protokolu mohou organizace regionální hospodářské integrace Athénský protokol uzavřít.
(6)
Právní výbor Mezinárodní námořní organizace přijal v říjnu roku 2006 výhradu a pokyny IMO k provádění Athénské úmluvy (dále jen „pokyny IMO“) s cílem zabývat se některými otázkami v rámci Athénské úmluvy, zejména náhradou škod způsobených v souvislosti s terorismem.
(7)
Příslušná ustanovení konsolidované verze Athénské úmluvy ve znění Athénského protokolu a pokynů IMO jsou uvedena v přílohách nařízení (ES) č. 392/2009.
(8)
Podle podmínek článku 19 Athénského protokolu musí organizace regionální hospodářské integrace v době podpisu, ratifikace, přijetí, schválení nebo přistoupení učinit prohlášení, v němž uvede rozsah svých pravomocí ve vztahu k záležitostem, jež Athénský protokol upravuje.
(9)
Z tohoto důvodu by Unie měla k Athénskému protokolu přistoupit a vznést výhradu obsaženou v pokynech IMO. Vznesení takové výhrady by nemělo být vykládáno jako měnění stávajícího rozdělení pravomocí mezi Unií a členskými státy, pokud jde o vydávání osvědčení a kontroly ze strany státních orgánů.
(10)
Některá ustanovení podle Athénského protokolu se týkají soudní spolupráce v občanských věcech a tudíž spadají do působnosti třetí části hlavy V SFEU. Samostatné rozhodnutí týkající se těchto ustanovení se přijme souběžně s tímto rozhodnutím.
(11)
Členské státy, které mají Athénský protokol ratifikovat nebo k němu přistoupit, by tak měly učinit pokud možno souběžně. Členské státy by si proto měly vyměnit informace o stavu svých ratifikačních nebo přístupových postupů, aby mohly co nevíce připravit souběžné uložení svých listin o ratifikaci nebo přistoupení. Při ratifikaci Athénského protokolu nebo přistoupení k němu by měly členské státy vznést výhradu obsaženou v pokynech IMO.
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Přistoupení Evropské unie k Protokolu z roku 2002 k Athénské úmluvě o přepravě cestujících a jejich zavazadel po moři z roku 1974 (dále jen „Athénský protokol“) se schvaluje jménem Evropské unie, pokud jde o otázky spadající do výlučné pravomoci Unie s výjimkou jeho článků 10 a 11.
Znění Athénského protokolu s výjimkou článků 10 a 11 je uvedeno v příloze.
Článek 2
1. Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu nebo osoby zmocněné k uložení listiny o přistoupení Unie k Athénskému protokolu v souladu s čl. 17 odst. 2 písm. c), čl. 17 odst. 3 a článkem 19 uvedeného protokolu.
2. V době uložení listiny o přistoupení Unie učiní toto prohlášení o pravomoci:
„1.
Článek 19 Athénského protokolu z roku 2002 k Athénské úmluvě o přepravě cestujících a jejich zavazadel po moři z roku 1974 stanoví, že organizace regionální hospodářské integrace sestávající se ze suverénních států, které na ně přenesly pravomoc v určitých záležitostech upravených uvedeným protokolem, mohou protokol podepsat pod podmínkou, že učiní prohlášení podle uvedeného článku. Unie se rozhodla přistoupit k Athénskému protokolu a z tohoto důvodu uvedené prohlášení činí.
2.
Současnými členskými státy Evropské unie jsou: Belgické království, Bulharská republika, Česká republika, Dánské království, Spolková republika Německo, Estonská republika, Irsko, Řecká republika, Španělské království, Francouzská republika, Italská republika, Kyperská republika, Lotyšská republika, Litevská republika, Lucemburské velkovévodství, Maďarská republika, Malta, Nizozemské království, Rakouská republika, Polská republika, Portugalská republika, Rumunsko, Republika Slovinsko, Slovenská republika, Finská republika, Švédské království a Spojené království Velké Británie a Severního Irska.
3.
Toto prohlášení se nevztahuje na území členských států Evropské unie, ve kterých se neuplatňuje Smlouva o fungování Evropské unie (dále jen „SFEU“), a nejsou jím dotčeny akty ani postoje, které mohou dotyčné členské státy jménem a v zájmu těchto území podle protokolu přijmout.
