SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY 2014/45/EU
ze dne 3. dubna 2014
o pravidelných technických prohlídkách motorových vozidel a jejich přípojných vozidel a o zrušení směrnice 2009/40/ES
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 91 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
po konzultaci Výboru regionů,
v souladu s řádným legislativním postupem (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Ve své bílé knize ze dne 28. března 2011 nazvané „Plán jednotného evropského dopravního prostoru - vytvoření konkurenceschopného dopravního systému účinně využívajícího zdroje“ Komise stanoví cíl „vize nula“, v rámci něhož by Unie měla do roku 2050 snížit počet smrtelných nehod v silniční dopravě téměř na nulu. Má-li být tohoto cíle dosaženo, musí technologie vozidel významným dílem přispět ke zlepšení bezpečnosti silniční dopravy.
(2)
Komise ve svém sdělení nazvaném „Směrem k evropskému prostoru bezpečnosti silničního provozu: směry politiky v oblasti bezpečnosti silničního provozu v letech 2011-2020“ navrhla snížit celkový počet smrtelných nehod v Unii od roku 2010 do roku 2020 znovu o polovinu. K dosažení tohoto cíle Komise vytyčila sedm strategických cílů a stanovila opatření pro bezpečnější vozidla, strategii pro snížení počtu zranění a opatření ke zvýšení bezpečnosti zranitelných účastníků silničního provozu, zejména motocyklistů.
(3)
Technické prohlídky jsou součástí komplexnějšího systému, který má zajistit, aby vozidla byla při používání udržována v bezpečném stavu, přijatelném z hlediska ochrany životního prostředí. Tento systém by měl zahrnovat pravidelné technické prohlídky vozidel a silniční technické kontroly u vozidel používaných v komerční silniční dopravě, jakož i stanovení postupu registrace vozidel, aby bylo možné pozastavit povolení k provozu vozidla na pozemních komunikacích, pokud vozidlo představuje bezprostřední riziko pro bezpečnost silničního provozu. Pravidelné prohlídky by měly být hlavním nástrojem pro zajištění technické způsobilosti vozidel. Silniční kontroly užitkových vozidel by měly pouze doplňovat pravidelné prohlídky.
(4)
Členským státům by mělo být umožněno stanovit přísnější normy prohlídek, než požaduje tato směrnice.
(5)
Prosazování opatření k zajištění technické způsobilosti může zahrnovat informační kampaně zaměřené na vlastníka vozidel, jejichž cílem je, aby si vlastníci vozidel vytvořili vhodné postupy a návyky, pokud jde o základní kontrolu svého vozidla.
(6)
Vozidla s nesprávně fungujícími technickými systémy mají dopad na bezpečnost silničního provozu a mohou přispět k silničním nehodám, při nichž dochází ke zranění nebo úmrtí osob. Tento dopad by mohl být omezen, pokud by byl systém technických prohlídek odpovídajícím způsobem zlepšen. Včasné odhalení nedostatků v technické způsobilosti motorových vozidel by přispělo k jejich odstranění, a tím k předcházení dopravním nehodám.
(7)
Vozidla s nesprávně fungujícími řízenými systémy emisí mají větší dopad na životní prostředí než řádně udržovaná vozidla. Z toho důvodu by režim pravidelných technických prohlídek snížením průměrných emisí vozidel přispěl ke zlepšení životního prostředí.
(8)
Členské státy by měly zvážit vhodná opatření k zamezení nenáležité manipulaci se systémy a konstrukčními částmi vozidel nebo jejich neoprávněným úpravám, které by mohly mít negativní vliv na požadované vlastnosti vozidla z hlediska bezpečnosti a ochrany životního prostředí, a to zejména prostřednictvím pravidelných technických prohlídek a pomocí účinných, přiměřených, odrazujících a nediskriminačních sankcí.
(9)
V uplynulých dvou desetiletích se neustále zpřísňovaly požadavky na emise z vozidel pro účely schvalování typu. Kvalita ovzduší se však nezlepšila v tom rozsahu, v jakém bylo předpovídáno s ohledem na zpřísnění emisních norem pro vozidla, zejména pokud jde o oxidy dusíku (NOx) a jemné částice. Měly by být podrobně prozkoumány možnosti zdokonalení zkušebních cyklů tak, aby odpovídaly podmínkám v silničním provozu, za účelem vypracování budoucích řešení, včetně zavedení zkušebních metod pro měření úrovní NOx a limitních hodnot pro emise NOx.
(10)
Pro vozidla splňující emisní třídy Euro 6 a Euro VI se palubní diagnostické systémy („systémy OBD“) stávají při posuzování emisí účinnějším, což odůvodňuje jejich použití jako rovnocenných standardním zkouškám emisí pro účely technických prohlídek. Mají-li členské státy umožnit využívání systémů OBD při technických prohlídkách vozidel až do emisních tříd Euro 5 a Euro V, měly by mít možnost tuto zkušební metodu pro taková vozidla v souladu s doporučeními výrobce a dalšími požadavky povolit, pokud byla nezávisle ověřena - s případným zohledněním příslušných právních předpisů o schvalování typu - její rovnocennost.
(11)
V Unii byla přijata řada technických norem a požadavků vztahujících se k bezpečnosti vozidel. Pomocí systému pravidelných technických prohlídek je nezbytné zajistit, aby vozidla nadále splňovala bezpečnostní normy. Tento systém by se měl vztahovat na některé kategorie vozidel, jak jsou vymezeny ve směrnicích Evropského parlamentu a Rady 2002/24/ES (3), 2003/37/ES (4) a 2007/46/ES (5).
(12)
Nákladní automobily jsou v místní dopravě a pro účely komerční silniční nákladní přepravy stále více nahrazovány kolovými traktory s maximální konstrukční rychlostí vyšší než 40 km/h. Jejich rizikový potenciál je srovnatelný s rizikovým potenciálem nákladních automobilů, a proto by vozidla v této kategorii, jež jsou používána převážně na veřejných komunikacích, měla podléhat technickým prohlídkám.
(13)
V případě historických vozidel se předpokládá, že slouží k uchování dědictví doby, ve které byla vytvořena, a že jsou na veřejných pozemních komunikacích používána jen velmi zřídka. Proto by mělo být ponecháno na členských státech, aby pro tato vozidla stanovily lhůtu pro provádění pravidelných technických prohlídek. Rovněž u ostatních druhů specializovaných vozidel by úprava režimu technických prohlídek měla být ponechána na členských státech.
(14)
Vozidla používaná výlučně na vzdálených územích členských států, zejména na malých ostrovech s počtem obyvatel nižším než 5 000 nebo v řídce osídlených oblastech s hustotou obyvatelstva nižší než pět osob na kilometr čtvereční, se používají za podmínek, které mohou vyžadovat zvláštní systém technických prohlídek. Proto by členské státy měly mít pravomoc vyjmout tato vozidla z uplatňování této směrnice.
(15)
Technické prohlídky jsou svrchovanou činností, a proto by měly být prováděny členskými státy nebo veřejnoprávními či soukromými subjekty pověřenými prováděním takových prohlídek pod státním dozorem. Členské státy by měly být i nadále trvale odpovědné za provádění technických prohlídek, a to i tehdy, umožňuje-li vnitrostátní systém provádění technických prohlídek soukromým subjektům, včetně subjektů, které rovněž provádějí opravy vozidel.
(16)
Členské státy by měly mít pravomoc určit k provádění technických prohlídek vozidel registrovaných na jejich území stanice technické kontroly, které se nenacházejí na jejich území, mají-li tyto stanice technické kontroly již oprávnění provádět technické prohlídky vozidel udělené členským státem, na jehož území se nacházejí.
(17)
Pro účely kontroly vozidel, a zvláště jejich elektronických bezpečnostních prvků, je nanejvýš důležitý, přístup k technické specifikaci každého jednotlivého vozidla. Výrobci vozidel by proto měli poskytovat údaje potřebné k ověření funkčnosti bezpečnostních systémů a systémů k ochraně životního prostředí. Za tímto účelem by se měla obdobně použít ustanovení týkající se přístupu k informacím o opravách a údržbě, která by stanicím technické kontroly umožnila přístup k informacím potřebným k provádění technických prohlídek. Tyto informace by měly zahrnovat údaje, které umožňují sledovat fungování bezpečnostních systémů vozidel způsobem umožňujícím jejich kontrolu v rámci pravidelných technických prohlídek. Toto má zásadní význam zejména v oblasti elektronicky řízených systémů a mělo by platit pro všechny prvky instalované výrobcem.
(18)
Vozidla používaná na veřejných komunikacích musí být vždy při jejich použití technicky způsobilá. Držitel osvědčení o registraci a případně provozovatel vozidla by měl být odpovědný za to, aby vozidlo bylo neustále udržováno ve stavu způsobilém k provozu na pozemních komunikacích.
(19)
Pro bezpečnost silničního provozu a její dopad na společnost je důležité, aby byla vozidla používaná na silnicích v řádném technickém stavu. Členským státům by proto nemělo být bráněno v tom, aby umožnily na dobrovolném základě dodatečné technické prohlídky.
(20)
Aby byla držitelům osvědčení o registraci a provozovatelům vozidel poskytnuta určitá míra pružnosti, měly by mít členské státy možnost stanovit lhůtu několika týdnů, ve které musí být pravidelná technická prohlídka provedena.
(21)
Technická prohlídka vozidla během jeho užitné doby má být relativně jednoduchá, rychlá a finančně nenáročná, avšak má být současně účinná z hlediska dosahování cílů této směrnice.
(22)
Technické prohlídky by měly zahrnovat veškeré položky související se specifickým provedením, konstrukcí a vybavením kontrolovaného vozidla. Na slučitelnost částí a konstrukčních systémů, například kol a nábojů kol, by se mělo pohlížet jako na kritickou součást bezpečnosti a měla by být při technických prohlídkách vozidel kontrolována. V souvislosti s těmito položkami a vzhledem k současnému stavu technologie vozidel by na seznam položek podléhajících kontrole měly být zahrnuty moderní elektronické systémy. Za účelem harmonizace technických prohlídek by pro každou z kontrolovaných položek měly být stanoveny doporučené metody kontroly. Tyto položky by měly být s ohledem na pokračující výzkum a technický pokrok v oblasti bezpečnosti vozidel aktualizovány.
(23)
K usnadnění harmonizace a zajištění soudržnosti norem by pro všechny kontrolované položky měl být stanoven demonstrativní seznam hlavních důvodů pro nevyhovění. V zájmu zajištění jednotného posouzení stavu kontrolovaného vozidla by zjištěné nedostatky měly být posuzovány na základě společné normy.
(24)
Má-li být lépe uplatňována zásada volného pohybu v Unii, měly by členské státy uznávat pro účely nové registrace vozidla osvědčení o technické způsobilosti tohoto vozidla vydaná v jiných členských státech. Tím by nemělo být dotčeno právo členských států ověřit osvědčení o technické způsobilosti a identifikaci vozidla při nové registraci a vyžádat si novou technickou prohlídku provedenou podle podmínek stanovených v této směrnici.
(25)
Podvody týkající se počítadel ujetých kilometrů by měly být považovány za trestný čin podléhající trestnímu stíhání, protože manipulace s počítadly ujetých kilometrů může vést k nesprávnému posouzení technické způsobilosti vozidla. Zaznamenávání údaje o počtu ujetých kilometrů v osvědčení o technické způsobilosti vozidla a přístup kontrolorů k této informaci by usnadnily odhalování neoprávněných zásahů do počítadel ujetých kilometrů či manipulace s nimi. Komise by měla prozkoumat možnost výměny informací o odečtech počtu ujetých kilometrů mezi příslušnými orgány členských států.
