PROVÁDĚCÍ NAŘÍZENÍ RADY (EU) č. 1194/2013
ze dne 19. listopadu 2013
o uložení konečného antidumpingového cla a o konečném výběru prozatímního cla uloženého na dovoz bionafty pocházející z Argentiny a Indonésie
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (1) (dále jen „základní nařízení“), a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh předložený Evropskou komisí po konzultaci s poradním výborem,
vzhledem k těmto důvodům:
A. POSTUP
1. Prozatímní opatření
(1)
Dne 27. května 2013 Evropská komise (dále jen „Komise“) rozhodla o uložení prozatímního antidumpingového cla na dovoz bionafty pocházející z Argentiny a Indonésie (dále jen „dotčené země“) prostřednictvím nařízení (EU) č. 490/2013 (2) (dále jen „prozatímní nařízení“)
(2)
Řízení bylo zahájeno dne 29. srpna 2012 (3) na základě podnětu, který byl podán jménem výrobců v Unii (dále jen „žadatelé“) představujících více než 60 % celkové výroby bionafty v Unii.
(3)
Jak je uvedeno v 5. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, šetření dumpingu a újmy se týkalo období od 1. července 2011 do 30. června 2012 (dále jen „období šetření“). Zkoumání trendů významných pro posouzení újmy se týkalo období od 1. ledna 2009 do konce období šetření (dále jen „posuzované období“).
2. Následný postup
(4)
Po zveřejnění základních skutečností a úvah, na jejichž základě bylo rozhodnuto o uložení prozatímního antidumpingového cla (dále jen „poskytnutí prozatímních informací“), se některé ze zúčastněných stran k těmto prozatímním zjištěním písemně vyjádřily. Stranám, které požádaly o slyšení, bylo vyhověno.
(5)
Komise pokračovala ve vyhledávání a ověřování všech informací, jež považovala za nezbytné ke konečným zjištěním. Byly zváženy ústní i písemné připomínky zúčastněných stran a na jejich základě byla prozatímní zjištění podle potřeby upravena.
(6)
Následně byly všem stranám sděleny základní skutečnosti a úvahy, z nichž vycházel záměr doporučit uložení konečného antidumpingového cla na dovoz bionafty pocházející z Argentiny a Indonésie a konečný výběr částek zajištěných prostřednictvím prozatímního cla (dále jen „poskytnutí konečných informací“). Všem stranám byla poskytnuta lhůta, během níž mohly k uvedenému poskytnutí konečných informací předložit své připomínky.
(7)
Připomínky předložené zúčastněnými stranami byly zváženy a případně vzaty v úvahu.
B. VÝBĚR VZORKU
(8)
Jelikož k výběru vzorku vyvážejících výrobců v Argentině a Indonésii nebyly vzneseny žádné připomínky, potvrzují se prozatímní zjištění v 10. až 14. a 16. až 20. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
(9)
Jedna zúčastněná strana požádala o podrobnější informace týkající se reprezentativnosti vzorků výrobců v Unii, a to jak ve fázi prozatímního výběru, jak je uvedeno ve 23. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, tak ve fázi konečného výběru, jak je uvedeno v 83. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
(10)
Vzorek výrobců v Unii vybraných v rámci prozatímního výběru pokrýval 32,5 % výroby bionafty v Unii v období šetření. Po změnách vysvětlených ve 24. bodě odůvodnění prozatímního nařízení zahrnoval konečný vzorek osm společností pokrývajících 27 % výroby v Unii. Vzorek se proto považuje za reprezentativní pro výrobní odvětví Unie.
(11)
Jedna zúčastněná strana tvrdila, že dva výrobci v Unii, kteří byli zařazeni do vzorku, by vzhledem ke svým vztahům s argentinskými vyvážejícími výrobci měli být ze vzorku vyřazeni. Údajné vztahy byly před uložením prozatímních opatření přezkoumány a závěry Komise byly již zveřejněny v 82. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
(12)
Veškerá údajná spojení mezi argentinskými vyvážejícími výrobci a dvěma výše uvedenými společnostmi ve vzorku byla znovu přezkoumána a nebyla mezi nimi zjištěna žádná přímá vazba takové povahy, aby kterýkoli z těchto výrobců v Unii měl být ze vzorku vyřazen. Vzorek proto zůstal beze změny.
(13)
Jiná zúčastněná strana tvrdila, že postup, který Komise použila při výběru vzorku výrobců v Unii, byl chybný, jelikož Komise navrhla vzorek před zahájením šetření.
(14)
Uvedené tvrzení se zamítá. Komise nevybrala konečný vzorek dříve, než bylo zahájeno šetření, a učinila to zcela v souladu s ustanoveními základního nařízení.
(15)
Jelikož nebyla předložena žádná další tvrzení nebo připomínky, potvrzuje se obsah 22. až 25. bodu odůvodnění prozatímního nařízení.
C. DOTČENÝ VÝROBEK A OBDOBNÝ VÝROBEK
1. Úvod
(16)
Jak je uvedeno v 29. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, jsou dotčeným výrobkem, jak byl prozatímně definován, monoalkylestery mastných kyselin a/nebo parafínovaný plynový olej ze syntézy a/nebo hydrotermální úpravy, nefosilního původu, buď v čisté formě, nebo obsažené ve směsi, pocházející z Argentiny a Indonésie, v současnosti kódů KN ex 1516 20 98, ex 1518 00 91, ex 1518 00 95, ex 1518 00 99, ex 2710 19 43, ex 2710 19 46, ex 2710 19 47, 2710 20 11, 2710 20 15, 2710 20 17, ex 3824 90 97, 3826 00 10 a ex 3826 00 90 (dále jen „dotčený výrobek“ běžně označovaný jako „bionafta“).
2. Tvrzení
(17)
Jeden indonéský vyvážející výrobce tvrdil, že v rozporu s tím, co bylo uvedeno v 34. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, metylester z palmového oleje (dále jen „PME“) vyráběný v Indonésii není obdobný výrobek jako metylester z řepkového oleje (dále jen „RME“) a jiné bionafty vyráběné v Unii nebo metylester ze sójového oleje (dále jen „SME“) vyráběný v Argentině, protože PME má mnohem vyšší filtrovatelnost při nízkých teplotách (CFPP), což znamená, že před použitím v Unii se musí mísit.
(18)
Toto tvrzení se zamítá. PME vyráběný v Indonésii konkuruje bionaftě vyráběné v Unii, což není pouze RME, ale také bionafta vyráběná z palmového oleje a jiných surovin. Díky mísení s jinými druhy bionafty před použitím může být PME používán v celé Unii po celý rok stejným způsobem jako RME a SME. PME je tedy vzájemně zaměnitelný s bionaftou vyráběnou v Unii, a je proto obdobným výrobkem.
(19)
Ve 35. bodě odůvodnění prozatímního nařízení je uvedeno tvrzení jednoho indonéského výrobce, že z oblasti působnosti tohoto řízení by měly být vyloučeny frakcionované metylestery. Tentýž výrobce uvedl tento požadavek ve svých připomínkách k poskytnutí prozatímních informací a zopakoval tak svou námitku vznesenou před poskytnutím prozatímních informací.
(20)
Výrobní odvětví Unie však toto tvrzení zpochybnilo a uvedlo, že frakcionované metylestery jsou bionaftou a měly by i nadále spadat do definice výrobku.
(21)
Na základě připomínek obdržených po prozatímní fázi se potvrzuje rozhodnutí Komise uvedené v 36. bodě odůvodnění prozatímního nařízení. Nehledě na to, že metylestery mastných kyselin mají různá čísla Chemical Abstracts Service (dále jen „CAS“), že uvedené estery se vyrábějí za pomoci různých postupů a že mohou mít různá použití, jsou frakcionované metylestery přece metylestery mastných kyselin a lze je používat jako palivo. Vzhledem k tomu, že v místě dovozu je bez chemické analýzy obtížné rozlišit jeden metylester mastné kyseliny od druhého a že v důsledku toho existuje možnost obcházení cla, je-li bionafta deklarována jako frakcionovaný metylester vyráběný z palmového oleje, toto tvrzení se i nadále zamítá.
(22)
V 37. bodě odůvodnění prozatímního nařízení se uvádí, že jeden evropský dovozce metylesteru mastných kyselin z oleje z palmových jader (dále jen „PKE“) požádal, aby mu bylo uděleno osvobození pro koncového uživatele pro dovoz tohoto výrobku, nebo aby byl vyloučen z oblasti působnosti tohoto řízení.
(23)
Po poskytnutí prozatímních informací předložilo výrobní odvětví Unie připomínky týkající se uplatnění osvobození pro koncového uživatele na dovoz PKE a možnosti obcházení navrženého cla. Vyslovilo se proti tomu, aby Komise povolila uplatnění takového systému osvobození od antidumpingových cel vzhledem k zaměnitelnosti bionafty; bionafta deklarovaná pro jiné použití než jako palivo by jako palivo mohla být používána, protože má stejné fyzikální vlastnosti. PKE lze použít jako palivo; nenasycený mastný alkohol, který se z PKE získává, také může být dále zpracován na bionaftu; a možnost kontroly, již mohou uplatňovat celní orgány vůči dovozu prováděnému v rámci osvobození pro koncového uživatele, je omezená a ekonomická zátěž plynoucí z tohoto systému je značná.
(24)
Po konzultacích k této otázce a s ohledem na skutečnost, že bionafta deklarovaná pro jiné použití než jako palivo má stejné fyzikální vlastnosti jako bionafta, která má být použita jako palivo, není v daném případě vhodné povolit osvobození pro koncového uživatele pro dovoz PKE.
(25)
Jeden německý dovozce znovu zopakoval svou žádost o vyloučení výrobku a/nebo o osvobození pro koncového uživatele pro konkrétní metylester mastných kyselin vyráběný z PKE, který byl v EU určen pro jiné užití nežli jako palivo. Připomínky byly opakováním stanoviska, které bylo v prozatímní fázi zamítnuto, a nebyl předložen žádný nový důkaz, který by změnil závěr, že osvobození pro koncového uživatele by uděleno být nemělo a že PKE by měl zůstat ve stejné kategorii výrobků.
(26)
Jeden indonéský vyvážející výrobce se rovněž dovolával svého nároku na osvobození pro koncového uživatele na frakcionované metylestery a žádal o osvobození pro koncového uživatele na tento dovoz za účelem výroby nasyceného mastného alkoholu. Jak již bylo vysvětleno výše, všechny žádosti o osvobození pro koncového uživatele byly zamítnuty a argumenty vznesené touto zúčastněnou stranou uvedený závěr nezměnily.
3. Závěr
(27)
Jelikož k dotčenému výrobku a obdobnému výrobku nebyly vzneseny žádné další připomínky, potvrzuje se 29. až 39. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
D. DUMPING
1. Úvodní poznámky
(28)
V 44. a 64. bodě odůvodnění prozatímního nařízení bylo vysvětleno, že trhy s bionaftou jsou v Argentině a v Indonésii silně regulovány státem, a prodej na domácím trhu tudíž nebyl považován za prodej uskutečněný v běžném obchodním styku. V důsledku toho běžná hodnota obdobného výrobku musela být určena v souladu s čl. 2 odst. 3 a 6 základního nařízení. Uvedené zjištění žádná ze zúčastněných stran nezpochybnila, a proto se potvrzuje.
(29)
Běžná hodnota určená pro Argentinu i Indonésii byla v prozatímní fázi vypočtena na základě vlastních skutečných (a zaznamenaných) výrobních nákladů společností během období šetření, vzniklých prodejních, správních a režijních nákladů a přiměřeného ziskového rozpětí. Ve 45. a 63. bodě odůvodnění prozatímního nařízení bylo zejména poukázáno na to, že Komise bude dále zkoumat tvrzení, že systémy rozdílné vývozní daně v Argentině a Indonésii zkreslují ceny surovin, a že zaznamenané výrobní náklady proto přiměřeně neodrážejí náklady spojené s výrobou dotčeného výrobku.
(30)
Další šetření prokázalo, že systémy rozdílné vývozní daně skutečně snižují ceny hlavních surovinových vstupů na domácím trhu v Argentině a Indonésii na uměle nízkou úroveň, jak je vysvětleno dále v 35. bodě odůvodnění v případě Argentiny a v 66. bodě odůvodnění v případě Indonésie, a v důsledku toho ovlivňují náklady výrobců bionafty v obou dotčených zemích. Vzhledem k tomuto zjištění se považuje za vhodné, aby při stanovení běžné hodnoty v obou zemích bylo toto zkreslení nákladů u hlavních surovin vzato v úvahu s ohledem na zvláštní situaci, která převládá na trhu jak v Argentině, tak v Indonésii.
(31)
Tribunál rozhodl (4), že jsou-li ceny surovin regulovány takovým způsobem, že jsou na domácím trhu uměle nízké, je nutné dospět k závěru, že náklady na výrobu dotčeného výrobku byly ovlivněny narušením trhu. Tribunál konstatoval, že za takových okolností orgány Unie mohou dospět k závěru, že jeden z údajů uvedených v záznamech není možné považovat za přiměřený, a proto je možné takovou položku upravit.
(32)
Tribunál rovněž dospěl k závěru, že z čl. 2 odst. 5 prvního pododstavce základního nařízení vyplývá, že účetní údaje dotčené strany se nevezmou za základ pro výpočet běžné hodnoty, pokud se náklady spojené s výrobou šetřeného výrobku v těchto záznamech přiměřeně neodrážejí. V tomto případě se podle druhé věty uvedeného pododstavce náklady upraví nebo stanoví na základě jiných zdrojů informací, než jsou uvedené záznamy. Tyto informace mohou být získány z nákladů vynaložených jinými výrobci nebo vývozci, nebo pokud nejsou posledně uvedené informace dostupné nebo nemohou být použity, ze všech ostatních přiměřených zdrojů informací, včetně informací pocházejících z jiných reprezentativních trhů.
(33)
V prozatímních výpočtech byla k výpočtu výrobních nákladů na výrobu u vyvážejících výrobců v Argentině použita skutečná nákupní cena sójových bobů na domácím trhu a u vyvážejících výrobců v Indonésii skutečné náklady na výrobu surového palmového oleje uvedené v účetnictví.
(34)
Vzhledem k tomu, že bylo zjištěno, že určité náklady, a sice ceny hlavní suroviny (sójového oleje a sójových bobů v Argentině a surového palmového oleje v Indonésii) jsou zkreslené, byly stanoveny na základě referenčních cen zveřejněných příslušnými orgány dotčených zemí. Tyto ceny odrážejí úroveň cen na mezinárodních trzích.
2. Argentina
2.1 Běžná hodnota
(35)
Jak bylo uvedeno výše, Komise nyní dospěla k závěru, že systém rozdílné vývozní daně v Argentině zkresluje výrobní náklady výrobců bionafty v této zemi. Šetřením se zjistilo, že během období šetření byly vývozní daně na suroviny (35 % na sójové boby a 32 % na sójový olej) značně vyšší než vývozní daně na hotové výrobky (nominální sazba daně na bionaftu ve výši 20 % a skutečná sazba daně 14,58 % po zohlednění slevy na dani). Rozdíl vývozní daně u sójových bobů a bionafty během období šetření ve skutečnosti činil 20,42 procentních bodů a u sójového oleje a bionafty 17,42 procentních bodů.
(36)
Pro účely stanovení výše vývozní daně na sójové boby a sójový olej zveřejňuje argentinské ministerstvo zemědělství, živočišné výroby a rybolovu každodenně cenu FOB sójových bobů a sójového oleje - tzv. referenční cenu (5). V této referenční ceně se odráží úroveň cen na mezinárodních trzích (6) a FOB se používá při výpočtu výše vývozní daně, kterou je třeba zaplatit daňovým orgánům.
(37)
Domácí ceny však sledují trendy mezinárodních cen. Šetřením bylo zjištěno, že rozdíl mezi mezinárodní a domácí cenou sójových bobů a sójového oleje tvoří vývozní daň na tyto výrobky a další výdaje vzniklé při jejich vývozu. Domácí referenční ceny sójových bobů a sójového oleje argentinské ministerstvo zemědělství zveřejňuje také, a to jako tzv. teoretickou cenu FAS (7). Výrobci sójových bobů a sójového oleje tak získávají stejnou čistou cenu bez ohledu na to, zda prodávají na vývoz nebo pro domácí trh.
(38)
Závěrem je nutno konstatovat, že bylo zjištěno, že domácí ceny hlavní suroviny používané výrobci bionafty v Argentině jsou uměle nižší než mezinárodní ceny v důsledku zkreslení způsobeného argentinským systémem vývozní daně, a že náklady na hlavní surovinu se tudíž přiměřeně neodrážejí v účetních záznamech argentinských výrobců, jichž se týká šetření ve smyslu čl. 2 odst. 5 základního nařízení podle výkladu Tribunálu, jak bylo vysvětleno výše.
(39)
Komise proto rozhodla, že je třeba revidovat 63. bod odůvodnění prozatímního nařízení a nebrat v úvahu skutečné náklady na sójové boby (hlavní surovinu nakupovanou a používanou při výrobě bionafty) tak, jak jsou dotčenými společnostmi zaznamenány v jejich účetních knihách, nýbrž nahradit je cenou, za jakou by tyto společnosti sójové boby nakupovaly, kdyby takové zkreslení neexistovalo.
(40)
Ke stanovení ceny, za kterou by dotčené společnosti nakupovaly sójové boby, kdyby takové zkreslení neexistovalo, Komise použila průměr referenčních cen sójových bobů uveřejněných během období šetření argentinským ministerstvem zemědělství pro účely stanovení vývozní ceny FOB Argentina (8).