4.
Členské státy Evropské unie přenesly na Unii výlučné pravomoci, pokud jde o opatření přijímaná na základě článku 100 SFEU. Taková opatření byla přijata, pokud jde o články 1 a 1a, čl. 2 odst. 2, články 3 až 16 a články 18, 20 a 21 Athénské úmluvy ve znění Athénského protokolu a ustanovení pokynů IMO, nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 392/2009 ze dne 23. dubna 2009 o odpovědnosti dopravců k cestujícím po moři v případě nehod.
5.
Výkon pravomoci, kterou členské státy přenesly na Evropskou unii podle SFEU, ze své podstaty závisí na průběžném vývoji. V rámci SFEU mohou příslušné instituce přijímat rozhodnutí, která určují rozsah pravomoci Evropské unie. Evropská unie si proto vyhrazuje právo toto prohlášení podle potřeby změnit, aniž by to bylo podmínkou nezbytnou k výkonu její pravomoci v záležitostech, jež Athénský protokol upravuje. Evropská unie oznámí změněné prohlášení generálnímu tajemníkovi Mezinárodní námořní organizace.“
3. Osoba nebo osoby jmenované podle odstavce 1 tohoto článku učiní při ukládání listiny o přistoupení Unie k Athénskému protokolu výhradu uvedenou v pokynech IMO.
Článek 3
Unie uloží listinu o přistoupení k Athénskému protokolu do 31. prosince 2011.
Článek 4
1. Členské státy podniknou nezbytné kroky, aby uložily ratifikační nebo přístupové listiny k Athénskému protokolu v přiměřené lhůtě a pokud možno do 31. prosince 2011.
2. Členské státy vznesou výhradu obsaženou v pokynech IMO při ukládání svých ratifikačních nebo přístupových listin k Athénského protokolu.
V Bruselu dne 12. prosince 2011.
DEĊIŻJONI TAL-KUNSILL
tat-12 ta’ Diċembru 2011
dwar l-adeżjoni tal-Unjoni Ewropea għall-Protokoll tal-2002 tal-Konvenzjoni ta’ Ateni dwar il-Ġarr bil-Baħar ta’ Passiġġieri u l-Bagalji tagħhom, 1974, bl-eċċezzjoni tal-Artikoli 10 u 11 tiegħu
(2012/22/UE)
IL-KUNSILL TAL-UNJONI EWROPEA,
Wara li kkunsidraw it-Trattat dwar il-Funzjonament tal-Unjoni Ewropea, u b’mod partikolari l-Artikolu 100(2), flimkien mal-punt (a) tal-Artikolu 218(6) u l-ewwel subparagrafu tal-Artikolu 218(8) tiegħu,
Wara li kkunsidra l-proposta tal-Kummissjoni Ewropea,
Wara li kkunsidra l-kunsens tal-Parlament Ewropew,
Billi:
(1)
Il-Protokoll tal-2002 tal-Konvenzjoni ta’ Ateni dwar il-Ġarr bil-Baħar ta’ Passiġġieri u l-Bagalji tagħhom, 1974 (il-“Protokoll ta’ Ateni”) jirrappreżenta titjib kbir fis-sistema marbuta mar-responsabbiltà tat-trasportaturi u l-kumpens tal-passiġġieri li jinġarru bil-baħar. B’mod partikolari, dan jipprevedi responsabbiltà stretta tat-trasportatur inkluż assigurazzjoni obbligatorja, bid-dritt ta’ azzjoni diretta kontra l-assiguraturi sa limiti speċifikati u regoli dwar il-ġurisdizzjoni u r-rikonoxximent u l-infurzar ta’ sentenzi. Għaldaqstant, il-Protokoll ta’ Ateni huwa konformi mal-għan tal-Unjoni li jittejjeb ir-reġim legali marbut mar-responsabbiltà tat-trasportaturi.