(26)
Osvědčení o technické způsobilosti vozidla by mělo být vydáno po každé technické prohlídce. Mělo by zahrnovat mj. údajů o totožnosti vozidla a výsledky prohlídky. Výsledky technické prohlídky by měly být zpřístupněny v elektronické formě. K zajištění řádných následných opatření pro technické prohlídky by členské státy měly tyto informace shromažďovat a uchovávat v databázi, zejména pro účely analýzy výsledků pravidelných technických prohlídek.
(27)
Držitel osvědčení o registraci a případně provozovatel vozidla, u něhož byly při technické prohlídce zjištěny nedostatky, a zejména nedostatky, které představují riziko pro bezpečnost silničního provozu, by měl tyto nedostatky neprodleně odstranit. V případě nebezpečných nedostatků se může ukázat jako nezbytné omezit používání vozidla, dokud tyto nedostatky nebudou zcela odstraněny.
(28)
V případě, že kontrolované vozidlo patří do kategorie vozidel, která nepodléhají registraci v členském státě, v němž bylo uvedeno do provozu, musí mít tento členský stát možnost požadovat, aby byl doklad o prohlídce vystaven viditelným způsobem na vozidle.
(29)
Má-li být zajištěna vysoká kvalita technických prohlídek v celé Unii, měly by být zkušební zařízení používaná při prohlídkách a údržba a kalibrace těchto zařízení ověřeny podle specifikací poskytnutých členskými státy nebo výrobci.
(30)
Měla by existovat možnost použít alternativní zařízení, která odrážejí technický pokrok a inovace, za předpokladu, že zajistí stejně vysokou kvalitu kontrol.
(31)
Členské státy by měly při udělování oprávnění stanicím technické kontroly na svém území zohlednit skutečnost, že služby obecného zájmu v oblasti dopravy jsou vyloučeny z oblasti působnosti směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/123/ES (6).
(32)
Stanice technické kontroly by měly zajistit objektivitu a vysokou kvalitu kontroly vozidel. V zájmu splnění minimálních požadavků ohledně řízení kvality by proto stanice technické kontroly měly dodržovat požadavky stanovené členským státem udělujícím oprávnění.
(33)
Vysoká úroveň technických prohlídek vyžaduje, aby pracovníci provádějící technické prohlídky měli vysokou úroveň kvalifikace a způsobilosti. Měl by být zaveden systém odborné přípravy, který by zahrnoval úvodní školení a pravidelná opakovací školení nebo vhodné zkoušky. Mělo by být stanoveno přechodné období umožňující hladký přechod stávajících pracovníků provádějících technické prohlídky do režimu pravidelných školení nebo zkoušek. Má-li být zajištěna vysoká úroveň odborné přípravy, způsobilosti a zkoušek, mělo by být členským státům umožněno stanovit další požadavky na způsobilost a odpovídající odbornou přípravu.
(34)
Kontroloři by při provádění technických prohlídek měli jednat nezávisle a jejich úsudek by neměl být ovlivněn střetem zájmů, včetně střetu zájmů ekonomické nebo osobní povahy. Odměna kontrolorů by proto neměla být v přímém vztahu k výsledkům technických prohlídek. Členské státy by měly mít možnost stanovit požadavky ohledně oddělení činností nebo povolit soukromým subjektům provádět zároveň technické prohlídky i opravy vozidel, a to i na tomtéž vozidle, v případech, kdy se orgán dozoru přesvědčil, že je zachovávána vysoká úroveň objektivity.
(35)
Výsledky technické prohlídky by neměly být pozměňovány pro obchodní účely. Pouze v případě, že jsou výsledky technické prohlídky provedené kontrolorem zjevně nesprávné, by orgán dozoru měl mít možnost výsledky dotyčné technické prohlídky upravit.
(36)
Má-li být zajištěno průběžné udržování vysoké kvality technických prohlídek, měly by členské státy zavést systém zajišťování kvality, který by zahrnoval postupy udělení oprávnění, dozoru a odebrání, pozastavení nebo zrušení oprávnění k provádění technických prohlídek.
(37)
Akreditace stanic technické kontroly podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 765/2008 (7), kterým se stanoví požadavky na akreditaci a dozor nad trhem týkající se uvádění výrobků na trh, by neměla být pro členské státy povinná.
(38)
V některých členských státech provádí technické prohlídky vysoký počet k tomu oprávněných soukromých stanic technické kontroly. V zájmu účinné výměny informací mezi členskými státy by v tomto ohledu měla být určena vnitrostátní kontaktní místa.
(39)
Technické prohlídky jsou součástí komplexnějšího regulačního systému, který upravuje problematiku vozidel po celou dobu jejich životnosti od schválení prostřednictvím registrací a kontrol až po jejich likvidaci. Sdílení informací obsažených v elektronických databázích vozidel jednotlivých států a výrobců by v zásadě měly napomoci ke zlepšení účinnosti celého administrativního řetězce týkajícího se vozidel a ke snížení nákladů a administrativní zátěže. Komise by měla přezkoumat proveditelnost, náklady a přínosy vytvoření elektronické platformy pro informace o vozidlech při využití stávajících a již provedených IT řešení, pokud jde o mezinárodní výměnu údajů, čímž by se minimalizovaly náklady a zabránilo zdvojování činností. Při zkoumání této otázky by Komise měla zvážit nejvhodnější způsob propojení stávajících vnitrostátních systémů za účelem výměny informací o údajích týkajících se technických prohlídek a o údajích počítadel ujetých kilometrů mezi příslušnými orgány členských států, které jsou odpovědné za provádění technických prohlídek, registraci a schvalování vozidel, stanicemi technické kontroly, výrobci zkušebních zařízení a výrobci vozidel. Komise by rovněž měla přezkoumat proveditelnost, náklady a přínosy shromažďování a uchovávání dostupných informací týkajících se hlavních konstrukčních částí vozidel spojených s bezpečností, které byly spojeny se závažnými nehodami, i možnost zpřístupnit kontrolorům, držitelům osvědčení o registraci a osobám zkoumajícím nehody informace v anonymizované podobě o historii nehod a odečtech počtu ujetých kilometrů.
(40)
Za účelem zajištění jednotných podmínek k provedení této směrnice by měly být Komisi svěřeny prováděcí pravomoci. Tyto prováděcí pravomoci by měly být vykonávány v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 (8).
(41)
Prováděcí akty týkající se informací, jež jsou za účelem technických prohlídek povinni poskytovat výrobci vozidel, by neměly být Komisí přijímány, pokud výbor zřízený podle této směrnice nevydá stanovisko k návrhu prováděcího aktu předloženého Komisí.
(42)
Za účelem aktualizace označení kategorie vozidla v čl. 2 odst. 1 a čl. 5 odst. 1 a 2, aktualizace bodu 3 přílohy I, pokud jde o metody a; přizpůsobení bodu 3 přílohy I, pokud jde o seznam kontrolovaných položek, metod a posouzení nedostatků, by měla být Komisi svěřena pravomoc přijímat akty v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování Evropské unie. Je obzvláště důležité, aby Komise v rámci přípravné činnosti vedla odpovídající konzultace, a to i na odborné úrovni. Při přípravě a vypracovávání aktů v přenesené pravomoci by Komise měla zajistit, aby byly příslušné dokumenty předány současně, včas a vhodným způsobem Evropskému parlamentu a Radě.
(43)
Technická způsobilost má přímý dopad na bezpečnost silničního provozu a měla by být proto pravidelně přezkoumávána. Komise by měla podat zprávu o účinnosti ustanovení této směrnice, včetně těch, které se týkají oblasti působnosti této směrnice, frekvence zkoušek, dalšího posílení systému kontrol technické způsobilosti prostřednictvím elektronické výměny informací i možného budoucího uznávání osvědčení technické způsobilosti.
(44)
Zkušební zařízení a vybavení používaná ve stanicích technické kontroly by měla splňovat požadavky stanovené pro provádění technických prohlídek. Vzhledem k tomu, že to vyžaduje významné investice a úpravy, které nemohou být provedeny okamžitě, měla by být ke splnění těchto požadavků poskytnuta lhůta pěti let. Obdobně by měla být poskytnuta lhůta pěti let orgánům dozoru, aby tyto mohly splnit všechna kritéria a požadavky týkající se udělování oprávnění stanicím technické kontroly a dozoru nad nimi.
(45)
Jelikož cíle této směrnice, totiž zlepšení bezpečnosti silničního provozu stanovením minimálních společných požadavků a harmonizovaných pravidel týkajících se technických prohlídek vozidel v Unii, nemůže být dosaženo uspokojivě členskými státy, ale spíše jej z důvodu jeho rozsahu a účinků může být lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o EU. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku tato směrnice nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle.
(46)
Tato směrnice ctí základní práva a zachovává zásady uznané zejména v Listině základních práv Evropské unie, uvedené v článku 6 Smlouvy o Evropské unii.
(47)
Tato směrnice začleňuje a aktualizuje pravidla uvedená v doporučení Komise 2010/378/EU (9) s cílem dosáhnout kvalitnější právní úpravy výstupů technických prohlídek.
(48)
Tato směrnice aktualizuje technické požadavky stanovené směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2009/40/ES (10) a rozšiřuje oblast její působnosti tak, aby zahrnovala zejména ustanovení týkající se zřízení stanic technické kontroly a jejich orgánů dozoru, jakož i jmenování kontrolorů pověřených prováděním technických prohlídek. Uvedená směrnice by proto měla být zrušena,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I
PŘEDMĚT, DEFINICE A OBLAST PŮSOBNOSTI
Článek 1
Předmět
Tato směrnice stanoví minimální požadavky na systém pravidelných technických prohlídek vozidel používaných na veřejných pozemních komunikacích.
Článek 2
Oblast působnosti
1. Tato směrnice se použije na vozidla následujících kategorií s konstrukční rychlostí vyšší než 25 km/h podle směrnice 2002/24/ES, směrnice 2003/37/ES a směrnice2007/46/ES:
-
motorová vozidla konstruovaná a vyrobená především pro dopravu osob a jejich zavazadel, s nejvýše osmi místy k sezení kromě místa sezení řidiče - kategorie vozidel M1,
-
motorová vozidla konstruovaná a vyrobená především pro dopravu osob a jejich zavazadel, která mají více než osm míst k sezení kromě místa sezení řidiče - kategorie vozidel M2 a M3,
-
motorová vozidla konstruovaná a vyrobená především pro dopravu nákladů, jejichž maximální hmotnost nepřevyšuje 3,5 tuny - kategorie vozidel N1,
-
motorová vozidla konstruovaná a vyrobená především pro dopravu nákladů, jejichž maximální hmotnost převyšuje 3,5 tuny - kategorie vozidel N2 a N3,
-
přípojná vozidla konstruovaná a vyrobená pro dopravu nákladů nebo osob i pro ubytování osob, jejichž maximální hmotnost převyšuje 3,5 tuny - kategorie vozidel O3 a O4,
-
od 1. ledna 2022 dvoukolová a tříkolová vozidla - kategorie vozidel L3e, L4e, L5e a L7e se zdvihovým objemem motoru vyšším než 125 cm3,
-
kolové traktory kategorie T5, které se používají především na veřejných pozemních komunikacích, s maximální konstrukční rychlostí vyšší než 40 km/h.