(41)
Asociace argentinských vyvážejících výrobců (CARBIO) a argentinské úřady tvrdily, že úprava nákladů, které společnosti nesou, podle čl. 2 odst. 5 základního nařízení je možná jen tehdy, pokud účetní záznamy, a nikoli náklady vzniklé společnostem, neodrážejí přiměřeně náklady spojené s výrobou a prodejem dotčeného výrobku. Uvedly, že ve skutečnosti Komise přičetla vývozní daně k cenám, které společnosti platí, když nakupují sójové boby, a tudíž zahrnují do výrobních nákladů položku, která není spojena s výrobou nebo prodejem dotčeného výrobku. Doplnily, že rozhodnutí Tribunálu ve věci „Acron“ citované v dokumentu se zveřejněnými informacemi (9) je založeno na chybném výkladu článku 2.2.1.1 antidumpingové dohody (ADA) WTO, v současnosti se proti němu podává odvolání k Soudnímu dvoru a jeho skutkové okolnosti jsou v každém případě odlišné od okolností dotčeného případu, neboť ceny surovin v Argentině nejsou „regulovány“ tak, jak je regulována cena plynu v Rusku, a nejsou zkresleny, ale jsou určovány svobodně bez jakékoli státní intervence, a proto v Argentině neexistuje taková zvláštní tržní situace, která by Komisi umožnila použít čl. 2 odst. 5 základního nařízení. Prohlásily, že systém rozdílné vývozní daně v Argentině neodporuje žádným pravidlům obchodování. Navíc tvrdily, že jelikož při stanovování vývozní ceny nebyly zohledněny vývozní daně, Komise neprovedla správné srovnání mezi početně zjištěnou běžnou hodnotou (která bere v úvahu vývozní daně) a vývozní cenou.
Kromě toho tvrdily, že použitím mezinárodní ceny sójových bobů, jak byla stanovena na komoditní burze v Chicagu (CBOT) při určování běžné hodnoty, a nezapočtením zisků či ztrát spojených se zajišťováním na CBOT, když se určovala vývozní cena (viz níže), opět Komise neprovedla správné srovnání mezi běžnou hodnotou a vývozní cenou. Navíc asociace CARBIO tvrdila, že Komise tím, že mezinárodními cenami pouze nahradila náklady zaznamenané šetřenými společnostmi, nevzala v úvahu přirozenou konkurenční výhodu argentinských výrobců. Na závěr si asociace CARBIO stěžovala na to, že Komise nepřihlédla ke skutečnosti, že není-li v Argentině v platnosti systém rozdílné vývozní daně, měla by být cena sójových bobů stanovená na CBOT mnohem nižší.
(42)
Tato tvrzení je třeba odmítnout. I když nejsou okolnosti ve věci „Acron“ stejné jako okolnosti v dotčeném případu, Tribunál stanovil právní zásadu, že pokud se náklady spojené s výrobou šetřeného výrobku přiměřeně neodrážejí v účetních záznamech dotčených společností, neslouží jako základ pro výpočet běžné hodnoty. Ve věci „Acron“ se náklady přiměřeně neodrážely v záznamech dotčené společnosti, protože cena plynu byla regulována. V aktuálně projednávaném případu bylo zjištěno, že se náklady spojené s výrobou dotčeného výrobku přiměřeně neodrážejí v účetních záznamech společností, neboť jsou uměle nízké v důsledku zkreslení způsobeného argentinským systémem rozdílné vývozní daně. To platí, ať už systém rozdílné vývozní daně jako takový obecně je či není v rozporu s dohodou WTO. Navíc se Komise domnívá, že Tribunál vycházel ze správného výkladu dohody ADA. Ve skutečnosti porota ve věci čínských opatření vztahujících se na brojlery z USA (10) zjistila, že ačkoli článek 2.2.1.1 dohody ADA stanovuje předpoklad, že účetní knihy a záznamy odpůrce se obvykle používají k výpočtu nákladů na výrobu, vyšetřující orgán si ponechává právo je nepoužít, pokud zjistí, že buď i) nejsou v souladu s obecně uznávanými účetními postupy, nebo ii) přiměřeně neodrážejí náklady spojené s výrobou a prodejem šetřeného výrobku. Nicméně pokud se činí taková odchylka od normy, vyšetřující orgán musí vysvětlit důvody, které ho k tomuto postupu vedou. V souladu s touto interpretací, pokud jde o zkreslení způsobené systémem rozdílné vývozní daně, který vyvolává zvláštní situaci na trhu, Komise nahradila náklady na nákup hlavní suroviny v Argentině, jak je dotčené společnosti zaznamenaly, cenou, kterou by zaplatily, pokud by zjištěné zkreslení neexistovalo. Ze skutečnosti, že numericky vyjde podobný výsledek, nevyplývá, že metodika, kterou Komise použila, spočívá v pouhém přičtení vývozní daně k nákladům na surovinu. Mezinárodní ceny komodit se stanovují na základě nabídky a poptávky a neexistuje žádný důkaz toho, že systém rozdílné vývozní daně v Argentině ovlivňuje ceny na komoditní burze v Chicagu. Proto veškerá tvrzení a nařčení, že použitím mezinárodních cen Komise provedla nesprávné srovnání běžné hodnoty s cenou vývozní, jsou nepodložená. Totéž platí o tvrzení, že Komise nevzala v úvahu přirozenou konkurenční výhodu argentinských výrobců, neboť nahrazení nákladů zaznamenaných společnostmi bylo odůvodněno abnormálně nízkou cenou surovin na domácím trhu, a nikoliv komparativní výhodou.
(43)
Ve 45. bodě odůvodnění prozatímního nařízení bylo vysvětleno, že vzhledem k tomu, že prodej na domácím trhu nebyl považován za prodej uskutečněný v běžném obchodním styku, musela být běžná hodnota určena se započtením přiměřeného zisku ve výši 15 % v souladu s čl. 2 odst. 6 písm. c) základního nařízení. Někteří vyvážející výrobci tvrdili, že procentní podíl použitý Komisí k vyjádření přiměřeného zisku (15 %) při výpočtu běžné hodnoty je nereálně vysoký a představuje radikální změnu v zavedené praxi používané v řadě jiných šetření na obdobných komoditních trzích (tj. kdy byl použit zisk přibližně ve výši 5 %).
(44)
Toto tvrzení je třeba zamítnout. Především není pravda, že Komise při výpočtu běžné hodnoty systematicky používá 5 % ziskové rozpětí. Každá situace je posuzována podle své vlastní podstaty, přičemž jsou zohledňovány konkrétní okolnosti daného případu. Například u případu týkajícího se bionafty, který byl veden proti Spojeným státům v roce 2009, byla použita různá zisková rozpětí, přičemž vážený průměrný zisk značně přesahoval 15 %. Zadruhé Komise přihlédla také k výši krátkodobé a střednědobé výpůjční úrokové sazby v Argentině, jež podle údajů Světové banky činí přibližně 14 %. Zajisté je přiměřené očekávat, že při obchodování na domácích trzích s bionaftou bude dosaženo vyššího ziskového rozpětí, než jsou výpůjční náklady na kapitál. Navíc je tento zisk ještě nižší než zisk, jakého v období šetření dosahovali výrobci dotčeného výrobku, ačkoli je tato úroveň výsledkem zkreslení nákladů způsobeného rozdílnou vývozní daní a domácími cenami bionafty, jež jsou regulovány státem. Z tohoto důvodu a z důvodů vysvětlených výše se má za to, že 15 % představuje přiměřenou výši zisku, jaké může být dosaženo v poměrně novém, kapitálově náročném výrobním odvětví v Argentině.
(45)
Po poskytnutí konečných informací asociace CARBIO a argentinské úřady tvrdily, že i) odkaz na úroveň zisku ve věci USA byl neopodstatněný, ii) odkaz týkající se střednědobých úrokových sazeb nemá logiku, nikdy v minulosti nebyl použit, a pokud by mělo být takové měřítko použito, pak ne na Argentinu, neboť investice byly uskutečněny v USD společně se zahraničními subjekty, iii) zisk, který skutečně vydělali argentinští výrobci, nemohl být zohledněn vzhledem ke zvláštním okolnostem na trhu a iv) v porovnání s výrobním odvětvím v Unii dosáhl cílový zisk 11 %.
(46)
Tato tvrzení musí být odmítnuta. Komise považovala 15 % ziskové rozpětí za přiměřené pro odvětví bionafty v Argentině, protože v této zemi během období šetření šlo stále o mladé a kapitálově náročné výrobní odvětví. Odkaz na ziskové rozpětí v případu USA byl uveden, aby se vyvrátilo tvrzení, že Komise při výpočtu běžné hodnoty systematicky používá ziskové rozpětí ve výši 5 %. Odkaz na střednědobou úrokovou sazbu rovněž nebyl zamýšlen jako stanovení měřítka, ale měl otestovat přiměřenost použitého rozpětí. Totéž platí o zisku, kterého společnosti zařazené do vzorku skutečně dosáhly. Na druhé straně pokud by byl smysl určování běžné hodnoty odlišný od výpočtu cílového zisku výrobního odvětví Unie bez existence dumpingového dovozu, jakékoli srovnání těchto dvou hodnot by bylo bezpředmětné. Proto se potvrzuje 46. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
(47)
Jeden vyvážející výrobce vyrábí bionaftu zčásti ve vlastních podnicích a zčásti u nezávislého výrobce za smluvní poplatek. Tento vyvážející výrobce požádal, aby jeho výrobní náklady byly přepočítány za použití jiného váženého průměru jeho vlastních výrobních nákladů a výrobních nákladů nezávislého výrobce, než který v prozatímní fázi použila Komise. Tato žádost byla přezkoumána a bylo shledáno, že je oprávněná, a výrobní náklady dotčené společnosti byly odpovídajícím způsobem nově vypočteny.
(48)
Komise obdržela i jiná méně významná tvrzení týkající se jednotlivých společností, avšak po změně metodiky výpočtu běžné hodnoty, jak bylo vysvětleno výše, se tato tvrzení stala bezpředmětnými. Proto se tímto potvrzují zjištění uvedená v 40. až 46. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, s úpravami vysvětlenými výše.
2.2 Vývozní cena
(49)
V 49. bodě odůvodnění prozatímního nařízení bylo vysvětleno, že pokud prodej na vývoz do Unie probíhal prostřednictvím obchodních společností ve spojení se sídlem v Unii, byly provedeny úpravy vývozní ceny včetně úpravy o zisk obchodníka ve spojení v souladu s čl. 2 odst. 9 základního nařízení. Pro účely tohoto výpočtu se považovala za přiměřenou úroveň zisku obchodníka ve spojení v Unii ve výši 5 %. Dva vyvážející výrobci tvrdili, že ziskové rozpětí 5 % pro obchodníka ve spojení v Unii je v obchodu s komoditami příliš vysoké a že by neměl být uplatněn žádný zisk nebo nižší procento zisku (do 2 % v závislosti na společnostech).
(50)
Na podporu tohoto tvrzení nebyly poskytnuty žádné důkazy. Za takových okolností byla 5 % úroveň zisku pro obchodníky ve spojení se sídlem v Unii potvrzena.
(51)
Po poskytnutí konečných informací asociace CARBIO trvá na tom, že ziskové rozpětí 5 % bylo příliš vysoké pro oblast obchodování s komoditami, a odkazuje se na studii, kterou připravila společnost KPMG výhradně pro tento účel a předložila Komisi dne 1. července 2013 po zveřejnění prozatímního nařízení. Komise usoudila, že závěry studie nejsou spolehlivé vzhledem k omezením analýzy, na niž se studie odkazovala, a která vedla k výběru omezeného počtu obchodujících společností, z nichž polovina neprodává zemědělské produkty. Proto je poskytnutý důkaz považován za nepřesvědčivý. V důsledku toho se 5 % ziskové rozpětí pro obchodníky ve spojení v EU potvrzuje.
(52)
Jeden vyvážející výrobce si stěžoval, že Komise při stanovení vývozní ceny nezohlednila tzv. výsledky zajištění, tj. zisk nebo ztráty výrobce při prodeji a nákupu budoucích smluv na dodávky sójového oleje na burze Chicago Board of Trade (CBOT). Společnost tvrdila, že zajištění je nezbytným prvkem obchodu s bionaftou vzhledem k nestálosti ceny suroviny a že čistým výnosem pro prodejce bionafty není pouze cena zaplacená kupujícím, ale také zisk (nebo ztráta) z příslušných zajišťovacích operací.
(53)
Uvedené tvrzení musí být zamítnuto, protože čl. 2 odst. 8 základního nařízení jasně stanoví, že vývozní cena je cena skutečně zaplacená nebo cena, kterou je třeba zaplatit, za výrobek prodaný za účelem vývozu, bez ohledu na jakékoli oddělené - byť související - zisky nebo ztráty spojené se zajišťovací praxí.
(54)
Jelikož k vývozním cenám nebyly vzneseny žádné další připomínky, potvrzuje se 47. až 49. bod odůvodnění prozatímního nařízení, se změnami uvedenými výše.
2.3 Srovnání
(55)
V 53. bodě odůvodnění prozatímního nařízení bylo vysvětleno, že pokud se prodej na vývoz uskutečnil prostřednictvím obchodních společností ve spojení se sídlem mimo EU, zkoumala Komise, zda by tito obchodníci ve spojení měli být považováni za obchodní zástupce pracující za provizi, či nikoli, a pokud se ukázalo, že by za obchodní zástupce považováni být měli, byla provedena úprava v souladu s čl. 2 odst. 10 písm. i) základního nařízení, aby se zohlednily teoretické přirážky obchodníka.
(56)
Jedna společnost tvrdila, že ziskové rozpětí použité Komisí jako teoretická přirážka obchodníka ve spojení se sídlem mimo EU je příliš vysoké a že přiměřenější by bylo nižší ziskové rozpětí.
(57)
Komise pečlivě přezkoumala námitky vznesené vyvážejícím výrobcem, dospěla však k závěru, že s ohledem na rozsáhlé činnosti, jež obchodníci ve spojení uskutečňují, je ziskové rozpětí 5 % považováno za přiměřené. Uvedené tvrzení proto musí být zamítnuto.
(58)
Jelikož ke srovnání nebyly vzneseny žádné jiné připomínky, potvrzuje se 50. až 55. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
2.4 Dumpingová rozpětí
(59)
Všichni spolupracující argentinští vyvážející výrobci požádali, aby v případě uložení antidumpingového cla na dovoz bionafty z Argentiny existovala jediná celní sazba pro všechny spolupracující vyvážející výrobce založená na váženém průměru antidumpingového cla všech vyvážejících výrobců zařazených do vzorku. Tuto žádost podpořili tvrzením, že všichni výrobci zařazení do vzorku mají mezi sebou navzájem obchodní nebo jiná spojení, vyrábějí, prodávají, půjčují či vyměňují si bionaftu mezi sebou a často jsou výrobky různých společností společně nakládány do téže zaoceánské lodi a přepravovány do EU a celní orgány již nemohou identifikovat a rozlišit výrobky různých výrobců. Za těchto specifických okolností je, jak bylo řečeno, uložení individuálních cel neproveditelné.
(60)
Bez ohledu na to, že tato žádost pochází od všech vyvážejících výrobců, dokonce i těch, jejichž individuální dumpingové rozpětí je nižší než vážené průměrné rozpětí, a nehledě na možné zjednodušení z hlediska celních orgánů by tato žádost měla být zamítnuta. Údajné praktické obtíže by se totiž neměly používat jako omluva pro odchylku od ustanovení základního nařízení, pokud to není nevyhnutelné. V tomto případě praxe firem spočívající ve výměně, půjčování nebo jiném zaměňování dotčeného výrobku sama o sobě nečiní uložení individuálních cel neproveditelným ve smyslu čl. 9 odst. 6 základního nařízení.
(61)
Tři společnosti požádaly o zařazení do seznamu spolupracujících vyvážejících výrobců, aby tak mohly využít antidumpingové celní sazby pro spolupracující společnosti, jež nebyly zařazeny do vzorku, a nepodléhaly zbytkovému antidumpingovému clu pro „všechny ostatní společnosti“.
(62)
Dvě z těchto tří společností během období šetření již vyráběly bionaftu pro domácí trh nebo na základě dohod o poplatcích za zpracování pro jiné vyvážející výrobce, avšak samy do Unie nevyvážely. Třetí společnost v období šetření bionaftu nevyráběla, neboť její závod byl v té době ještě ve výstavbě.
(63)
Komise má za to, že v případě tří výše uvedených společností nejsou splněny podmínky pro to, aby mohly být považovány za spolupracující vyvážející výrobce. Týká se to nejen společnosti, která během období šetření bionaftu vůbec nevyráběla, ale i společností, které spolupracovaly s šetřením formou vyplnění formuláře pro výběr vzorku, protože v dotazníku pro výběr vzorku uvedly, že vyrábějí pro domácí trh nebo pro třetí strany, avšak že vlastním jménem bionaftu do Unie nevyvážejí.
(64)
Tato žádost musí být proto zamítnuta a na tři dotyčné společnosti by se mělo vztahovat „zbytkové“ antidumpingové clo.
(65)
S ohledem na provedené úpravy běžné hodnoty a vývozní ceny, jak bylo uvedeno výše, a jelikož nebyly vzneseny žádné další připomínky, tabulka uvedená v 59. bodě odůvodnění prozatímního nařízení se nahrazuje tímto a konečná dumpingová rozpětí vyjádřená jako procento ceny CIF s dodáním na hranice EU před proclením jsou tato:
Společnost
Dumpingové rozpětí
Louis Dreyfus Commodities S.A.
46,7 %
Skupina „Renova“ (Molinos Río de la Plata S.A., Oleaginosa Moreno Hermanos S.A.F.I.C.I. y A. a Vicentin S.A.I.C.)
49,2 %
Skupina „T6“ (Aceitera General Deheza S.A., Bunge Argentina S.A.)