(2)
Il-Protokoll ta’ Ateni jimmodifika l-Konvenzjoni ta’ Ateni dwar il-Ġarr bil-Baħar ta’ Passiġġieri u l-Bagalji tagħhom, 1974 (“il-Konvenzjoni ta’ Ateni”) u fl-Artikolu 15 jistabbilixxi li ż-żewġ strumenti għandhom jinqraw u jiġu interpretati flimkien bħala strument wieħed u uniku bejn il-Partijiet tal-Protokoll ta’ Ateni.
(3)
Il-maġġoranza tar-regoli tal-Protokoll ta’ Ateni ġew inkorporati fil-liġi tal-Unjoni permezz tar-Regolament (KE) Nru 392/2009 tal-Parlament Ewropew u tal-Kunsill tat-23 ta’ April 2009 dwar ir-responsabbiltà ta’ trasportaturi ta’ passiġġieri bil-baħar fil-każ ta’ aċċidenti (1). Għalhekk l-Unjoni eżerċitat kompetenza fir-rigward tal-materji rregolati minn dak ir-Regolament. L-Istati Membri, madanakollu, jżommu l-kompetenza tagħhom fir-rigward ta’ numru ta’ dispożizzjonijiet tal-Protokoll ta’ Ateni, bħall-klawsola ta’ non-parteċipazzjoni li biha huma jistgħu jistabbilixxu limiti ta’ responsabbiltà li huma ogħla minn dawk stipulati fl-ambitu tal-Protokoll ta’ Ateni. Il-materji tal-kompetenza tal-Istati Membri taħt il-Protokoll ta’ Ateni u dawk li jaqgħu taħt il-kompetenza esklużiva tal-Unjoni huma interdipendenti. Għalhekk f’materji ta’ kompetenza tagħhom taħt il-Protokoll ta’ Ateni, l-Istati Membri għandhom jaġixxu b’mod koordinat, filwaqt li jikkunsidraw l-obbligu ta’ kooperazzjoni leali tagħhom.
(4)
Il-Protokoll ta’ Ateni huwa miftuħ għar-ratifika, l-aċċettazzjoni, l-approvazzjoni jew l-adeżjoni mill-Istati u l-Organizzazzjonijiet Reġjonali għall-Integrazzjoni Ekonomika li huma kostitwiti minn Stati sovrani li ttrasferew il-kompetenza f’ċerti materji rregolati mill-Protokoll lil dawk l-Organizzazzjonijiet.
(5)
Skont l-Artikolu 17(2)(b) u l-Artikolu 19 tal-Protokoll ta’ Ateni, l-Organizzazzjonijiet Reġjonali għall-Integrazzjoni Ekonomika jistgħu jikkonkludu l-Protokoll ta’ Ateni.
(6)
F’Ottubru 2006, il-Kumitat Legali tal-Organizzazzjoni Marittima Internazzjonali adotta r-Riserva u l-Linji Gwida tal-IMO għall-Implimentazzjoni tal-Konvenzjoni ta’ Ateni (“il-Linji Gwida tal-IMO”) sabiex jiġu indirizzati ċerti materji fil-Konvenzjoni ta’ Ateni, bħal, b’mod partikolari l-kumpens għal ħsarat marbutin mat-terroriżmu.
(7)
Ir-Regolament (KE) Nru 392/2009 jirriproduċi fl-annessi tiegħu id-dispożizzjonijiet rilevanti tal-verżjoni kkonsolidata tal-Konvenzjoni ta’ Ateni kif emendata mill-Protokoll ta’ Ateni u l-Linji Gwida tal-IMO.
(8)
Skont it-termini tal-Artikolu 19 tal-Protokoll ta’ Ateni, l-Organizzazzjoni Reġjonali għall-Integrazzjoni Ekonomika għandha tiddikjara, fil-mument tal-iffirmar, ir-ratifika, l-aċċettazzjoni, l-approvazzjoni jew l-adeżjoni tagħha, il-punt safejn hija kompetenti fir-rigward tal-materji rregolati mill-Protokoll.
(9)
Konsegwentement, l-Unjoni, għandha taderixxi għall-Protokoll ta’ Ateni u tagħmel ir-riserva imniżżla fil-Linji Gwida tal-IMO. Il-fatt li ssir tali riserva m’għandux ikun interpretat bħala l-alterazzjoni tad-diviżjoni attwali tal-kompetenza bejn l-Unjoni u l-Istati Membri fir-rigward taċ-ċertifikazzjoni u l-kontrolli mill-awtoritajiet tal-Istat.