2. Členské státy mohou z uplatňování této směrnice vyjmout tato vozidla zaregistrovaná na jejich území:
-
vozidla provozovaná nebo používaná za výjimečných podmínek a vozidla, která nejsou nikdy nebo téměř nikdy používaná na veřejných pozemních komunikacích, jako jsou historická vozidla nebo soutěžní vozidla,
-
vozidla, na něž se vztahuje diplomatická imunita,
-
vozidla používaná ozbrojenými silami, silami pověřenými dohledem nad veřejným pořádkem, požární službou, civilní ochranou, pohotovostní nebo záchrannou službou,
-
vozidla používaná pro zemědělské, zahradnické, lesnické, chovatelské nebo rybářské účely pouze na území dotčeného členského státu a především v terénu, v němž probíhá taková činnost, včetně zemědělských a lesních cest nebo zemědělských pozemků,
-
vozidla používaná výlučně na malých ostrovech nebo v řídce osídlených oblastech,
-
specializovaná vozidla přepravující cirkusy a lunaparky, s maximální konstrukční rychlostí nepřevyšující 40 km/h, provozovaná pouze na území dotčeného členského státu,
-
kategorie vozidel L3e, L4e, L5e a L7e se zdvihovým objemem motoru vyšším než 125 cm3, pokud členské státy zavedly účinná alternativní opatření v oblasti bezpečnosti silničního provozu pro dvou nebo tříkolová vozidla, a zohlednily přitom zejména příslušné statistiky v oblasti bezpečnosti silničního provozu za posledních pět let. Členské státy tyto výjimky oznámí Komisi.
3. Členské státy mohou zavést vnitrostátní požadavky týkající se technických prohlídek pro vozidla registrovaná na jejich území, na něž se nevztahuje oblast působnosti této směrnice a pro vozidla uvedená v odstavci 2.
Článek 3
Definice
Výhradně pro účely této směrnice se rozumí:
1)
„vozidlem“ jakékoli motorové vozidlo nebo jeho přípojné vozidlo, které není kolejovým vozidlem;
2)
„motorovým vozidlem“ jakékoli motorem poháněné vozidlo na kolech, které se pohybuje vlastními prostředky, s maximální konstrukční rychlostí vyšší než 25 km/h;
3)
„přípojným vozidlem“ jakékoli vozidlo na kolech bez vlastního pohonu, které je konstruováno a vyrobeno tak, aby bylo taženo motorovým vozidlem;
4)
„návěsem“ jakékoli přípojné vozidlo určené ke spřažení s motorovým vozidlem tak, že jeho část spočívá na motorovém vozidle, přičemž podstatná část jeho hmotnosti a hmotnost jeho nákladu je nesena motorovým vozidlem;
5)
„dvoukolovými a tříkolovými vozidly“ jakékoli motorem poháněné vozidlo na dvou kolech, s postranním vozíkem nebo bez něj, a jakákoliv tříkolka či čtyřkolka;
6)
„vozidlem registrovaným v členském státě“ vozidlo, které je registrováno nebo uvedeno do provozu v členském státě;
7)
„historickým vozidlem“ vozidlo, které je považováno za historické členským státem registrace nebo jedním z jím určených orgánů udělujících oprávnění a které splňuje všechny tyto podmínky:
-
bylo vyrobeno nebo poprvé zaregistrováno nejméně před 30 lety,
-
jeho konkrétní typ, jak je vymezen v příslušných právních předpisech Unie nebo vnitrostátních právních předpisech, se již nevyrábí,
-
je historicky zachováno a udržováno ve svém původním stavu a v technických vlastnostech jeho hlavních konstrukčních částí nebyly provedeny podstatné změny;
8)
„držitelem osvědčení o registraci“ právnická nebo fyzická osoba, na jejíž jméno je vozidlo registrováno;
9)
„technickou prohlídkou“ kontrola v souladu s přílohou I, která má zajistit, že je vozidlo bezpečné pro provoz na veřejných pozemních komunikacích a že odpovídá svými vlastnostmi požadovaným a povinným vlastnostem z hlediska bezpečnosti a ochrany životního prostředí;
10)
„schválením“ postup, kterým členský stát osvědčuje, že vozidlo splňuje příslušná správní ustanovení a technické požadavky uvedené ve směrnici 2002/24/ES, směrnici 2003/37/ES a směrnici 2007/46/ES;
11)
„nedostatky“ technické závady a jiné případy neshody zjištěné při technické prohlídce;
12)
„osvědčením o technické způsobilosti“ protokol technické prohlídce vydaný příslušným orgánem nebo stanicí technické kontroly obsahující výsledek technické prohlídky;
13)
„kontrolorem“ osoba, které členský stát nebo jeho příslušný orgán udělil oprávnění provádět technické prohlídky ve stanici technické kontroly nebo případně jménem příslušného orgánu;
14)
„příslušným orgánem“ orgán nebo veřejnoprávní subjekt pověřený členským státem a se zodpovědností za správu systému technických prohlídek, případně i za provádění technických prohlídek;
15)
„stanicí technické kontroly“ veřejnoprávní nebo soukromý subjekt nebo zařízení, jemuž bylo členským státem uděleno oprávnění k provádění technických prohlídek;
16)
„orgánem dozoru“ orgán či orgány zřízené členským státem, které jsou odpovědné za dozor nad stanicemi technické kontroly. Orgán nebo orgány dozoru mohou být součástí příslušeného orgánu nebo příslušných orgánů;
17)
„malým ostrovem“ ostrov s méně než 5 000 obyvateli, který není s ostatními částmi území spojen silničními mosty nebo silničními tunely;
18)
„řídce osídlenou oblastí“ předem vymezená oblast s hustotou obyvatelstva nižší než pět osob na čtvereční kilometr;
19)
„veřejnou pozemní komunikací“ pozemní komunikace určená k užití veřejností, jako jsou místní, regionální nebo státní komunikace, silnice, rychlostní silnice nebo dálnice.
KAPITOLA II
OBECNÉ POVINNOSTI
Článek 4
Povinnosti
1. Každý členský stát zajistí, aby stanice technické kontroly, kterým tento členský stát udělil oprávnění, prováděly u vozidel registrovaných na jeho území pravidelné technické prohlídky v souladu s touto směrnicí.
2. Technické prohlídky provádí členský stát, ve kterém je vozidlo registrováno, nebo veřejný orgán, kterému dotyčný členský stát tento úkol svěřil, nebo subjekty či zařízení určené tímto členským státem a pod jeho dozorem, včetně k tomu oprávněných soukromých subjektů.
3. Komise přijme v souladu se zásadami stanovenými nařízeními Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 715/2007 (11) a (ES) č. 595/2009 (12) prostřednictvím prováděcích aktů, a to nejpozději do 20. května 2018:
a)
soubor technických informací o brzdovém zařízení, řízení, výhledu, svítilnách, světlometech, odrazkách a elektrickém zařízení, nápravách, kolech, pneumatikách, zavěšení náprav, podvozku a částech připevněných k podvozku, jiném vybavení a obtěžování okolí, nezbytných pro technické prohlídky kontrolovaných položek a o použití doporučených kontrolních metod v souladu s bodem 3 přílohy I a
b)
podrobná pravidla týkající se formátu údajů a postupů pro přístup k příslušným technickým informacím.
Tyto prováděcí akty se přijímají v souladu s přezkumným postupem podle čl. 19 odst. 2.
Výrobci poskytnou bezplatně nebo za přiměřenou cenu technické informace uvedené v prvním pododstavci písm. a) stanicím technické kontroly a příslušným odpovědným orgánům nediskriminačním způsobem.
Komise přezkoumá proveditelnost zavedení jednotného místa pro přístup k těmto technickým informacím.
4. Členské státy zajistí, aby ve vnitrostátních právních předpisech byla definována odpovědnost za udržování vozidla ve stavu bezpečném a způsobilém k provozu na pozemních komunikacích.
KAPITOLA III
MINIMÁLNÍ POŽADAVKY TÝKAJÍCÍ SE TECHNICKÝCH PROHLÍDEK
Článek 5
Lhůty a frekvence technických prohlídek
1. Vozidla musí být podrobena technické prohlídce alespoň v níže uvedených intervalech, aniž je tím dotčeno období pružnosti uplatňované v členských státech podle odstavce 3:
a)
vozidla kategorií M1 a N1: čtyři roky ode dne první registrace vozidla a následně každé dva roky;
b)
vozidla kategorie M1 používaná jako vozidla taxislužby a záchranné služby, vozidla kategorií M2, M3, N2, N3, O3 a O4: jeden rok ode dne první registrace vozidla a následně jednou ročně;
c)
vozidla kategorie T5, jež jsou používána především na veřejných pozemních komunikacích pro účely komerční silniční nákladní dopravy: čtyři roky ode dne první registrace vozidla a následně každé dva roky.
2. Členské státy zavedou vhodné intervaly, v nichž budou kategorie vozidel L3e, L4e, L5e a L7e se zdvihovým objemem motoru vyšším než 125 cm3 podrobeny technické prohlídce.
3. Členský stát nebo příslušné orgány mohou stanovit přiměřené období, během něhož má být technická prohlídka provedena, aniž by byly překročeny intervaly stanovené v odstavci 1.
4. Bez ohledu na datum poslední technické prohlídky vozidla může dotčený členský stát nebo příslušný orgán požadovat, aby vozidlo bylo podrobeno technické prohlídce před daty uvedenými v odstavcích 1 a 2, a to v těchto případech:
-
po nehodě, kdy došlo k poškození hlavních bezpečnostních konstrukčních částí vozidla, jako jsou kola, zavěšení náprav, deformační zóny, airbagové systémy, řízení nebo brzdy,
-
jestliže byly změněny nebo upraveny bezpečnostní a environmentální systémy a konstrukční části vozidla,
-
v případě změny držitele osvědčení o registraci vozidla,
-
dosáhne-li počet najetých kilometrů vozidla 160 000 km,
-
v případech, kdy je vážně ohrožena bezpečnost silničního provozu.
Článek 6
Obsah a metody technických prohlídek
1. Členské státy zajistí pro kategorie vozidel spadající do oblasti působnosti této směrnice, s výjimkou kategorií L3e, L4e, L5e a L7e se zdvihovým objemem motoru vyšším než 125 cm3, aby se technické prohlídky vztahovaly alespoň na oblasti uvedené v příloze I bodě 2.
2. U každé oblasti uvedené v odstavci 1 provedou příslušné orgány členského státu nebo stanice technické kontroly technickou prohlídku zahrnující alespoň položky uvedené v bodě 3 přílohy I za použití doporučené či rovnocenné metody, která byla schválena příslušným orgánem a která je použitelná při kontrole uvedených položek podle bodu 3 přílohy I. Prohlídka může rovněž zahrnovat ověření, zda příslušné části a konstrukční části vozidla odpovídají požadovaným vlastnostem z hlediska bezpečnosti a ochrany životního prostředí platným v době schválení nebo případně v době provedení dodatečného vybavení.
Prohlídky se provádějí za použití v současné době dostupných metod a vybavení a bez využití nástrojů pro demontáž či odstranění jakékoli části vozidla.
3. Pro kategorie vozidel L3e, L4e, L5e a L7e se zdvihovým objemem motoru vyšším než 125 cm3 určí členské státy oblasti a položky podléhající kontrole a vhodné metody technických prohlídek.
Článek 7
Posouzení nedostatků
1. U každé položky podléhající kontrole stanoví příloha I minimální seznam možných nedostatků a stupeň jejich závažnosti.