41,9 %
Ostatní spolupracující společnosti
46,8 %
Všechny ostatní společnosti
49,2 %
3. Indonésie
3.1 Běžná hodnota
(66)
Jak je uvedeno v 28. až 34. bodě odůvodnění, dospěla nyní Komise k závěru, že systém rozdílné vývozní daně v Indonésii zkresluje výrobní náklady výrobců bionafty v uvedené zemi, a že proto náklady spojené s výrobou a prodejem dotčeného výrobku se přiměřeně neodrážejí v účetních záznamech indonéských výrobců, jichž se týká šetření.
(67)
Komise proto rozhodla, že je třeba revidovat 63. bod odůvodnění prozatímního nařízení a nebrat v úvahu skutečné náklady na surový palmový olej (CPO), hlavní surovinu nakupovanou a používanou ve výrobě bionafty, které jsou dotčenými společnostmi zaznamenány v jejich účetních knihách, a že je třeba je nahradit cenou, za jakou by tyto společnosti CPO nakupovaly, kdyby takové zkreslení neexistovalo.
(68)
Šetření potvrdilo, že úroveň cen CPO obchodovaného na domácím trhu je výrazně nižší ve srovnání s „mezinárodní“ referenční cenou, přičemž výše rozdílu se velmi blíží vývozní dani uložené na CPO. Protože systém rozdílné vývozní daně omezuje možnosti vývozu CPO, způsobuje zároveň, že na domácím trhu je větší množství CPO, což snižuje jeho domácí ceny. Tím vzniká zvláštní situace na trhu.
(69)
Během období šetření byla sazba vývozní daně na vývoz bionafty mezi 2 % a 5 %. Ve stejném období se sazba vývozní daně na vývoz CPO pohybovala mezi 15-20 % a vývozní daň na rafinovaný, bělený, dezodorizovaný palmový olej (RBDPO) se pohybovala mezi 5 % a 18,5 %. Tyto různé celní sazby jsou uplatňovány v souladu s odpovídajícím rozmezím referenčních cen (jež sledují trendy na mezinárodních trzích a nemají nic společného s rozdíly v jakosti). Vývozní daň na palmové plody je paušálně stanovena na 40 %.
(70)
Z výše uvedených důvodů byl 63. bod odůvodnění prozatímního nařízení zrevidován a náklady na hlavní surovinu (CPO) zaznamenané dotčenými společnostmi byly v souladu s čl. 2 odst. 5 základního nařízení nahrazeny referenční vývozní cenou (HPE) (11) CPO, již zveřejňují indonéské orgány a která je založena na zveřejňovaných mezinárodních cenách (Rotterdam, Malajsie a Indonésie). Tato úprava se týká CPO, který byl nakoupen od společností ve spojení i od společností, které nejsou ve spojení. Náklady vynaložené na vlastní výrobu CPO v rámci stejného právního subjektu jsou uznány, neboť nebyly zjištěny žádné důkazy o tom, že náklady na vlastní výrobu CPO v rámci stejného právního subjektu jsou ovlivněny zkreslením.
(71)
Všichni vyvážející výrobci z Indonésie a rovněž indonéská vláda prohlašují, že nahrazení nákladů na surový palmový olej, jak jsou uvedeny v účetních záznamech společností, referenční vývozní cenou CPO v Indonésii nejenže není přípustné podle pravidel WTO, ale ani podle čl. 2 odst. 5 základního nařízení, a tudíž je nezákonné. Indonéská vláda v této souvislosti tvrdila, že Komise nesprávně považovala Indonéskou republiku za zemi bez tržního hospodářství. Argumenty, které společnosti na podporu svého tvrzení předložily, lze shrnout takto. Zaprvé, Komise nesdělila jediný důvod, proč nepoužila skutečné zaznamenané náklady nebo proč tyto náklady neodrážejí přiměřeně náklady spojené s výrobou dotčeného výrobku, ale místo toho jednoduše oznámila, že náklady v účetních záznamech jsou v porovnání s mezinárodními cenami uměle nízké, a tudíž by měly být nahrazeny.
To je v rozporu s pravidly WTO, podle nichž je testem toho, zda určité náklady mohou být použity při výpočtu výrobních nákladů, otázka, zda jsou tyto náklady spojeny s výrobou a prodejem výrobku, a nikoli zda přiměřeně odrážejí tržní hodnotu výrobku. Zadruhé, i když čl. 2 odst. 5 základního nařízení zdánlivě umožňuje provést úpravu, uplatnění tohoto článku by se mělo omezit na situace, kdy stát přímo zasahuje do tržních mechanismů stanovováním cen na uměle nízké úrovni nebo jejich regulací v tomto směru. Nicméně v tomto konkrétním případě Komise tvrdí, že domácí cena CPO je na uměle nízké úrovni nikoli v důsledku státní regulace, ale kvůli vývozní dani uložené na CPO. I kdyby to byla pravda, jakýkoli vliv na domácí cenu může být náhodný nebo jde pouze o vedlejší účinek systému vývozní daně. Zatřetí se Komise nesprávně opírá o rozsudek ve věci „Acron“, aby zdůvodnila zákonnost úpravy nákladů na CPO. Tento rozsudek je v současné době napaden, a proto jej nelze používat jako precedens. V každém případě faktické okolnosti ve věci „Acron“ byly jiné, protože se vztahovaly k situaci, kdy ceny plynu reguloval stát, na rozdíl od cen CPO v Indonésii, které byly stanoveny svobodně na trhu. Indonéská vláda také tvrdila, že úprava podle čl. 2 odst. 5 byla provedena jen proto, aby se zvýšila dumpingová rozpětí způsobená rozdílným zdaněním.
(72)
Tvrzení, že úprava podle čl. 2 odst. 5 základního nařízení je podle pravidel WTO a/nebo pravidel EU nezákonná, musí být zamítnuto. Základní nařízení provádí antidumpingovou dohodu WTO (ADA), a má se tudíž za to, že všechna ustanovení tohoto nařízení, včetně čl. 2 odst. 5, jsou v souladu se závazky Unie vyplývajícími z dohody ADA. Na tomto místě je třeba připomenout, že čl. 2 odst. 5 základního nařízení je stejným způsobem použitelný na tržní i netržní hospodářství. Jak bylo uvedeno výše (42. bod odůvodnění), Tribunál stanovil ve věci „Acron“ právní zásadu, že pokud se náklady spojené s výrobou šetřeného výrobku neodrážejí přiměřeně v účetních záznamech společností, nepoužijí se jako základ pro výpočet běžné hodnoty a takové náklady mohou být nahrazeny náklady odrážejícími cenu stanovenou tržními mechanismy v souladu s čl. 2 odst. 5 základního nařízení. Skutečnost, že ve věci „Acron“ šlo o ceny, které byly regulovány státem, však nemůže být vykládána tak, že Komise nesmí použít ustanovení čl. 2 odst. 5 v případě jiných státních intervencí, které zkreslují, přímo či nepřímo, určitý trh tím, že stlačují ceny na uměle nízkou úroveň. Porota ve věci čínských opatření vztahujících se k brojlerům z USA nedávno dospěla k podobnému závěru při výkladu článku 2.2.1.1 dohody ADA. V případě CPO Komise zjistila, že náklady spojené s výrobou dotčeného výrobku se neodrážejí přiměřeně v účetních záznamech dotčených společností, protože jsou uměle nízké působením indonéského systému rozdílné vývozní daně. Ze strany Komise tedy bylo zcela oprávněné, že upravila náklady na CPO podle čl. 2 odst. 5 základního nařízení. K tvrzení indonéské vlády je třeba uvést, že úprava podle čl. 2 odst. 5 vychází z prokázaného rozdílu mezi domácími a mezinárodními cenami CPO, a nikoli z rozdílů ve zdanění.
(73)
Dva vyvážející výrobci v Indonésii tvrdili, že Komise neprokázala, že je cena CPO na domácím trhu v Indonésii zkreslená. Argumentovali tím, že základní předpoklad Komise, že systém rozdílné vývozní daně omezuje možnost vývozu CPO, v důsledku čehož je na domácím trhu větší objem CPO, což následně snižuje jeho domácí ceny, je fakticky nesprávný, neboť surového palmového oleje (CPO) se vyváží velké množství (70 % z celkové produkce). V každém případě, i kdyby bylo možno považovat domácí trh CPO za zkreslený působením systému rozdílné vývozní daně, pak by stejným způsobem byla zkreslena i referenční vývozní cena, protože vychází z mezinárodních vývozních cen, do nichž je započtena vývozní daň. Proto nelze referenční vývozní cenu CPO použít jako vhodné cenové měřítko při stanovování nákladů na CPO.
(74)
Navzdory skutečnosti, že se surový palmový olej vyváží z Indonésie ve velkém množství, šetření odhalilo, že domácí cena CPO je uměle nízká v porovnání s mezinárodními cenami. Navíc zjištěný rozdíl v ceně se blíží vývozní dani zavedené systémem rozdílné vývozní daně. Proto lze důvodně usuzovat, že nízká cenová hladina na domácím trhu je výsledkem zkreslení vyvolaného systémem rozdílné vývozní daně. Kromě toho mezinárodní ceny komodit včetně CPO jsou určovány nabídkou a poptávkou, která odráží dynamiku tržních sil. Nebyl uveden žádný důkaz, který by naznačoval, že by tyto tržní síly přestaly působit vlivem indonéského systému rozdílné vývozní daně, nebo že by jím byly zkresleny. Proto se tvrzení, že HPE je nevhodným měřítkem, zamítá.
(75)
Jeden vyvážející výrobce, u něhož bylo zjištěno, že nemá reprezentativní domácí prodej (60. bod odůvodnění prozatímního nařízení), tvrdil, že Komise chybně provedla zkoušku reprezentativnosti na základě prodeje společností ve spojení jednotlivě, a nikoli na celkovém prodeji všech společností v rámci skupiny. Uznává nicméně, že tato údajná chyba neměla žádný dopad na prozatímní zjištění učiněná k této otázce. Připomíná se, že pokud jde o tohoto vyvážejícího výrobce, zkoušce reprezentativnosti nevyhověla jednotlivě žádná ze společností ve spojení. Proto, i kdyby bylo toto tvrzení podložené, je jasné, že zkouška reprezentativnosti na základě celkového objemu domácího prodeje všech těchto společností ve spojení by, jak uznal vyvážející výrobce, nemohla ovlivnit prozatímní zjištění. Jelikož nebyly vzneseny žádné další připomínky, potvrzuje se 60. až 62. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
(76)
Jedna strana tvrdila, že pokud jde o 63. bod odůvodnění prozatímního nařízení, byly v jejím případě použity nadhodnocené prodejní, správní a režijní náklady. Po přezkoumání tohoto tvrzení se ukázalo, že do výpočtu běžné hodnoty byly zahrnuty prodejní, správní a režijní náklady při domácím prodeji i při prodeji na vývoz. Proto byly provedeny nezbytné úpravy, aby byly použity pouze prodejní, správní a režijní náklady při domácím prodeji.
(77)
Jedna strana zpochybnila výpočet běžné hodnoty, a zejména volbu metodiky podle čl. 2 odst. 6, jak bylo uvedeno v 65. bodě odůvodnění prozatímního nařízení. Ustanovení čl. 2 odst. 6 zmiňuje tři alternativní metodiky ke stanovení prodejních, správních a režijních nákladů v případě, že není možné použít skutečné údaje dané společnosti. Tato strana tvrdila, že zmíněné tři metodiky musí být zvažovány v pořadí, v jakém jsou uvedeny, a že by se proto mělo nejprve zvážit použití čl. 2 odst. 6 písm. a) a čl. 2 odst. 6 písm. b).
(78)
Ukázalo se, že v prozatímním nařízení byla uplatněna pouze metodika uvedená v čl. 2 odst. 6 písm. c), avšak v dalších bodech odůvodnění se podrobně uvádí, proč v tomto případě není možné použít čl. 2 odst. 6 písm. a) a čl. 2 odst. 6 písm. b).
(79)
Ustanovení čl. 2 odst. 6 písm. a) nelze použít vzhledem k tomu, že u žádné indonéské (a argentinské) společnosti zařazené do vzorku nebyly zjištěny žádné skutečné částky, neboť neprodávají v běžném obchodním styku. Proto nejsou k dispozici žádné údaje týkající se skutečných částek kteréhokoli jiného vývozce nebo výrobce (v rámci vzorku), aby bylo možné použít čl. 2 odst. 6 písm. a).
(80)
Ustanovení čl. 2 odst. 6 písm. b) nelze použít z toho důvodu, že žádná z indonéských (a argentinských) společností v rámci vzorku neprodává výrobky ze stejné obecné skupiny výrobků v běžném obchodním styku.
(81)
Pokud jde o čl. 2 odst. 6 písm. b), tato strana rovněž tvrdila, že základní nařízení není v souladu s nařízením Světové obchodní organizace (WTO), neboť v čl. 2 odst. 6 písm. b) obsahuje požadavek, aby se prodeje uskutečňovaly v běžném obchodním styku. Avšak, jak je uvedeno v 72. bodě odůvodnění, základní nařízení provádí antidumpingovou dohodu WTO, a má se tudíž za to, že všechna ustanovení tohoto nařízení včetně čl. 2 odst. 6 jsou v souladu se závazky Unie vyplývajícími z dohody ADA a že i prodeje jsou v naprostém souladu s prvky běžného obchodního styku.
(82)
Volba spočívající v uplatnění čl. 2 odst. 6 písm. c) při použití jakékoli jiné přiměřené metody určení ziskového rozpětí se proto potvrzuje.
(83)
Některé strany dále považovaly ziskové rozpětí ve výši 15 %, které bylo použito při výpočtu běžné hodnoty, za příliš vysoké. Tvrdily, že prozatímní nařízení nevysvětluje, jak Komise tuto 15 % hodnotu vypočítala, a vyvozují z toho, že Komise převzala 15 % hodnotu ze ziskového rozpětí použitého ve výpočtech újmy. Tvrdily, že v několika jiných případech týkajících se komodit použila Komise ziskové rozpětí okolo 5 %. Některé strany navrhly, aby bylo použito ziskové rozpětí jako v případě bioetanolu ze Spojených států. Jedna strana také navrhla použití nižšího ziskového rozpětí pro prodej směsi bionafty a minerální nafty. Indonéská vláda navíc tvrdila, že dochází k duplikaci, když se cena CPO nahradí na základě čl. 2 odst. 5 základního nařízení a zároveň se použije 15 % ziskové rozpětí podle čl. 2 odst. 6 písm. c), což by odpovídalo ziskovému rozpětí na nedeformovaném trhu.
(84)
Především není pravda, že Komise při výpočtu běžné hodnoty systematicky používá 5 % ziskové rozpětí. Každá situace je posuzována podle své vlastní podstaty, přičemž jsou zohledňovány konkrétní okolnosti daného případu. Například v řízení týkajícím se bionafty, jež bylo v roce 2009 vedeno proti Spojeným státům, byla použita různá zisková rozpětí, přičemž vážený průměrný zisk značně přesahoval 15 %. Zadruhé vzhledem k tomu, že krátkodobá a střednědobá výpůjční úroková sazba v Indonésii podle údajů Světové banky je kolem 12 %, lze přiměřeně očekávat, že ziskové rozpětí v obchodování na domácím trhu bionafty by bylo vyšší než výpůjční náklady na kapitál. Odkaz na střednědobou výpůjční úrokovou sazbu není míněn jako prahová hodnota, ale jako test přiměřenosti použitého rozpětí. Zatřetí, ať už patří prodej směsi bionafty a minerální nafty do stejné obecné skupiny zboží, čl. 2 odst. 6 písm. b) základního nařízení stanoví, jak bylo již uvedeno v 80. bodě odůvodnění, že takový prodej by se měl uskutečňovat v běžném obchodním styku. Protože prodej bionafty na domácím trhu nelze považovat za prodej v běžném obchodním styku, pak ani prodej směsi bionafty s minerální naftou logicky nelze považovat za prodej v běžném obchodním styku. Z těchto důvodů a z důvodů vysvětlených výše je 15 % zisk přiměřenou mírou, jaké lze dosáhnout v poměrně novém, kapitálově náročném výrobním odvětví v Indonésii. Indonéskou vládou předložený argument týkající se duplikačního účinku nelze přijmout, neboť cenová úprava podle čl. 2 odst. 5 a přiměřený zisk podle čl. 2 odst. 6 písm. c) jsou dvě zcela odlišné věci. Proto se potvrzuje 65. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
(85)
Jedna strana prohlásila, že jelikož referenční vývozní cena CPO zahrnuje náklady na dopravu do zahraničí a smyslem úpravy domácí ceny CPO na úroveň mezinárodní ceny CPO je dosáhnou nezkreslené výše domácí ceny CPO, měla by být referenční vývozní cena CPO upravena směrem dolů tak, aby se vyloučily náklady na dopravu do zahraničí.
(86)
Uvedené tvrzení musí být zamítnuto. Komise zvažovala řadu alternativ při výběru nejvhodnější ceny, která by měla být použita jako mezinárodní referenční cena. Je třeba připomenout, že samy indonéské úřady používají referenční vývozní cenu jako měřítko pro stanovení úrovně zkreslení nákladů na výrobu bionafty v Indonésii.
(87)
Dvě strany předložily námitku, že Komise nevzala v úvahu, že vyrábějí „bionaftu ze suroviny, která je odlišná od CPO, tzn. z destilátu palmových mastných kyselin („PFAD“), rafinovaného palmového oleje („RPO“) a rafinovaného palmového stearinu („RST“). Vzhledem k tomu, že nebyla brána v úvahu skutečná surovina, kterou strany používají při výrobě bionafty, byla úprava nákladů na CPO (popsaná v 70. bodě odůvodnění) uplatněna na nesprávnou surovinu, a tudíž vedla k nesprávnému určení výše běžné hodnoty.