(10)
Ċerti dispożizzjonijiet taħt il-Protokoll ta’ Ateni jikkonċernaw il-kooperazzjoni ġudizzjarja f’materji ċivili u għalhekk jaqgħu fil-kamp ta’ applikazzjoni tat-Titolu V tat-Tielet Parti tat-TFUE. Deċiżjoni separata li tirrigwarda dawk id-dispożizzjonijiet ser tiġi adottata b’mod parallel għal din id-Deċiżjoni.
(11)
L-Istati Membri li għandhom jirratifikaw jew jaderixxu għall-Protokoll ta’ Ateni għandhom, jekk possibbli, jagħmlu hekk simultanjament. Għaldaqstant l-Istati Membri għandhom jikkondividu informazzjoni dwar l-istat tal-proċeduri ta’ ratifika jew ta’ adeżjoni tagħhom sabiex jippreparaw safejn possibbli għad-depożitu simultanju tal-istrumenti ta’ ratifika jew ta’ adeżjoni tagħhom. Meta jkunu qegħdin jirratifikaw jew jaderixxu għall-Protokoll ta’ Ateni, l-Istati Membri għandhom jagħmlu r-riserva msemmija fil-Linji Gwida tal-IMO,
ADOTTA DIN ID-DEĊIŻJONI:
Artikolu 1
L-adeżjoni tal-Unjoni Ewropea għall-Protokoll tal-2002 tal-Konvenzjoni ta’ Ateni dwar il-Ġarr bil-Baħar ta’ Passiġġieri u l-Bagalji tagħhom, 1974 (il-“Protokoll ta’ Ateni”) b’dan hija approvata f’isem l-Unjoni Ewropea fir-rigward ta’ materji li jaqgħu taħt il-kompetenza esklużiva tal-Unjoni, bl-eżżezzjoni tal-Artikoli 10 u 11 tiegħu.
It-test tal-Protokoll ta’ Ateni, għajr l-Artikoli 10 u 11, huwa riprodott fl-Anness.
Artikolu 2
1. Il-President tal-Kunsill huwa b’dan awtorizzat jaħtar lill-persuna jew il-persuni bis-setgħa li jiddepożitaw l-istrument ta’ adeżjoni tal-Unjoni għall-Protokoll ta’ Ateni skont l-Artikoli 17(2)(c), 17(3) u 19 ta’ dak il-Protokoll.
2. Fil-mument meta jiġi ddepożitat l-istrument tal-adeżjoni, l-Unjoni għandha tagħmel id-dikjarazzjoni ta’ kompetenza li ġejja:
“1.
L-Artikolu 19 tal-Protokoll ta’ Ateni tal-2002 għall-Konvenzjoni ta’ Ateni dwar il-Ġarr bil-Baħar ta’ Passiġġieri u l-Bagalji tagħhom, 1974 jipprevedi li l-Organizzazzjonijiet Reġjonali għall-Integrazzjoni Ekonomika li huma kostitwiti minn Stati sovrani u li trasferew il-kompetenza f’ċerti materji rregolati minn dak il-Protokoll lilhom jistgħu jiffirmawh, bil-kondizzjoni li jagħmlu d-dikjarazzjoni msemmija f’dak l-Artikolu. L-Unjoni ddeċidiet li taderixxi għall-Protokoll ta’ Ateni u għalhekk qed tagħmel din id-dikjarazzjoni.
2.
