ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 27. března 2014
o státní podpoře SA.34572 (13/C) (ex 13/NN), kterou poskytlo Řecko společnosti Larco General Mining & Metallurgical Company S.A.
(oznámeno pod číslem C(2014) 1818)
(Pouze anglické znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2014/539/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s výše uvedenými ustanoveními (1),
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
V rámci svého ekonomického ozdravného programu zahájilo Řecko program privatizace (2). K privatizaci byla jako státní podnik určena i společnost Larco General Mining & Metallurgical Company S.A. (dále jen „společnost Larco“).
(2)
V březnu 2012 Fond pro správu majetku Řecké republiky (Hellenic Republic Asset Development Fund, dále jen „HRADF“) (3) informoval Komisi o navrhované privatizaci společnosti Larco. Aby se objasnilo, zda mohou v souvislosti s privatizačním projektem vyvstat nějaké problémy spojené se státní podporou, zahájila Komise řízení z moci úřední a v dubnu 2012 zahájila předběžné posouzení.
(3)
V rámci těchto jednání z odpovědi řeckých úřadů na dotazník ze dne 16. března 2012 vyplynulo, že společnost Larco měla již dříve užitek ze státních opatření. Komise požádala o další informace prostřednictvím e-mailových zpráv ze dne 18. dubna 2012, 24. dubna 2012, 5. července 2012, 22. srpna 2012 a 7. prosince 2012, a dopisy ze dne 4. května 2012 a 14. ledna 2013, na něž řecké orgány odpověděly dne 20. dubna 2012, 26. dubna 2012, 3. října 2012, 13. listopadu 2012, 15. listopadu 2012, 7. prosince 2012, 24. prosince 2012 a 18. ledna 2013. Setkání útvarů Komise a zástupců řeckých orgánů se uskutečnilo ve dnech 30. dubna 2012 a 11. září 2012 v Aténách a dne 25. ledna 2013 v Bruselu.
(4)
Dopisem ze dne 6. března 2013 (dále jen „rozhodnutí ze dne 6. března 2013“) Komise sdělila Řecku, že se rozhodla zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy, pokud jde o některá opatření podpory popsaná v části 2.2. níže (dále jen „formální vyšetřovací řízení“).
(5)
Rozhodnutí ze dne 6. března 2013 bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (4). Komise vyzvala řecké orgány a zúčastněné strany, aby předložily své připomínky k opatřením podpory.
(6)
Komise obdržela vyjádření od řeckých orgánů dne 30. dubna 2013. Od zúčastněných stran žádné připomínky neobdržela.
(7)
Dne 21. ledna 2014 řecké orgány e-mailem informovaly Komisi, že souhlasí s přijetím rozhodnutí v anglickém jazyce.
2. POPIS OPATŘENÍ PODPORY
2.1. Příjemce
(8)
Společnost Larco se zabývá těžbou a zpracováním lateritu, těžbou lignitu a výrobou feroniklu a vedlejších produktů. Mezi činnosti společnosti patří průzkum, vývoj, těžba, tavba a obchodování s vlastními výrobky na celém světě. Společnost Larco je jedním z největších výrobců feroniklu na světě. V roce 2012 měla společnost 960 zaměstnanců, čímž se řadí mezi velké podniky (5).
(9)
V době, kdy probíhalo formální vyšetřovací řízení, vlastnil 55,2 % akcií společnosti Larco řecký stát prostřednictvím HRADF, 33,4 % vlastnila Řecká národní banka (National Bank of Greece S.A., soukromá finanční instituce, dále jen „NBG“) a 11,4 % vlastnila společnost Public Power Corporation S.A. (zavedený výrobce elektrické energie v Řecku, v němž je řecký stát majoritním držitelem akcií, dále jen „PPC“).
(10)
Společnost Larco provozuje huť ve městě Larymna ve středním Řecku. Společnost Larco rovněž vlastní těžební práva ve čtyřech lokalitách v různých částech Řecka: v dolech Agios Ioannis (poblíž města Larymna), v dolech Evia, v dolech Kastoria a v lignitovém dole Servia.
(11)
Společnost Larco byla založena jako nová právnická osoba v roce 1989 po likvidaci společnosti Hellenic Mining and Metallurgical S.A. ve městě Larymna (dále jen „někdejší společnost Larco“). Někdejší společnost Larco je stále v likvidaci, ale její aktiva byla spolu s odpovídajícími závazky v roce 1989 převedena do společnosti Larco. Někdejší společnost Larco je tedy věřitelem nynější společnosti Larco.
2.2. Popis jednotlivých opatření
2.2.1. Opatření 1: nevymáhání dluhu ministerstvem financí
(12)
V dubnu 1998 bylo dosaženo dohody o vyrovnání pohledávek mezi společností Larco a jejími největšími věřiteli, zejména někdejší společností Larco, společností PPC a řeckým státem. Podle dohody z roku 1998 měly být závazky společnosti Larco vůči těmto věřitelům spravovány s úrokem 6 % per annum (dále jen „p.a.“). Dluh vůči řeckému státu nicméně zůstal stabilní či přinejmenším od roku 2004 mírně vzrostl (6), zatímco závazky vůči společnosti PPC a někdejší společnosti Larco byly vyrovnány či poklesly (7).
(13)
Zdá se tedy, že stát nakládal se svými pohledávkami za společností Larco jiným způsobem než druzí dva věřitelé.
2.2.2. Opatření 2: státní záruka poskytnutá v roce 2008
(14)
Dne 22. prosince 2008 poskytl stát záruku za úvěr pro společnost Larco od banky ATE ve výši 30 milionů EUR. Záruka se vztahovala na 100 % úvěru po dobu až 3 let a prémie za záruku činila 1 % p.a.
2.2.3. Opatření 3: navýšení kapitálu v roce 2009
(15)
V roce 2009 s ohledem na záporné hodnoty vlastního kapitálu správní rada společnosti Larco navrhla navýšit základní kapitál o 134 milionů EUR, což všichni tři akcionáři schválili. Nicméně pouze řecký stát využil svá práva v plném rozsahu, zatímco banka NBG využila svá práva částečně a společnost PPC se na navýšení kapitálu nijak nepodílela. Na navýšení základního kapitálu se nepodíleli žádní noví akcionáři.
(16)
Skutečné navýšení základního kapitálu činilo pouze o 65,5 milionu EUR, z čehož stát přispěl přibližně 45 miliony EUR (69 % celkového kapitálového vkladu) a banka NBG přispěla 20,5 milionu EUR (31 %). I přes obtížnou finanční situaci společnosti Larco se zdá, že navýšení kapitálu nebylo založeno na restrukturalizačním plánu, který by obnovil životaschopnost společnosti, zatímco banka NBG podle všeho odepsala účetní hodnotu společnosti „protože banka NBG nepředpokládá, že získá zpět účetní hodnotu investice, jelikož společnost čelí vážným finančním problémům“ (8) (viz 45. bod odůvodnění rozhodnutí ze dne 6. března 2013).
2.2.4. Opatření 4: státní záruka poskytnutá v roce 2010
(17)
Dne 10. května 2010 poskytl stát záruku na krytí záruční listiny, aby banka NGB poskytla společnosti Larco částku ve výši 10,8 milionu EUR. Záruka pokryla 100 % záruční listiny, byla poskytnuta na neomezenou dobu a prémie za záruku činila 2 % p.a.
2.2.5. Opatření 5: záruční listiny místo zaplacení daňové pokuty předem v roce 2010
(18)
V roce 2010 řecké daňové orgány provedly audit účetní závěrky společnosti Larco a odmítly účetní zpracování určitých ztrát plynoucích ze zajišťovacích smluv pro ceny niklu. Z důvodu nesprávného zaúčtování ztrát byla uložena daňová pokuta ve výši 190 milionů EUR (9).
(19)
Společnost Larco tuto daňovou pokutu následně napadla u řeckých soudů. Podle řeckých právních předpisů platí (10), že subjekt, který je povinen uhradit daňovou pokutu, musí z této pokuty předem splatit 25 %, aby ji mohl u soudu napadnout (v tomto případě 25 % částky odpovídá 47 milionům EUR).
(20)
V případě společnosti Larco však řecký správní soud rozhodl, že ji zprostí povinnosti zaplatit 25 % daňové pokuty předem, a tuto povinnost nahradil povinností uložit záruční listiny na částku ve výši pouhých 1,5 milionu EUR.
2.2.6. Opatření 6: státní záruky poskytnuté v roce 2011
(21)
Dne 30. prosince 2011 řecký stát poskytl dvě záruky na dva úvěry ve výši 30 milionů EUR a 20 milionů EUR od banky ATE. Jeden z úvěrů (ve výši 20 milionů EUR) byl v okamžiku, kdy byla záruka poskytnuta, po termínu splatnosti. Záruky zajišťovaly 100 % pokrytí dluhu a prémie činila 1 % p.a.
2.3. Důvody pro zahájení formálního vyšetřovacího řízení
(22)
V rozhodnutí ze dne 6. března 2013 (18.-25. bod odůvodnění) dospěla Komise k předběžnému závěru, že společnost Larco může být od roku 2007 považována za podnik v obtížích ve smyslu pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci (11). Vzhledem k tomu dospěla Komise k předběžnému závěru, že všech šest opatření představuje státní podporu a vyjádřila pochybnosti ohledně slučitelnosti těchto opatření s vnitřním trhem.
(23)
V případě, že by dotčená opatření představovala státní podporu, byla by poskytnuta v rozporu s požadavky na oznámení a pozastavení stanovenými v čl. 108 odst. 3 Smlouvy.
3. PŘIPOMÍNKY ŘECKA
3.1. Podnik v obtížích
(24)
Ve svých připomínkách v rámci formálního vyšetřovacího řízení řecké orgány tvrdily, že společnost Larco nebyla v letech 2008 a 2009 podnikem v obtížích, protože zaznamenané ztráty byly způsobeny poklesem celosvětové ceny feroniklu v tomto období. Řecké orgány tvrdily, že společnost Larco byla podnikem v obtížích až od roku 2010.
3.2. Opatření 1: nevymáhání dluhu ministerstvem financí
(25)
Řecké orgány namítly, že státní úvěr pro společnost Larco v podstatě nepředstavuje státní prostředky, protože to byl původně soukromý úvěr poskytnutý organizací pro restrukturalizaci podniků (Organisation for Entreprise Restructuring S.A., dále jen „OER“). Když organizace OER procházela likvidací podle zákona č. 2741/1999, všechny její pohledávky byly převedeny na stát.
(26)
Dále řecké orgány vysvětlily, že dohoda o vyrovnání pohledávek z roku 1998 obsahovala zvláštní pravidla pro správu a vymáhání nesplacených pohledávek, která se měla použít na konci každého účetního období následujícím způsobem:
a)
pokud by společnost Larco zaznamenala během účetního období zisk, byly by věřitelům nejdříve splaceny vzniklé úroky (6 % p.a.) a až poté jistina;
b)
po splacení úroků by si společnost Larco ponechala určitou částku ze zisků na investice;
c)
po použití bodů a) a b) by jakýkoliv zisk, který zůstal na účtech společnosti Larco, byl rozdělen poměrným způsobem mezi věřitele společnosti Larco.
(27)
Pokud by společnost Larco po roce 1999 nevykázala žádný zisk, věřitelé měli právo dosáhnout splacení pohledávky prostřednictvím různých prostředků, jako například považovat platbu za splatnou, kapitalizace dluhu atd. Věřitelé nicméně nebyli oprávněni k jakékoliv nucené exekuci nesplacené pohledávky, jako je například zabavení aktiv společnosti nebo nucené zahájení konkurzního řízení vůči dotčené společnosti.
(28)
Do roku 2003 věřitelé obdrželi vzniklý úrok, jak bylo dohodnuto. V letech 2004-2007 společnost Larco nedosáhla žádného zisku, a tudíž nedošlo ke splacení vzniklého úroku. V roce 2007 uzavřela společnost PPC se společností Larco dohodu o surovinách, kterou schválili všichni věřitelé a podle níž společnost Larco dodávala společnosti PPC lignit, čímž snižovala výši pohledávky. Pohledávka vůči společnosti PPC byla zcela splacena v roce 2011.
(29)
Správce majetku někdejší společnosti Larco pokračoval ve vymáhání dluhu soudní cestou a zdá se, že určitá částka již byla splacena. Do roku 2011 někdejší společnost Larco na základě dohody z roku 1998 vymohla 5 milionů EUR nesplacené pohledávky. Vzhledem k tomu, že někdejší společnost Larco též měla dluhy vůči řeckému státu, vymohl řecký stát celou částku těchto 5 milionů EUR.