(88)
Uvedená tvrzení musí být zamítnuta. Je třeba zdůraznit, že Komise nahradila pouze cenu surového palmového oleje od dodavatelů, kteří jsou i nejsou ve spojení, zakoupeného na výrobu bionafty. Pokud jde o vedlejší produkty, jako jsou PFAD, RPO a RST, které vznikají při zpracování zakoupeného CPO a které jsou dále zpracovávány při výrobě bionafty, žádné úpravy nebyly použity.
(89)
Tři strany tvrdily, že Komise neuznala, že by se s jejich nákupem CPO od společností ve spojení mělo zacházet stejně jako s vnitropodnikovou výrobou, a tudíž by na něj neměla být uplatněna žádná úprava podle čl. 2 odst. 5 (jak bylo vysvětleno v 70. bodě odůvodnění). Strany tvrdí, že transakce uvnitř skupiny se uskutečnila za obvyklých tržních podmínek, a náklady na ni by tudíž neměly být upraveny nebo nahrazeny mezinárodní cenou. Navíc jeden vyvážející výrobce tvrdil, že početně zjištěná běžná hodnota by se měla během období šetření počítat jednou za měsíc.
(90)
Protože cenu při vnitřním převodu nelze spolehlivě posoudit, Komise standardně ověřuje, zda transakce mezi stranami ve spojení skutečně proběhly za obvyklých tržních podmínek. Za tím účelem Komise porovnává cenu použitou mezi stranami ve spojení se základní tržní cenou. Protože základní cena na domácím trhu je zkreslena, Komise nemůže takové ověření provést. Proto Komise musí nahradit tuto málo hodnověrnou cenu cenou přiměřenou, která by byla použitelná za obvyklých tržních podmínek v nezkresleném tržním prostředí. V tomto případě mezinárodní cenou. Pokud jde o požadavek na měsíční frekvenci výpočtů, jimiž se zjišťuje běžná hodnota, poskytnuté a ověřené informace nejsou dostatečně podrobné, aby takový výpočet umožňovaly. Oba požadavky se proto zamítají.
(91)
Výrobní odvětví Unie tvrdilo, že náklady na CPO vlastní výroby v rámci téhož právního subjektu by měly rovněž být upraveny podle č. 2 odst. 5 základního nařízení, protože jsou také ovlivněny zkreslením způsobeným systémem rozdílné vývozní daně.
(92)
Uvedené tvrzení musí být zamítnuto. I když surovina prochází při procesu výroby bionafty různými stadii rafinace/zpracování, náklady na tato výrobní stadia lze považovat za hodnověrné, pokud jsou uskutečněny v rámci téhož právního subjektu, a otázka nehodnověrné ceny převodů, jak byla popsána výše, vůbec nevyvstane.
(93)
Jeden vyvážející výrobce tvrdil, že Komise by měla z početně zjištěné běžné hodnoty odečíst tzv. cenové úpravy. Uvedené tvrzení nelze přijmout. Početně zjištěná běžná hodnota byla odvozena z nákladů. Proto by bylo nepatřičné činit jakékoli úpravy na základě úvah o ceně.
3.2 Vývozní cena
(94)
Jedna strana zpochybnila stanovení vývozní ceny, přičemž tvrdila, že by měly být zohledněny zajišťovací zisky a ztráty, a poukázala na údajně nekonzistentní postup účtování zajišťovacích zisků a ztrát z bionafty.
(95)
Tvrzení, že by měla být zohledněny zajišťovací zisky a ztráty, musí být zamítnuto. V čl. 2 odst. 8 základního nařízení je jasně stanoveno, že vývozní cena je cena skutečně zaplacená nebo cena, kterou je třeba zaplatit za výrobek prodaný za účelem vývozu, bez ohledu na jakékoli oddělené - byť související - zisky nebo ztráty spojené se zajišťovací praxí. Proto se potvrzuje metodika uvedená v 66. a 67. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
(96)
Komise uznává, že v prozatímní fázi došlo u jedné strany k nekonzistentnímu postupu účtování zajišťovacích zisků a ztrát z bionafty. Toto tvrzení je přijato a byly provedeny nezbytné úpravy.
(97)
Pokud jde o 68. bod odůvodnění prozatímního nařízení, jedna strana tvrdila, že 5 % ziskové rozpětí použité u obchodních společností ve spojení se sídlem v Unii vede ve svých důsledcích k nadměrnému kapitálovému výnosu a nadhodnocuje zisk, jehož obvykle při prodeji bionafty dosahují obchodníci, kteří nejsou ve spojení. Tvrdí, že typický kapitálový výnos odpovídá ziskovému rozpětí ve výši 1,3-1,8 %.
(98)
Vzhledem k neexistující spolupráci ze strany dovozců, kteří nejsou ve spojení, a vzhledem k tomu, že obchodní společnosti jsou podniky působící v oblasti služeb bez významných kapitálových investic, což činí výše uvedené tvrzení týkající se kapitálového výnosu bezpředmětným, Komise uvedené tvrzení zamítá a považuje 5 % ziskové rozpětí v tomto případě za přiměřené. Potvrzuje se proto 68. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
(99)
Pokud jde o 69. bod odůvodnění prozatímního nařízení, jedna strana tvrdila, že k vývozní ceně by měla být připočtena prémie účtovaná u bionafty v rámci „dvojnásobného započtení“ vzhledem k tomu, že se jedná o pouhé provádění italského zákona.
(100)
I kdyby Komise toto tvrzení přijala a připočetla tyto prémie k vývozní ceně, musely by tyto prémie být opět odečteny podle čl. 2 odst. 10 písm. k), aby bylo možno porovnat vývozní cenu s běžnou hodnotou při náležitém zohlednění rozdílů, jež ovlivňují srovnatelnost cen. Jelikož v Indonésii žádná prémie za dvojnásobné započtení u bionafty neexistuje, vyšší vývozní cena v Itálii by proto nebyla přímo srovnatelná. Uvedené tvrzení se proto zamítá a 69. bod odůvodnění prozatímního nařízení se potvrzuje.
(101)
Po poskytnutí konečných informací tato strana zopakovala svůj požadavek. Nepředložila však žádné další podstatné argumenty, které by změnily posouzení Komise. Z tohoto důvodu se potvrzuje 69. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
(102)
Po poskytnutí konečných informací několik vyvážejících výrobců upozornilo Komisi na údajné administrativní chyby ve výpočtech týkajících se dumpingu. Uvedená tvrzení byla prošetřena a v případech, kde byla opodstatněná, byly provedeny opravy výpočtů.
3.3 Srovnání
(103)
Jelikož ke srovnání nebyly vzneseny žádné připomínky, potvrzuje se 70. až 75. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
3.4 Dumpingová rozpětí
(104)
S ohledem na provedené úpravy v běžné hodnotě a vývozní ceně, jak jsou popsány v bodech odůvodnění výše, a jelikož nebyly vzneseny žádné další připomínky, konečná dumpingová rozpětí vyjádřená v procentech ceny CIF s dodáním na hranice EU před proclením jsou tato:
Společnost
Dumpingové rozpětí
PT. Ciliandra Perkasa, Jakarta
8,8 %
PT. Musim Mas, Medan
18,3 %
PT. Pelita Agung Agrindustri, Medan
16,8 %
PT. Wilmar Bioenergi Indonesia, Medan a PT. Wilmar Nabati Indonesia, Medan
23,3 %
Ostatní spolupracující společnosti
20,1 %
Všechny ostatní společnosti
23,3 %
E. ÚJMA
1. Výroba v Unii a výrobní odvětví v Unii
(105)
Prozatímní nařízení v 80. až 82. bodě odůvodnění definovalo výrobní odvětví Unie a potvrdilo, že z definice výrobního odvětví Unie byly vyloučeny tři společnosti, a to z důvodu jejich závislosti na dovozu z dotčených zemí, tj. že dovážely podstatně více bionafty z dotčených zemí, než samy vyráběly.
(106)
Další dvě společnosti byly z definice výrobního odvětví Unie vyloučeny, jelikož během období šetření bionaftu nevyráběly.
(107)
Po zveřejnění prozatímního nařízení byly obdrženy připomínky, že z definice výrobního odvětví Unie by měly být vyloučeny další společnosti kvůli dovozu bionafty z dotčených zemí a také z důvodu jejich vztahů k vyvážejícím výrobcům v Argentině a Indonésii, kteří se tak chrání před nepříznivými důsledky dumpingu.
(108)
Uvedené připomínky byly zamítnuty. Po analýze tvrzení týkajícího se vztahu mezi vyvážejícími výrobci a výrobním odvětvím Unie bylo zjištěno, že určitá holdingová společnost měla v držení akcie jak jednoho argentinského vyvážejícího výrobce, tak jednoho výrobce v Unii.
(109)
Zaprvé bylo zjištěno, že tyto společnosti spolu navzájem otevřeně soutěží o stejné zákazníky na unijním trhu, čímž prokazují, že tento vztah neměl žádný vliv na obchodní praktiky ani argentinského vyvážejícího výrobce, ani výrobce z Unie.
(110)
Po poskytnutí konečných informací požadovala zúčastněná strana informaci o závěru Komise, že argentinští vývozci a výrobní odvětví Unie soutěží o stejné zákazníky na evropském trhu. Tato skutečnost se ukázala při šetření unijních výrobců a argentinských vývozců a nebyl poskytnut žádný důkaz, který by doložil obvinění, že se argentinští vývozci a evropští výrobci dohodli, že nebudou soutěžit na trhu s bionaftou pro koncové uživatele. Počet koncových uživatelů je relativně malý a jsou jimi hlavně velké ropné rafinérie, které nakupují jak od unijních výrobců, tak od dovozců.
(111)
Zadruhé bylo zjištěno, že hlavní zájem výrobce z Unie zmíněného v 108. bodě odůvodnění spočívá v Unii, konkrétně ve výrobě v Unii, v obchodních činnostech s touto výrobou spojených a také v oblasti výzkumu. Z toho vyplynul závěr, že výše zmíněný vztah není jako takový důvodem k vyloučení této společnosti z definice výrobního odvětví Unie podle čl. 4 odst. 1 písm. a) základního nařízení.
(112)
Skutečnost, že některá výrobní odvětví Unie dovážela bionaftu z dotčených zemí, není sama o sobě dostatečným důvodem pro změnu definice výrobního odvětví Unie. Jak bylo vysvětleno v prozatímním nařízení, dovoz výrobního odvětví Unie z dotčených zemí byl prováděn v sebeobraně. Navíc bylo zjištěno, že hlavní zájem některých výrobců z Unie, kteří dováželi z dotčených zemí, zůstával v Unii - tyto společnosti vyráběly větší objem pro trh v Unii, nežli vyvážely, a jejich výzkumné činnosti probíhaly na území Unie.
(113)
Jedna zúčastněná strana uvedla, že výrobní odvětví Unie by mělo zahrnovat také ty společnosti, které nakupovaly bionaftu a mísily ji s minerální naftou, neboť tyto směsi jsou rovněž dotčeným výrobkem. Toto tvrzení se zamítá. Dotčeným výrobkem je bionafta, v čisté formě nebo obsažená ve směsi. Výrobci dotčeného výrobku jsou proto výrobci bionafty, a nikoli společnosti, jež míchají bionaftu s minerální naftou.
(114)
Proto se potvrzuje definice výrobního odvětví Unie, jak je uvedena v 80. až 82. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, a stejně tak i objem výroby během období šetření, jak je uveden v 83. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
2. Spotřeba v Unii
(115)
Po poskytnutí prozatímních informací provedlo výrobní odvětví Unie menší opravu, pokud jde o jeho prodeje za rok 2009, čímž došlo k úpravě spotřeby v Unii za uvedený rok. Touto opravou se nezměnil ani trend, ani závěry učiněné na základě údajů, jež obsahovalo prozatímní nařízení. Opravená tabulka 1 je uvedena níže. Jelikož nebyly vzneseny žádné připomínky, potvrzuje se 84. až 86. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
Spotřeba v Unii
2009
2010
2011
Období šetření
Tuny
11 151 172
11 538 511
11 159 706
11 728 400
Index 2009 = 100
100
103
100
105
Zdroj: Eurostat, údaje od výrobního odvětví Unie.
3. Souhrnné posouzení účinků dovozu z dotčených zemí
(116)
V 88. až 90. bodě odůvodnění prozatímního nařízení Komise určila, že byly splněny podmínky pro provedení souhrnného posouzení účinků dovozu z Argentiny a Indonésie. To bylo zpochybněno jednou zúčastněnou stranou, která uvedla, že PME z Indonésie nekonkuruje bionaftě vyrobené v Unii na stejném základě jako SME z Argentiny a že PME je levnější než bionafta vyrobená v Unii proto, že výchozí surovina pro její výrobu je levnější v Indonésii než v Unii.
(117)
Uvedené námitky se zamítají. SME i PME se do Unie dovážejí a v Unii se rovněž vyrábějí a před jejich prodejem nebo mísením s minerální naftou jsou míseny s RME a jinými druhy bionafty vyráběnými v Unii. Subjekty, které mísení provádějí, si mohou zvolit, zda za účelem výroby konečného výrobku nakoupí bionaftu z různých surovin a různého původu, a to na základě tržních a klimatických podmínek existujících v průběhu roku. PME se prodává ve větším množství v letních měsících a v menším množství během zimních měsíců, stále však konkuruje RME a bionaftě vyrobené v Unii a rovněž SME z Argentiny.
(118)
Proto se potvrzuje 90. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
4. Objem dumpingového dovozu z dotčených zemí, jeho cena a podíl na trhu
(119)
Jedna zúčastněná strana zpochybnila údaje o dovozu uvedené v tabulce 2 prozatímního nařízení a uvedla, že dovoz z Indonésie byl mnohem nižší, než se udává v tabulce. Údaje o dovozu obsažené v tabulce 2 vycházely z údajů Eurostatu, jež byly pečlivě prověřeny, a bylo zjištěno, že jsou správné a v souladu s údaji shromážděnými od indonéských vývozců. Bionafta je poměrně nový výrobek a kódy celní nomenklatury používané u dovozu bionafty se v posledních letech měnily. Při čerpání údajů z Eurostatu musí být proto použity kódy používané v dané době, aby se zajistila přesnost údajů. Tím se vysvětluje, proč údaje čerpané touto zúčastněnou stranou nejsou úplné a ukazují na nižší vývoz, než úplné údaje předložené v tabulce 2.
(120)
V důsledku menší změny ve spotřebě Unie provedené v tabulce 1 se také podíl na trhu za rok 2009 u Argentiny v tabulce 2 poněkud změnil, kdežto u Indonésie k žádné změně nedošlo. Trendy, jež tyto údaje ukazují, ani závěry, které z nich byly vyvozeny, se tím nemění. Podíl na trhu je opraven níže:
2009
2010
2011
Období šetření
Dovoz z Argentiny
Podíl na trhu
7,7 %
10,2 %
12,7 %
10,8 %
Index 2009 = 100
100
135
167
141
Zdroj: Eurostat.
5. Cenové podbízení
(121)
Jak bylo uvedeno v 94. až 96. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, za účelem zjištění cenového podbízení byla cena dovozu z Argentiny a Indonésie srovnána s prodejní cenou výrobního odvětví v Unii, přičemž byly použity údaje od společností zařazených do vzorku. Při tomto srovnání byla z výpočtů v souvislosti s cenovým podbízením vyloučena bionafta dovážená výrobním odvětvím Unie za účelem dalšího prodeje.
(122)
Zúčastněné strany poukázaly na to, že použitá metodika, tj. srovnání na základě filtrovatelnosti při nízkých teplotách (dále jen „CFPP“), nebyla stejná jako metodika použitá při předchozím antidumpingovém šetření, které se týkalo bionafty z USA, kdy bylo provedeno srovnání podle suroviny.
(123)
Na rozdíl od vyvážejících výrobců v Argentině a Indonésii neprodává výrobní odvětví Unie bionaftu vyrobenou z jedné suroviny, ale mísí několik surovin dohromady k výrobě konečné bionafty, která se prodává. Konečný zákazník nezná a ani ho nezajímá složení toho, co kupuje, jakmile výrobek splňuje požadovanou CFPP. Co je pro zákazníka důležité, je CFPP, bez ohledu na to, jaké suroviny byly použity. Za těchto okolností se považovalo za vhodné provést při tomto řízení cenové srovnání na základě CFPP.
(124)
U dovozů z Indonésie, kde CFPP má hodnotu 13 nebo vyšší, byla provedena úprava, tj. rozdíl v ceně mezi prodejem bionafty s CFPP o hodnotě 13 uskutečňovaným výrobním odvětvím Unie a prodejem bionafty s CFPP o hodnotě 0 uskutečňovaným výrobním odvětvím Unie, s cílem porovnat bionaftu s CFPP o hodnotě 13 a vyšší z Indonésie s bionaftou s CFPP o hodnotě 0 vyráběnou a mísenou v Unii. Jeden indonéský vyvážející výrobce poukázal na to, že prodeje bionafty s CFPP o hodnotě 13 uskutečňované výrobním odvětvím Unie jsou prováděny v malých množstvích na jednu transakci, a tyto ceny by proto měly být srovnávány s podobně velkými transakcemi s bionaftou s CFPP o hodnotě 0. Při kontrole transakcí s bionaftou s CFPP o hodnotě 0 zahrnujících podobné množství na jednu transakci byl zjištěný rozdíl v ceně v souladu s rozdílem při posuzování všech transakcí s bionaftou s CFPP o hodnotě 0, přičemž rozdíly v ceně byly vyšší i nižší než průměrný cenový rozdíl. V důsledku toho nedošlo k žádné změně v úrovni cenového podbízení, která byla zjištěna v 97. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
(125)
Jeden indonéský vyvážející výrobce požadoval, aby Komise zveřejnila plná kontrolní čísla výrobku (PCN) u směsí, které prodává výrobní odvětví Unie - podíly každé suroviny v prodeji, který výrobní odvětví Unie uskutečnilo ze své vlastní výroby. Vzhledem k tomu, že porovnání pro účely stanovení újmy bylo provedeno výhradně na základě filtrovatelnosti při nízkých teplotách, byla tato žádost zamítnuta.