2. Nedostatky zjištěné při pravidelných prohlídkách vozidel se zařadí do jedné z těchto skupin:
a)
menší nedostatky, které nemají významný vliv na bezpečnost vozidla či dopad na životní prostředí, a jiné menší neshody;
b)
závažné nedostatky, které mohou ohrozit bezpečnost vozidla či mít dopad na životní prostředí nebo ohrozit bezpečnost ostatních účastníků silničního provozu, nebo jiné významnější neshody;
c)
nebezpečné nedostatky představující přímé a bezprostřední ohrožení bezpečnosti silničního provozu nebo mající dopad na životní prostředí, které odůvodňují to, že členský stát nebo jeho příslušné orgány mohou zakázat použití vozidla na veřejných pozemních komunikacích.
3. Vozidlo vykazující nedostatky, které spadají do více než jedné skupiny nedostatků podle odstavce 2, se zařadí do skupiny odpovídající nejzávažnějšímu nedostatku. Vozidlo vykazující více nedostatků v rámci týchž oblastí kontroly, jak jsou vymezeny v rozsahu kontroly podle bodu 2 přílohy I, je možno zařadit do skupiny nedostatků o jeden stupeň závažnějších, jestliže se lze domnívat, že kombinovaný účinek těchto nedostatků znamená vyšší riziko pro bezpečnost silničního provozu.
Článek 8
Osvědčení o technické způsobilosti vozidla
1. Členské státy zajistí, že stanice technické kontroly nebo případně příslušné orgány, které provedly technickou prohlídku vozidla, vydají osvědčení o technické způsobilosti daného vozidla, v němž jsou uvedeny alespoň standardizované prvky odpovídajících harmonizovaných kódů Unie, jak je stanoveno v příloze II.
2. Členské státy zajistí, aby stanice technické kontroly nebo případně příslušné orgány zpřístupnily osobě, která vozidlo k technické prohlídce předala, osvědčení o technické způsobilosti vozidla nebo, v případě elektronické verze osvědčení o technické způsobilosti vozidla, potvrzený výtisk tohoto osvědčení.
3. Aniž je dotčen článek 5, každý členský stát v případě nové registrace vozidla již registrovaného v jiném členském státě uzná osvědčení o technické způsobilosti vydané oním jiným členským státem, jako by toto osvědčení o technické způsobilosti vydal sám, za předpokladu, že je toto osvědčení o technické způsobilosti dosud platné, pokud jde o intervaly stanovené pro pravidelné technické prohlídky vozidla členským státem, v němž se nová registrace provádí, pro pravidelné technické prohlídky vozidla. V případě pochybností může členský stát, v němž se nová registrace provádí, osvědčení o technické způsobilosti před jeho uznáním ověřit. Členské státy sdělí Komisi do 20. května 2018 popis osvědčení o technické způsobilosti. Komise o tom informuje výbor uvedený v článku 19. Tento odstavec se nepoužije na kategorie vozidel L3e, L4e, L5e a L7e.
4. Aniž jsou tím dotčeny čl. 5 odst. 4 a odstavec 3 tohoto článku, členské státy ze zásady uznají platnost osvědčení o technické způsobilosti, dojde-li ke změně vlastníka vozidla, které má platný doklad prokazující provedení pravidelné technické prohlídky.
5. Ode dne 20. května 2018 a nejpozději do 20. května 2021 sdělí stanice technické kontroly příslušnému orgánu dotčeného členského státu elektronickou cestou informace uvedené v jimi vydaných osvědčeních o technické způsobilosti vozidla. Učiní tak v přiměřené lhůtě od vydání každého osvědčení o technické způsobilosti vozidla. Do uvedeného pozdějšího data mohou stanice technické kontroly sdělit tyto informace příslušnému orgánu jakýmkoli jiným způsobem. Členské státy stanoví období, během něhož příslušný orgán tyto informace uchová. Toto období není kratší než 36 měsíců, aniž je dotčen vnitrostátní daňový systém členských států.
6. Členské státy zajistí, aby byly kontrolorům pro účely kontroly údajů počítadla ujetých kilometrů, je-li jím vozidlo běžně vybaveno, zpřístupněny v elektronické formě informace zahrnuté v předchozí technické prohlídce, jakmile budou dostupné. V případech, kdy byla zjištěna manipulace s počítadlem ujetých kilometrů za účelem snížení záznamu o vzdálenosti ujeté vozidlem nebo zkreslení takového záznamu, uloží za takovou manipulaci účinné, přiměřené, odrazující a nediskriminační sankce.
7. Členské státy zajistí, aby byly výsledky technické prohlídky co nejdříve oznámeny nebo zpřístupněny v elektronické formě orgánu, který provedl registraci vozidla. Toto oznámení musí obsahovat informace uvedené v osvědčení o technické způsobilosti vozidla.
Článek 9
Následná opatření v případě nedostatků
1. V případě pouze menších nedostatků se prohlídka považuje za úspěšnou, nedostatky se odstraní a vozidlo není podrobeno nové technické prohlídce.
2. V případě závažnějších nedostatků se prohlídka považuje za neúspěšnou. Členský stát nebo příslušný orgán rozhodne o době, po kterou může být takové vozidlo používáno, než bude podrobeno další technické prohlídce. Následná prohlídka se uskuteční během období, které určí členský stát nebo příslušný orgán, avšak nejpozději do dvou měsíců od původní prohlídky.
3. V případě nebezpečných nedostatků se prohlídka považuje za neúspěšnou. Členský stát nebo příslušný orgán může rozhodnout, že se dotyčné vozidlo nesmí používat na veřejných pozemních komunikacích a že platnost oprávnění k jeho provozu na pozemních komunikacích je na určitou dobu pozastavena bez potřeby nového postupu registrace, dokud nebudou nedostatky odstraněny a dokud nebude vydáno nové osvědčení o technické způsobilosti vozidla dokládající, že vozidlo je ve stavu způsobilém k provozu na pozemních komunikacích.
Článek 10
Doklad o technické prohlídce
1. Stanice technické kontroly nebo případně příslušný orgán členského státu, které provedly technickou prohlídku vozidla registrovaného na jeho území, vystaví doklad, jako je záznam v registračním dokladu vozidla, nálepka, osvědčení nebo jiná snadno dostupná informace, pro každé vozidlo, které prohlídkou úspěšně prošlo. Na tomto dokladu se uvede datum, do kterého má být provedena příští technická prohlídka.
Členské státy zašlou Komisi do 20. května 2018 popis takového dokladu. Komise o tom informuje výbor uvedený v článku 19.
2. V případě, že kontrolované vozidlo patří do kategorie vozidel, která nepodléhají registraci v členském státě, v němž bylo uvedeno do provozu, mohou členské státy vyžadovat, aby byl doklad o prohlídce vystaven viditelným způsobem na tomto vozidle.
3. Pro účely volného oběhu uzná každý členský stát doklad vydaný stanicí technické kontroly nebo příslušným orgánem jiného členského státu v souladu s odstavcem 1.
KAPITOLA IV
SPRÁVNÍ USTANOVENÍ
Článek 11
Zkušební zařízení a vybavení
1. Členské státy zajistí, aby zkušební zařízení a vybavení používaná k provádění technických prohlídek splňovala minimální technické požadavky stanovené v příloze III.
2. Členské státy zajistí, aby stanice technické kontroly nebo případně příslušný orgán udržovaly zkušební zařízení a vybavení v souladu se specifikacemi poskytnutými výrobcem vybavení.
3. Vybavení používané pro měření musí být pravidelně kalibrováno podle přílohy III a přezkušováno podle specifikací poskytnutých dotčeným členským státem nebo výrobcem vybavení.
Článek 12
Stanice technické kontroly
1. Stanicím technické kontroly, v nichž kontroloři provádějí technické prohlídky, udělí oprávnění členský stát nebo jeho příslušný orgán.
2. V zájmu splnění minimálních požadavků na řízení kvality dodržují stanice technické kontroly požadavky stanovené členským státem udělujícím oprávnění. Stanice technické kontroly zajistí objektivitu a vysokou kvalitu technických prohlídek.
Článek 13
Kontroloři
1. Členské státy zajistí, aby technické prohlídky prováděli kontroloři splňující minimální požadavky na způsobilost a odbornou přípravu stanovené v příloze IV. Členské státy mohou stanovit další požadavky na způsobilost a odpovídající odbornou přípravu.
2. Příslušné orgány nebo případně schválená střediska odborné přípravy poskytnou osvědčení kontrolorům, kteří splňují minimální požadavky na způsobilost a odbornou přípravu. Toto osvědčení musí obsahovat alespoň údaje uvedené v příloze IV bodě 3.
3. Na kontrolory, kteří jsou ke dni 20. května 2018 zaměstnáni příslušnými orgány členských států či stanicemi technické kontroly nebo mají oprávnění udělené příslušnými orgány členských států, se nevztahují požadavky stanovené v bodě 1 přílohy IV.
4. Při provádění technické prohlídky nesmí být kontrolor v žádném střetu zájmů, aby bylo ke spokojenosti dotčeného členského státu nebo příslušného orgánu zajištěno udržování vysoké úrovně nestrannosti a objektivity.
5. Osoba, která předala vozidlo k technické prohlídce, je informována o všech nedostatcích zjištěných u vozidla, které je třeba odstranit.
6. Výsledky technické prohlídky mohou být případně změněny orgánem dozoru nebo v souladu s postupem stanoveným příslušným orgánem pouze tehdy, jsou-li zjištění technické prohlídky zjevně nesprávná.
Článek 14
Dozor nad stanicemi technické kontroly
1. Členské státy zajistí, aby se nad stanicemi technické kontroly prováděl dozor.
2. Orgán dozoru provádí alespoň úkoly stanovené v příloze V bodě 1 a musí splňovat požadavky stanovené v bodech 2 a 3 uvedené přílohy.
Členské státy zveřejní pravidla a postupy týkající se organizace, úkolů a požadavků, včetně požadavků na nezávislost, použitelné na pracovníky orgánu dozoru.
3. Požadavky týkající se udělování oprávnění a dozoru se nevztahují na stanice technické kontroly přímo provozované příslušným orgánem, pokud je orgán dozoru součástí příslušného orgánu.
4. Členské státy, které vyžadují, aby stanice technické kontroly byly akreditovány podle nařízení (ES) č. 765/2008, mohou požadavky uvedené v odstavcích 2 a 3 tohoto článku považovat za splněné.
KAPITOLA V
SPOLUPRÁCE A VÝMĚNA INFORMACÍ
Článek 15
Správní spolupráce mezi členskými státy
1. Každý členský stát určí vnitrostátní kontaktní místo odpovědné za výměnu informací týkajících se uplatňování této směrnice s ostatními členskými státy a Komisí.
2. Členské státy zašlou Komisi názvy a kontaktní údaje svých vnitrostátních kontaktních míst do 20. května 2015 a neprodleně ji informují o jakýchkoli změnách těchto údajů. Komise sestaví seznam všech vnitrostátních kontaktních míst a rozešle jej členským státům.
Článek 16
Elektronická platforma pro informace o vozidlech
Komise přezkoumá proveditelnost, náklady a přínosy vytvoření elektronické platformy pro informace o vozidlech při využití stávajících a již provedených IT řešení, pokud jde o mezinárodní výměnu údajů, čímž by se minimalizovaly náklady a zabránilo zdvojování činností. Při tomto přezkumu Komise zváží nejvhodnější způsob propojení stávajících vnitrostátních systémů za účelem výměny informací o údajích týkajících se technických prohlídek a o údajích počítadel ujetých kilometrů mezi příslušnými orgány členských států, které jsou odpovědné za provádění technických prohlídek, registraci a schvalování vozidel, stanicemi technické kontroly, výrobci zkušebních zařízení a výrobci vozidel.