(30)
Pokud jde o přímý dluh společnosti Larco vůči řeckému státu, řecký stát společnosti Larco pravidelně zasílal faktury na roční částky dluhu včetně ročních vzniklých úroků.
(31)
Řecké orgány tudíž tvrdily, že dluh plynoucí z dohody z roku 1998 nemůže představovat státní prostředky a že společnost Larco v žádném případě nezískala selektivní výhodu.
3.3. Opatření 2: státní záruka poskytnutá v roce 2008
(32)
Řecké orgány se odvolaly na sdělení Komise o zárukách (12), a zejména na bod 3.2 tohoto sdělení, který obsahuje podmínky, za nichž Komise může vyloučit státní podporu v případě individuální záruky. Podle řeckých orgánů:
a)
společnost Larco nebyla podnikem v obtížích v okamžiku, kdy byla záruka poskytnuta;
b)
rozsah záruky mohl být náležitě poměřen v okamžiku, kdy byla záruka udělena;
c)
záruka byla poskytnuta na dluhové cenné papíry (dluhopisy), a mohla tudíž přesáhnout 80 % výše nesplaceného úvěru;
d)
1 % prémie zaplacená za záruku byla běžnou tržní cenou zohledňující finanční situaci společnosti Larco.
(33)
Řecké orgány tedy tvrdily, že státní záruka poskytnutá v roce 2008 nepředstavuje státní podporu.
(34)
Řecké orgány objasnily, že opatření 2 bylo uděleno na základě ministerského rozhodnutí YA 2/93378/0025 ze dne 22. prosince 2008 a pokrývalo přesnou částku 30 000 000 EUR.
3.4. Opatření 3: navýšení kapitálu v roce 2009
(35)
Řecké orgány uvedly, že důvodem účasti státu na navýšení kapitálu bylo ochránit hodnotu společnosti kvůli její nadcházející privatizaci a za účelem provedení plánu restrukturalizace. Ve svém rozhodnutí stát zohlednil růstový potenciál společnosti Larco, hodnotu aktiv společnosti, celkovou situaci na trhu s feroniklem, jakož i restrukturalizační opatření a opatření ke snížení nákladů.
(36)
Banka NBG poskytla 31 % částky určené k navýšení kapitálu. Na rozdíl od řeckého státu se banka NBG rozhodla využít svá práva pouze částečně. Řecké orgány namítly, že záměrem banky NBG bylo udržet určitou kontrolu nad společností, a že tudíž její kroky by neměly být považovány za nedostatek důvěry v budoucnost společnosti Larco. Banka NBG opravdu snížila svůj podíl ve společnosti Larco na nezbytné minimum podle řeckých právních předpisů, aby měla právo veta nad některými důležitými rozhodnutími správní rady.
(37)
Třetí akcionář, společnost PPC, výslovně rozhodl, že se nebude podílet na navýšení kapitálu, a souhlasil tudíž, že se jeho akciový podíl sníží. Řecké orgány uvedly, že se společnost PPC rozhodla nezúčastnit se navýšení kapitálu z toho důvodu, že jejím záměrem bylo umožnit státu, aby získal větší akcionářský podíl kvůli privatizaci společnosti.
(38)
Na závěr řecké orgány uvedly, že stát jednal jako investor v tržním hospodářství, a že tedy navýšení kapitálu v roce 2009 nepředstavovalo státní podporu.
(39)
Pokud jde o datum poskytnutí záruky, řecké orgány neposkytly přesvědčivé informace. Ze zápisu z valné hromady vyplývá, že řecký stát poskytl 15 000 000 EUR na navýšení základního kapitálu dne 15. dubna 2009 na základě dokumentu Οικ2/27694/0025 ministerstva financí vzhledem k celkovému příspěvku státu na navýšení základního kapitálu, který dosáhl výše 44 999 999,40 EUR. V účetní závěrce společnosti Larco z roku 2009 je uvedeno, že o navýšení kapitálu bylo rozhodnuto dne 14. května 2009, ale neobjasňuje se, kdy se vklad nového kapitálu fakticky uskutečnil.
3.5. Opatření 4: státní záruka poskytnutá v roce 2010
(40)
Řecké orgány vysvětlily, že v rámci dohody z roku 1998 někdejší společnost Larco trvale usilovala o splacení částky, jež jí dlužila společnost Larco, u řeckých soudů a byla vydána řada rozsudků a rozhodnutí o neplatnosti, mimo jiné i ve věci dluhu ve výši 10,5 milionu EUR (13).
(41)
V rámci odvolání, které společnost Larco podala, a vzhledem k nebezpečí, že dojde k nenapravitelné škodě, pozastavil řecký nejvyšší soud splácení dluhu ve výši přibližně 10,5 milionu EUR až do konečného rozsudku příslušného soudu. Toto pozastavení bylo uděleno pod podmínkou, že společnost Larco poskytne někdejší společnosti Larco záruční listinu na výše uvedenou částku. Banka NBG poskytla společnosti Larco záruční listinu na částku přibližně 10,8 milionu EUR (10,5 milionu EUR původně napadeného dluhu + 0,3 milionu EUR na soudní výlohy a poplatky). Záruční listina byla následně pokryta státní zárukou na celou částku s prémií 2 % p.a. na neomezenou dobu.
(42)
Řecké orgány vysvětlily, že opatření bylo poskytnuto státem jako akcionářem s cílem splnit podmínky nutné pro pozastavení splácení a pro ochranu státních investic před dluhy po lhůtě splatnosti. V opačném případě by pozastavení splácení nebylo použitelné a někdejší společnost Larco by měla právo vymáhat splacení pohledávky, a to případně i zabavením aktiv společnosti Larco, která by se tak stala insolventní. Podle řeckých orgánů by banka NBG záruční listinu bez státní záruky neposkytla.
(43)
Řecké orgány objasnily, že opatření 4 bylo poskytnuto na základě ministerského rozhodnutí YA 2/923/0025 ze dne 10. května 2010 a vztahuje se na částku ve výši přesně 10 510 824,95 EUR a na částku 310 000 EUR na soudní poplatky a náklady, tedy na celkovou částku 10 820 824,95 EUR.
3.6. Opatření 5: záruční listiny místozaplacení daňové pokuty předem v roce 2010
(44)
Řecké orgány objasnily, že dotčené opatření se týká spíše dodatečné daně než daňové pokuty. Dodatečná daň byla vyměřena proto, že daňové orgány nesouhlasily s tím, že by ztráty vyplývající ze zajišťovacích smluv měly být odvozeny z čistých příjmů společnosti Larco, jak tvrdila společnost Larco. Řecké orgány rovněž upřesnily, že společnost Larco byla soudem vyzvána, aby poskytla záruční listiny v celkové hodnotě 4,7 milionu EUR.
(45)
Řecké orgány předložily důkazy o tom, že společnost Larco byla na základě obecného právního předpisu oprávněna nahradit platbu dodatečné daně předem záručními listinami. Soud v rozsudku, který umožnil společnosti Larco nahradit platbu dodatečné daně předem záručními listinami v souladu s vnitrostátními právními předpisy (14), použil ověření vyváženosti a zvážil přínos pro věřitele (stát) a životaschopnost dlužníka (společnost Larco), a rozhodl proto o dočasném pozastavení povinnosti předem zaplatit 47 milionů EUR (což představuje 25 % dodatečné daně) a o nahrazení této platby záruční listinou v celkové hodnotě 4,7 milionu EUR. Toto pozastavení mělo být v platnosti až do vydání konečného rozsudku ve sporu týkajícím se uložení dodatečné daně, který společnost Larco zahájila proti státu pro vyměření dodatečné daně.
(46)
Kromě toho řecké orgány uvedly, že rozhodnutí vnitrostátních soudů nemohou být připisována státu.
(47)
Řecké orgány rovněž vysvětlily, že navzdory tomuto dočasnému pozastavení stát prakticky zrušil finanční dopad tohoto pozastavení započtením dodatečné daně, kterou měla společnost Larco zaplatit, proti částce, kterou měl společnosti Larco zaplatit stát, např. vrácením přeplatku na dani z příjmu nebo na DPH. To bylo umožněno pozdějšími předpisy pro zrychlení výběru daní v Řecku.
(48)
To znamená, že stát již zjevně ve skutečnosti získal minimálně 16,1 milionu EUR z dlužné částky, pokud jde o zaplacení dodatečné daně společností Larco předem.
3.7. Opatření 6: státní záruky poskytnuté v roce 2011
(49)
Řecké orgány objasnily, že ani jeden z těchto dvou úvěrů, pro které byly poskytnuty záruky, nebyl po lhůtě splatnosti. Úvěr ve výši 20 milionů EUR poskytla banka ATE jako refinancování staršího úvěru ve výši 20 milionů EUR, který byl po splatnosti.
(50)
Řecké orgány uvedly, že ani jedna státní záruka se netýkala státních prostředků, protože stát společnosti Larco dlužil 60 milionů EUR na přeplatcích za DPH. Proto kdyby bylo třeba splatit záruky, tyto částky mohly kompenzovat nesplacené pohledávky státu.
(51)
Orgány rovněž tvrdily, že i kdyby opatření představovalo podporu, mělo by být považováno za slučitelné s vnitřním trhem, protože byly dodrženy požadavky dočasného rámce (15) a příslušného dočasného řeckého systému pro úvěrové záruky (dále jen „dočasný systém záruk“) (16). Orgány se zejména domnívaly, že kromě toho, že společnost Larco byla v době poskytnutí opatření podnikem v obtížích, byly splněny ostatní podmínky dočasného systému záruk:
a)
společnost Larco byla velkým podnikem;
b)
úvěr ve výši 30 milionů EUR byl investičním úvěrem, zatímco úvěr ve výši 20 milionů EUR byl úvěrem na refinancování staršího úvěru, který byl poskytnut na investiční účely;
c)
záruky byly poskytnuty před koncem roku 2011;
d)
celková částka dvou zaručených úvěrů přesáhla roční mzdové náklady společnosti Larco pouze částkou 3 miliony EUR;
e)
záruky se vztahují na 100 % úvěru, ale takové opatření bylo jedinou možností, jak mohla společnost Larco získat přístup k financování s ohledem na zvláštní situaci řeckého hospodářství;
f)
záruky obsahovaly prémii 1 % p.a., která by měla být považována za tržní prémii.
(52)
Dále řecké orgány uvedly, že v případě, že by Komise dospěla k závěru, že toto opatření představuje podporu a nebyly splněny podmínky dočasného systému záruk, opatření mělo být považováno za podporu na záchranu. Tato podpora by měla být považována za oznámenou, protože Komise byla o tomto opatření informována v odpovědi v dotazníku ze dne 16. března 2012, kdy věc byla ve fázi předběžného šetření z moci úřední.
(53)
Podle řeckých orgánů byla pomoc v souladu s požadavky pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci, neboť:
a)
se jednalo o likviditní podporu ve formě úvěrových záruk;
b)
byla opodstatněna závažnými sociálními problémy a neměla významně nepříznivé vedlejší účinky na jiné členské státy;
c)
řecké orgány připravovaly plán restrukturalizace ve spolupráci s Komisí;
d)
byla omezena na částku potřebnou k udržení podniku v provozu po omezenou dobu;
e)
respektovala podmínku „jednou a dost“, neboť společnost Larco nebyla příjemcem podpory na záchranu či restrukturalizaci v minulosti;
f)
společnost Larco předložila státu obchodní plán odůvodňující nutnost financování ve výši 30 milionů EUR na investice.
(54)
Řecké orgány objasnily, že opatření 6 bylo přijato na základě i) ministerského rozhodnutí YA 2/95156/0025 ze dne 30. prosince 2011 pokrývajícího přesnou částku ve výši 30 000 000 EUR a ii) ministerského rozhodnutí YA 2/95161/0025 ze dne 30. prosince 2011 týkajícího se částky ve výši přesně 20 000 000 EUR.
4. HODNOCENÍ
(55)
Toto rozhodnutí se v úvodu zabývá otázkou, zda je společnost Larco podnikem v obtížích ve smyslu pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci. Následně rozhodnutí posoudí, zda zkoumaná opatření představují státní podporu vůči společnosti Larco ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy, a konečně zda taková podpora je slučitelná s vnitřním trhem.