(126)
Jedna zúčastněná strana tvrdila, že existuje rozdíl mezi cenou bionafty, která splňuje kritéria stanovená ve směrnici o energii z obnovitelných zdrojů (dále jen „certifikovaná podle směrnice RED“), a bionafty, která tato kritéria nesplňuje. Tvrdila, že vzhledem k tomu, že v případě dovozu z Indonésie se nejednalo o bionaftu certifikovanou podle směrnice RED a že cena bionafty certifikované podle směrnice RED byla vyšší, měla by být provedena úprava.
(127)
Uvedené tvrzení bylo zamítnuto. Téměř veškerý dovoz z Indonésie v období šetření se týkal bionafty certifikované podle směrnice RED. V každém případě členské státy provedly kritéria udržitelnosti stanovená ve směrnici RED do svého vnitrostátního práva až v průběhu roku 2012, takže to, zda se jednalo o bionaftu certifikovanou podle směrnice RED, či nikoli, nemělo po většinu období šetření žádný vliv.
(128)
Po poskytnutí konečných informací se jeden indonéský vyvážející výrobce vyjádřil k výpočtům cenového podbízení a požadoval, aby se PME dovážený z Indonésie porovnával se všemi prodeji výrobního odvětví Unie. Ve skutečnosti se při výpočtu podbízení porovnával prodej PME z Indonésie se všemi prodeji PME výrobního odvětví Unie s CFPP0, přičemž cena dovozů PME z Indonésie byla navýšena o cenový faktor vypočítaný srovnáním prodejů PME s CFPP0 výrobního odvětví Unie s prodeji PME s CFPP13. Požadavek byl proto zamítnut. Tvrzení téže zúčastněné strany, že výpočet újmy zahrnuje dovezený výrobek, je fakticky nesprávné, a proto se zamítá. V každém případě dovezená bionafta a bionafta vyrobená v Unii byly smíseny a prodány za stejnou cenu jako směsi, které neobsahovaly žádnou dovezenou bionaftu.
(129)
Jeden indonéský vyvážející výrobce také zpochybnil výpočet nákladů po dovozu. Tyto náklady ale byly ověřeny odečtením nákladů na přepravu do cílového místa od skutečných nákladů na dovoz bionafty a žádná změna nebyla potřeba.
6. Makroekonomické ukazatele
(130)
Jak bylo uvedeno ve 101. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, na základě získaných údajů, které zahrnují celé výrobní odvětví Unie, byly analyzovány tyto makroekonomické ukazatele: výroba, výrobní kapacita, využití kapacity, objem prodeje, podíl na trhu, růst, zaměstnanost, produktivita, rozsah dumpingového rozpětí a překonání účinků dřívějšího dumpingu.
(131)
Po poskytnutí prozatímních informací výrobní odvětví Unie poukázalo na to, že údaje týkající se kapacity, jež byly použity v tabulce 4 prozatímního nařízení, zahrnovaly kapacitu, která nebyla demontována, ale nebyla v takovém stavu, aby ji v období šetření nebo v předchozích letech bylo možno využít k výrobě bionafty. Odděleně určilo tuto kapacitu jako „nevyužitou kapacitu“, která by neměla být započítána jako využitelná kapacita. Údaje o využití kapacity uvedené v tabulce 4 byly proto podhodnoceny. Po podrobném přezkoumání těchto opětovně předložených údajů byly tyto údaje přijaty a upravená tabulka 4 je uvedena níže. Míra využití kapacity, která podle údajů uvedených v prozatímním nařízení činila 43 % až 41 %, nyní činila 46 % až 55 %. Výrobní odvětví Unie opravilo rovněž údaje o výrobě v roce 2009, jsou uvedeny v této tabulce:
2009
2010
2011
Období šetření
Výrobní kapacita (v tunách)
18 856 000
18 583 000
16 017 000
16 329 500
Index 2009 = 100
100
99
85
87
Objem výroby (v tunách)
8 729 493
9 367 183
8 536 884
9 052 871
Index 2009 = 100
100
107
98
104
Využití kapacity
46 %
50 %
53 %
55 %
Index 2009 = 100
100
109
115
120
(132)
V 103. bodě odůvodnění prozatímního nařízení byly analyzovány údaje týkající se využití kapacity v předcházejícím období a bylo konstatováno, že výroba se zvyšovala, avšak kapacita zůstala stabilní. S ohledem na revidované údaje se výroba ve stejném období opět zvyšuje, avšak využitelná kapacita se snížila. To ukazuje, že výrobní odvětví Unie vystavené zvýšenému dovozu z Argentiny a Indonésie snižovalo využitelnou kapacitu a reagovalo tak na signály trhu. Tyto revidované údaje jsou nyní více v souladu s veřejnými prohlášeními výrobního odvětví Unie a výrobců v Unii, kteří uváděli, že během posuzovaného období byla výroba v několika závodech zastavena a že nebylo možno okamžitě použít dříve instalovanou kapacitu nebo ji bylo možno využít pouze za cenu významných dalších investic.
(133)
Několik zúčastněných stran zpochybnilo upravenou kapacitu a údaje o využití kapacity. Avšak žádná ze zúčastněných stran nepředložila nějakou alternativu. Revize je založena na upravených údajích o kapacitě, které poskytl žadatel a jež pokrývají celé výrobní odvětví Unie. Revidované údaje jsou opatřeny odkazy na veřejně dostupné údaje týkající se zejména nevyužité kapacity a kapacity výrobců, kteří zastavili provoz kvůli finančním potížím. Jak bylo vysvětleno výše v oddílu 6 „Makroekonomické ukazatele“, revidované údaje poskytují mnohem přesnější soubor údajů o kapacitě, která je k dispozici pro výrobu bionafty během posuzovaného období, nežli byly údaje původně poskytnuté a zveřejněné v prozatímním nařízení.
(134)
Jedna zúčastněná strana uvedla, že výrobní odvětví Unie nebylo poškozeno, jelikož objemy výroby rostly v souladu se spotřebou. Tato námitka se zamítá, protože jiné důležité ukazatele újmy jasně nasvědčují, že k újmě došlo, zejména ke ztrátě podílu na trhu ve prospěch dovozu z dotčených zemí a k trendu k nižší ziskovosti vedoucímu ke ztrátám.
(135)
Jiná zúčastněná strana tvrdila, že výrobní odvětví Unie nebylo poškozeno, porovnáme-li trendy pouze od roku 2011 do konce období šetření na rozdíl od porovnání trendů v období od 1. ledna 2009 do konce období šetření (tj. posuzované období). Vzhledem k tomu, že období šetření zahrnuje polovinu roku 2011, není srovnání mezi rokem 2011 a obdobím šetření přesné. Navíc, má-li mít nějaké srovnání smysl, je nezbytné zkoumat trendy významné pro posouzení újmy během období, které je dosti dlouhé, jak bylo provedeno v tomto případě. Toto tvrzení se proto zamítá.
(136)
Stejná zúčastněná strana poukázala na to, že Komise v prozatímním nařízení nezveřejnila celkovou hodnotu prodeje výrobního odvětví Unie, a žádala, aby tento údaj byl zveřejněn. Zkoumány byly všechny relevantní činitele uvedené v čl. 3 odst. 5 základního nařízení umožňující plně posoudit újmu. Údaje týkající se hodnoty prodeje byly shromážděny od společností zařazených do vzorku, jež byly reprezentativní pro celé výrobní odvětví Unie, a byly ověřeny.
(137)
Stejná strana poukázala také na to, že výrobní odvětví Unie bylo schopno zvýšit zaměstnanost, a že proto v období šetření nedošlo k žádnému negativnímu účinku na výrobní odvětví Unie.
(138)
Jak bylo však vysvětleno ve 106. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, je zaměstnanost v tomto kapitálově náročném výrobním odvětví poměrně nízká. I menší změny v počtu zaměstnaných mohou proto způsobit velké změny indexovaných údajů. Zvýšení celkové zaměstnanosti nepopírá újmu způsobenou výrobnímu odvětví Unie, kterou dokládají jiné ukazatele.
(139)
Jelikož nebyly vzneseny žádné další připomínky, potvrzuje se 103. až 110. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
7. Mikroekonomické ukazatele
(140)
Jak bylo uvedeno ve 102. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, na základě údajů, jež byly ověřeny u výrobců Unie zařazených do vzorku, byly analyzovány tyto mikroekonomické ukazatele: průměrné jednotkové ceny, jednotkové náklady, pracovní náklady, zásoby, výnosnost, peněžní tok, investice, návratnost investic a schopnost navýšit kapitál.
(141)
Jelikož nebyly vzneseny žádné relevantní připomínky, potvrzuje se 111. až 117. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
8. Závěr ohledně újmy
(142)
Několik stran vyjádřilo nesouhlas se závěrem ohledně újmy předloženým v prozatímním nařízení na základě toho, že v době mezi rokem 2011 a obdobím šetření se některé ukazatele zřejmě zlepšily. Je sice pravda, že některé ukazatele mezi rokem 2011 a obdobím šetření vykazovaly vzestupnou tendenci (např. výroba a prodej), avšak výrobní odvětví se v tomto období nebylo schopno vyrovnat s růstem nákladů, jak bylo uvedeno ve 111. bodě odůvodnění prozatímního nařízení. To mělo za následek další zhoršení postavení výrobního odvětví, a to ze ztráty ve výši 0,2 % v roce 2011 ke ztrátě ve výši 2,5 % v období šetření. Proto se má za to, že i kdyby se analýza újmy měla omezit na období od roku 2011 do konce období šetření, bylo by přesto zjištěno, že výrobní odvětví utrpělo podstatnou újmu.
(143)
Jelikož nebyly vzneseny žádné jiné připomínky, potvrzuje se 118. až 120. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
F. PŘÍČINNÁ SOUVISLOST
1. Účinek dumpingového dovozu
(144)
Jedna zúčastněná strana tvrdila, že dovoz z Argentiny nemohl být příčinou újmy, jelikož objem dovozu od roku 2010 do konce období šetření zůstal stabilní a od roku 2011 do konce období šetření mírně poklesl.
(145)
Tyto údaje byly převzaty z tabulky 2 prozatímního nařízení a jsou přesné. Analýza Komise se však týká doby od začátku posuzovaného období do konce období šetření a podle těchto údajů dovoz vzrostl o 48 % při růstu podílu na trhu o 41 %. Navíc, jak bylo vysvětleno v 90. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, byl zohledněn nejen dovoz z Argentiny, ale také dovoz z Indonésie.
(146)
Pokud jde o meziroční srovnání cen, stejná zúčastněná strana poukázala na to, že ceny dovozu z Argentiny rostly rychleji než prodejní ceny výrobního odvětví Unie. Dovoz z Argentiny se však stále podbízel vůči cenám výrobního odvětví Unie, což by vysvětlovalo, proč ceny Unie nemohly růst tak rychle.
(147)
Jelikož k účinku dumpingového dovozu nebyly vzneseny žádné jiné připomínky, potvrzuje se 123. až 128. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
2. Účinek jiných činitelů
2.1 Dovoz z jiných třetích zemí nežli ze zemí dotčených
(148)
Jelikož nebyly vzneseny žádné připomínky, potvrzuje se závěr, že dovoz z jiných zemí nezpůsobil újmu, jak je uvedeno v 129. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
2.2 Nedumpingový dovoz z dotčených zemí
(149)
Po uplatnění čl. 2 odst. 5, jak je uvedeno v 38. a 70. bodě odůvodnění výše, nebyl zjištěn žádný nedumpingový dovoz z dotčených zemí. Proto se potvrzuje 130. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
2.3 Jiní výrobci v Unii
(150)
Jelikož nebyly vzneseny žádné připomínky, potvrzuje se 131. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
2.4 Dovoz výrobního odvětví Unie
(151)
Jak bylo uvedeno v 132. až 136. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, výrobní odvětví Unie v posuzovaném období dováželo značné množství bionafty z dotčených zemí, až 60 % veškerého dovozu v období šetření pocházelo z těchto zemí.
(152)
Jedna zúčastněná strana uvedla, že tento dovoz zdaleka nebyl prováděn v sebeobraně, nýbrž že byl součástí „pečlivě uvážené dlouhodobé strategie“ výrobního odvětví Unie, a sice investovat do Argentiny a získávat odtud bionaftu.
(153)
Uvedla rovněž, že nikdy nebylo ekonomicky odůvodněné dovážet do Unie sójový olej a zpracovávat ho na bionaftu v rámci Unie a že jediný ekonomicky proveditelný způsob je zpracovávat sójový olej v Argentině a vyvážet hotovou bionaftu.
(154)
Tato tvrzení je třeba zamítnout. Nebyly poskytnuty žádné důkazy o takové „dlouhodobé strategii“ a výrobní odvětví Unie to popřelo. Je jasné, že kdyby strategií výrobního průmyslu Unie bylo nahradit svou výrobu bionafty výrobou v Argentině a dovážet hotový výrobek, bylo by pak nesmyslné a nelogické podávat proti takovému dovozu stížnost.
(155)
Jedna zúčastněná strana znovu zopakovala, že dovoz bionafty výrobním odvětvím Unie, který byl uskutečněn v sebeobraně, byl ve skutečnosti součástí dlouhodobé obchodní strategie. Toto nařčení bylo zamítnuto jako neopodstatněné. Existenci takové strategie nepodporovaly žádné důkazy, jen nepodložená tvrzení. Také se zdá nelogické, že by dotčení výrobci z Unie podporovali žadatele a v některých případech navýšili svou kapacitu v Unii a zároveň by své výrobní potřeby ze strategických důvodů pokrývali dovozem.
(156)
Stejná zúčastněná strana také prohlašovala, že podíl výrobního odvětví Unie na trhu by měl být vypočítán tak, že se započítá i dovoz uskutečněný v sebeobraně. Tento návrh byl zamítnut, protože výpočty podílu na trhu musí odrážet prodej zboží, které výrobní odvětví Unie samo vyrobí, a ne jeho obchodní aktivity s konečným výrobkem motivované rostoucím objemem dumpingových dovozů.
(157)
Výrobní odvětví Unie rovněž sdělilo, že v předchozích letech dovoz sójového oleje - a palmového oleje - ke zpracování na bionaftu byl ekonomicky životaschopný. Zúčastněná strana neposkytla žádný důkaz o opaku. Jen díky narušujícímu účinku rozdílné vývozní daně, která činí vývoz bionafty levnějším než dovoz suroviny, se dovoz hotového výrobku stává ekonomicky citlivým.
(158)
Jedna zúčastněná strana uvedla, že tento dovoz způsobil újmu pouze proto, že výrobní odvětví Unie mělo kapacitu pro mísení SME z Argentiny a PME z Indonésie s bionaftou vyrobenou v Unii za účelem dalšího prodeje naftovým rafinériím. Toto tvrzení není pravdivé. Mísení je jednoduchý postup, který jsou mnohé obchodní společnosti schopny provádět ve svých skladovacích zásobnících. Nebyl předložen žádný důkaz, že takové mísení jsou schopni provádět pouze výrobci v Unii, a toto tvrzení jako takové bylo zamítnuto.
(159)
Jeden indonéský vyvážející výrobce dále tvrdil, že dovoz, který uskutečnilo výrobní odvětví Unie, nebyl činěn v sebeobraně, a srovnal údaje za kalendářní rok 2011 s údaji za období šetření, které zahrnovalo šest měsíců stejného roku. Srovnání mezi těmito údaji proto není přesné, jelikož není možné rozdělit období šetření na dvě poloviny. Tento argument byl proto zamítnut.
(160)
Jelikož k vývozu výrobního odvětví Unie nebyly vzneseny žádné jiné připomínky, potvrzuje se 132. až 136. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
2.5 Kapacita výrobního odvětví Unie
(161)
Ve 137. až 140. bodě odůvodnění prozatímního nařízení bylo poukázáno na to, že během posuzovaného období zůstalo využití kapacity výrobního odvětví Unie na nízké úrovni, avšak že situace společností zařazených do vzorku se během tohoto období zhoršovala, přičemž využití jejich kapacity se nicméně v takovém rozsahu nesnižovalo.
(162)
Byl proto učiněn prozatímní závěr, že nízká míra využití kapacity, jakožto trvalý jev, nezapříčinila újmu způsobenou výrobnímu odvětví Unie.
(163)
Jedna zúčastněná strana vznesla připomínku k údajům uvedeným v prozatímním nařízení a poukázala na to, že i kdyby vůbec žádný dovoz neexistoval, využití kapacity výrobního odvětví Unie během období šetření by dosáhlo pouze 53 %. Poukázala rovněž na růst výrobní kapacity od roku 2009 do konce období šetření, který vedl ke snížení využití kapacity v posuzovaném období.
(164)
Tato zúčastněná strana však nepředložila žádný důkaz, z něhož by vyplývalo, že toto nízké využití kapacity způsobilo tak velkou újmu, aby narušilo příčinnou souvislost mezi dumpingovým dovozem a zhoršením situace výrobního odvětví Unie. Fixní náklady tvoří jen malou část (přibližně 5 %) celkových výrobních nákladů, z čehož vyplývá, že nízké využití kapacity bylo pouze jedním z činitelů újmy, avšak nikoli činitelem rozhodujícím. Jednou z příčin této nízké míry využití kapacity je i skutečnost, že výrobní odvětví Unie v důsledku konkrétní situace na trhu samo dováželo hotový výrobek.