Komise rovněž přezkoumá proveditelnost, náklady a přínosy shromažďování a uchovávání dostupných informací týkajících se hlavních konstrukčních částí vozidel spojených s bezpečností, které byly spojeny se závažnými nehodami, i možnost zpřístupnit kontrolorům, držitelům osvědčení a osobám zkoumajícím nehody informace o historii nehod a odečtech počtu ujetých kilometrů v anonymizované podobě.
KAPITOLA VI
AKTY V PŘENESENÉ PRAVOMOCI A PROVÁDĚCÍ AKTY
Článek 17
Akty v přenesené pravomoci
Komise je zmocněna k přijímání aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 18 za účelem:
-
aktualizace pouze označení kategorie vozidla uvedených v čl. 2 odst. 1 a v čl. 5 odst. 1 a 2 v případě změn kategorií vozidla vyplývajících ze změn v právních předpisech týkajících se schválení typu, uvedených v čl. 2 odst. 1, aniž jsou dotčeny rozsah a frekvence prohlídek,
-
aktualizace bodu 3 přílohy I, co se týče metod v případě, že jsou dostupné účinnější a účelnější zkušební metody, aniž by došlo k rozšíření seznamu položek podléhajících kontrole,
-
přizpůsobení bodu 3 přílohy I v návaznosti na pozitivní posouzení uskutečněných nákladů a přínosů, co se týče seznamu kontrolovaných položek, metod, důvodů pro nevyhovění a posouzení nedostatků v případě změn v povinných požadavcích vztahujících se ke schvalování typu v právních předpisech Unie týkajících se bezpečnosti nebo životního prostředí.
Článek 18
Výkon přenesené pravomoci
1. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci je svěřena Komisi za podmínek stanoveným v tomto článku.
2. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci uvedená v článku 17 je svěřena Komisi na dobu pěti let od 19. května 2014. Komise vypracuje zprávu o přenesení pravomoci nejpozději devět měsíců před koncem tohoto pětiletého období. Přenesení pravomoci se automaticky prodlužuje o stejně dlouhá období, pokud Evropský parlament nebo Rada nevysloví proti tomuto prodloužení námitku nejpozději tři měsíce před koncem každého z těchto období.
3. Evropský parlament nebo Rada mohou přenesení pravomoci uvedené v článku 17 kdykoli zrušit. Rozhodnutím o zrušení se ukončuje přenesení pravomocí v něm blíže určené. Rozhodnutí nabývá účinku prvním dnem po zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie nebo k pozdějšímu dni, který je v něm upřesněn. Nedotýká se platnosti žádného z již platných aktů v přenesené pravomoci.
4. Přijetí aktu v přenesené pravomoci Komise neprodleně oznámí současně Evropskému parlamentu a Radě.
5. Akt v přenesené pravomoci přijatý podle článku 17 vstoupí v platnost, pouze pokud proti němu Evropský parlament nebo Rada nevysloví námitky ve lhůtě dvou měsíců ode dne, kdy jim byl tento akt oznámen, nebo pokud Evropský parlament i Rada před uplynutím této lhůty informují Komisi o tom, že námitky nevysloví. Z podnětu Evropského parlamentu nebo Rady se tato lhůta prodlouží o dva měsíce.
Článek 19
Postup projednání ve výboru
1. Komisi je nápomocen výbor (Výbor pro technickou způsobilost vozidel). Tento výbor je výborem ve smyslu nařízení (EU) č. 182/2011.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použije se článek 5 nařízení (EU) č. 182/2011. Pokud výbor nevydá žádné stanovisko, Komise návrh prováděcího aktu nepřijme a použije se čl. 5 odst. 4 třetí pododstavec nařízení (EU) č. 182/2011.
KAPITOLA VII
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 20
Podávání zpráv
1. Nejpozději do 30. dubna 2020 Komise předloží Evropskému parlamentu a Radě zprávu o provádění a účincích této směrnice, zejména pokud jde o úroveň harmonizace pravidelných technických prohlídek, účinnost ustanovení týkajících se jejího rozsahu, frekvenci technických prohlídek a o vzájemné uznávání osvědčení o technické způsobilosti v případě nové registrace vozidla již registrovaného v jiném členském státě a o výsledky přezkumu proveditelnosti zavedení elektronické platformy pro informace o vozidlech uvedené v článku 16. Zpráva musí rovněž obsahovat analýzu toho, zda je třeba aktualizovat přílohy, a to zejména s ohledem na technický pokrok a praxi. Zpráva se předloží po konzultaci s výborem uvedeným v článku 19 a případně se k ní připojí legislativní návrhy.
2. Nejpozději do 30. dubna 2019 předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o účinnosti zahrnutí lehkých přípojných vozidel a dvoukolových či tříkolových vozidel do oblasti působnosti této směrnice, která bude vypracována na základě nezávislých studií. Tato zpráva zhodnotí vývoj situace bezpečnosti silničního provozu v Unii a pro každou podkategorii vozidel kategorie L porovná výsledky vnitrostátních opatření v oblasti bezpečnosti silničního provozu, přičemž zohlední průměrnou vzdálenost, kterou tato vozidla ujela. Komise především zhodnotí, zda normy a náklady na provádění pravidelných technických prohlídek každé kategorie vozidel odpovídají cílům stanoveným v oblasti bezpečnosti silničního provozu. Zpráva bude doplněna podrobným hodnocením dopadů, jež zanalyzuje náklady a přínosy v rámci Unie včetně specifik jednotlivých členských států. Zpráva bude k dispozici alespoň šest měsíců před předložením případného legislativního návrhu a bude sloužit k začlenění nových kategorií do působnosti této směrnice.
Článek 21
Sankce
Členské státy stanoví pravidla pro sankce za porušení této směrnice a přijmou veškerá opatření nezbytná pro provádění těchto pravidel. Tyto sankce musí být účinné, přiměřené, odrazující a nediskriminační.
Článek 22
Přechodná ustanovení
1. Členské státy mohou pro provádění technických prohlídek povolit na dobu nejvýše pěti let od 20. května 2018 použití zkušebních zařízení a vybavení uvedená v článku 11, která nesplňují minimální požadavky stanovené v příloze III.
2. Členské státy uplatní požadavky stanovené v příloze V nejpozději od 1. ledna 2023.
Článek 23
Provádění
1. Členské státy přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 20. května 2017. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Budou tyto předpisy používat nejpozději od 20. května 2018.
Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 24
Zrušení
Směrnice 2009/40/ES se zrušuje s účinkem od 20. května 2018.
Článek 25
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 26
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
V Bruselu dne 3. dubna 2014.
DIRECTIVE 2014/45/EU OF THE EUROPEAN PARLIAMENT AND OF THE COUNCIL
of 3 April 2014
on periodic roadworthiness tests for motor vehicles and their trailers and repealing Directive 2009/40/EC
(Text with EEA relevance)
THE EUROPEAN PARLIAMENT AND THE COUNCIL OF THE EUROPEAN UNION,
Having regard to the Treaty on the Functioning of the European Union, and in particular Article 91 thereof,
Having regard to the proposal from the European Commission,
After transmission of the draft legislative act to the national parliaments,
Having regard to the opinion of the European Economic and Social Committee (1),
After consulting the Committee of the Regions,
Acting in accordance with the ordinary legislative procedure (2),
Whereas:
(1)
In its White Paper of 28 March 2011 entitled ‘Roadmap to a Single European Transport Area - Towards a competitive and resource efficient transport system’, the Commission set out a ‘zero-vision’ objective whereby the Union should move close to zero fatalities in road transport by 2050. With a view to attaining that objective, vehicle technology is expected to contribute greatly to improvement of the safety record of road transport.
(2)
In its Communication entitled ‘Towards a European road safety area: policy orientations on road safety 2011-2020’, the Commission proposed a further halving of the overall number of road fatalities in the Union by 2020, starting from 2010. With a view to attaining that goal, the Commission set out seven strategic objectives, and identified actions for safer vehicles, a strategy to reduce the number of injuries and measures to improve the safety of vulnerable road users, in particular motorcyclists.
(3)
Roadworthiness testing is a part of a wider regime designed to ensure that vehicles are kept in a safe and environmentally acceptable condition during their use. That regime should cover periodic roadworthiness testing of vehicles and technical roadside inspection of vehicles used for commercial road transport activities, as well as providing for a vehicle registration procedure allowing for the suspension of a vehicle’s authorisation to be used in road traffic where the vehicle constitutes an immediate risk to road safety. Periodic testing should be the main tool to ensure roadworthiness. Technical roadside inspections of commercial vehicles should merely be complementary to periodic testing.
(4)
Member States should be allowed to set higher test standards than those required by this Directive.
(5)
Enforcement of roadworthiness measures may include awareness campaigns focusing on vehicle owners and aimed at developing good practices and habits resulting from basic checks on their vehicles.
(6)
Vehicles with malfunctioning technical systems have an impact on road safety and may contribute to road crashes involving injuries or fatalities. That impact could be reduced if adequate improvements to the roadworthiness testing system were put in place. Early disclosure of a deficiency in the roadworthiness of a vehicle would help to remedy that deficiency and hence prevent accidents.
(7)
Vehicles with malfunctioning emission control systems have a greater impact on the environment than properly maintained vehicles. Therefore, a periodic regime of roadworthiness tests would contribute to improving the environment by reducing average vehicle emissions.
(8)
Member States should consider appropriate measures to prevent adverse manipulation of, or tampering with, vehicle parts and components that could have a negative bearing on required safety and environmental characteristics of the vehicle, in particular through the periodic roadworthiness test, including effective, proportionate, dissuasive and non-discriminatory penalties.
(9)
During the last two decades, requirements in respect of vehicle emissions for type-approval have been continuously strengthened. However, air quality has not improved as much as predicted with the tightening of emission standards for vehicles, especially in respect of nitrogen oxides (NOx) and fine particulate matter. Possibilities for improving test cycles to match on-road conditions should be closely examined in order to develop future solutions, including the establishment of test methods for the measurement of NOx levels and of limit values for NOx emissions.
(10)
For vehicles complying with emission classes Euro 6 and Euro VI, on-board diagnostics systems (OBD) are becoming more effective in assessing emissions, justifying their use as an equivalent to standard emission testing for the purpose of roadworthiness tests. With a view to providing for the use of OBD in roadworthiness tests for vehicles up to emission classes Euro 5 and Euro V, Member States should be able to allow this testing method in accordance with the manufacturer’s recommendations and other requirements for such vehicles where the equivalence, taking into account any relevant type-approval legislation, where appropriate, has been independently verified.
(11)
A number of technical standards and requirements in respect of vehicle safety have been adopted in the Union. It is necessary to ensure, through a regime of periodic roadworthiness tests, that vehicles continue to meet safety standards. That regime should apply to certain categories of vehicles as defined in Directives 2002/24/EC (3), 2003/37/EC (4) and 2007/46/EC of the European Parliament and of the Council (5).
(12)
Wheeled tractors with a maximum design speed exceeding 40 km/h are increasingly used to replace trucks in local transport activities and for commercial road haulage purposes. Their risk potential is comparable to that of trucks, and vehicles in that category, which are used mainly on public roads, should therefore be subject to roadworthiness testing.
(13)
Vehicles of historical interest are supposed to conserve the heritage of the period during which they were constructed, and are considered to be hardly used on public roads. It should be left to Member States to determine the periodicity of roadworthiness testing for such vehicles. It should also be for Member States to regulate roadworthiness testing for other types of specialised vehicles.