4.1. Obtíže společnosti Larco
(56)
V rozhodnutí ze dne 6. března 2013, a to zejména v 18.-25. bodu odůvodnění tohoto rozhodnutí, Komise dospěla k předběžnému závěru, že v době, kdy bylo poskytnuto šest dotčených opatření, byla společnost Larco podnikem v obtížích. V tabulce jsou uvedeny klíčové finanční údaje společnosti Larco v období 2007-2011:
Klíčové finanční údaje společnosti Larco v období 2007-6/2012 (v milionech EUR)
2007
2008
2009
2010
2011
H1 2012 (17)
Obrat
549,3
284
98,8
239
311
154,6
Zisk před zdaněním
23
- 116
- 105
6,4
6,5
- 12,2
Základní kapitál
163,8
163,8
109
109
109
109
Vlastní kapitál
104
- 0,4
- 35
- 31
- 26
- 39
Celkový dluh
141,2
230,1
233,9
261,8
262,7
326,0
Dluh/ vlastní kapitál (poměr)
1,3
- 575,0
- 6,6
- 8,3
- 10,1
- 8,4
(57)
Bod 10 písm. a) pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci uvádí, že společnost s ručením omezeným se považuje za podnik v obtížích, pokud u ní „došlo ke ztrátě více než poloviny zapsaného kapitálu a kde ke ztrátě více než jedné čtvrtiny tohoto kapitálu došlo za posledních 12 měsíců“. To odráží předpoklad, že společnost prodělávající značné ztráty zapsaného (základního) kapitálu nebude schopna zastavit ztráty, které téměř jistě povedou k ukončení podnikatelské činnosti v krátkodobém nebo střednědobém horizontu (jak je uvedeno v bodě 9 pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci).
(58)
Kromě toho podle bodu 11 pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci může být společnost považována za podnik v obtížích „tehdy, kdy jsou patrné typické příznaky podniku v obtížích, například narůstající ztráta, klesající obrat, rostoucí skladové zásoby, nadbytečná kapacita, slábnoucí peněžní tok, narůstající dluh, narůstající úroky a klesající nebo nulová hodnota čistých aktiv“. V tomto ohledu podle Tribunálu existence „záporného vlastního kapitálu, což může být […] považováno za významný ukazatel finančních potíží podniku“ (18).
(59)
Podle účetních závěrek společnosti Larco v období od roku 2007 do 1. pololetí roku 2012 základní kapitál společnosti neklesl o více než polovinu. Nicméně ve stejném období vlastní kapitál společnosti dosáhl záporných hodnot. Komise v předchozích případech měla za to, že pokud společnost má záporný vlastní kapitál, znamená to, že celý základní kapitál této společnosti byl ztracen, a a priori se předpokládá, že kritéria uvedená v bodě 10 písm. a) pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci jsou splněna (19).
(60)
V případě společnosti Larco se Komise domnívá, že základní kapitál této společnosti se pouze zdánlivě nesnížil o více než polovinu, protože společnost nepřijala náležitá opatření, jež v takové situaci stanoví řecké právní předpisy (20). Příslušná opatření se zaměřují na změnu hodnoty vlastního kapitálu společnosti z negativní na pozitivní a zároveň na jeho zvyšování na odpovídající úroveň. Takovými opatřeními by mohla být buď kapitalizace ztrát, nebo zvýšení kapitálu, anebo obojí.
(61)
V této souvislosti se Komise domnívá, že kapitalizace ztrát by měla za následek ztrátu celého základního kapitálu společnosti, protože kumulované ztráty byly vyšší než základní kapitál. Z tohoto důvodu se Komise domnívá, že v tomto případě jsou od roku 2008 splněna kritéria stanovená v bodě 10 písm. a) pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci.
(62)
Kromě toho, pokud jde o kritéria stanovená v bodě 11 pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci, ve společnosti Larco došlo od roku 2007 do roku 2009 k výraznému poklesu obratu a v letech 2008 a 2009 k významným ztrátám, a to v celkové výši 221 milionů EUR (116 milionů EUR a 105 milionů EUR). V letech 2010 a 2011 se společnosti zvýšil obrat i zisky, ale tento nárůst nebyl dostatečný k tomu, aby došlo k finančnímu zotavení společnosti. Během téhož období vlastní kapitál společnosti zůstal záporný a její dluh nadále rostl. Navíc operace společnosti Larco byly v 1. pololetí roku 2012 opět ztrátové.
(63)
Komise nesouhlasí s argumentem řeckých orgánů, že společnost Larco nebyla v průběhu let 2008 a 2009 v obtížích, protože ztráty byly způsobeny snížením ceny feroniklu.
(64)
Za prvé, skutečnost, že pokles cen feroniklu vedl ke ztrátám a přispěl k obtížím společnosti Larco, neomlouvá sama o sobě zjištění, že společnost Larco vykazovala obvyklé rysy podniku v obtížích. Zdravá firma by musela přizpůsobit své náklady takovým cenovým změnám, aby zabránila ztrátám.
(65)
Za druhé, v letech 2008 a 2009 měla společnost záporný vlastní kapitál a její dluh rostl (nárůst o 63 % mezi lety 2007-2008). I když se cena feroniklu a obrat společnosti po roce 2010 výrazně zvýšily, pozdější finanční výsledky společnosti Larco naznačují, že její obtíže přetrvávaly. Proto nelze dospět k závěru, že ztráty z roku 2008 a 2009 byly pouze důsledkem nízkých cen feroniklu.
(66)
S ohledem na výše uvedené skutečnosti dospěla Komise k závěru, že společnost Larco byla podnikem v obtížích ve smyslu pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci v době, kdy jí bylo poskytnuto šest dotčených opatření.
4.2. Existence státní podpory
(67)
V čl. 107 odst. 1 Smlouvy se stanoví, že podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou - pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy - neslučitelné s vnitřním trhem.
(68)
V souladu s ustálenou praxí Komise, a jak bylo potvrzeno judikaturou, kritériem pro posouzení, zda transakce mezi veřejnoprávním subjektem a podnikem je státní podporou, je zásada investora v tržním hospodářství nebo zásada věřitele v tržním hospodářství (21). Z této zásady plyne, že pokud stát jedná na trhu jako komerční hospodářský subjekt, musí tak učinit způsobem srovnatelným se soukromým subjektem. Pokud stát tak nečiní, může se jednat o státní podporu. Jinými slovy, ukazatelem pro posouzení, zda transakce zahrnuje státní podporu, je to, zda by se soukromý subjekt v podobné situaci choval stejným způsobem. Při uplatňování této zásady nelze jako důvody pro udělení podpůrných opatření vzít v úvahu jiná než hospodářská hlediska.
4.2.1. Opatření 1: nevymáhání dluhu ministerstvem financí
(69)
Na základě dostupných informací nemůže Komise souhlasit s tvrzením řeckých orgánů, že úvěr od organizace OER byl soukromým úvěrem. Podle řeckého zákona č. 1386/1983 (článek 1) (22), kterým se zřizuje organizace OER, „OER bude fungovat ve prospěch společenského zájmu a pod dohledem státu“. Podle článku 3 téhož zákona byl stát jediným akcionářem organizace OER. Kromě toho měl stát možnost přímo jmenovat předsedu spolu s 2 z 8 členů představenstva a nepřímo i další 4 členy. Z výše uvedeného vyplývá, že zdroje organizace OER jsou v podstatě státními prostředky, a tedy se zdá, že každý úvěr od organizace OER lze považovat za úvěr od státu.
(70)
Důkazy předložené řeckými orgány ukazují, že dluh společnosti Larco vůči organizaci OER (následně převedený na stát) byl pravidelně vykazován a fakturován v souladu s dohodou o vyrovnání pohledávek z roku 1998 a na základě dohody vyrovnání pohledávek z roku 1998. Část dluhu byla splacena, když to umožnila ziskovost společnosti. Společnost Larco v tomto období provedla investice, které snížily splátky, ale tyto investice byly schváleny všemi věřiteli. Podle zmíněné dohody věřitelé neměli nárok na žádnou nucenou exekuci nesplaceného dluhu.
(71)
S ohledem na výše uvedené dospěla Komise k závěru, že opatření 1 je v souladu se zásadou věřitele v tržním hospodářství, protože stát jako věřitel jednal způsobem srovnatelným s chováním soukromého věřitele, protože použil všechny prostředky, které měl k dispozici a ve smluvně dohodnutém rámci, s cílem vymoci svůj dluh.
4.2.2. Opatření 2: státní záruka v roce 2008
(72)
Státní záruky představují riziko pro státní prostředky, protože požadavek na jejich plnění je hrazen ze státního rozpočtu. Navíc jakákoliv záruka, která není řádně zhodnocena, znamená pro stát finanční ztrátu. Kritérium státních prostředků a přičitatelnost státu jsou tedy pro toto opatření splněny a řecké orgány to nezpochybňují.
(73)
Komise nesouhlasí s argumentem řeckých orgánů, že jsou splněny podmínky uvedené v bodě 3.2 sdělení o zárukách. Komise dospěla k závěru, že společnost Larco byla v roce 2008 podnikem v obtížích. Kromě toho roční záruku ve výši 1 % nelze považovat za záruku zohledňující riziko selhání, pokud jde o zaručené úvěry, a to vzhledem ke značným finančním obtížím společnosti Larco a zejména vzhledem k vysokému podílu dluhů k vlastnímu kapitálu v případě této společnosti.
(74)
Komise se domnívá, že rozumný tržní věřitel v tržním hospodářství by společnosti Larco záruku za těchto podmínek neposkytl. Vzhledem k tomu, že opatření bylo poskytnuto selektivně společnosti Larco, dospěla Komise k závěru, že státní záruka poskytnutá v roce 2008 poskytla příjemci selektivní výhodu.
(75)
Společnost Larco působí v odvětví, s jehož produkty se mezi členskými státy obchoduje, a sama vyváží většinu své produkce do jiných členských států. Těžba niklu, tavení a rafinace se kromě Řecka dále děje v 6 členských státech, a to v Rakousku, Finsku, Francii (Nové Kaledonii), Španělsku, Švédsku a Spojeném království (23). S niklem se obchoduje téměř ve všech členských státech (24).
(76)
Zkoumaná opatření umožňují společnosti Larco, aby pokračovala v činnosti jako doposud, a na rozdíl od ostatních konkurentů, kteří se nacházejí ve finančních potížích, nemusí čelit následkům, jež by jinak vyplynuly ze špatných finančních výsledků společnosti. To narušuje hospodářskou soutěž, protože ostatní společnosti, které působí na stejných trzích, se musí bez této státní podpory obejít.
(77)
Proto dospěla Komise k závěru, že opatření 2 představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy. Komise se domnívá, že podpora se rovná výši zaručeného úvěru, protože je nepravděpodobné, že by společnost Larco s ohledem na své ekonomické obtíže nalezla na trhu prostředky financování, a to bez ohledu na podmínky. Jinými slovy, Komise se domnívá, že společnost Larco získala výhodu, která se rovná výši zaručeného úvěru, protože bez státní záruky by nebyla schopna na trhu takové finanční prostředky získat.
(78)
Komise nemá žádné informace o tom, zda byla záruka fakticky uplatněna.
4.2.3. Opatření 3: navýšení základního kapitálu v roce 2009
(79)
Účast státu na navýšení základního kapitálu ve společnosti Larco v roce 2009 zahrnuje státní prostředky a lze ji připsat státu. Toto kritérium je tedy splněno a řecké orgány je nezpochybňují.
(80)
Komise neobdržela ze strany řeckých orgánů žádné přesvědčivé důkazy, které by ospravedlnily jejich tvrzení, že stát jednal jako rozumný investor v tržním hospodářství. Zápisy z valných hromad akcionářů uvedené jako důkaz ve skutečnosti naznačují, že žádný plán restrukturalizace nebyl akcionářům před navýšením základního kapitálu předložen, a to i přesto, že společnost Larco byla podnikem v obtížích. Kromě toho konečná částka navýšení základního kapitálu nakonec nedostačovala k pokrytí záporného vlastního kapitálu společnosti, a proto navýšení nemohlo být považováno za opatření na ochranu hodnoty společnosti a podporu její restrukturalizace.