(165)
Po vložení revidovaných údajů týkajících se kapacity a jejího využití se navíc ukázalo, že v posuzovaném období výrobní odvětví Unie svou kapacitu snížilo a zvýšilo využití kapacity ze 46 % na 55 %. Z toho vyplývá, že při neexistenci dumpingového dovozu by využití kapacity výrobního odvětví Unie bylo značně vyšší než výše uvedených 53 %.
(166)
Po poskytnutí konečných informací několik zúčastněných stran zpochybnilo závěr, že nízké využití kapacity nebylo rozhodujícím faktorem způsobujícím újmu. Tvrdily, že fixní náklady v odvětví bionafty byly mnohem vyšší, než představuje nízká procentuální hodnota uvedená výše. Avšak toto své tvrzení nepodpořily žádnými důkazy. Proto bylo zamítnuto. V každém případě fixní náklady nemají žádný vztah k míře využití kapacity. Ověření u společností zařazených do vzorku poskytlo poměr fixních nákladů k celkovým nákladům na výrobu ve výši 3-10 % v průběhu období šetření.
(167)
V této souvislosti bylo předloženo tvrzení, že nadměrná kapacita výrobního odvětví Unie byla tak vysoká, že dokonce i za nepřítomnosti dovozu by odvětví nebylo dostatečně ziskové. Toto tvrzení nebylo podloženo žádným důkazem a skutečnost, že výrobní odvětví Unie bylo v roce 2009 výdělečné při nízkém využití kapacity, naznačuje, že za nepřítomnosti dumpingových dovozů by jeho ziskovost byla ještě vyšší.
(168)
Navíc se objevil názor, že právě snížení kapacity výrobního odvětví Unie bylo příčinou újmy vzhledem k nákladům na uzavření výrobních závodů a na snížení kapacity závodů, které pokračovaly ve výrobě. Toto tvrzení nebylo opodstatněné a nebyl předložen žádný důkaz, který by potvrdil, že by náklady na snížení kapacity nebo na uzavření celých závodů či společností představovaly významné částky.
(169)
Na závěr bylo ohledně kapacity předloženo tvrzení, že každá společnost, která během posuzovaného období zvýšila kapacitu výroby bionafty, učinila nezodpovědné obchodní rozhodnutí. Toto tvrzení nebylo podpořeno žádným důkazem. Navíc skutečnost, že některé společnosti byly schopny svou kapacitu zvýšit i za přítomnosti rostoucího dovozu dumpingové bionafty z Argentiny a Indonésie, ukazuje, že na trhu je poptávka po jejich konkrétních výrobcích.
(170)
Revidované makroekonomické ukazatele rovněž ukazují, že v tomto období společnosti snižovaly kapacitu pro možné použití a blíže ke konci období šetření zahájily proces uzavírání podniků, které již nejsou životaschopné. Důvodem zvyšování kapacity na úrovni jednotlivých společností je také rozšíření takzvaných závodů na výrobu bionafty „druhé generace“ z odpadních olejů nebo z hydrogenovaných rostlinných olejů (dále jen „HVO“). Výrobní odvětví Unie se proto nacházelo a nachází v procesu racionalizace své kapacity tak, aby splňovala potřeby Unie.
(171)
Jelikož ke kapacitě výrobního odvětví Unie nebyly vzneseny žádné další připomínky, potvrzuje se 137. až 140. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
2.6 Nedostatečný přístup k surovinám a vertikální integrace
(172)
Jelikož k přístupu k surovinám nebyly vzneseny žádné nové připomínky, potvrzuje se 141. a 142. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
2.7 Dvojnásobné započtení
(173)
Ve 143. až 146. bodě odůvodnění prozatímního nařízení se posuzovalo tvrzení, že výrobnímu odvětví Unie nebo alespoň těm výrobcům v Unii, kteří vyrábějí bionaftu z panenských olejů, způsobil újmu systém „dvojnásobného započtení“, kdy v některých členských státech se pro splnění požadavků na mísení bionafta vyrobená z odpadních olejů započítává dvojnásobně.
(174)
Jedna zúčastněná strana poukázala na připomínku jednoho výrobce z Unie, že během roku 2011 přišel o prodej ve prospěch jiných výrobců, kteří vyráběli bionaftu způsobilou pro dvojnásobné započtení.
(175)
Negativní dopad na tohoto jednoho výrobce byl však omezený, dočasný a týkal se pouze části období šetření, jelikož systém dvojnásobného započtení byl v členském státě, v němž má tato společnost sídlo, přijat až v září 2011. Jelikož finanční výsledky společností zařazených do vzorku se po září 2011 zhoršily a tato společnost byla zařazena do vzorku, nemůže být dvojnásobné započtení považováno za zdroj újmy.
(176)
Jelikož se výrobní odvětví Unie skládá jak ze společností vyrábějících bionaftu z odpadních olejů, jež v některých členských státech využívají dvojnásobného započtení, tak také ze společností vyrábějících bionaftu z panenských olejů, změna v poptávce zůstává omezena na výrobní odvětví Unie. Vzhledem k tomu, že je k dispozici jen omezené množství použitých olejů, které jsou potřebné pro výrobu bionafty s dvojnásobným započtením, je značné zvýšení výroby bionafty s dvojím započtením obtížné. Proto stále existuje silná poptávka po bionaftě první generace. Během posuzovaného období nebyl zjištěn žádný významný dovoz bionafty způsobilé k dvojnásobnému započtení, což potvrzuje, že dvojnásobné započtení přesouvá poptávku v rámci výrobního odvětví Unie, a nevytváří poptávku po dovozu. Komise od zúčastněné strany neobdržela žádné údaje prokazující, že v posuzovaném období bionafta s dvojnásobným započtením způsobila pokles ceny bionafty z panenského oleje. Ve skutečnosti z údajů vyplývá, že bionafta s dvojnásobným započtením má určité malé cenové zvýhodnění oproti bionaftě z panenského oleje, jejíž cena je spojena s cenou minerální nafty.
(177)
Pokles výkonnosti výrobního odvětví Unie, které tvoří oba typy výrobců, nemůže být přičítán režimu dvojnásobného započtení, který platí v některých členských státech. Z toho, že pokles výkonnosti vykazují také společnosti zařazené do vzorku vyrábějící bionaftu s dvojím započtením, jak bylo uvedeno ve 145. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, zejména vyplývá, že újma způsobená dumpingovým dovozem postihuje celé výrobní odvětví.
(178)
Několik zúčastněných stran po poskytnutí konečných informací tvrdilo, že množství dvojnásobně započtené bionafty bylo podhodnocené. Nicméně množství dvojnásobně započtené bionafty dostupné na trhu v Unii bylo omezené v porovnání s celkovým prodejem bionafty během období šetření. Kromě toho pokud by v členském státě byl v platnosti režim dvojího započtení, bionafta způsobilá k dvojímu započtení by byla vyrobena v Unii, a tudíž poptávka po ní by zůstala uvnitř výrobního odvětví Unie. Nebyl poskytnut žádný nový důkaz, který by změnil tento závěr.
(179)
Jelikož k regulačním ukazatelům nebyly vzneseny žádné nové připomínky, potvrzuje se 143. až 146. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
2.8 Jiné regulační činitele
(180)
Ve 147. až 153. bodě odůvodnění prozatímního nařízení se projednává tvrzení zúčastněných stran, že omezení v členských státech, jako je systém kvót a daňové režimy, měla za cíl omezit dovoz z dotčených zemí, což znamená, že jakákoli újma způsobená výrobnímu odvětví Unie, zejména v některých členských státech, nemohla být způsobena dovozem.
(181)
Tyto námitky byly prozatímně zamítnuty, mimo jiné proto, že dumpingový dovoz z dotčených zemí je přítomen ve většině členských států. Poté, co byly tyto výrobky dovezeny do jednoho z členských států, mohly být přepraveny a prodávány i v jiných členských státech.
(182)
Jedna zúčastněná strana poukázala na malé množství bionafty z Argentiny celně odbavené francouzskou celní kontrolou v roce 2011 a také na malé množství, jež bylo ve stejném období deklarováno k dovozu do Německa.
(183)
Zaprvé, jak bylo vysvětleno výše, bionafta celně odbavená celními orgány v jednom členském státě může být snadno prodávána v jiném členském státě, což činí tyto údaje nespolehlivými. Zadruhé, společnosti z Francie a Německa zařazené do vzorku byly schopny prokázat cenovou soutěž mezi svou výrobou a dovozem z dotčených zemí a újmu, kterou v důsledku toho utrpěly.
(184)
Jiná zúčastněná strana tvrdila, že zrušení systémů, jejichž cílem bylo zvýhodnit odvětví výroby bionafty v mnoha členských státech, snížilo příjem společností v odvětví výroby bionafty v posuzovaném období, což vedlo k újmě. Poukázala zejména na postupné rušení daňových pobídek ve Francii a daně z ekologických paliv v Německu.
(185)
Neexistuje však žádná časová souvislost mezi těmito změnami a zhoršením finančních výsledků výrobního odvětví Unie. Mnohé z těchto pobídek byly zaměřeny na uživatele biopaliv, a nikoli na výrobce, a většina z nich byla v období šetření stále v platnosti. Nebyly předloženy žádné důkazy, které by prokazovaly, že změny v politice členských států znamenající přechod směrem k závazným požadavkům na mísení způsobily újmu výrobnímu odvětví Unie.
(186)
Jeden indonéský vyvážející výrobce zaznamenal probíhající šetření vedené Generálním ředitelstvím pro hospodářskou soutěž ve věci údajně zkreslených cen olejů a biopaliv, které měli přispěvatelé poskytnout společnosti Platts, která zpracovává cenová hodnocení, a požadoval, aby se předmět tohoto vyšetřování považoval za možnou příčinu újmy. Tento požadavek byl zamítnut, protože vyšetřování probíhá a žádné nálezy ještě nebyly zveřejněny.
(187)
Jelikož k politice členských států nebyly vzneseny žádné nové připomínky, potvrzuje se 147. až 153. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
3. Závěr ohledně příčinné souvislosti
(188)
Dovoz dotčených výrobků z dotčených zemí během období šetření byl dumpingový a nepříznivě ovlivnil prodej výrobního odvětví Unie. Mezi nárůstem objemu dumpingového dovozu a zhoršením situace výrobního odvětví Unie existuje zjevná časová souvislost. Dumpingový dovoz přímo konkuroval výrobě výrobního odvětví Unie a v důsledku toho v posuzovaném období výrobní odvětví Unie ztrácelo ziskovost a podíl na trhu. Je sice možné, že výsledky výrobního odvětví Unie do jisté míry ovlivnily i jiné činitele, ale faktem zůstává, že dumpingový dovoz z dotčených zemí způsobuje újmu výrobnímu odvětví Unie.
(189)
Nebyly předloženy žádné nové důkazy, jež by mohly změnit závěr, že účinek jiných činitelů, ať už posuzovaných jednotlivě nebo souborně, nebyl takový, aby narušil příčinnou souvislost mezi dumpingovým dovozem a újmou způsobenou výrobnímu odvětví Unie. Jelikož k závěru ohledně příčinné souvislosti nebyly vzneseny žádné jiné připomínky, potvrzuje se 154. až 157. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
G. ZÁJEM UNIE
1. Zájem výrobního odvětví Unie
(190)
Jelikož k zájmu výrobního odvětví Unie nebyly vzneseny žádné připomínky, potvrzuje se 159. až 161. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
2. Zájem dovozců a obchodníků, kteří nejsou ve spojení
(191)
Jeden vyvážející výrobce z Indonésie uvedl, že navržená cla by měla negativní dopad na dovozce a obchodníky, avšak pro toto tvrzení neposkytl žádné důkazy. Z jeho tvrzení ve skutečnosti vyplýval pravý opak, a sice že clo by mohlo být přeneseno na uživatele a spotřebitele v podobě vyšších cen, což by pravděpodobně na dovozce a obchodníky nemělo vůbec žádný dopad.
(192)
Ze strany dovozců nebo obchodníků s bionaftou nebyly po zveřejnění prozatímních opatření obdrženy žádné připomínky.
(193)
Jelikož k zájmu dovozců/obchodníků, kteří nejsou ve spojení, nebyly vzneseny žádné připomínky, potvrzuje se 162. a 163. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
3. Zájem uživatelů a spotřebitelů
(194)
Jeden indonéský vyvážející výrobce uvedl, že navržená cla by zvýšila cenu bionafty, a snížila by tedy pobídku pro spotřebitele, aby kupovali vozidla, jež k provozu využívají biopaliva.
(195)
Uvedené tvrzení se zamítá. Hlavní využití bionafty spočívá v tom, že se přimíchává do minerální nafty určené k prodeji spotřebitelům, takže ti nemusí kupovat žádná zvláštní vozidla, která mohou jezdit na čistá biopaliva.
(196)
I kdyby cena prvku bionafty, pokud by tato bionafta byla dovezena z Argentiny nebo Indonésie, vzrostla, jak bylo uvedeno v prozatímním nařízení, jelikož podíl bionafty v naftě prodávané spotřebitelům je malý, růst ceny by byl také malý a pro spotřebitele zanedbatelný.
(197)
Jak je vysvětleno výše, očekává se, že případný vliv opatření na konečnou cenu nafty pro spotřebitele bude malý a neohrozí cíle směrnice o obnovitelných zdrojích energie.
(198)
K prozatímnímu nařízení se nevyjádřili žádní uživatelé ani spotřebitelé nebo skupiny či sdružení zastupující uživatele nebo spotřebitele.
(199)
Jelikož k zájmu spotřebitelů nebyly vzneseny žádné další připomínky, potvrzuje se 164. až 166. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
4. Zájem dodavatelů surovin
(200)
Jelikož k zájmu dodavatelů surovin nebyly vzneseny žádné připomínky, potvrzuje se 167. až 169. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
5. Závěr ohledně zájmu Unie
(201)
Nebyly obdrženy žádné připomínky, které by změnily analýzu zájmu Unie uvedenou v prozatímním nařízení, a proto je i nadále v zájmu Unie, aby byla uložena opatření. Proto se potvrzuje 170. a 171. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
H. KONEČNÁ ANTIDUMPINGOVÁ OPATŘENÍ
1. Úroveň pro odstranění újmy
(202)
Několik zúčastněných stran zpochybnilo uplatnění cílového zisku výrobního odvětví Unie ve výši 15 %, jak bylo uvedeno ve 175. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, a uvedlo, že takový předpoklad je pro odvětví bionafty v Unii nereálně vysoký.
(203)
Většina těchto zúčastněných stran však poté navrhla nahradit cílový zisk ve výši 15 % jiným údajem z jiných období nebo z jiných šetření, aniž by vysvětlila, proč je jedno období nebo jedno šetření vhodnější než jiné.
(204)
Jak bylo vysvětleno v prozatímním nařízení, ziskové rozpětí ve výši 15 % je zisk vyjádřený jako procentní podíl z obratu, jehož výrobní odvětví Unie dosáhlo v období let 2004 až 2006, kdy dumpingový dovoz neexistoval. Bylo to poslední období, v němž bylo dosaženo zisku při neexistenci dumpingového dovozu, jelikož od roku 2006 byl tento dovoz vždy přítomen na trhu Unie, nejprve z USA a poté z Argentiny a Indonésie.
(205)
Trh s bionaftou v Unii se však od období let 2004-2006 významně rozvíjí v mnoha směrech. V letech 2004 až 2006 měl dumpingový dovoz zanedbatelný podíl na trhu a jiný dovoz byl rovněž nízký. Během období šetření měl dumpingový dovoz podíl na trhu ve výši 19 %. V období let 2004-2006 tvořilo výrobní odvětví Unie 40 společností a nyní se rozšířilo na více než 200, což zvýšilo míru konkurence.
(206)
V období od roku 2004 do roku 2006 spotřeba prudce vzrostla z 2 milionů tun na 5 milionů tun, zatímco v šetřeném období se spotřeba zvýšila jen mírně a využití kapacity, které v období 2004-2006 činilo 90 %, dosáhlo v období šetření 55 %.
(207)
V důsledku toho se považuje za vhodné vzít v úvahu výše popsaný vývoj a odpovídajícím způsobem upravit cílový zisk tak, aby odrážel zisk, jehož dosažení mohlo výrobní odvětví Unie předpokládat za stávajících podmínek na trhu.
(208)
Proto nebyl použit procentuální zisk, ale byl vypočítán skutečný zisk za tyto tři roky v eurech za prodanou tunu. Tento zisk za každý rok byl upraven s ohledem na ceny roku 2011 a poté určen průměr. V procentním vyjádření k obratu činí cílový zisk výrobního odvětví Unie v období šetření 11,0 %.
(209)
Rozpětí pro odstranění újmy bylo proto vypočítáno znovu na tomto základě.
(210)
Po poskytnutí konečných informací týkajících se výpočtu rozpětí újmy jedna zúčastněná strana tvrdila, že dovozní clo ve výši 5,1 %, jemuž podléhá dezodorizovaný palmový olej dovážený do Unie, by mělo být vyjmuto z výrobních nákladů výrobců v Unii, kteří dovážejí palmový olej, a mělo by tudíž být zohledněno.
(211)
Jeden indonéský vyvážející výrobce zpochybnil výpočet cílového zisku výrobního odvětví Unie a použití údajů z let 2004-2006 a poté učinil návrh, aby se k výpočtu cílového zisku použily údaje pouze z roku 2004. Při předchozím vyšetřování v případě dovozu ze Spojených států se však zjistilo, že průměr za tři roky byl mnohem přesnější nežli údaje pouze za rok 2004. Nebyly předloženy žádné protiargumenty, které by vedly k jinému závěru.