Il-Membri attwali tal-Unjoni Ewropa huma r-Renju tal-Belġju, ir-Repubblika tal-Bulgarija, ir-Repubblika Ċeka, ir-Renju tad-Danimarka, ir-Repubblika Federali tal-Ġermanja, ir-Repubblika tal-Estonja, l-Irlanda, ir-Repubblika Ellenika, ir-Renju ta’ Spanja, ir-Repubblika Franċiża, ir-Repubblika Taljana, ir-Repubblika ta’ Ċipru, ir-Repubblika tal-Latvja, ir-Repubblika tal-Litwanja, il-Gran Dukat tal-Lussemburgu, ir-Repubblika tal-Ungerija, Malta, ir-Renju tal-Pajjiżi l-Baxxi, ir-Repubblika tal-Awstrija, ir-Repubblika tal-Polonja, ir-Repubblika Portugiża, ir-Rumanija, ir-Repubblika tas-Slovenja, ir-Repubblika Slovakka, ir-Repubblika tal-Finlandja, ir-Renju tal-Isvezja, ir-Renju Unit tal-Gran Brittanja u l-Irlanda ta’ Fuq.
3.
Din id-dikjarazzjoni ma tapplikax fil-każ għal territorji tal-Istati Membri tal-Unjoni Ewropea li fihom ma japplikax it-Trattat dwar il-Funzjonament tal-Unjoni Ewropea (TFUE) u hija mingħajr preġudizzju għal dawk l-atti jew il-pożizzjonijiet li jistgħu jiġu adottati skont il-Protokoll mill-Istati Membri kkonċernati f’isem dawk it-territorji u fl-interess tagħhom.
4.
L-Istati Membri tal-Unjoni Ewropea kkonferixxew il-kompetenza esklussiva lill-Unjoni fir-rigward tal-miżuri adottati abbażi tal-Artikolu 100 tat-TFUE. Tali miżuri ġew adottati fir-rigward tal-Artikoli 1 u 1(a), l-Artikolu 2(2), l-Artikoli 3 sa 16 u l-Artikoli 18, 20 u 21 tal-Konvenzjoni ta’ Ateni kif emendata bil-Protokoll ta’ Ateni u bid-dispożizzjonijiet tal-Linji Gwida tal-IMO, permezz tar-Regolament (KE) Nru 392/2009 tal-Parlament Ewropew u tal-Kunsill tat-23 ta’ April 2009 dwar ir-responsabbiltà ta’ trasportaturi ta’ passiġġieri bil-baħar fil-każ ta’ aċċidenti.
5.
L-eżerċizzju ta’ kompetenza li l-Istati Membri ttrasferixxew lill-Unjoni Ewropea skont it-TFUE, fin-natura tiegħu, huwa suġġett għal żvilupp kontinwu. Fil-qafas tat-TFUE, l-istituzzjonijiet kompetenti jistgħu jieħdu deċiżjonijiet li jiddeterminaw il-punt safejn l-Unjoni Ewropea hija kompetenti. Għaldaqstant, l-Unjoni Ewropea tirriserva d-dritt li temenda din id-dikjarazzjoni f’dan is-sens, mingħajr ma dan jikkostitwixxi prerekwiżit għall-eżerċizzju tal-kompetenza tagħha fir-rigward ta’ materji rregolati mill-Protokoll ta’ Ateni. L-Unjoni Ewropea ser tinnotifika d-dikjarazzjoni emendata lis-Segretarju-Ġenerali tal-Organizzazzjoni Marittima Internazzjonali.”.
3. Il-persuna jew il-persuni maħtura skont il-paragrafu 1 ta’ dan l-Artikolu għandhom jagħmlu r-riserva msemmija fil-Linji Gwida tal-IMO meta jiddepożitaw l-istrument ta’ adeżjoni tal-Unjoni għall-Protokoll ta’ Ateni.
Artikolu 3
L-Unjoni għandha tiddepożita l-istrument ta’ adeżjoni tagħha għall-Protokoll ta’ Ateni sal-31 ta’ Diċembru 2011.
Artikolu 4
1. L-Istati Membri għandhom jieħdu l-passi meħtieġa biex jiddepożitaw l-istrumenti tar-ratifika ta’, jew tal-adeżjoni għall-Protokoll ta’ Ateni fi żmien raġonevoli u, jekk possibbli, sal-31 ta’ Diċembru 2011.
2. L-Istati Membri għandhom jagħmlu r-riserva msemmija fil-Linji Gwida tal-IMO meta jiddepożitaw l-istrumenti tagħhom ta’ ratifika ta’, jew ta’ adeżjoni għall-Protokoll ta’ Ateni.
Magħmul fi Brussell, it-12 ta’ Diċembru 2011.