(81)
Pokud jde o účast banky NBG, Komise připomíná vyjádření Soudního dvora, že „souběžnost sama o sobě i při existenci významných soukromých investic dostačující k učinění závěru o neexistenci podpory ve smyslu čl. 87 odst. 1 ES, když nebyly vzaty v úvahu ostatní relevantní skutkové a právní okolnosti“ (25).
(82)
Ve skutečnosti nelze částečnou účast banky NBG použít jako důkaz o souběžnosti činností mezi státem a soukromými akcionáři, protože banka NBG byla vůči společnosti Larco nejen akcionářem, ale také věřitelem. Její rozhodnutí podílet se částečně na navýšení kapitálu bylo tedy prostředkem, jak ochránit nejen hodnotu své investice, ale také své postavení věřitele.
(83)
Kromě toho stát již poskytl společnosti Larco státní záruku v roce 2008. Tedy, jak stanovuje příslušná judikatura, účast státu na navýšení kapitálu v roce 2009 nelze chápat izolovaně, ale musí být posuzována v souvislosti s jinými podpůrnými opatřeními (26).
(84)
A konečně, v zápisech z valných hromad akcionářů nelze najít oporu pro tvrzení řeckých orgánů, že záměrem společnosti PPC bylo, aby stát dosáhl výrazného většinového podílu. Namísto toho společnost PPC jednoduše prohlásila, že se na navýšení základního kapitálu nebude podílet.
(85)
Komise se proto domnívá, že rozumný tržní investor by se na navýšení základního kapitálu společnosti Larco za těchto podmínek nepodílel. Vzhledem k tomu, že opatření bylo poskytnuto selektivně společnosti Larco, dospěla Komise k závěru, že účast státu na navýšení kapitálu v roce 2009 poskytla příjemci selektivní výhodu.
(86)
Z důvodů uvedených v 75. a 76. bodě odůvodnění vyplývá, že toto opatření může ovlivnit obchod mezi členskými státy a narušit hospodářskou soutěž.
(87)
Proto dospěla Komise k závěru, že opatření 3 představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy. Vzhledem k tomu, že není zpochybněno, že stát plně vykonával svá práva na navýšení základního kapitálu [nejasné], hodnota opatření 3 dosahuje částky 44 999 999,40 EUR.
(88)
Pokud jde o datum poskytnutí příspěvku, ze zápisu z valné hromady konané dne 14. května 2009 vyplývá, že řecký stát poskytl 15 000 000 EUR na navýšení základního kapitálu dne 15. dubna 2009 (27) s cílem navýšit základní kapitál [nejasné] příspěvkem státu v celkové hodnotě 44 999 999,40 EUR. Komise nemá informace o datu, kdy byla poskytnuta zbývající částka příspěvku státu na navýšení základního kapitálu společnosti.
4.2.4. Opatření 4: státní záruka poskytnutá v roce 2010
(89)
Ze stejných důvodů jako u opatření 2 je pro opatření 4 splněno kritérium státních prostředků a přičitatelnosti státu a řecké orgány to nezpochybnily.
(90)
Komise uznává, že poskytnutí záruky v případech podobných tomuto případu může být běžnou obchodní praxí akcionářů. Avšak vzhledem k tomu, že banka NBG byla také akcionářem společnosti Larco, se Komise domnívá, že by pro akcionáře bylo obvyklé úměrně sdílet expozici plynoucí z dotčené záruky. Místo toho stát na sebe vzal veškeré riziko plynoucí z poskytnutí záruky na úvěr, zatímco společnost Larco byla v obtížích a její dluh narůstal.
(91)
Pokud jde o opatření 2, podmínky uvedené v bodě 3.2 sdělení o zárukách nejsou ani pro toto opatření splněny, protože dluhová prémie ve výši 2 % nemůže být považována za prémii zohledňující riziko selhání společnosti Larco.
(92)
Komise se proto domnívá, že rozumný věřitel v tržním hospodářství by společnosti Larco za těchto podmínek záruku neposkytl. Vzhledem k tomu, že toto opatření bylo poskytnuto selektivně společnosti Larco, dospěla Komise k závěru, že zárukou byla příjemci poskytnuta selektivní výhoda.
(93)
Z důvodů uvedených v 75. a 76. bodě odůvodnění vyplývá, že toto opatření může ovlivnit obchod mezi členskými státy a narušit hospodářskou soutěž.
(94)
Proto Komise dospěla k závěru, že opatření 4 představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy. Komise se domnívá, že výše podpory se rovná zaručené částce, protože je jasné, že bez ohledu na podmínky by žádný rozumný subjekt na trhu nebyl schopen zaručit pro společnost Larco tuto částku vzhledem k ekonomickým obtížím společnosti. Jinými slovy, Komise se domnívá, že společnost Larco získala výhodu ve výši zaručené částky, protože bez státní záruky by společnost Larco nemohla na trhu získat žádné záruky.
(95)
Komise nemá žádné informace o tom, zda byla záruka fakticky uplatněna.
4.2.5. Opatření 5: záruční listiny místo zaplacení dodatečné daně předem v roce 2010
(96)
Komise bere na vědomí vysvětlení předložená řeckými orgány, pokud jde o skutkový rámec opatření 5.
(97)
S ohledem na důkazy předložené řeckými orgány Komise souhlasí s tím, že právo nahradit platbu dodatečné daně předem záruční listinou bylo společnosti uděleno soudem na základě objektivních kritérií, která by se použila na jakoukoliv společnost v podobné situaci. Proto dospěla Komise k závěru, že opatření 5 nezahrnovalo selektivní výhodu pro společnost Larco.
4.2.6. Opatření 6: státní záruky poskytnuté v roce 2011
(98)
Komise bere na vědomí vysvětlení poskytnutá řeckými orgány, pokud jde o skutkový rámec pro opatření 6.
(99)
Komise nesouhlasí s řeckými orgány, že opatření 6 nezahrnuje státní prostředky. Za prvé, jak je vysvětleno u opatření 2, státní záruky ohrožují prostředky státu, protože jejich plnění je vypláceno ze státního rozpočtu. Kromě toho jakákoliv záruka, která není řádně zhodnocena tržní prémií, znamená pro stát finanční ztrátu. Navíc argument o nesplacených pohledávkách DPH ve výši 60 milionů EUR se zdá být v rozporu s připomínkami k opatření 5, kde řecké orgány tvrdily, že úmyslně a v souladu se zákonem nevrátily dlužnou DPH, a to s cílem kompenzovat pozastavení platby dodatečné daně předem.
(100)
Komise se proto domnívá, že kritérium státních prostředků a přičitatelnosti státu je u tohoto opatření splněno.
(101)
Ani pro toto opatření, podobně jako u opatření 2 a 4, nejsou splněny podmínky uvedené v bodě 3.2 sdělení o zárukách.
(102)
Komise se proto domnívá, že rozumný věřitel v tržním hospodářství by společnosti Larco záruku za těchto podmínek neposkytl. Vzhledem k tomu, že toto opatření bylo společnosti Larco poskytnuto selektivně, dospěla Komise k závěru, že zárukou byla příjemci poskytnuta selektivní výhoda.
(103)
Z důvodů uvedených v 75. a 76. bodě odůvodnění vyplývá, že toto opatření může ovlivnit obchod mezi členskými státy a narušit hospodářskou soutěž.
(104)
Proto došla Komise k závěru, že opatření 6 představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy. Pokud jde o opatření 2, Komise se domnívá, že výše podpory se rovná částce zaručených úvěrů, protože je nepravděpodobné, že by společnost Larco vzhledem ke svým ekonomickým obtížím nalezla na trhu financování bez ohledu na podmínky.
(105)
Komise nemá žádné informace o tom, zda byla záruka fakticky uplatněna.
4.2.7. Závěr ohledně existence státní podpory
(106)
S ohledem na výše uvedené se Komise domnívá, že opatření 1 a 5 nepředstavují státní podporu, zatímco opatření, 2, 3, 4 a 6 představují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy.
(107)
To znamená, že státní podpora plynoucí z opatření 2 činí 30 000 000 EUR poskytnutých dne 22. prosince 2008. Státní podpora plynoucí z opatření 3 činí 44 999 999,40 EUR, ale je třeba, aby řecké orgány upřesnily datum (data), kdy byla podpora poskytnuta. Státní podpora plynoucí z opatření 4 činí 10 820 824,95 EUR a byla poskytnuta dne 10. května 2010 a celková státní podpora plynoucí z opatření 6 činí 50 000 000 EUR (součet 30 000 000 EUR + 20 000 000 EUR) poskytnutých dne 30. prosince 2011.
4.3. Protiprávní podpora
(108)
Opatření 2, 3, 4 a 6 představují státní podporu, která byla poskytnuta v rozporu s povinností týkající se oznámení a povinností nekonat, jež jsou stanoveny v čl. 108 odst. 3 Smlouvy. Tato opatření tudíž představují protiprávní státní podporu.
4.4. Slučitelnost podpory
(109)
Vzhledem k tomu, že určitá opatření představují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy, jejich slučitelnost musí být posouzena s ohledem na výjimky stanovené v čl. 107 odst. 2 a 3 Smlouvy.
(110)
Podle judikatury Soudního dvora záleží na rozhodnutí členského státu, zda se bude dovolávat možných důvodů slučitelnosti a prokáže, že jsou splněny podmínky pro takovou slučitelnost (28).
4.4.1. Slučitelnost opatření 2, 4 a 6
(111)
V případě opatření 2 a 4 se řecké orgány nedovolávaly žádných případných důvodů slučitelnosti, protože namítaly, že tato opatření nepředstavují státní podporu.
(112)
Vzhledem k tomu, že tato opatření představují státní podporu, měla by být posuzována s ohledem na jejich slučitelnost podle čl. 107 odst. 3 bodu c) Smlouvy, a zejména podle pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci, neboť společnost Larco byla podnikem v obtížích nejméně od roku 2008. Podle bodu 20 pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci „nemůže být podnik v obtížích považován za prostředek k prosazování jiných politických cílů, dokud není zajištěna jeho životaschopnost. Komise se proto domnívá, že podpora poskytovaná podnikům v obtížích může přispívat k rozvoji hospodářských činností, aniž by nepříznivě ovlivňovala obchod v takové míře, jež by byla v rozporu se zájmem Společenství, pouze pokud budou splněny podmínky uvedené v těchto pokynech.“
(113)
Nicméně, příslušné podmínky pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci (bod 3.1.) nejsou v projednávaném případě splněny. Záruky nebyly ukončeny po 6 měsících a řecké orgány neoznámily plán restrukturalizace, kterým by se obnovila životaschopnost společnosti, přičemž nebyla provedena žádná kompenzační opatření s cílem zmírnit narušení hospodářské soutěže. Neexistuje také žádný důkaz, že podpora byla omezena na nezbytné minimum, zejména prostřednictvím významného vlastního příspěvku příjemce podpory. Úřady nepředložily plán likvidace.
(114)
Pokud jde o opatření 6, řecké orgány namítly, že bylo v souladu s dočasným rámcem a dočasným systémem záruk, a proto je lze v každém případě považovat za podporu na záchranu.
(115)
Komise nesouhlasí s argumenty řeckých orgánů. Domnívá se, že nebyly splněny podmínky dočasného rámce a dočasného systému pojištění vkladů, protože společnost Larco byla podnikem v obtížích. Celková částka obou záruk převýšila roční mzdové náklady společnosti Larco, záruka překročila 90 % úvěru a dluhová prémie ve výši 1 % p.a. nemůže být považována za tržní prémii, jež odráží riziko selhání při splácení zaručené částky.
(116)
Pokud jde o tvrzení, že opatření bylo součástí podpory na záchranu, i když Komise vedla jednání s řeckými úřady o společnosti Larco od roku 2011, úřady se nikdy nezmínily, že záruky poskytnuté v roce 2011 by měly být považovány za podporu na záchranu, a nikdy nic takového neoznámily. Ve skutečnosti ve své odpovědi ze dne 16. března 2012 v dotazníku řecké orgány výslovně prohlásily, že společnost Larco za posledních 10 let z podpory na záchranu a/nebo restrukturalizaci netěžila.
(117)
Příslušné podmínky pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci každopádně nebyly splněny ani v tomto případě. Záruky poskytnuté v roce 2011 nebyly po 6 měsících ukončeny a řecké orgány neoznámily plán restrukturalizace nebo plán likvidace. Obchodní plán odůvodňující potřebu 30 milionů EUR na investice nemůže tvořit základ slučitelného plánu restrukturalizace podle pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci. Důvodem je, že tento plán nesměřoval k obnovení životaschopnosti podniku a neobsahoval žádná plánovaná nebo provedená kompenzační opatření s cílem zmírnit narušení hospodářské soutěže. Kromě toho neexistoval žádný důkaz o tom, že podpora byla omezena na nezbytné minimum, a to zejména prostřednictvím významného vlastního příspěvku příjemce podpory. Úřady neposkytly ani plán likvidace.