(212)
Po poskytnutí konečných informací žadatelé zastávali názor, že by cílový zisk ve výši 15 %, jak byl navrhován v prozatímní fázi, měl být zachován. Ale argumenty, které žadatelé předložili, nesouvisejí s účelem, pro nějž má být cílový zisk stanoven, tj. že má představovat zisk, kterého by výrobní odvětví Unie dosáhlo, pokud by neexistoval dumpingový dovoz. Jejich argumenty byly proto zamítnuty.
(213)
Jelikož k úrovni pro odstranění újmy nebyly vzneseny žádné připomínky, potvrzuje se 176. až 177. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
2. Konečná opatření
(214)
Vzhledem k dosaženým závěrům ohledně dumpingu, újmy, příčinných souvislostí a zájmu Unie a v souladu s čl. 9 odst. 4 základního nařízení by měla být uložena konečná antidumpingová opatření na dovoz dotčeného výrobku, a to buď na úrovni dumpingového rozpětí, nebo rozpětí újmy, podle toho, které je nižší, v souladu s pravidlem nižšího cla.
(215)
Sazby antidumpingového cla byly stanoveny srovnáním rozpětí pro odstranění újmy a dumpingového rozpětí. V důsledku toho jsou konečné sazby antidumpingového cla vyjádřené jako cena CIF s dodáním na hranice Unie před proclením tyto:
Země
Společnost
Dumpingové rozpětí
Rozpětí újmy
Sazba antidumpingového cla
Argentina
Aceitera General Deheza S.A., General Deheza, Rosario; Bunge Argentina S.A., Buenos Aires
41,9 %
22,0 %
22,0 %
(216,64 EUR)
Louis Dreyfus Commodities S.A., Buenos Aires
46,7 %
24,9 %
24,9 %
(239,35 EUR)
Molinos Río de la Plata S.A., Buenos Aires; Oleaginosa Moreno Hermanos S.A.F.I.C.I. y A., Bahia Blanca; Vicentin S.A.I.C., Avellaneda
49,2 %
25,7 %
25,7 %
(245,67 EUR)
Ostatní spolupracující společnosti
46,8 %
24,6 %
24,6 %
(237,05 EUR)
Všechny ostatní společnosti
49,2 %
25,7 %
25,7 %
(245,67 EUR)
Indonésie
PT. Ciliandra Perkasa, Jakarta
8,8 %
19,7 %
8,8 %
(76,94 EUR)
PT. Musim Mas, Medan
18,3 %
16,9 %
16,9 %
(151,32 EUR)
PT. Pelita Agung Agrindustri, Medan
16,8 %
20,5 %
16,8 %
(145,14 EUR)
PT Wilmar Bioenergi Indonesia, Medan; PT Wilmar Nabati Indonesia, Medan
23,3 %
20,0 %
20,0 %
(174,91 EUR)
Ostatní spolupracující společnosti
20,1 %
18,9 %
18,9 %
(166,95 EUR)
Všechny ostatní společnosti
23,3 %
20,5 %
20,5 %
(178,85 EUR)
(216)
Jelikož se však antidumpingové clo použije jak na směsi, které obsahují bionaftu (v poměru k jejich obsahu bionafty podle hmotnosti), tak na čistou bionaftu, bude pro správné uplatňování cla celními orgány členských států přesnější a přiměřenější vyjádřit clo jako pevnou částku v EUR/t netto a použít ji na dovezenou čistou bionaftu nebo na podíl bionafty ve směsi.
(217)
Ve 183. bodě odůvodnění prozatímního nařízení se konstatuje, že byla zavedena celní evidence dovozu bionafty z dotčených zemí, takže clo by v případě potřeby mohlo být vybíráno za období až 90 dní před zavedením prozatímních opatření.
(218)
Tento výběr cel z evidovaných výrobků je možný pouze v případě, že jsou splněny podmínky stanovené v čl. 10 odst. 4 základního nařízení. Kontrolou statistických údajů týkajících se dovozu, pokud jde o dovoz uskutečněný po zavedení celní evidence, bylo zjištěno, že před zavedením prozatímních opatření nedošlo k dalšímu podstatnému růstu dovozu, avšak že dovoz významně poklesl. Uvedené podmínky tedy splněny nejsou, a proto nebudou vybírána žádná cla z celně evidovaného dovozu.
(219)
Individuální sazby antidumpingového cla stanovené pro jednotlivé společnosti uvedené v tomto nařízení byly stanoveny na základě zjištění tohoto šetření. Odrážejí tedy stav týkající se těchto společností zjištěný během tohoto šetření. Tyto celní sazby (na rozdíl od celostátního cla použitelného na „všechny ostatní společnosti“) jsou proto použitelné výlučně na dovoz dotčeného výrobku pocházejícího z dotčených zemí a vyrobeného uvedenými společnostmi, tedy konkrétními uvedenými právnickými osobami. Na dovážené výrobky vyrobené jakoukoli jinou společností, která není konkrétně uvedena v normativní části tohoto nařízení spolu se svým jménem, včetně subjektů ve spojení se společnostmi konkrétně uvedenými, se tyto sazby nevztahují a tyto výrobky podléhají celní sazbě použitelné pro „všechny ostatní společnosti“.
(220)
Veškeré žádosti o uplatňování těchto sazeb antidumpingového cla pro jednotlivé společnosti (např. po změně názvu subjektu nebo po založení nových výrobních nebo prodejních subjektů) by měly být neprodleně zaslány Komisi (12) se všemi náležitými údaji, zejména s údaji o jakýchkoli změnách činnosti společnosti, které se týkají výroby, domácího prodeje a prodeje na vývoz a které souvisejí např. s uvedenou změnou názvu nebo změnou výrobních a prodejních subjektů. V případě potřeby bude nařízení odpovídajícím způsobem změněno formou aktualizace seznamu společností, na něž se vztahují individuální celní sazby.
(221)
Všem stranám byly sděleny základní skutečnosti a úvahy, na nichž byl založen záměr doporučit uložení konečného antidumpingového cla na dovoz bionafty pocházející z Argentiny a Indonésie a konečný výběr částek zajištěných prostřednictvím prozatímního cla („poskytnutí konečných informací“). Všem stranám byla poskytnuta lhůta, v níž se mohly k poskytnutí konečných informací vyjádřit.
(222)
Ústní a písemné připomínky předložené zúčastněnými stranami byly zváženy a případně vzaty v úvahu.
3. Závazky
(223)
Dva indonéští vyvážející výrobci nabízeli podobné cenové závazky v souladu s čl. 8 odst. 1 základního nařízení. Je třeba připomenout, že s ohledem na významné cenové variace suroviny se výrobek nepovažuje za vhodný pro pevně stanovený cenový závazek. V této souvislosti obě společnosti navrhly, aby minimální dovozní ceny (MIP) byly pravidelně indexovány v závislosti na pohybu cen surového palmového oleje s použitím koeficientu upravujícího náklady na tuto surovinu.
(224)
V souvislosti s nabídkami dvou vyvážejících výrobců se připomíná, že má-li se zavést smysluplné indexování MIP, mělo by zohledňovat četné další parametry, které hrají významnou roli a odrážejí proměnlivost trhu s bionaftou. Trh s bionaftou je značně nestálý a obchodování s bionaftou je ovlivňováno četnými dodatečnými faktory, jako jsou složitost systému obchodování s bionaftou, cenový rozdíl mezi plynovým olejem a bionaftou, nestálost a vývoj trhů s rostlinnými oleji a vzájemná provázanost různých druhů rostlinných olejů, ale také vývoj směnného kurzu USD vůči euru. Takové faktory vyžadují velmi složitou mnohonásobnou každodenní indexaci, aby odpovídala skutečnosti. Proto se indexace pouze na ceny CPO jednou za měsíc, jak bylo navrhováno, považuje za nevhodnou a má se za to, že by nedosáhla očekávaného výsledku.
(225)
Navíc byla zjištěna významná rizika křížové kompenzace ve vztahu k těmto indonéským výrobcům a jejich zákazníkům, protože kromě bionafty jsou do Unie vyváženy ještě další výrobky a také vzhledem k úvěrům a swapům na bionaftu, CPO a další výrobky uzavíraným mezi společnostmi, což je v tomto odvětví podnikání běžné.
(226)
Proto způsobují výše uvedené faktory mimořádné obtíže při efektivním uplatňování a sledování závazků, pokud je přímo neznemožňují. Následně z důvodů výše uvedených nemohou být tyto nabídky závazků přijaty.
4. Konečný výběr prozatímních antidumpingových cel
(227)
Po poskytnutí konečných informací jedna zúčastněná strana tvrdila, že se v prozatímní fázi vyskytly některé administrativní chyby ve výpočtech dumpingového rozpětí, a že pokud by k těmto chybám nedošlo, bylo by dumpingové rozpětí de minimis. V důsledku toho tato zúčastněná strana požadovala, aby prozatímní antidumpingové clo vůbec nebylo vybíráno. Tento požadavek musí být zamítnut, protože konečné antidumpingové clo je jednoznačně vyšší nežli clo prozatímní.
(228)
Vzhledem ke zjištěným dumpingovým rozpětím a k úrovni újmy způsobené výrobnímu odvětví Unie by částky zajištěné v podobě prozatímního antidumpingového cla uloženého prozatímním nařízením měly být s konečnou platností vybrány,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Ukládá se konečné antidumpingové clo na dovoz monoalkylesterů mastných kyselin a/nebo parafínovaného plynového oleje ze syntézy a/nebo hydrotermální úpravy, nefosilního původu, buď v čisté formě nebo obsažených ve směsi, v současnosti kódů KN ex 1516 20 98 (kódy TARIC 1516209821, 1516209829 a 1516209830), ex 1518 00 91 (kódy TARIC 1518009121, 1518009129 a 1518009130), ex 1518 00 95 (kód TARIC 1518009510), ex 1518 00 99 (kódy TARIC 1518009921, 1518009929 a 1518009930), ex 2710 19 43 (kódy TARIC 2710194321, 2710194329 a 2710194330), ex 2710 19 46 (kódy TARIC 2710194621, 2710194629 a 2710194630), ex 2710 19 47 (kódy TARIC 2710194721, 2710194729 a 2710194730), 2710 20 11, 2710 20 15, 2710 20 17, ex 3824 90 97 (kódy TARIC 3824909701, 3824909703 a 3824909704), 3826 00 10 a ex 3826 00 90 (kódy TARIC 3826009011, 3826009019 a 3826009030), pocházejících z Argentiny a Indonésie.
2. Sazba konečného antidumpingového cla použitelná na výrobek popsaný v odstavci 1 a vyrobený níže uvedenými společnostmi je stanovena takto:
Země
Společnost
Celní sazba EUR/t netto
Doplňkový kód TARIC
Argentina
Aceitera General Deheza S.A., General Deheza, Rosario; Bunge Argentina S.A., Buenos Aires
216,64
B782
Louis Dreyfus Commodities S.A., Buenos Aires
239,35
B783
Molinos Río de la Plata S.A., Buenos Aires; Oleaginosa Moreno Hermanos S.A.F.I.C.I. y A., Bahia Blanca; Vicentin S.A.I.C., Avellaneda
245,67
B784
Ostatní spolupracující společnosti:
Cargill S.A.C.I., Buenos Aires; Unitec Bio S.A., Buenos Aires; Viluco S.A., Tucuman
237,05
B785
Všechny ostatní společnosti
245,67
B999
Indonésie
PT Ciliandra Perkasa, Jakarta
76,94
B786
PT Musim Mas, Medan
151,32
B787
PT Pelita Agung Agrindustri, Medan
145,14
B788
PT Wilmar Bioenergi Indonesia, Medan; PT Wilmar Nabati Indonesia, Medan
174,91
B789
Ostatní spolupracující společnosti:
PT Cermerlang Energi Perkasa, Jakarta
166,95
B790
Všechny ostatní společnosti
178,85
B999
3. Antidumpingové clo pro směsi se použije úměrně celkovému hmotnostnímu obsahu monoalkylesterů mastných kyselin a parafínovaného plynového oleje ze syntézy a/nebo hydrotermální úpravy nefosilního původu (tj. obsahu bionafty) ve směsi.
4. V případech, kdy došlo k poškození zboží před vstupem do volného oběhu, a skutečně zaplacená nebo splatná cena je proto poměrně rozdělena za účelem stanovení celní hodnoty podle článku 145 nařízení (EHS) č. 2454/93 (13), musí být výše antidumpingového cla vypočtená na základě výše popsaných částek snížena o procentní podíl odpovídající poměrnému rozdělení skutečně zaplacené nebo splatné ceny.
5. Není-li stanoveno jinak, použijí se platné celní předpisy.
Článek 2
Částky zajištěné pomocí prozatímních antidumpingových cel podle nařízení Komise (EU) č. 490/2013 z dovozu bionafty pocházející z Argentiny a Indonésie se s konečnou platností vyberou.
Článek 3
Pokud případný nový vyvážející výrobce v Argentině nebo Indonésii poskytne Komisi dostatečné důkazy o tom, že:
-
nevyvážel do Unie výrobek popsaný v čl. 1 odst. 1 během období šetření (od 1. července 2011 do 30. června 2012),
-
není ve spojení s žádným vývozcem nebo výrobcem v Argentině nebo Indonésii, na které se vztahují opatření uložená tímto nařízením,
-
skutečně vyvezl do Unie dotčený výrobek po skončení období šetření, na kterém jsou založena příslušná opatření, nebo uzavřel neodvolatelný smluvní závazek vyvézt významné množství do Unie,
mohou být ustanovení čl. 1 odst. 2 změněna zařazením nového vyvážejícího výrobce mezi spolupracující společnosti nezařazené do vzorku, na něž se tudíž vztahuje vážená průměrná celní sazba pro dotčenou zemi.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 19. listopadu 2013.
COUNCIL IMPLEMENTING REGULATION (EU) No 1194/2013
of 19 November 2013
imposing a definitive anti-dumping duty and collecting definitively the provisional duty imposed on imports of biodiesel originating in Argentina and Indonesia
THE COUNCIL OF THE EUROPEAN UNION,
Having regard to the Treaty on the Functioning of the European Union,
Having regard to Council Regulation (EC) No 1225/2009 of 30 November 2009 on protection against dumped imports from countries not members of the European Community (1) (‘the basic Regulation’), and in particular Article 9 thereof,
Having regard to the proposal submitted by the European Commission after having consulted the Advisory Committee,
Whereas:
A. PROCEDURE
1. Provisional measures
(1)
On 27 May 2013, the European Commission (‘the Commission’) decided to impose a provisional anti-dumping duty on imports of biodiesel originating in Argentina and Indonesia (‘the countries concerned’) by Regulation (EU) No 490/2013 (2) (‘the provisional Regulation’).
(2)
The proceeding was initiated on 29 August 2012 (3) following a complaint lodged on behalf of Union producers (‘the complainants’), representing more than 60 % of the total Union production of biodiesel.
(3)
As set out in recital 5 of the provisional Regulation, the investigation of dumping and injury covered the period from 1 July 2011 to 30 June 2012 (‘the investigation period’ or ‘IP’). The examination of trends relevant for the assessment of injury covered the period from 1 January 2009 to the end of the IP (‘the period considered’).
2. Subsequent procedure
(4)
Subsequent to the disclosure of the essential facts and considerations on the basis of which it was decided to impose a provisional anti-dumping duty (‘provisional disclosure’), several interested parties made written submissions making known their views on the provisional findings. The parties who so requested were granted an opportunity to be heard.
(5)
The Commission continued to seek and verify all information it deemed necessary for its definitive findings. The oral and written comments submitted by the interested parties were considered and, where appropriate, the provisional findings were modified accordingly.
(6)
Subsequently, all parties were informed of the essential facts and considerations on the basis of which it was intended to recommend the imposition of a definitive anti-dumping duty on imports of biodiesel originating in Argentina and Indonesia and the definitive collection of the amounts secured by way of provisional duty (‘the definitive disclosure’). All parties were granted a period within which they could make comments on the final disclosure.
(7)
The comments submitted by the interested parties were considered and taken into account where appropriate.
B. SAMPLING
(8)
In the absence of comments concerning the sampling of exporting producers in Argentina and Indonesia the provisional findings in recitals 10 to 14 and 16 to 20 of the provisional Regulation are hereby confirmed.
(9)
One interested party requested further information on the representativity of the sample of Union producers, both at the stage of provisional selection as set out in recital 23 of the provisional Regulation and at the stage of final selection as set out in recital 83 of the provisional Regulation.
(10)
The sample of Union producers provisionally selected consisted of 32,5 % of the production of biodiesel in the Union during the IP. Following the changes explained in recital 24 of the provisional Regulation the final sample consisted of eight companies covering 27 % of Union production. The sample was therefore considered to be representative of the Union industry.
(11)
One interested party claimed that two Union producers that were sampled should be removed from the sample due to their relationship with Argentine exporting producers. The alleged relationship was examined prior to the imposition of provisional measures and the Commission’s conclusions already published in recital 82 of the provisional Regulation.
(12)
All of the alleged links between Argentine exporting producers and the two sampled companies referred to above were examined again, and no direct link between them was found such that either Union producer should be removed from the sample. The sample therefore remained unchanged.
(13)
Another interested party claimed that the Commission’s procedure for selecting a sample of Union producers was flawed, as the Commission proposed a sample prior to initiation of the investigation.
(14)
That claim is rejected. The Commission did not select the final sample until after the initiation of the investigation and entirely in line with the provisions of the basic Regulation.
(15)
In the absence of any other claim or comments, the content of recitals 22 to 25 of the provisional Regulation is confirmed.
C. PRODUCT CONCERNED AND LIKE PRODUCT
1. Introduction
(16)
As set out in recital 29 of the provisional Regulation, the product concerned as provisionally defined is fatty-acid mono-alkyl esters and/or paraffinic gasoils obtained from synthesis and/or hydro-treatment, of non-fossil origin, in pure form or as included in a blend originating in Argentina and Indonesia, currently falling within CN codes ex 1516 20 98, ex 1518 00 91, ex 1518 00 95, ex 1518 00 99, ex 2710 19 43, ex 2710 19 46, ex 2710 19 47, 2710 20 11, 2710 20 15, 2710 20 17, ex 3824 90 97, 3826 00 10 and ex 3826 00 90 (‘the product concerned’, commonly referred to as ‘biodiesel’).