(14)
Vehicles used exclusively on remote territories of Member States, in particular on small islands with fewer than 5 000 inhabitants or in sparsely populated areas with a population density below five persons per square kilometre, are used under conditions that may require a specific roadworthiness testing regime. Member States should therefore be empowered to exempt such vehicles from the application of this Directive.
(15)
Roadworthiness testing is a sovereign activity and should therefore be carried out by the Member States or by public or private bodies entrusted to carry out such testing under their supervision. Member States should invariably remain responsible for roadworthiness testing, even where the national system allows for private bodies, including those which also perform vehicle repairs, to carry out roadworthiness testing.
(16)
Member States should be empowered to designate testing centres located outside their territory to carry out roadworthiness tests for vehicles registered in their territory, if those testing centres have already been authorised to carry out tests on vehicles by the Member State in which they are located.
(17)
For the inspection of vehicles, and especially for their electronic safety components, it is crucial to have access to the technical specifications of each individual vehicle. Consequently, vehicle manufacturers should provide the data needed for verification of the functionality of safety and environment-related components. The provisions concerning access to repair and maintenance information should likewise be applied for that purpose, allowing inspection centres to have access to all information necessary for roadworthiness testing. The data should include the details that allow the functionality of the vehicle safety systems to be monitored in a way that allows such systems to be tested in a periodic technical inspection environment. This is of crucial importance, especially in the field of electronically controlled systems, and should cover all elements that have been installed by the manufacturer.
(18)
Vehicles used on public roads are required to be roadworthy when they are used. The holder of the registration certificate and, where applicable, the operator of the vehicle should be responsible for keeping the vehicle in a roadworthy condition.
(19)
It is important for road safety and for its impact on society that vehicles used on roads should be in a proper technical condition. Therefore, Member States should not be prevented from allowing, on a voluntary basis, additional roadworthiness tests.
(20)
To allow for a degree of flexibility for holders of a registration certificate and operators, Member States should be able to specify a period of several weeks in which the periodic roadworthiness test is to be performed.
(21)
Testing during the life cycle of a vehicle should be relatively simple, quick and inexpensive, while at the same time effective in achieving the objectives of this Directive.
(22)
Roadworthiness tests should cover all items relevant to the specific design, construction and equipment of the tested vehicle. Compatibility between parts and components, such as between wheels and wheel hubs, should be treated as a critical safety item and should be checked during roadworthiness testing. In the context of those items, and considering the current state of vehicle technology, modern electronic systems should be included in the list of items to be tested. With a view to harmonising roadworthiness testing, recommended testing methods should be established for each of the test items. Those items should be updated to take account of evolving research and technical progress in the field of vehicle safety.
(23)
In order to facilitate harmonisation and to ensure consistency of standards, a non-exhaustive list of the main reasons for failure should be provided in respect of all test items. To achieve consistency in the judgement of the condition of the tested vehicle, detected failures should be assessed to a common standard.
(24)
With a view to better applying the principle of freedom of movement within the Union, for the purpose of re-registration of a vehicle, Member States should recognise roadworthiness certificates issued by other Member States. This should not affect the right of a Member State to verify the roadworthiness certificate and the vehicle identification during re-registration and to require a new roadworthiness test to be carried out under the conditions laid down in this Directive.
(25)
Odometer fraud should be regarded as an offence liable to a penalty, because manipulation of an odometer may lead to an incorrect evaluation of the roadworthiness of a vehicle. The recording of mileage in the roadworthiness certificate and access for inspectors to that information should facilitate the detection of odometer tampering or manipulation. The exchange of information on odometer readings between the competent authorities of Member States should be examined by the Commission.
(26)
A roadworthiness certificate should be issued after each test. This should include, inter alia, information concerning the identity of the vehicle and the results of the test. The test results should be made available electronically. With a view to ensuring a proper follow-up of roadworthiness tests, Member States should collect and retain such information in a database, in particular for the purposes of analysis of the results of the periodic roadworthiness tests.
(27)
The holder of the registration certificate and, where applicable, the operator of a vehicle subject to a roadworthiness test during which deficiencies are found, in particular those which represent a risk to road safety, should rectify such deficiencies without delay. In the case of dangerous deficiencies, it may be necessary to restrict the use of the vehicle until those deficiencies are fully rectified.
(28)
Where a tested vehicle belongs to a vehicle category which is not subject to registration in the Member State where it has been put into service, that Member State should be allowed to require that the proof of test be displayed in a visible manner on the vehicle.
(29)
In order to achieve a high quality of testing throughout the Union, test equipment to be used during testing, its maintenance and its calibration should be verified with reference to specifications provided by the Member States or by manufacturers.
(30)
It should be possible for alternative equipment reflecting technological progress and innovation to be used, provided that an equivalent high-quality level of testing is ensured.
(31)
When authorising testing centres on their territory, Member States should take into account the fact that Directive 2006/123/EC of the European Parliament and of the Council (6) excludes from its scope services of general interest in the field of transport.
(32)
Testing centres should ensure the objectivity and the high quality of the vehicle testing. Therefore, in order to meet minimum requirements in terms of quality management, testing centres should comply with the requirements laid down by the authorising Member State.
(33)
High standards of roadworthiness testing require that testing personnel have a high level of skills and competences. A training system including initial training and periodic refreshers or an appropriate examination should be introduced. Provision should be made for a transitional period to allow for a smooth transition of existing testing personnel into the periodic training or examination regime. In order to ensure high standards of training, competence and testing, Member States should be allowed to lay down additional competence and corresponding training requirements.
(34)
Inspectors, when carrying out roadworthiness tests, should act independently and their judgement should not be affected by conflicts of interest, including those of an economic or personal nature. There should therefore be no direct correlation between the reward of inspectors and the results of roadworthiness tests. It should be possible for Member States to prescribe requirements regarding the separation of activities or to authorise a private body to carry out both roadworthiness tests and vehicle repairs, even on the same vehicle in cases where the supervising body has established to its satisfaction that a high level of objectivity is maintained.
(35)
The results of a roadworthiness test should not be altered for commercial purposes. Only if the findings of a roadworthiness test performed by an inspector are manifestly incorrect should the supervising body be able to modify the results of that test.
(36)
With a view to ensuring that a high quality of testing is maintained over time, Member States should set up a quality assurance system that covers the processes of authorisation, supervision, withdrawal, suspension or cancellation of authorisation to carry out roadworthiness tests.
(37)
Accreditation of testing centres under Regulation (EC) No 765/2008 of the European Parliament and of the Council (7) should not constitute an obligation for the Member States.
(38)
In several Member States, a high number of private authorised testing centres carry out roadworthiness tests. In order to ensure the efficient exchange of information between Member States in this regard, national contact points should be designated.
(39)
Roadworthiness testing forms part of a wider regulatory scheme, governing vehicles throughout their lifetime from approval via registrations and inspections until scrapping. Sharing of the information contained in national and manufacturers’ electronic vehicle databases should in principle help to improve the efficiency of the entire chain of vehicle administration and should help to reduce costs and administrative burdens. The Commission should examine the feasibility, costs and benefits of establishing an electronic vehicle information platform by taking advantage of existing and already implemented IT solutions with regard to international data exchange, so as to minimise costs and avoid duplication. In carrying out its examination of this issue, the Commission should consider the most appropriate way to link the existing national systems with a view to exchanges of information on data relating to roadworthiness testing and odometer readings between the competent authorities of Member States responsible for testing, registration and vehicle approval, testing centres, test equipment manufacturers and vehicle manufacturers. The Commission should also examine the feasibility, costs and benefits of collection and storage of available information concerning the main safety-related components of vehicles which have been involved in serious accidents as well as the possibility of making information on accident history and odometer readings available in anonymised form to vehicle inspectors, holders of registration certificates and accident researchers.
(40)
In order to ensure uniform conditions for the implementation of this Directive, implementing powers should be conferred on the Commission. Those powers should be exercised in accordance with Regulation (EU) No 182/2011 of the European Parliament and of the Council (8).
(41)
The Commission should not adopt implementing acts relating to the information to be made accessible by vehicle manufacturers for roadworthiness testing where the committee established pursuant to this Directive delivers no opinion on the draft implementing act presented by the Commission.
(42)
In order to update the vehicle category designations in Article 2(1) and Article 5(1) and (2), to update point 3 of Annex I in respect of methods, and to adapt point 3 of Annex I, in respect of the list of test items, methods and assessment of deficiencies, the power to adopt acts in accordance with Article 290 of the Treaty on the Functioning of the European Union should be delegated to the Commission. It is of particular importance that the Commission carry out appropriate consultations during its preparatory work, including at expert level. The Commission, when preparing and drawing up delegated acts, should ensure a simultaneous, timely and appropriate transmission of relevant documents to the European Parliament and to the Council.
(43)
Roadworthiness has a direct impact on road safety and should therefore be reviewed periodically. The Commission should report on the effectiveness of the provisions of this Directive, including those relating to its scope, the frequency of testing, further enhancement of the roadworthiness system through electronic information exchange and the potential in the future for mutual recognition of roadworthiness certificates.
(44)
Testing facilities and equipment used in testing centres should fulfil the requirements set out for carrying out roadworthiness tests. Since this necessitates substantial investment and adaptations which it may not be possible to carry out immediately, a period of five years should be granted to comply with those requirements. A period of five years should likewise be granted to enable supervisory bodies to fulfil all the criteria and requirements concerning the authorisation and supervision of testing centres.
(45)
Since the objective of this Directive, namely to improve road safety by laying down minimum common requirements and harmonised rules concerning roadworthiness tests of vehicles within the Union, cannot be sufficiently achieved by the Member States but can rather, by reason of the scale of the action, be better achieved at Union level, the Union may adopt measures, in accordance with the principle of subsidiarity as set out in Article 5 of the Treaty on European Union. In accordance with the principle of proportionality, as set out in that Article, this Directive does not go beyond what is necessary in order to achieve that objective.
(46)
This Directive respects fundamental rights and observes the principles recognised in particular by the Charter of Fundamental Rights of the European Union as referred to in Article 6 of the Treaty on European Union.
(47)
This Directive integrates and updates the rules contained in Commission Recommendation 2010/378/EU (9) with a view to better regulating roadworthiness testing outcomes.
(48)
This Directive updates the technical requirements laid down in Directive 2009/40/EC of the European Parliament and of the Council (10) and enlarges its scope in order to include, in particular, provisions concerning the setting-up of testing centres and of their supervisory bodies as well as the designation of inspectors entrusted to carry out roadworthiness tests. Therefore, that Directive should be repealed,
HAVE ADOPTED THIS DIRECTIVE:
CHAPTER I
SUBJECT MATTER, DEFINITIONS AND SCOPE
Article 1
Subject matter
This Directive establishes minimum requirements for a regime of periodic roadworthiness tests of vehicles used on public roads.
Article 2
Scope
1. This Directive shall apply to vehicles with a design speed exceeding 25 km/h of the following categories, as referred to in Directive 2002/24/EC, Directive 2003/37/EC and Directive 2007/46/EC:
-
motor vehicles designed and constructed primarily for the carriage of persons and their luggage comprising not more than eight seating positions in addition to the driver’s seating position - vehicle category M1;
-
motor vehicles designed and constructed primarily for the carriage of persons and their luggage comprising more than eight seating positions in addition to the driver’s seating position - vehicle categories M2 and M3;
-
motor vehicles designed and constructed primarily for the carriage of goods, having a maximum mass not exceeding 3,5 tonnes - vehicle category N1;
-
motor vehicles designed and constructed primarily for the carriage of goods, having a maximum mass exceeding 3,5 tonnes - vehicle categories N2 and N3;
-
trailers designed and constructed for the carriage of goods or persons, as well as for the accommodation of persons, having a maximum mass exceeding 3,5 tonnes - vehicle categories O3 and O4;
-
from 1 January 2022, two- or three-wheel vehicles - vehicle categories L3e, L4e, L5e and L7e, with an engine displacement of more than 125 cm3;
-
wheeled tractors of category T5, the use of which mainly takes place on public roads with a maximum design speed exceeding 40 km/h.