(118)
Komise nezjistila žádné další možné důvody pro slučitelnost opatření 2, 4 a 6.
(119)
S ohledem na výše uvedené se Komise domnívá, že opatření 2, 4 a 6 nejsou slučitelná s vnitřním trhem.
4.4.2. Slučitelnost opatření 3
(120)
Řecké orgány neuvedly žádné případné důvody pro slučitelnost opatření 3, protože tvrdily, že toto opatření nepředstavuje státní podporu.
(121)
Vzhledem k tomu, že zmíněné opatření představuje státní podporu, mělo by také být posuzováno s ohledem na svou slučitelnost s pokyny pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci, a to z důvodů uvedených v 112. bodě odůvodnění. Nicméně příslušné podmínky pokynů pro záchranu a restrukturalizaci nejsou ani v tomto případě splněny. Řecké orgány nikdy neoznámily plán restrukturalizace, který by obnovil životaschopnost podniku, a nebyla provedena žádná kompenzační opatření s cílem zmírnit narušení hospodářské soutěže. Neexistuje také žádný důkaz, že podpora byla omezena na nezbytné minimum, a to zejména prostřednictvím významného vlastního příspěvku příjemce podpory.
(122)
Komise nezjistila žádné další možné důvody pro slučitelnost tohoto opatření.
(123)
Na základě těchto skutečností považuje Komise opatření 3 za neslučitelné s vnitřním trhem.
4.5. Navrácení podpory
(124)
Podle Smlouvy a ustálené judikatury Soudního dvora je Komise oprávněna rozhodnout, zda dotyčný členský stát musí zrušit nebo upravit podporu, pokud zjistí, že tato podpora je neslučitelná s vnitřním trhem (29). Soudní dvůr rovněž opakovaně rozhodl, že povinnost členského státu zrušit podporu, kterou Komise prohlásila za neslučitelnou s vnitřním trhem, je upravena tak, aby obnovila předchozí stav (30). V této souvislosti Soudní dvůr stanovil, že tohoto cíle bude dosaženo, jakmile příjemce splatí částky podpory poskytnuté formou protiprávní podpory, čímž ztratí výhodu, kterou měl oproti svým konkurentům na trhu, a situace před obdržením podpory bude obnovena (31).
(125)
V souladu s judikaturou je v čl. 14 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 (32) uvedeno, že „[j]e-li v případech protiprávní podpory přijato záporné rozhodnutí, Komise rozhodne, že dotyčný členský stát učiní všechna nezbytná opatření, aby příjemce podporu navrátil […]“.
(126)
Vzhledem k tomu, že v rozporu s článkem 108 Smlouvy žádné z dotčených opatření nebylo Komisi oznámeno, a je tudíž třeba je považovat za protiprávní a neslučitelnou podporu, musí být tato opatření vrácena, aby byla opět nastolena situace, která na trhu existovala před jejich poskytnutím. Vrácení by se mělo týkat doby, odkdy vznikla příjemci výhoda, tj. odkdy mohl příjemce podporu využívat, až do okamžiku vrácení podpory, a částky, které mají být získány zpět, by měly být úročeny až do okamžiku vrácení podpory.
5. ZÁVĚR
(127)
Opatření 1 a 5 nepředstavují podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy.
(128)
Řecko protiprávně a v rozporu s čl. 108 odst. 3 Smlouvy provedlo opatření 2, 3, 4 a 6.
(129)
Zejména opatření 2, 4 a 6 (státní záruky poskytnuté v letech 2008, 2010 a 2011) ve prospěch společnosti Larco představují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy a jsou neslučitelná s vnitřním trhem, neboť nebyly splněny příslušné podmínky stanovené pokyny pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci a nebyly zjištěny žádné další důvody pro slučitelnost.
(130)
Opatření 3 (účast státu na navýšení kapitálu společnosti Larco v roce 2009) rovněž představuje státní podporu a je neslučitelné se Smlouvou, protože nebyly splněny příslušné podmínky pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci a nebyl zjištěn žádný jiný důvod pro slučitelnost.
(131)
Komise bere na vědomí, že Řecko souhlasilo s tím, aby toto rozhodnutí bylo přijato v anglickém jazyce.
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Nevymáhání dluhu ministerstvem financí a přijetí záručních listin místo platby dodatečné daně předem v roce 2010, což Řecko uplatnilo v případě společnosti Larco, nepředstavují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy.
Článek 2
Státní podpora ve výši 135 820 824,35 EUR ve formě státních záruk pro společnost Larco General Mining & Metallurgical Company S.A. poskytnutých v letech 2008, 2010 a 2011 a účast státu na navýšení základního kapitálu společnosti v roce 2009 protiprávně poskytnutá Řeckem v rozporu s článkem 108 odst. 3 Smlouvy jsou neslučitelné s vnitřním trhem.
Článek 3
1. Řecko od příjemce zajistí navrácení neslučitelné podpory uvedené v článku 2.
2. Částky, které mají být navráceny, se úročí ode dne, kdy byly dány k dispozici příjemci, až do okamžiku jejich skutečného navrácení.
3. Úroky se vypočítají jako složené úroky v souladu s kapitolou V nařízení Komise (ES) č. 794/2004 (33) ve znění pozdějších předpisů.
4. Pokud jde o opatření 3, Řecko poskytne přesné datum (data), kdy poskytlo svůj příspěvek k navýšení základního kapitálu v roce 2009.
5. Řecko zruší všechny neprovedené platby podpory uvedené v článku 2 s účinností ode dne přijetí tohoto rozhodnutí.
Článek 4
1. Navrácení podpory uvedené v článku 2 musí být okamžité a účinné.
2. Řecko zajistí, aby toto rozhodnutí bylo provedeno ve lhůtě čtyř měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí.
Článek 5
1. Do dvou měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí Řecko předloží následující informace:
a)
celkovou částku (jistinu a úrok do okamžiku vrácení podpory), která má být příjemcem navrácena,
b)
podrobný popis opatření již přijatých a plánovaných k dosažení souladu s tímto rozhodnutím,
c)
doklady prokazující, že příjemci bylo nařízeno navrácení podpory.
2. Řecko bude Komisi informovat o vývoji vnitrostátních opatření přijatých k provedení tohoto rozhodnutí až do okamžiku úplného navrácení podpory uvedené v článku 2. Na žádost Komise Řecko neprodleně předloží informace o opatřeních již přijatých a plánovaných k dosažení souladu s tímto rozhodnutím a poskytne rovněž podrobné informace o částkách podpory a úrocích, které příjemce již vrátil.
Článek 6
Toto rozhodnutí je určeno Řecké republice.
V Bruselu dne 27. března 2014.
COMMISSION DECISION
of 27 March 2014
on the State aid SA.34572 (13/C) (ex 13/NN) implemented by Greece for Larco General Mining & Metallurgical Company S.A.
(notified under document C(2014) 1818)
(Only the English text is authentic)
(Text with EEA relevance)
(2014/539/EU)
THE EUROPEAN COMMISSION,
Having regard to the Treaty on the Functioning of the European Union, and in particular the first subparagraph of Article 108(2) thereof,
Having regard to the Agreement on the European Economic Area, and in particular Article 62(1)(a) thereof,
Having called on interested parties to submit their comments pursuant to the provisions cited above (1),
Whereas:
1. PROCEDURE
(1)
In the context of its economic adjustment programme, Greece has undertaken a privatisation programme (2). Larco General Mining & Metallurgical Company S.A. (‘Larco’) has been earmarked as a State-owned company for privatisation.
(2)
In March 2012 the Hellenic Republic Asset Development Fund (‘HRADF’) (3) informed the Commission about the proposed privatisation of Larco. In order to clarify whether any State aid issues could arise in the context of the privatisation project, the Commission opened a case ex officio and initiated a preliminary assessment in April 2012.
(3)
In the context of those discussions, it became apparent from the Greek authorities' reply to a questionnaire on 16 March 2012 that Larco had already benefited from State measures. The Commission requested further information by e-mails dated 18 April 2012, 24 April 2012, 5 July 2012, 22 August 2012 and 7 December 2012, and by letters of 4 May 2012 and 14 January 2013, to which the Greek authorities replied on 20 April 2012, 26 April 2012, 3 October 2012, 13 November 2012, 15 November 2012, 7 December 2012, 24 December 2012 and 18 January 2013. Meetings between the Commission services and representatives of the Greek authorities took place on 30 April 2012 and 11 September 2012 in Athens and on 25 January 2013 in Brussels.
(4)
By letter dated 6 March 2013 (‘the decision of 6 March 2013’), the Commission informed Greece that it had decided to initiate the procedure laid down in Article 108(2) of the Treaty in respect of certain aid measures described in Section 2.2 below (‘the formal investigation procedure’).
(5)
The decision of 6 March 2013 was published in the Official Journal of the European Union (4). The Commission invited the Greek authorities and interested parties to submit their comments on the aid measures.
(6)
The Commission received comments from the Greek authorities on 30 April 2013. It received no comments from interested parties.
(7)
By e-mail of 21 January 2014, the Greek authorities informed the Commission that they agreed with the adoption of the decision in English.
2. DESCRIPTION OF THE AID MEASURES
2.1. The beneficiary
(8)
Larco is specialised in the extraction and processing of laterite ore, extraction of lignite and production of ferronickel and by-products. Its activities include exploration, development, mining, smelting and trading of its products worldwide. Larco is one of the largest ferronickel producers in the world. In 2012 it had 960 employees, and therefore qualified as a large enterprise (5).
(9)
At the time of the formal investigation procedure, 55,2 % of Larco's shares were owned by the Greek State through HRADF, 33,4 % by the National Bank of Greece S.A. (‘NBG’, a private financial institution) and 11,4 % by Public Power Corporation S.A. (‘PPC’, the incumbent electricity producer in Greece, of which the State is the majority shareholder).
(10)
Larco operates a smelting plant in Larymna, in central Greece. Larco also holds mining rights in various locations in Greece in four bundles: the Agios Ioannis mines (near Larymna), the Evia mines, the Kastoria mines and the Servia lignite mine.
(11)
Larco was established in 1989 as a new corporate entity following the liquidation of Hellenic Mining and Metallurgical S.A. of Larymna (‘Old Larco’). Old Larco is still under liquidation, but its assets were contributed to Larco along with the corresponding liabilities in 1989. Old Larco is therefore a creditor of Larco.
2.2. Description of the measures
2.2.1. Measure 1: non-collection of debt to the Ministry of Finance
(12)
In April 1998, a debt settlement agreement was reached between Larco and its major creditors, namely Old Larco, PPC and the Greek State. According to the 1998 agreement, Larco's liability to those creditors was supposed to be serviced with an interest of 6 % per annum (‘p.a.’) However, the debt to the Greek State has remained stable or increased slightly at least since 2004 (6), whereas the debt to PPC and Old Larco has been eliminated or decreased (7).
(13)
It thus appears that the State treated its credit to Larco in a different manner from the other two creditors.
2.2.2. Measure 2: the 2008 State guarantee
(14)
On 22 December 2008 the State provided a guarantee for a loan of EUR 30 million from ATE Bank to Larco. The guarantee covered 100 % of the loan for up to 3 years and had a guarantee premium of 1 % p.a.
2.2.3. Measure 3: the 2009 capital increase
(15)
In 2009, in the light of its negative equity, Larco's Board of Directors proposed, and the three shareholders approved, a share capital increase of EUR 134 million. However, only the Greek State exercised its rights in full, whilst NBG exercised its rights in part and PPC did not participate at all in the share capital increase. No new shareholders contributed to the share capital increase.
(16)
The actual share capital increase only amounted to EUR 65,5 million, with the State contributing approximately EUR 45 million (69 % of the total capital injection) and NBG EUR 20,5 million (31 %). Despite Larco's bad financial situation, it appears that the capital increase was not based on a restructuring plan to restore the company's viability, whereas NBG appears to have written-off the book value of the company ‘because the Group does not foresee to recover the book value of the investment, given that the company encounters significant financial difficulties’ (8) (see recital 45 of the decision of 6 March 2013).