2. Member States may exclude the following vehicles registered in their territory from the scope of application of this Directive:
-
vehicles operated or used in exceptional conditions and vehicles which are never, or hardly ever, used on public roads, such as vehicles of historical interest or competition vehicles;
-
vehicles covered by diplomatic immunity;
-
vehicles used by armed forces, forces responsible for law and order, fire services, civil protection service and emergency or rescue services;
-
vehicles used for agricultural, horticultural, forestry, farming or fishery purposes only on the territory of the Member State concerned and mainly on the terrain where such activity takes place, including agricultural roads, forestry roads or agricultural fields;
-
vehicles used exclusively in small islands or sparsely populated areas;
-
specialised vehicles transporting circus and funfair equipment, with a maximum design speed not exceeding 40 km/h, and only operating on the territory of the Member State concerned;
-
vehicles in categories L3e, L4e, L5e and L7e, with an engine displacement of more than 125 cm3, where the Member State has put in place effective alternative road safety measures for two- or three-wheel vehicles, taking into account in particular relevant road safety statistics covering the last five years. Member States shall notify such exemptions to the Commission.
3. Member States may introduce national requirements concerning roadworthiness tests for vehicles registered in their territory which are not covered by the scope of this Directive and for vehicles listed in paragraph 2.
Article 3
Definitions
The following definitions shall only apply for the purposes of this Directive:
(1)
‘vehicle’ means any not rail-borne motor vehicle or its trailer;
(2)
‘motor vehicle’ means any power-driven vehicle on wheels which is moved by its own means with a maximum design speed exceeding 25 km/h;
(3)
‘trailer’ means any non-self propelled vehicle on wheels which is designed and constructed to be towed by a motor vehicle;
(4)
‘semi-trailer’ means any trailer designed to be coupled to a motor vehicle in such a way that part of it rests on the motor vehicle and a substantial part of its mass and the mass of its load is borne by the motor vehicle;
(5)
‘two- or three-wheel vehicle’ means any power-driven vehicle on two wheels, with or without a sidecar, and any tricycle or quadricycle;
(6)
‘vehicle registered in a Member State’ means a vehicle which is registered or put into service in a Member State;
(7)
‘vehicle of historical interest’ means any vehicle which is considered to be historical by the Member State of registration or one of its appointed authorising bodies and which fulfils all the following conditions:
-
it was manufactured or registered for the first time at least 30 years ago;
-
its specific type, as defined in the relevant Union or national law, is no longer in production;
-
it is historically preserved and maintained in its original state and has not undergone substantial changes in the technical characteristics of its main components;
(8)
‘holder of a registration certificate’ means the legal or natural person in whose name the vehicle is registered;
(9)
‘roadworthiness test’ means an inspection in accordance with Annex I designed to ensure that a vehicle is safe to be used on public roads and that it complies with required and mandatory safety and environmental characteristics;
(10)
‘approval’ means a procedure whereby a Member State certifies that a vehicle satisfies the relevant administrative provisions and technical requirements referred to in Directive 2002/24/EC, Directive 2003/37/EC and Directive 2007/46/EC;
(11)
‘deficiencies’ means technical defects and other instances of non-compliance found during a roadworthiness test;
(12)
‘roadworthiness certificate’ means a roadworthiness test report issued by the competent authority or a testing centre containing the result of the roadworthiness test;
(13)
‘inspector’ means a person authorised by a Member State or by its competent authority to carry out roadworthiness tests in a testing centre or, where appropriate, on behalf of a competent authority;
(14)
‘competent authority’ means an authority or public body entrusted by a Member State with responsibility for managing the system of roadworthiness testing, including, where appropriate, the carrying-out of roadworthiness tests;
(15)
‘testing centre’ means a public or private body or establishment authorised by a Member State to carry out roadworthiness tests;
(16)
‘supervising body’ means a body or bodies set up by a Member State, responsible for the supervision of testing centres. A supervising body can be part of the competent authority or competent authorities;
(17)
‘small island’ means an island with fewer than 5 000 inhabitants which is not linked to the other parts of territory by road bridges or road tunnels;
(18)
‘sparsely populated area’ means a predefined area with a population density of fewer than five persons per square kilometre;
(19)
‘public road’ means a road that is of general public utility, such as a local, regional or national road, highway, expressway or motorway.
CHAPTER II
GENERAL OBLIGATIONS
Article 4
Responsibilities
1. Each Member State shall ensure that vehicles registered in its territory are periodically tested in accordance with this Directive by testing centres authorised by the Member State in which those vehicles are registered.
2. Roadworthiness tests shall be carried out by the Member State of registration of the vehicle, by a public body entrusted with the task by that Member State or by bodies or establishments designated and supervised by that Member State, including authorised private bodies.
3. In accordance with the principles laid down by Regulation (EC) No 715/2007 of the European Parliament and of the Council (11) and by Regulation (EC) No 595/2009 of the European Parliament and of the Council (12), the Commission shall, by means of implementing acts, and before 20 May 2018, adopt:
(a)
a set of technical information on braking equipment, steering, visibility, lamps, reflectors, electrical equipment, axles, wheels, tyres, suspension, chassis, chassis attachments, other equipment and nuisance necessary for roadworthiness testing of the items to be tested and on the use of the recommended test methods, in accordance with point 3 of Annex I, and
(b)
the detailed rules concerning the data format and the procedures for accessing the relevant technical information.
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 19(2).
The technical information referred to in point (a) of the first subparagraph shall be made available, free of charge or at a reasonable price, by the manufacturers to testing centres and relevant competent authorities, in a non-discriminatory manner.
The Commission shall examine the feasibility of establishing a single point of access for that technical information.
4. Member States shall ensure that the responsibilities for keeping a vehicle in a safe and roadworthy condition are defined in national law.
CHAPTER III
MINIMUM REQUIREMENTS CONCERNING ROADWORTHINESS TESTS
Article 5
Date and frequency of testing
1. Vehicles shall be subject to a roadworthiness test at least within the following intervals, without prejudice to the period of flexibility applied in Member States under paragraph 3:
(a)
vehicles of category M1 and N1: four years after the date on which the vehicle was first registered, and thereafter every two years;
(b)
vehicles of category M1 used as taxis or ambulances, vehicles of categories M2, M3, N2, N3, O3 and O4: one year after the date on which the vehicle was first registered, and thereafter annually;
(c)
vehicles of category T5 the use of which mainly takes place on public roads for commercial road haulage purposes: four years after the date on which the vehicle was first registered, and thereafter every two years.
2. Member States shall establish appropriate intervals within which vehicles of categories L3e, L4e, L5e and L7e, with an engine displacement of more than 125 cm3, are to be subject to a roadworthiness test.
3. Member States or competent authorities may establish a reasonable period during which the roadworthiness test is to be carried out, not exceeding the intervals laid down in paragraph 1.
4. Notwithstanding the date of a vehicle’s last roadworthiness test, the Member State or competent authority concerned may require it to undergo a roadworthiness test before the dates referred to in paragraphs 1 and 2 in the following cases:
-
after an accident affecting the main safety-related components of the vehicle, such as wheels, suspension, deformation zones, airbag systems, steering or brakes;
-
when the safety and environmental systems and components of the vehicle have been altered or modified;
-
where the holder of the registration certificate of a vehicle has changed;
-
when the vehicle has reached a mileage of 160 000 km;
-
in cases where road safety is seriously affected.
Article 6
Contents and methods of testing
1. For vehicle categories falling within the scope of this Directive, with the exception of categories L3e, L4e, L5e and L7e with an engine displacement of more than 125 cm3, Member States shall ensure that roadworthiness tests cover at least the areas referred to in point 2 of Annex I.
2. For each area referred to in paragraph 1, the competent authorities of the Member State or the testing centre shall carry out a roadworthiness test covering at least the items referred to in point 3 of Annex I, using the recommended or an equivalent method approved by a competent authority applicable to the testing of those items, as set out in point 3 of Annex I. The test may also include a verification as to whether the respective parts and components of the vehicle correspond to the required safety and environmental characteristics that were in force at the time of approval or, if applicable, at the time of retrofitting.
The tests shall be carried out using techniques and equipment currently available without the use of tools to dismantle or remove any part of the vehicle.
3. For vehicle categories L3e, L4e, L5e and L7e, with an engine displacement of more than 125 cm3, Member States shall determine the areas, items and appropriate methods of testing.
Article 7
Assessment of deficiencies
1. For each item to be tested, Annex I provides a minimum list of possible deficiencies and their level of severity.
2. Deficiencies that are found during periodic testings of vehicles shall be categorised in one of the following groups:
(a)
minor deficiencies having no significant effect on the safety of the vehicle or impact on the environment, and other minor non-compliances;
(b)
major deficiencies that may prejudice the safety of the vehicle or have an impact on the environment or put other road users at risk, or other more significant non-compliances;
(c)
dangerous deficiencies constituting a direct and immediate risk to road safety or having an impact on the environment which justify that a Member State or its competent authorities may prohibit the use of the vehicle on public roads.
3. A vehicle having deficiencies falling into more than one of the deficiency groups referred to in paragraph 2 shall be classified in the group corresponding to the more serious deficiency. A vehicle showing several deficiencies within the same inspection area as identified in the scope of the test referred to in point 2 of Annex I, may be classified in the next most serious deficiency group if it can be demonstrated that the combined effect of those deficiencies results in a higher risk to road safety.
Article 8
Roadworthiness certificate
1. Member States shall ensure that testing centres or, if relevant, the competent authorities, which have carried out a roadworthiness test on a vehicle issue a roadworthiness certificate for that vehicle indicating at least the standardised elements of the corresponding harmonised Union codes as laid down in Annex II.
2. Member States shall ensure that testing centres or, if relevant, the competent authorities make the roadworthiness certificate or, in the case of an electronically produced roadworthiness certificate, a certified printout of such certificate available to the person presenting the vehicle for testing.
3. Without prejudice to Article 5, in the case of re-registration of a vehicle already registered in another Member State, each Member State shall recognise the roadworthiness certificate issued by that other Member State, as if it had itself issued that certificate, provided that the roadworthiness certificate is still valid in terms of the frequency intervals established for periodic roadworthiness tests by the re-registering Member State. In cases of doubt, the re-registering Member State may verify the validity of the roadworthiness certificate before recognising it. Member States shall communicate to the Commission a description of the roadworthiness certificate before 20 May 2018. The Commission shall inform the Committee referred to in Article 19. This paragraph shall not apply to vehicle categories L3e, L4e, L5e and L7e.
4. Without prejudice to Article 5(4) and paragraph 3 of this Article, Member States shall recognise, as a matter of principle, the validity of the roadworthiness certificate in the event that the ownership of a vehicle - having a valid proof of periodic roadworthiness test - changes.
5. As from 20 May 2018 and at the latest by 20 May 2021, testing centres shall communicate electronically, to the competent authority of the Member State concerned, the information mentioned in the roadworthiness certificates which they issue. Such communication shall take place within a reasonable time after each roadworthiness certificate is issued. Until the latter date, testing centres may communicate the relevant information to the competent authority by any other means. Member States shall determine the period during which the competent authority is to retain that information. The duration of that period shall not be less than 36 months, without prejudice to the national tax systems of the Member States.