2.2.4. Measure 4: the 2010 State guarantee
(17)
On 10 May 2010 the State provided a guarantee, to cover a letter of guarantee that NBG would provide to Larco for the amount of approximately EUR 10,8 million. The guarantee covered 100 % of the letter of guarantee and had an indefinite duration and a guarantee premium of 2 % p.a.
2.2.5. Measure 5: letters of guarantee instead of pre-payment of a tax fine in 2010
(18)
In 2010 the Greek tax authorities audited Larco's financial statements and rejected the accounting treatment of certain losses resulting from hedging contracts for the price of nickel. As a result of the wrongful registration of the losses, a tax fine of EUR 190 million was imposed (9).
(19)
Larco subsequently challenged the imposition of the tax fine in the Greek courts. According to Greek law (10), an entity liable for a tax fine must pre-pay 25 % of the amount in question, in order to challenge the imposition of the tax fine in court (in this case the 25 % would amount to EUR 47 million).
(20)
However, in the case of Larco, a Greek administrative court decided to alleviate the company from the obligation to pre-pay 25 % of the tax fine, replacing it with the obligation to deposit letters of guarantees of just EUR 1,5 million.
2.2.6. Measure 6: the 2011 State guarantees
(21)
On 30 December 2011, the State provided two guarantees for two loans of EUR 30 million and EUR 20 million from ATE Bank. One of the loans (of EUR 20 million) was overdue at the time the guarantee was granted. The guarantees provided 100 % coverage and had a premium of 1 % p.a.
2.3. Grounds for initiating the formal investigation procedure
(22)
In the decision of 6 March 2013 (recitals 18-25), the Commission reached the preliminary conclusion that Larco could be considered a firm in difficulty within the meaning of the Rescue and Restructuring Guidelines (11) since 2007. Against that background, the Commission reached the preliminary conclusion that all six measures constituted State aid and it expressed doubts as regards their compatibility with the internal market.
(23)
If the measures identified were to constitute State aid, they would have been granted in breach of the notification and stand-still obligations established in Article 108(3) of the Treaty.
3. COMMENTS FROM GREECE
3.1. Firm in difficulty
(24)
In its comments in the context of the formal investigation procedure, the Greek authorities argued that Larco was not a firm in difficulty during the years 2008 and 2009, because the registered losses were due to the decrease of the global price of ferronickel during those years. The Greek authorities claimed that Larco has only been a firm in difficulty since 2010.
3.2. Measure 1: non-collection of debt to the Ministry of Finance
(25)
The Greek authorities argued that the credit of the State towards Larco did not amount to State resources, since it was originally a private credit provided by the Organisation for Enterprise Restructuring S.A. (‘OER’). When OER was liquidated, according to Law 2741/1999, all its claims were transferred to the State.
(26)
In addition, they explained that the 1998 debt settlement agreement contained specific rules for the treatment and collection of the outstanding debt which would be applicable at the end of each financial year as follows:
a.
if Larco had profits during a financial year, the interest accrued (6 % p.a.) would be repaid to the creditors first, before the repayment of the debt's principle;
b.
after any repayment of interest, Larco would keep a certain amount from the profits for investments;
c.
After applying (a) and (b), any remaining profit in Larco's accounts would be allocated proportionally to Larco's creditors.
(27)
If Larco did not make any profits after 1999, the creditors had the right to pursue the repayment of their debt through various means, such as considering the payment due, capitalising the debt etc. However, the creditors were not entitled to any forced execution of the outstanding debt, such as seizing the company's assets or forcing the launch of the bankruptcy procedure against the company.
(28)
Until 2003, the creditors received the accrued interest, as agreed. For the period 2004-2007, Larco did not make any profits and there was therefore no repayment of the interest accrued. In 2007 PPC concluded a raw material agreement with Larco, agreed by all creditors, whereby Larco provided lignite to PPC, which reduced the debt accordingly. The debt to PPC was completely eliminated in 2011.
(29)
The administrator of Old Larco has been pursuing the collection of the debt through judicial means and it appears that certain amounts have already been paid. By 2011, Old Larco had collected EUR 5 million of its outstanding debt under the 1998 agreement. Since Old Larco also has debts towards the Greek State, the latter collected the entire amount of those EUR 5 million.
(30)
As regards Larco's direct debt to the Greek State, the State has regularly sent invoices for the annual amount of the debt, including the annual accrued interest, to Larco.
(31)
Thus, the Greek authorities argued that the debt stemming from the 1998 agreement could not amount to State resources and in any event that there was no selective advantage in favour of Larco.
3.3. Measure 2: the 2008 State guarantee
(32)
The Greek authorities invoked the Guarantee Notice (12) and in particular Section 3.2 of the Notice, which includes the conditions, under which the Commission can rule out the presence of State aid in an individual guarantee. According to the Greek authorities:
a.
Larco was not a firm in difficulty at the time of the guarantee was granted;
b.
the extent of the guarantee could be properly measured when it was granted;
c.
the guarantee was granted for a debt security (bond loan), and could therefore exceed 80 % of the outstanding loan;
d.
the 1 % premium paid for the guarantee was a market-oriented price, reflecting Larco's financial standing.
(33)
Thus, the Greek authorities argued that the 2008 State guarantee did not constitute State aid.
(34)
The Greek authorities clarified that measure 2 was granted by virtue of the ministerial decision YA 2/93378/0025 dated 22 December 2008 and covered the exact amount of EUR 30 000 000.
3.4. Measure 3: the 2009 capital increase
(35)
The Greek authorities argued that the State's participation in the capital increase was intended to protect the value of the company, in view of its upcoming privatisation and in order to implement a restructuring plan. In its decision, the State took into account the potential growth of Larco, the value of its assets and the general situation in the ferronickel market as well as restructuring and cost-cutting measures.
(36)
NBG contributed 31 % of the capital increase. Unlike the State NBG decided to exercise its rights only in part. The Greek authorities argued that NBG's objective was to maintain a certain control over the company and thus its actions should not be viewed as a lack of trust in Larco's future. Indeed, NBG reduced its shareholding in Larco to the minimum necessary under Greek law in order to have a veto over certain important decisions in the Board of Directors.
(37)
The third shareholder, PPC, explicitly decided not to participate in the capital increase, accepting that its shareholding would be diluted. The Greek authorities argued that PPC did not participate because its intention was to allow the State to have a larger shareholding majority, in view of the privatisation of the company.
(38)
In conclusion, the Greek authorities argued that the State acted like a market economy investor and that, therefore, the 2009 capital increase did not constitute State aid.
(39)
As regards the granting date, the Greek authorities did not provide conclusive information. The minutes of the shareholders meeting show that the Greek State provided EUR 15 000 000 towards the capital increase on 15 April 2009, by virtue of the document Οικ2/27694/0025 of the Ministry of Finance in view of the total contribution of the State to the share capital increase, which amounted to EUR 44 999 999,40. The 2009 financial statement of Larco shows that the capital increase was decided on 14 May 2009, but does not clarify when the actual injection of the new capital took place.
3.5. Measure 4: the 2010 State guarantee
(40)
The Greek authorities explained that in the context of the 1998 agreement, Old Larco had been pursuing the repayment of Larco's debt in the Greek courts and there has been a series of court judgments and annulments, inter alia, regarding a debt of approximately EUR 10,5 million (13).
(41)
In the context of an appeal by Larco and because of the danger of irreparable damage, the Greek Supreme Court suspended the payment of the debt of approximately EUR 10,5 million, until final judgment by the relevant court. The suspension was granted on condition that Larco provided a letter of guarantee to Old Larco for the suspended amount. NBG provided the letter of guarantee for approximately EUR 10,8 million (EUR 10,5 million of the originally contested debt + EUR 0,3 million for legal fees and expenses) to Larco. The letter of guarantee was in turn covered by a State guarantee for the entire amount with a premium of 2 % p.a. for an unlimited period.
(42)
The Greek authorities explained that that measure was provided by the State as a shareholder with the intention of fulfilling the conditions of the suspension and protecting its investment from debts being declared overdue. Otherwise, the suspension would not have been applicable and Old Larco would have had the right to pursue the collection of the debt, possibly by seizing Larco's assets. Larco could then have become insolvent. According to the Greek authorities, NBG would not have granted the letter of guarantee without the State guarantee.
(43)
The Greek authorities clarified that measure 4 was granted by virtue of the ministerial decision YA 2/923/0025 dated 10 May 2010 and covered the exact amount of EUR 10 510 824,95 and EUR 310 000 for legal fees and expenses, thus in total EUR 10 820 824,95.
3.6. Measure 5: letters of guarantee instead of pre-payment of a tax fine in 2010
(44)
The Greek authorities clarified that the measure in question concerns an additional tax, rather than a tax fine. The additional tax was imposed because the tax authorities did not agree that the losses resulting from hedging contracts should be deduced from Larco's net revenue, as Larco argued. The Greek authorities also clarified that Larco was asked by the court to provide letters of guarantee of a total value of EUR 4,7 million.
(45)
The Greek authorities provided evidence that Larco was authorised to replace he pre-payment of the additional tax by letters of guarantee on the basis of a general legal provision. The court judgment allowing Larco to replace the pre-payment of the additional tax by letters of guarantee, in accordance with the national law (14), applied a balancing test, taking into account the benefits of the creditor (the State) and the viability of the debtor (Larco) and thus decided on the temporary suspension of the obligation to pre-pay EUR 47 million (that is to say, 25 % of the additional tax), replacing it with letters of guarantee of EUR 4,7 million in total. That suspension was to apply until a final judgment was delivered, in respect of the litigation lodged by Larco against the State for the imposition of the additional tax.
(46)
In addition, the Greek authorities argued that decisions of national courts cannot be imputable to the State.
(47)
The Greek authorities also explained that, despite the temporary suspension, the State had in practice overruled the financial effect of that suspension, by offsetting the additional tax due by Larco against amounts due by the State to Larco, such as income tax or VAT returns. This has been allowed by recent legislation for the acceleration of the collection of taxes in Greece.
(48)
Thus, the State appeared in effect to have already collected at least EUR 16,1 million of the amount due in respect of the pre-payment of Larco's additional tax.
3.7. Measure 6: the 2011 State guarantees
(49)
The Greek authorities clarified that neither of the two loans for which the guarantees were provided was overdue. The loan of EUR 20 million was provided by ATE Bank as a refinancing of an older loan of EUR 20 million, which was overdue.
(50)
The Greek authorities argued that the two State guarantees did not involve State resources, as the State owed EUR 60 million to Larco from VAT returns. Thus, if the guarantees were called, the amounts could offset the outstanding debt from the State.
(51)
The authorities also argued that, if the measure did constitute aid, it should be considered compatible with the internal market, as it complied with the Temporary Framework (15) and the relevant temporary Greek scheme for loan guarantees (‘temporary guarantee scheme’) (16). In particular, the authorities considered that, apart from the fact that Larco was a firm in difficulty at the time the measure was granted, the other conditions of the scheme were met:
a.
Larco was a large company;
b.
the EUR 30 million loan was an investment loan, whereas the EUR 20 million was a loan refinancing an older loan, which was granted for investment purposes;
c.
the guarantees were granted before the end of 2011;
d.
the total amount of the two guaranteed loans exceeded the annual wage bill of Larco only by EUR 3 million;
e.
the guarantees covered 100 % of the loan, but such a measure was the only possibility for Larco to access financing, due to the particular situation of the Greek economy.
f.
the guarantees included a 1 % p.a. premium, which should be considered as a market premium.
(52)
Finally, the Greek authorities argued that if the Commission concluded that the measure constituted aid and that the conditions of the temporary guarantee scheme were not met, the measures should be considered as rescue aid. Such aid should have been considered notified, as the Commission was made aware of the measure in the reply of 16 March 2012 to the questionnaire, when it was at the stage of the ex-officio preliminary investigation.
(53)
According to the Greek authorities, the aid complied with the requirements of the Rescue and Restructuring Guidelines, since:
a.
it was liquidity support in the form of loan guarantees;
b.
it was warranted on the grounds of serious social difficulties and had no unduly adverse spill over effects on other Member States;
c.
the Greek authorities were preparing a restructuring plan in cooperation with the Commission;
d.
it was restricted to the amount needed to keep the firm in business for a limited period;
e.
it respected the ‘one time, last time’ condition, as Larco had not been subject to rescue or restructuring aid in the past;
f.
Larco presented a business plan to the State, justifying the necessity of the funding of EUR 30 million for investments.
(54)
The Greek authorities clarified that measure 6 was granted by virtue of (i) the ministerial decision YA 2/95156/0025 dated 30 December 2011 covering the exact amount of EUR 30 000 000 and (ii) the ministerial decision YA 2/95161/0025 dated 30 December 2011 for the exact amount of EUR 20 000 000.
4. ASSESSMENT
(55)
This Decision addresses as a preliminary point the issue of whether Larco is a firm in difficulty within the meaning of the Rescue and Restructuring Guidelines. Subsequently, the Decision will assess whether the measures under scrutiny constitute State aid to Larco within the meaning of Article 107(1) of the Treaty and, finally, whether such aid might be compatible with the internal market.
4.1. Difficulties of Larco
(56)
In the Decision of 6 March 2013 and in particular recitals 18-25 thereof, the Commission concluded on a preliminary basis that Larco was a firm in difficulty at the time the 6 measures in question were provided. Larco's key financial data during the period 2007-2011 are set out in the table:
Larco's key financial data 2007-6/2012 (EUR million)
2007
2008
2009
2010
2011
H1 2012 (17)
Turnover
549,3
284
98,8
239
311
154,6
EBT
23
- 116
- 105
6,4
6,5
- 12,2
Registered capital
163,8
163,8
109
109
109
109
Own equity
104
- 0,4
- 35
- 31
- 26
- 39
Total Debt
141,2
230,1
233,9
261,8
262,7
326,0
Debt/Equity (ratio)
1,3
- 575,0
- 6,6
- 8,3
- 10,1
- 8,4
(57)
Point 10(a) of the Rescue and Restructuring Guidelines states that a limited liability company is considered to be in difficult when ‘more than half of registered capital has disappeared and more than one quarter of that capital has been lost over the preceding 12 months’. This reflects the assumption that a company experiencing a massive loss in its registered capital will be unable to stem losses that will almost certainly condemn it to go out of business in the short or medium term (as set out in point 9 of the Rescue and Restructuring Guidelines).
(58)
Furthermore, according to point 11 of the Rescue and Restructuring Guidelines, a firm may be considered to be in difficulty ‘where the usual signs of a firm being in difficulty are present, such as increasing losses, diminishing turnover, growing stock inventories, excess capacity, declining cash flow, mounting debt, rising interest charges and falling or nil net asset value’. In this respect, according to the General Court, ‘the existence of negative own capital which […] may be considered to be an important indicator that an undertaking is in a difficult financial situation’ (18).
(59)
According to the financial statements of Larco for the period 2007-H1 2012, the registered capital of the company did not decrease by more than half. However, over the same period the company's own equity turned negative. In previous cases the Commission has considered that where a company has negative equity, this implies that the entire registered capital of that company has been lost and there is an a priori assumption that the criteria of point 10(a) of the Rescue and Restructuring Guidelines are met (19).
(60)
In the case of Larco, the Commission considers that its registered capital only appears not to have been decreased by more than half, because the company did not adopt appropriate measures, as normally foreseen by Greek legislation (20). Such appropriate measures aim at turning a company's own equity from negative to positive and, at the same time, at increasing it to an adequate level. Such appropriate measures could be either the capitalisation of losses or a capital increase or both.
(61)
In this respect, the Commission considers that a capitalisation of losses would have resulted in the loss of the entire registered capital of the company, since the accumulated losses were higher than the registered capital. For this reason the Commission considers that the criteria in point 10(a) of the Rescue and Restructuring Guidelines have been met in this case since 2008.
(62)
In addition, as regards the criteria in point 11 of the Rescue and Restructuring Guidelines, Larco incurred a significant decrease of turnover from 2007 until 2009 and significant losses in 2008 and 2009, with a total amount of EUR 221 million (EUR 116 million and EUR 105 million respectively). In 2010 and 2011 the company had increased turnover and earnings, but those increases were not sufficient to allow Larco's financial recovery. During the same period its equity remained negative and its debt continued to grow. Furthermore, Larco's operations again became loss-making in H1 2012.
(63)
The Commission does not agree with the argument of the Greek authorities that Larco was not in difficulty during the years 2008 and 2009 because the losses were due to the decreased price of ferronickel.
(64)
First, the fact that a decrease in the price of ferronickel led to losses and contributed to Larco's difficulties does not in itself mitigate the finding that Larco showed the usual signs of a firm being in difficulty. A healthy firm would need to adapt its costs to such price changes in order to avoid losses.
(65)
Secondly, in the years 2008 and 2009 the company had negative equity and increasing debt (63 % increase between 2007-2008). Although the price of ferronickel and turnover increased significantly after 2010, the subsequent financial results of Larco indicate that its difficulties persisted. Thus, it cannot be concluded that the losses of 2008 and 2009 were only the result of low ferronickel prices.
(66)
In the light of the above, it is concluded that Larco was a firm in difficulty within the meaning of the Rescue and Restructuring Guidelines at the time the 6 measures in question were granted.
4.2. Existence of State aid
(67)
Article 107(1) of the Treaty provides that any aid granted by a Member State or through State resources in any form whatsoever which distorts or threatens to distort competition by favouring certain undertakings or the production of certain goods shall, in so far as it affects trade between Member States, be incompatible with the internal market.
(68)
According to the settled practice of the Commission and as confirmed by the case law, the criterion for assessing whether a transaction between a public body and an undertaking amounts to State aid is the market economy investor or creditor principle (‘MEIP’ or ‘MECP’) (21). It follows from that principle that, when the State acts in a market as a commercial operator, it must do so in a way comparable to a private operator. If the State does not do so, State aid could be involved. In other words, the benchmark for appreciating whether a transaction involves State aid is whether a private operator placed in a similar situation would have behaved in the same way. In applying this principle, non-economic considerations cannot be taken into account as reasons for granting support measures.
4.2.1. Measure 1: non-collection of debt to the Ministry of Finance
(69)
Based on the information available, the Commission cannot agree with the argument of the Greek authorities that the credit from OER was a private credit. According to Greek law 1386/1983 (Article 1) (22) establishing OER, ‘OER will operate to the benefit of the social interest and under the supervision of the State’. According to Article 3 of the same law, the State was the only shareholder of OER. In addition, the State had the possibility to directly appoint the chairman along with 2 out of 8 members of the Board of Directors and, indirectly, another 4 members. It follows from the above that the resources of OER amount to State resources and thus any credit from OER seems to be imputable to the State.
(70)
The evidence provided by the Greek authorities show that Larco's debt to OER (subsequently transferred to the State) had been regularly reported and invoiced, in accordance with the 1998 debt settlement agreement agreed under the 1998 debt settlement agreement. Part of the debt was collected, when the profitability of the company allowed it. Larco undertook investments during that period, which reduced repayments, but those investments were agreed by all creditors. According to the agreement, the creditors were not entitled to any forced execution of the outstanding debt.
(71)
In the light of the above, it is concluded that Measure 1 complied with the MECP, since the State, as creditor, acted in a way comparable to that of a private creditor, since it used all the means at its disposal and within the contractually agreed framework, in order to collect its debt.
4.2.2. Measure 2: the 2008 State guarantee
(72)
State guarantees put State resources at risk, as their call is paid through the State budget. Moreover, any guarantee that is not properly remunerated implies a loss of financial resources for the State. Thus, the criterion of State resources and imputability to the State is fulfilled for this measure and this is not disputed by the Greek authorities.
(73)
The Commission disagrees with the argument of the Greek authorities that the conditions of Section 3.2 of the Guarantee Notice are fulfilled. The Commission has established that Larco was a firm in difficulty in 2008. In addition, an annual guarantee premium of 1 % cannot be considered as reflecting the risk of default for the guaranteed loans, given the significant financial difficulties of Larco and in particular its high debt to equity ratio.
(74)
The Commission considers that a reasonable market creditor would not have provided Larco with a guarantee under those conditions. Since the measure was provided selectively to Larco, the Commission concludes that the 2008 State guarantee provided a selective advantage to the beneficiary.
(75)
Larco is active in a sector in which products are traded among Member States and itself exports most of its production to other Member States. In addition, there is nickel mining, smelting and refining in 6 Member States apart from Greece, namely in Austria, Finland, France (New Caledonia), Spain, Sweden and the United Kingdom (23). Nickel is traded in almost all Member States (24).
(76)
The measures in question enable Larco to continue operating so that, unlike other competitors with financial difficulties, it does not have to face the consequences normally deriving from its difficult financial results. This distorts competition as other companies active in the same markets need to operate without such State support.
(77)
Thus, it is concluded that Measure 2 constitutes State aid within the meaning of Article 107(1) of the Treaty. The Commission considers that the aid is equal to the amount of the guaranteed loan, because it is doubtful that Larco, in view of its economic difficulties, would have found any funding in the market irrespective of the conditions. In other words, the Commission considers that Larco received an advantage equal to the amount of the guaranteed loan, because without the State guarantee it would not have been able to receive that financing from the market.
(78)
The Commission does not have any information indicating that the guarantee has been triggered.
4.2.3. Measure 3: the 2009 capital increase
(79)
The participation of the State in Larco's 2009 share capital increase involves State resources and is imputable to the State. Thus, this criterion is fulfilled and is not disputed by the Greek authorities.
(80)
The Commission has not received any convincing evidence from the Greek authorities which would justify their argument that the State acted as a reasonable market investor. Indeed, minutes of the shareholders meetings provided as evidence suggest that no restructuring plan was provided to the shareholders prior to the capital increase, despite Larco being a firm in difficulty. In addition, the final amount of the capital increase was eventually insufficient to cover the negative equity of Larco and could thus not be seen as a measure protecting the company's value and supporting its restructuring.
(81)
As regards the participation of NBG, the Commission recalls the Court's clarification that ‘simultaneity cannot in itself, even where significant private investments have been made, suffice for a finding that there has been no aid within the meaning of Article 87(1) EC without taking into consideration the other relevant facts and points of law.’ (25).
(82)
Indeed, the partial participation of NBG cannot be used as evidence of concomitance between State and private shareholders because NBG was exposed to Larco not only as a shareholder, but also as a creditor. Its decision to participate partially in the capital increase was thus a means to protect not only the value of its investment but also its position as a creditor.
(83)
Furthermore, the State had already provided Larco with the 2008 State guarantee. Thus, as established by relevant case law, the provision of the State's participation to the 2009 capital increase cannot be seen in isolation, but must be considered in the context of other aid measures (26).
(84)
Finally, the minutes of the shareholders' meetings do not support the argument of the Greek authorities that PPC's intention was to allow the State a large shareholding majority. Instead, PPC simply declared that it would not participate in the share capital increase.
(85)
Thus, the Commission considers that a reasonable market investor would not have participated in Larco's share capital increase under those conditions. Since the measure was provided selectively to Larco, the Commission concludes that the State's participation in the 2009 capital increase provided the beneficiary with a selective advantage.
(86)
For the reasons set out in recitals 75-76 above, the measure has the potential to affect trade between Member States and to distort competition.
(87)
Thus, it is concluded that measure 3 constitutes State aid within the meaning of Article 107(1) of the Treaty. Since it is not disputed that the State exercised its full rights to the share capital increase [unclear], the value of Measure 3 amounts to EUR 44 999 999,40.
(88)
As regards the granting date, it follows from the minutes of the shareholders meeting of 14 May 2009 that the Greek State provided EUR 15 000 000 to the capital increase on 15 April 2009 (27), with a view to the total contribution of the State to the share capital increase[unclear], which amounted to EUR 44 999 999,40. The Commission does not have information about the date on which the remaining amount of the State's contribution to the Company's share capital increase was granted.
4.2.4. Measure 4: the 2010 State guarantee
(89)
For the same reasons as for Measure 2, the criterion of State resources and imputability to the State is fulfilled for Measure 4 and this was not disputed by the Greek authorities.
(90)
The Commission acknowledges that it may be common business practice for shareholders to provide guarantees in circumstances similar to this case. However, since NBG was also a shareholder of Larco, the Commission considers that it would be normal for shareholders to share proportionately the exposure stemming from the guarantee in question. Instead, the State assumed the entire risk, providing a guarantee for a debt, while Larco was in difficulty and already had mounting debt.
(91)
As for Measure 2, the conditions of Section 3.2 of the Guarantee Notice are not fulfilled for this measure either, since a 2 % premium cannot be considered as reflecting the risk of Larco's default.