6. Member States shall ensure that, for the purposes of checking the odometer, where an odometer is normally fitted, the information included in the previous roadworthiness test is made available to the inspectors as soon as it is available electronically. In cases where an odometer is found to have been manipulated with the aim of reducing or misrepresenting the distance record of a vehicle, such manipulation shall be punishable by effective, proportionate, dissuasive and non-discriminatory penalties.
7. Member States shall ensure that the results of the roadworthiness test are notified, or made available electronically, as soon as possible to the authority responsible for registration of the vehicle. That notification shall contain the information mentioned in the roadworthiness certificate.
Article 9
Follow-up of deficiencies
1. In the case of minor deficiencies only, the test shall be deemed to have been passed, the deficiencies shall be rectified, and the vehicle shall not be re-tested.
2. In the case of major deficiencies, the test shall be deemed to have been failed. The Member State or the competent authority shall decide on the period during which the vehicle in question may be used before it is required to undergo another roadworthiness test. The subsequent test shall take place during a period defined by the Member State or competent authority but not later than two months following the initial test.
3. In the case of dangerous deficiencies, the test shall be deemed to have been failed. The Member State or the competent authority may decide that the vehicle in question is not to be used on public roads and that the authorisation for its use in road traffic is to be suspended for a limited period of time, without requiring a new process of registration, until such time as the deficiencies are rectified and a new roadworthiness certificate is issued testifying that the vehicle is in a roadworthy condition.
Article 10
Proof of test
1. The testing centre or, if relevant, the competent authority of the Member State that has carried out a roadworthiness test on a vehicle registered in its territory shall provide a proof, such as an indication on the vehicle registration document, a sticker, a certificate or any other easily accessible information, for each vehicle which has passed such a test. The proof shall indicate the date by which the next roadworthiness test is to take place.
Member States shall communicate to the Commission a description of that proof before 20 May 2018. The Commission shall in turn inform the Committee referred to in Article 19.
2. Where the tested vehicle belongs to a vehicle category which is not subject to registration in the Member State where it has been put into service, that Member State may require the proof of test to be displayed in a visible manner on that vehicle.
3. For the purpose of free circulation, each Member State shall recognise the proof provided by a testing centre or competent authority of another Member State in accordance with paragraph 1.
CHAPTER IV
ADMINISTRATIVE PROVISIONS
Article 11
Testing facilities and equipment
1. Member States shall ensure that testing facilities and equipment used for carrying out roadworthiness tests comply with the minimum technical requirements laid down in Annex III.
2. Member States shall ensure that the testing centres or, if relevant, the competent authority maintain the testing facilities and equipment in accordance with the specifications provided by the manufacturers.
3. Equipment used for measurements shall be periodically calibrated in line with Annex III and verified in accordance with the specifications provided by the Member State concerned or by the manufacturer of the equipment.
Article 12
Testing centres
1. Testing centres in which inspectors perform roadworthiness tests shall be authorised by a Member State or by its competent authority.
2. To meet minimum requirements in terms of quality management, testing centres shall comply with the requirements laid down by the authorising Member State. Testing centres shall ensure the objectivity and the high quality of the roadworthiness tests.
Article 13
Inspectors
1. Member States shall ensure that roadworthiness tests are carried out by inspectors fulfilling the minimum competence and training requirements laid down in Annex IV. Member States may lay down additional requirements in respect of competence and corresponding training.
2. The competent authorities or, where applicable, approved training centres shall provide a certificate to inspectors who fulfil the minimum competence and training requirements. That certificate shall include at least the information mentioned in point 3 of Annex IV.
3. Inspectors employed or authorised by competent authorities of the Member States or by a testing centre at 20 May 2018 shall be exempted from the requirements laid down in point 1 of Annex IV.
4. When carrying out a roadworthiness test, the inspector shall be free from any conflict of interests so as to ensure, to the satisfaction of the Member State or competent authority concerned, that a high level of impartiality and objectivity is maintained.
5. The person presenting the vehicle for testing shall be informed of any deficiencies identified in the vehicle which need to be rectified.
6. The results of a roadworthiness test may only be modified, where appropriate, by the supervising body, or in accordance with the procedure set up by the competent authority, if the findings of the roadworthiness test are manifestly incorrect.
Article 14
Supervision of testing centres
1. Member States shall ensure that testing centres are supervised.
2. A supervising body shall perform at least the tasks provided for in point 1 of Annex V and shall fulfil the requirements laid down in points 2 and 3 of that Annex.
Member States shall make publicly available the rules and procedures covering the organisation, tasks and requirements, including the independence requirements applicable to the personnel of a supervising body.
3. Testing centres directly operated by a competent authority shall be exempted from the requirements regarding authorisation and supervision where the supervising body is part of the competent authority.
4. The requirements mentioned in paragraphs 2 and 3 of this Article may be regarded as fulfilled by Member States which require that testing centres be accredited under Regulation (EC) No 765/2008.
CHAPTER V
COOPERATION AND EXCHANGE OF INFORMATION
Article 15
Administrative cooperation between Member States
1. Member States shall designate a national contact point responsible for exchanging information with the other Member States and the Commission with regard to the application of this Directive.
2. Member States shall forward to the Commission the names and contact details of their national contact point by 20 May 2015, and shall inform it without delay of any changes thereto. The Commission shall draw up a list of all contact points and forward it to the Member States.
Article 16
Electronic vehicle information platform
The Commission shall examine the feasibility, costs and benefits of establishing an electronic vehicle information platform by taking advantage of existing and already implemented IT solutions with regard to international data exchange so as to minimise costs and avoid duplication. In examining the matter, the Commission shall consider the most appropriate way to link the existing national systems with a view to facilitating exchanges of information on data relating to roadworthiness testing and odometer readings between the competent authorities of Member States responsible for testing, registration and vehicle approval, testing centres, test equipment manufacturers and vehicle manufacturers.
The Commission shall also examine the feasibility, costs and benefits of collecting and storing available information concerning the main safety-related components of vehicles which have been involved in serious accidents as well as the possibility of making information on accident history and odometer readings available in an anonymised form to inspectors, holders of registration certificates and accident researchers.
CHAPTER VI
DELEGATED AND IMPLEMENTING ACTS
Article 17
Delegated acts
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts in accordance with Article 18 in order to:
-
update only the vehicle category designations referred to in Article 2(1) and Article 5(1) and (2) as appropriate in the event of changes to the vehicle categories stemming from amendments to the type-approval legislation referred to in Article 2(1), without affecting the scope and frequency of testing;
-
update point 3 of Annex I in respect of methods in the event that more efficient and effective test methods become available, without extending the list of items to be tested;
-
adapt point 3 of Annex I, following a positive assessment of the costs and benefits involved, in respect of the list of test items, methods, reasons for failure and assessment of deficiencies in the event of a modification of mandatory requirements relevant for type-approval in Union safety or environmental legislation.
Article 18
Exercise of delegation
1. The power to adopt delegated acts is conferred on the Commission subject to the conditions laid down in this Article.
2. The power to adopt delegated acts referred to in Article 17 shall be conferred on the Commission for a period of five years from 19 May 2014. The Commission shall draw up a report in respect of the delegation of power not later than nine months before the end of the five-year period. The delegation of power shall be tacitly extended for periods of an identical duration, unless the European Parliament or the Council opposes such extension not later than three months before the end of each period.
3. The delegation of powers referred to in Article 17 may be revoked at any time by the European Parliament or by the Council. A decision to revoke shall put an end to the delegation of the power specified in that decision. It shall take effect the day following the publication of the decision in the Official Journal of the European Union or at a later date specified therein. It shall not affect the validity of any delegated acts already in force.
4. As soon as it adopts a delegated act, the Commission shall notify it simultaneously to the European Parliament and to the Council.
5. A delegated act adopted pursuant to Article 17 shall enter into force only if no objection has been expressed by either the European Parliament or the Council within a period of two months of notification of that act to the European Parliament and the Council or if, before the expiry of that period, the European Parliament and the Council have both informed the Commission that they will not object. That period shall be extended by two months at the initiative of the European Parliament or of the Council.
Article 19
Committee Procedure
1. The Commission shall be assisted by a committee (the ‘Roadworthiness Committee’). That committee shall be a committee within the meaning of Regulation (EU) No 182/2011.
2. Where reference is made to this paragraph, Article 5 of Regulation (EU) No 182/2011 shall apply. Where the committee delivers no opinion, the Commission shall not adopt the draft implementing act and the third subparagraph of Article 5(4) of Regulation (EU) No 182/2011 shall apply.
CHAPTER VII
FINAL PROVISIONS
Article 20
Reporting
1. By 30 April 2020, the Commission shall submit a report to the European Parliament and the Council on the implementation and effects of this Directive, in particular as regards the level of harmonisation of periodic roadworthiness tests, the effectiveness of the provisions on its scope, the frequency of testing, the mutual recognition of roadworthiness certificates in cases of re-registration of vehicles originating from another Member State and the results of the examination concerning the feasibility of introducing an electronic vehicle information platform as referred to in Article 16. The report shall also analyse whether there is a need to update the Annexes, particularly in the light of technical progress and practices. The report shall be submitted after the consultation of the committee referred to in Article 19 and shall be accompanied, if appropriate, by legislative proposals.
2. No later than 30 April 2019, the Commission shall submit to the European Parliament and to the Council a report, based on independent studies, on the effectiveness of the inclusion of light trailers and two- or three-wheel vehicles in the scope of this Directive. The report shall assess the evolution of the road safety situation in the Union and, for each subcategory of L-vehicles, compare the results of national road safety measures, taking into account the average distance travelled by those vehicles. In particular, the Commission shall assess whether the standards and costs of periodic roadworthiness testing of each category of vehicle is proportionate to the road safety objectives set. The report shall be accompanied by a detailed impact assessment analysing the costs and benefits throughout the Union, including the specificities of Member States. The report shall be made available at least six months prior to the submission of any legislative proposal, if appropriate, to include new categories within the scope of this Directive.
Article 21
Penalties
The Member States shall lay down the rules on penalties applicable to infringements of the provisions of this Directive and shall take all measures necessary to ensure that they are implemented. Those penalties shall be effective, proportionate, dissuasive and non-discriminatory.
Article 22
Transitional provisions
1. Member States may authorise the use for a period of not more than five years after 20 May 2018 of testing facilities and equipment referred to in Article 11 that do not comply with the minimum requirements laid down in Annex III for carrying out roadworthiness tests.
2. Member States shall apply the requirements laid down in Annex V at the latest as from 1 January 2023.
Article 23
Transposition
1. Member States shall adopt and publish, by 20 May 2017, the laws, regulations and administrative measures necessary to comply with this Directive. They shall immediately inform the Commission thereof.
They shall apply those measures from 20 May 2018.
When Member States adopt those measures, they shall contain a reference to this Directive or shall be accompanied by such reference on the occasion of their official publication. The methods of making such reference shall be laid down by Member States.
2. Member States shall communicate to the Commission the text of the main measures of national law which they adopt in the field covered by this Directive.
Article 24
Repeal
Directive 2009/40/EC is repealed with effect from 20 May 2018.
Article 25
Entry into force
This Directive shall enter into force on the twentieth day following that of its publication in the Official Journal of the European Union.
Article 26
Addressees
This Directive is addressed to the Member States.
Done at Brussels, 3 April 2014.