(92)
Thus, the Commission considers that a reasonable market creditor would not have provided Larco with a guarantee under those conditions. Since the measure was provided selectively to Larco, the Commission concludes that it provided a selective advantage to the beneficiary.
(93)
For the reasons set out in recitals 75-76 above, the measure has the potential to affect trade between Member States and to distort competition.
(94)
Thus, it is concluded that measure 4 constitutes State aid within the meaning of Article 107(1) of the Treaty. The Commission considers that the amount of the aid is equal to the guaranteed amount, because it is clear that, irrespective of the conditions, no reasonable market player would have been able to guarantee that amount for Larco, in view of its economic difficulties. In other words, the Commission considers that Larco received an advantage equal to the guaranteed amount, because without the State guarantee it would not have been able to receive any guarantee by the market.
(95)
The Commission does not have any information indicating that the guarantee has been triggered.
4.2.5. Measure 5: letters of guarantee instead of pre-payment of an additional tax in 2010
(96)
The Commission takes note of the clarifications provided by the Greek authorities as regards the factual background of Measure 5.
(97)
In the light of the evidence provided by the Greek authorities, the Commission agrees that the right to replace the pre-payment of the additional tax with letters of guarantee was granted to Larco by the court on the basis of objective criteria, which would have applied to any company in a similar situation. Thus, it is concluded that Measure 5 did not involve a selective advantage to Larco.
4.2.6. Measure 6: the 2011 State guarantees
(98)
The Commission takes note of the clarifications provided by the Greek authorities as regards the factual background to Measure 6.
(99)
The Commission disagrees with the Greek authorities that Measure 6 does not involve State resources. First, as explained in respect of Measure 2, State guarantees put State resources at risk, as their call is paid through the State budget. Moreover, any guarantee that is not properly remunerated with a market premium implies a loss of financial resources for the State. Furthermore, the argument about the outstanding debt of EUR 60 million in VAT seems contradictory to the comments provided in respect of Measure 5, whereby the Greek authorities argued that they legally and intentionally did not return VAT due, in order to offset the suspension of the pre-payment of the additional tax.
(100)
Thus, the Commission considers that the criterion of State resources and imputability to the State is fulfilled for this measure.
(101)
Similar to Measures 2 and 4, the conditions of Section 3.2 of the Guarantee Notice are not fulfilled for this measure either.
(102)
Thus, the Commission considers that a reasonable market creditor would not have provided Larco with a guarantee under those conditions. Since the measure was provided selectively to Larco, the Commission concludes that it provided a selective advantage to the beneficiary.
(103)
For the reasons set out in recitals 75-76 above, the measure has the potential to affect trade between Member States and to distort competition.
(104)
Thus, it is concluded that Measure 6 constitutes State aid within the meaning of Article 107(1) of the Treaty. As for Measure 2, the Commission considers that the amount of the aid is equal to the amount of the guaranteed loans, because it is doubtful that Larco, in view of its economic difficulties, would have found any funding in the market irrespective of the conditions.
(105)
The Commission does not have any information indicating that the guarantee has been triggered.
4.2.7. Conclusion on existence of State aid
(106)
In the light of the above, the Commission considers that Measures 1 and 5 do not constitute State aid, whereas Measures 2, 3, 4 and 6 constitute State aid within the meaning of Article 107(1) of the Treaty.
(107)
Thus, the State aid comprised in Measure 2 amounts to EUR 30 000 000, granted on 22 December 2008. The State aid comprised in Measure 3 amounts to EUR 44 999 999,40, but the granting date(s) need to be clarified by the Greek authorities. The State aid comprised in Measure 4 amounts to EUR 10 820 824,95, granted on 10 May 2010 and the total State aid comprised in Measure 6 amounts to EUR 50 000 000 (resulting from EUR 30 000 000 + EUR 30 000 000) granted on 30 December 2011.
4.3. Unlawful aid
(108)
The Measures 2, 3, 4 and 6 constitute State aid and were granted in breach of the notification and stand-still obligations established in Article 108(3) of the Treaty. Thus, those measures constitute unlawful State aid.
4.4. Compatibility of the aid
(109)
Inasmuch as certain measures constitute State aid within the meaning of Article 107(1) of the Treaty, their compatibility must be assessed in the light of the exceptions laid down in paragraphs 2 and 3 of that Article.
(110)
According to the case-law of the Court of Justice, it is up to the Member State to invoke possible grounds of compatibility and to demonstrate that the conditions for such compatibility are met (28).
4.4.1. Compatibility of measures 2, 4 and 6
(111)
For Measures 2 and 4 the Greek authorities did not invoke any possible grounds of compatibility, because they argued that the measures did not constitute State aid.
(112)
Given that the measures constitute State aid, they should be assessed with regards to their compatibility under Article 107(3)(c) of the Treaty and in particular under the Rescue and Restructuring Guidelines, since Larco has been a firm in difficulty at least since 2008. According point 20 of the Rescue and Restructuring Guidelines, ‘a firm in difficulty cannot be considered an appropriate vehicle for promoting other public policy objectives until such time as its viability is assured. Consequently, the Commission considers that aid to firms in difficulty may contribute to the development of economic activities without adversely affecting trade to an extent contrary to the Community interest only if the conditions set out in these Guidelines are met.’
(113)
However, the relevant conditions of the Rescue and Restructuring Guidelines (Section 3.1) are not fulfilled in this case. The guarantees were not terminated after 6 months and the Greek authorities did not notify a restructuring plan that would restore the company's viability, whilst there were no compensatory measures implemented in order to mitigate the distortions of competition. Finally, there is no evidence that the aid was limited to the minimum necessary, notably through a significant own contribution of the aid beneficiary. The authorities did not provide a liquidation plan.
(114)
As regards Measure 6, the Greek authorities have argued that it was compatible with the Temporary Framework and the temporary guarantee scheme and in any event that it qualified as rescue aid.
(115)
The Commission disagrees with the arguments of the Greek authorities. It considers that the conditions of the Temporary Framework and the temporary guarantee scheme were not met, since Larco was a firm in difficulty. The total amount of the two guarantees exceeded Larco's annual wage bill, the guarantee exceeded 90 % of the loan and 1 % p.a. could not be considered as a market premium, reflecting the risk of default for the guaranteed amount.
(116)
As regards the argument that the measure amounted to rescue aid, although the Commission has held discussions with the Greek authorities concerning Larco since 2011, the authorities never mentioned that the 2011 guarantees should be considered as rescue aid and never provided any notification to that effect. Indeed, in their reply of 16 March 2012 to the questionnaire, the Greek authorities explicitly declared that the company had not benefitted from rescue and/or restructuring aid for the past 10 years.
(117)
The relevant conditions of the Rescue and Restructuring Guidelines are in any event not fulfilled in this case either. The 2011 guarantees were not terminated after 6 months and the Greek authorities did not notify a restructuring plan or a liquidation plan. The business plan justifying the need for EUR 30 million for investments cannot form the basis of a compatible restructuring plan for the purposes of the Rescue and Restructuring Guidelines. That is because that plan did not aim to restore the company's viability, and there were no compensatory measures envisaged or implemented in order to mitigate the distortions of competition. Finally, there was no evidence that the aid was limited to the minimum necessary, notably through a significant own contribution of the aid beneficiary. The authorities did not provide a liquidation plan either.
(118)
The Commission has not identified any other possible grounds for the compatibility of Measures 2, 4 and 6.
(119)
In the light of the above, the Commission considers Measures 2, 4 and 6 to be incompatible with the internal market.
4.4.2. Compatibility of measure 3
(120)
The Greek authorities did not identify any possible grounds for the compatibility of Measure 3, because they argued that the measure did not constitute State aid.
(121)
Given that the measure constitutes State aid, it should also be assessed with regard to its compatibility under the Rescue and Restructuring Guidelines, for the reasons set out in recital 112 above. However, the relevant conditions of the Rescue and Restructuring Guidelines are not fulfilled in this case either. The Greek authorities never notified a restructuring plan that would restore the company's viability, and there were no compensatory measures implemented in order to mitigate the distortions of competition. Finally, there is no evidence that the aid was limited to the minimum necessary, notably through a significant own contribution of the aid beneficiary.
(122)
The Commission has not identified any other possible grounds for the compatibility of this measure.
(123)
Against this background, the Commission considers Measure 3 to be incompatible with the internal market.
4.5. Recovery
(124)
According to the Treaty and the Court's established case-law, the Commission is competent to decide that the Member State concerned must abolish or alter aid when it has found that it is incompatible with the internal market (29). The Court has also consistently held that the obligation on a Member State to abolish aid regarded by the Commission as being incompatible with the internal market is designed to re-establish the previously existing situation (30). In this context, the Court has established that this objective is attained once the recipient has repaid the amounts granted by way of unlawful aid, thus forfeiting the advantage which it had enjoyed over its competitors on the market, and the situation prior to the payment of the aid is restored (31).
(125)
In line with the case-law, Article 14(1) of Council Regulation (EC) No 659/1999 (32) stated that ‘where negative decisions are taken in cases of unlawful aid, the Commission shall decide that the Member State concerned shall take all necessary measures to recover the aid from the beneficiary […]’.
(126)
Thus, given that none of the measures in question were notified to the Commission, in violation of Article 108 of the Treaty and are, therefore, to be considered as unlawful and incompatible aid, they must be recovered in order to re-establish the situation that existed on the market prior to their granting. Recovery should cover the time from when the advantage accrued to the beneficiary, that is to say when the aid was put at the disposal of the beneficiary, until effective recovery, and the sums to be recovered should bear interest until effective recovery.
5. CONCLUSION
(127)
Measures 1 and 5 do not constitute aid within the meaning of Article 107(1) of the Treaty.
(128)
Greece unlawfully implemented Measures 2, 3, 4 and 6 in breach of Article 108(3) of the Treaty.
(129)
In particular, Measures 2, 4 and 6 (State guarantees of 2008, 2010 and 2011) in favour of Larco constituted State aid within the meaning of Article 107(1) of the Treaty and were incompatible with the internal market, because the relevant conditions of the Rescue and Restructuring Guidelines were not met and no other compatibility grounds were identified.
(130)
Measure 3 (the State's participation in the 2009 capital increase of Larco) also constituted State aid and was incompatible with the Treaty, because the relevant conditions of the Rescue and Restructuring Guidelines were not met and no other compatibility basis was identified.
(131)
The Commission notes that Greece has agreed the present decision to be adopted in the English language,
HAS ADOPTED THIS DECISION:
Article 1
The non-collection of debt to the Ministry of Finance and letters of guarantee instead of pre-payment of additional tax in 2010, which Greece has implemented for Larco, do not constitute State aid within the meaning of Article 107(1) of the Treaty.
Article 2
The State aid amounting to EUR 135 820 824,35 in the form of State guarantees to Larco General Mining & Metallurgical Company S.A. in 2008, 2010 and 2011 and the State's participation to the company's capital increase in 2009, unlawfully granted by Greece in breach of Article 108(3) of the Treaty is incompatible with the internal market.
Article 3
1. Greece shall recover the incompatible aid referred to in Article 2 from the beneficiary.
2. The sums to be recovered shall bear interest from the date on which they were put at the disposal of the beneficiaries until their actual recovery.
3. The interest shall be calculated on a compound basis in accordance with Chapter V of Commission Regulation (EC) No 794/2004 (33), as amended.
4. As regards measure 3, Greece shall provide the exact date(s) when it provided its contribution to the 2009 share capital increase.
5. Greece shall cancel all outstanding payments of the aid referred to in Article 2 with effect from the date of adoption of this Decision.
Article 4
1. Recovery of the aid referred to in Article 2 shall be immediate and effective.
2. Greece shall ensure that this Decision is implemented within four months following the date of notification of this Decision.
Article 5
1. Within two months following notification of this Decision, Greece shall submit the following information:
(a)
the total amount (principal and recovery interests) to be recovered from the beneficiary;
(b)
a detailed description of the measures already taken and planned to comply with this Decision;
(c)
documents demonstrating that the beneficiary has been ordered to repay the aid.
2. Greece shall keep the Commission informed of the progress of the national measures taken to implement this Decision until recovery of the aid referred to in Article 2 has been completed. It shall immediately submit, on simple request by the Commission, information on the measures already taken and planned to comply with this Decision. It shall also provide detailed information concerning the amounts of aid and recovery interest already recovered from the beneficiary.
Article 6
This Decision is addressed to the Hellenic Republic.
Done at Brussels, 27 March 2014.