2. Claims
(17)
One Indonesian exporting producer claimed that contrary to what was stated in recital 34 of the provisional Regulation, palm methyl ester (PME) produced in Indonesia was not a like product to rapeseed methyl ester (RME) and other biodiesels produced in the Union, or soybean methyl ester (SME) produced in Argentina because of the much higher CFPP of PME which means that it must be blended before use in the Union.
(18)
This claim is rejected. PME produced in Indonesia is in competition with biodiesel produced in the Union, which is not just RME but also biodiesel made from palm oil and other feedstocks. PME can be used throughout the Union throughout the year, by blending with other biodiesels before use, in the same way as RME and SME. PME is therefore interchangeable with biodiesel made in the Union and therefore is a like product.
(19)
Recital 35 of the provisional Regulation states the claim of one Indonesian producer that fractionated methyl esters should be excluded from the product scope of this proceeding. The same producer maintained this request in its comments on provisional disclosure restating their argument from prior to provisional disclosure.
(20)
The Union industry however disputed this claim stating that fractionated methyl esters were biodiesel and should remain within the product scope.
(21)
Following comments received after provisional stage, the decision of the Commission in recital 36 of the provisional Regulation is confirmed. Regardless of the fact that various fatty acid methyl esters have different Chemical Abstracts Service (‘CAS’) numbers; that different processes are used to produce those esters; and that they have possible different uses, fractionated methyl esters are still fatty acid methyl esters and can still be used for fuel use. Given the difficulties of distinguishing one fatty acid methyl ester from another without chemical analysis at the point of importation, and the possibility of circumvention of the duties as a result, with PME biodiesel being declared as fractionated methyl ester made from palm oil, the claim remains rejected.
(22)
In recital 37 of the provisional Regulation it is mentioned that one European importer of palm kernel oil fatty acid methyl ester (‘PKE’) requested that imports of this product be subject to End Use Relief, or otherwise be excluded from the product scope of this proceeding.
(23)
The Union industry commented after provisional disclosure on the use of end use relief for imports of PKE and the possibility of circumvention of the duties proposed. They opposed the Commission’s authorisation to use such a scheme for relief of anti-dumping duties due to the fungible nature of biodiesel; biodiesel declared for non-fuel use could be used for fuel as it has the same physical properties. PKE can be used for fuel use; the unsaturated fatty alcohol that is made out of PKE can also be further processed into biodiesel; and the control that Customs can apply on imports under End Use Relief is limited and the economic burden resulting from the use of this scheme remains significant.
(24)
Following consultations on this issue and in view of the fact that biodiesel declared as for non-fuel use has the same physical properties as biodiesel for fuel use, it is not appropriate to allow End Use Relief for imports of PKE in the present case.
(25)
One German importer repeated their request for product exclusion and/or End Use Relief for a particular fatty acid methyl ester manufactured from palm kernel oil (PKE) which was destined for use other than fuel in the EU. The comments made restated their position which had been rejected at provisional stage and no new evidence was provided that would change the conclusion that End Use Relief should not be granted and that PKE should remain within the product scope.
(26)
One Indonesian exporting producer also referred to their claim for End Use Relief for fractionated methyl esters and requested End Use Relief for these imports for the manufacture of saturated fatty alcohol. As set out above, all requests for End Use Relief have been denied and the arguments set out by this interested party did not change that conclusion.
3. Conclusion
(27)
In the absence of other comments regarding the product concerned and the like product, recitals 29 to 39 of the provisional Regulation are hereby confirmed.
D. DUMPING
1. Introductory remarks
(28)
Recitals 44 and 64 of the provisional Regulation explained that both the Argentine and the Indonesian biodiesel markets are heavily regulated by the State and thus domestic sales were not considered as being made in the ordinary course of trade. As a consequence, the normal value of the like product had to be constructed pursuant to Article 2(3) and (6) of the basic Regulation. That finding was not contested by any interested party and is therefore confirmed.
(29)
For both Argentina and Indonesia the constructed normal value at provisional stage was calculated on the basis of the companies’ own actual (and recorded) production costs during the IP, selling, general and administrative expenses (‘SG&A’) incurred and a reasonable profit margin. Recitals 45 and 63 of the provisional Regulation noted in particular that the Commission would further examine the claim that the Differential Export Tax systems (‘DET’) in Argentina and Indonesia distort raw material prices and that, therefore, the recorded costs of production did not reasonably reflect the costs associated with the production of the product concerned.
(30)
The further investigation has demonstrated that indeed the DET systems depressed the domestic prices of the main raw material input in both Argentina and Indonesia to an artificially low level, as explained below in recitals 35 onwards for Argentina and recital 66 for Indonesia and, as a consequence, affect the costs of the biodiesel producers in both countries concerned. In view of this finding it is considered appropriate that this cost distortion of the main raw materials should be taken into account in establishing the normal values in both countries, given the particular market situation prevailing both in Argentina and Indonesia.
(31)
The General Court has confirmed (4) that when the prices of raw materials are regulated in such a way that they are artificially low on the domestic market, it may be presumed that the cost of producing the product concerned is affected by a distortion. The General Court considered that under such circumstances, the Union institutions are entitled to conclude that one of the items in the records cannot be regarded as reasonable and that, consequently, such item can be adjusted.
(32)
The General Court also concluded that it is apparent from the first subparagraph of Article 2(5) of the basic Regulation that the records of the party concerned do not serve as a basis for calculating normal value if the costs associated with the production of the product under investigation are not reasonably reflected in those records. In that case, the second sentence of the first subparagraph provides that the costs are to be adjusted or established on the basis of sources of information other than those records. That information may be taken from the costs incurred by other producers or exporters or, when that information is not available or cannot be used, any other reasonable source of information, including information from other representative markets.
(33)
In the provisional calculations, the actual domestic purchase price of soya beans and the actual booked cost for crude palm oil was used when computing the costs of production for respectively Argentine and Indonesian producing exporters.
(34)
Given that certain costs of production, and namely the costs of the main raw material and (soybean oil and soya beans in Argentina and crude palm oil in Indonesia), were found to be distorted, they were established on the basis of reference prices published by the relevant authorities of the countries concerned. Those prices reflect the level of international prices.
2. Argentina
2.1. Normal Value
(35)
As mentioned above, the Commission has now reached the conclusion that the DET system in Argentina distorts the costs of production for biodiesel producers in that country. The investigation established that during the IP export taxes on raw material (35 % on soya beans and 32 % on soybean oil) were significantly higher than the export taxes on the finished product (nominal rate of 20 % on biodiesel, with an effective rate of 14,58 % taking into account a tax rebate). As a matter of fact, the difference between the export tax on soya beans and biodiesel was 20,42 percentage points, and between soya bean oil and biodiesel was 17,42 percentage points during the IP.
(36)
To determine the level of the export tax for soya beans and soya bean oil, the Argentine Ministry of Agriculture, Livestock and Fisheries publishes on a daily basis the FOB price for soya beans and soya bean oil - ‘the reference price’ (5). This reference price reflects the level of international prices (6) and is used to calculate the amount of the export tax to be paid to the tax authorities.
(37)
The domestic prices follow the trends of the international prices. The investigation established that the difference between the international and the domestic price of soya beans and soya bean oil is the export tax on the product and other expenses incurred for exporting it. The domestic reference prices of soya beans and soya bean oil are also published by the Argentine Ministry of Agriculture as the ‘FAS theoretical price’ (7). The producers of soya beans and soya bean oil therefore obtain the same net price no matter whether they sell for export or domestically.
(38)
In conclusion, the domestic prices of the main raw material used by biodiesel producers in Argentina were found to be artificially lower than the international prices due to the distortion created by the Argentine export tax system and, consequently, the costs of the main raw material were not reasonably reflected in the records kept by the Argentinean producers under investigation in the meaning of Article 2(5) of the basic Regulation as interpreted by the General Court as explained above.
(39)
The Commission has therefore decided to revise recital 63 of the provisional Regulation and disregard the actual costs of soya beans (the main raw material purchased and used in the production of biodiesel) as recorded by the companies concerned in their accounts and to replace them with the price at which those companies would have purchased the soya beans in the absence of such a distortion.
(40)
In order to establish the cost at which companies concerned would have purchased the soya beans in the absence of such a distortion, the Commission took the average of the reference prices of soya beans published by the Argentine Ministry of Agriculture for export FOB Argentina during the IP (8).
(41)
The association of Argentine exporting producers (CARBIO) and the Argentine authorities claimed that an adjustment to the costs borne by the companies under Article 2(5) of the basic Regulation is only possible when the records, and not the costs incurred by the companies, do not reasonably reflect the costs associated with the production and sale of the product concerned. They stated that in practice the Commission added the export taxes to the price paid by the companies when purchasing soya beans, thus including in the costs of productions an item which is not associated with the production or sale of the product concerned. They added that the General Court’s ruling ‘Acron’ quoted in the disclosure document (9) is based on a wrong interpretation of Article 2.2.1.1 of the WTO Anti-Dumping Agreement (ADA), it is currently being appealed before the Court of Justice and in any event the factual considerations are different from those in the present case, since raw material prices in Argentina are not ‘regulated’ as it is the gas price in Russia and are not distorted but determined freely without any State intervention and therefore there is not a particular market situation in Argentina that would allow the Commission to apply Article 2(5) of the basic Regulation. They declared that the DET system in Argentina is not inconsistent with any trade rules. In addition, CARBIO claimed that, since export taxes were not taken into account when establishing the export price, the Commission did not make a fair comparison between constructed normal value (which takes into account export taxes) and export price (which does not take into account export taxes).
Moreover, they claimed that by referring to the international prices of soya beans as established in the Chicago Board of Trade (CBOT) when constructing normal value, but disregarding the gains or losses linked to the hedging activities at the CBOT when establishing the export price (see below), again the Commission did not make a fair comparison between normal value and export price. Furthermore CARBIO claimed that by mere replacing the costs recorded by the companies under investigation with an international price, the Commission did not take into account the natural competitive advantage of the Argentine producers. Finally, CARBIO complained that the Commission did not take into account the fact that in the absence of the DET in Argentina, the CBOT prices of soya beans would have been much lower.
(42)
These claims must be rejected. Even if the facts of the ‘Acron’ case are not the same as the facts in the present case, the General Court has nevertheless established the principle of law that if the costs associated with the production of the product under investigation are not reasonably reflected in the records of the companies, they do not serve as a basis for calculating normal value. In the ‘Acron’ case the costs were not reasonably reflected in the records of the company concerned because the gas price was regulated. In the present case it was established that the costs associated with the production of the product concerned are not reasonably reflected in the records of the companies concerned as they are artificially low due to the distortion caused by the Argentine DET system. This holds true regardless of whether or not DET systems in general may be as such contrary to the WTO Agreement. Furthermore, the Commission considers that the General Court based itself on a correct interpretation of the ADA. In fact, in China - Broilers (10), the panel found that although Article 2.2.1.1 of the ADA sets up a presumption that the books and records of the respondent shall normally be used to calculate the cost of production, the investigating authority retains the right to decline to use such books if it determines that they are either (i) inconsistent with GAAP or, (ii) do not reasonably reflect the costs associated with the production and sale of the product under consideration. However, when making such a determination to derogate from the norm, the investigating authority must set forth its reasons for doing so. Consistent with this interpretation, in view of the distortion created by the DET system, which creates a particular market situation, the Commission replaced the costs recorded by the companies concerned for the purchase of the main raw material in Argentina with the price that would have been paid in the absence of the established distortion. The fact that from a pure numerical point of view the result is similar does not mean that the methodology applied by the Commission consisted in simply adding the export taxes to the costs of the raw material. International prices of commodities are set based on supply and demand and there is no evidence that the DET system in Argentina affects the CBOT prices. Therefore, all claims and allegations that by using an international price the Commission did not make a fair comparison between normal value and export price are unfounded. The same applies to the claim that the Commission did not take into account the natural competitive advantage of the Argentine producers, because the replacement of the costs recorded by the companies was due to the abnormally low price of raw material in the domestic market, rather than to a comparative advantage.
(43)
In recital 45 of the provisional Regulation, it was explained that since domestic sales were not considered as being made in the ordinary course of trade, normal value had to be constructed using a reasonable amount for profit of 15 % pursuant to Article 2(6)(c) of the basic Regulation. Some exporting producers claimed that the percentage used by the Commission as a reasonable profit (15 %) when constructing normal value was unrealistically high and a radical change in the established practice in a number of other investigations in similar commodity-related markets (i.e. where the profit used was about 5 %).
(44)
This claim must be rejected. First of all, it is incorrect that the Commission uses systematically a 5 % profit margin when constructing normal value. Every situation is assessed on its own merits taking into account the specific circumstances of the case. For example, in the 2009 biodiesel case against the United States, various different profit levels were used with the weighted average profit being well above 15 %. Second, the Commission looked also at the short and medium term borrowing rate in Argentina which is around 14 % according to the World Bank data. It certainly seems reasonable to expect a higher profit margin to be obtained when doing business in the domestic biodiesel markets than the borrowing cost of capital. Furthermore, this profit is even lower than the profit realised during the IP by the producers of the product concerned, albeit that level results from distortions in costs brought about by the DET and domestic biodiesel prices regulated by the State. Therefore, and for the reasons explained above, it is maintained that 15 % profit is a reasonable amount that can be achieved by a relatively new, capital-intensive industry in Argentina.
(45)
Following definitive disclosure, CARBIO and the Argentine authorities claimed that (i) the reference to the profit levels in the US case was unjustified; (ii) the reference of the medium-term borrowing rate lacks logic, was never used in the past and if such a benchmark is to be used, it should not be that of Argentina because investments were made in US dollars together with foreign entities; (iii) the profit actually earned by the Argentine producers could not be taken into account due to the particular market situation; and (iv) by comparison the Union industry target profit was set at 11 %.
(46)
Those claims must be rejected. The Commission considered that a 15 % profit margin was reasonable for the biodiesel industry in Argentina, since in that country during the IP it was still a young and capital intensive industry. The reference to the profit margin in the US case was made to rebut the claim that the Commission uses systematically a 5 % profit margin when constructing normal value. The reference to the medium-term borrowing rate also was not meant to set a benchmark but to test the reasonableness of the margin used. The same applies to the profit actually earned by the sampled companies. On the other hand, since the purpose of constructing normal value is different from the calculation of the target profit for the Union industry in the absence of dumped imports, any comparison between the two is irrelevant. Therefore, recital 46 of the provisional Regulation is hereby confirmed.
(47)
One exporting producer manufactures biodiesel partly in its own plants and partly via a tolling agreement with an independent producer. This exporting producer requested that its cost of production be recalculated using a different weighted average of its own cost of production and of the cost of production of the toller than the one used by the Commission at provisional stage. This request was analysed and found to be justified and the cost of production for the company concerned was recalculated accordingly.
(48)
The Commission received other minor company-specific claims but they became moot following the change in methodology of constructing the normal value as explained above. Therefore, the findings in recitals 40 to 46 of the provisional Regulation are, with the modifications explained above, hereby confirmed.
2.2. Export price
(49)
In recital 49 of the provisional Regulation, it was explained that when export sales were made through related trading companies located inside the Union, adjustments were made to the export price, including for the profit accruing to the related trader in accordance with Article 2(9) of the basic Regulation. For the purpose of that calculation, a level of profit of 5 % for the related trader inside the Union was considered reasonable. Two exporting producers claimed that a 5 % profit margin for the related trader within the Union was too high in the commodity trading business and that either no profit, or a lower percentage should be used (up to 2 % depending on the companies).
(50)
No evidence was provided in support of this claim. In these circumstances the 5 % profit level for related traders within the EU is confirmed.
(51)
Following definitive disclosure, CARBIO maintained that a profit margin of 5 % was too high in the commodity trading business and referred to a study prepared by KPMG specifically for this purpose and submitted to the Commission on 1 July 2013 following disclosure of the provisional Regulation. The Commission considered that the findings of the study could not be relied upon due to the limitations to the analysis referred to in the study itself, which led to a selection of a limited number of trading companies, half of which were not selling agricultural products. Therefore, the evidence provided is considered to be inconclusive. As a consequence, the 5 % margin of profit for the related traders in the EU is confirmed.
(52)
One exporting producer complained that when establishing the export price the Commission did not take into account the so-called ‘hedging results’, i.e. the gain or losses incurred by the producer when selling and purchasing future contracts of soybean oil at the Chicago Board of Trade (CBOT). The company insisted that hedging is a necessary element of the biodiesel business because of the volatility of raw material price, and that the net revenue for the biodiesel seller is not only the price paid by the purchaser, but also the profit (or loss) of the underlying hedging operations.
(53)
That claim must be rejected because Article 2(8) of the basic Regulation clearly provides that the export price shall be the price actually paid or payable for the product when sold for export, regardless of any separate - albeit related - gain or loss linked to hedging practices.
(54)
In the absence of any further comments regarding export prices, recitals 47 to 49 of the provisional Regulation are, with the changes mentioned above, hereby confirmed.
2.3. Comparison
(55)
In recital 53 of the provisional Regulation, it was explained that when export sales were made through related trading companies located outside the EU, the Commission examined whether the related trader should be treated as an agent working on a commission basis and, if so, an adjustment was made in accordance with Article 2(10)(i) of the basic Regulation to take account of a notional mark-up received by the trader.
(56)
One company claimed that the profit margin used by the Commission for the related trader outside the EU as a notional mark-up was too high and that a lower profit margin would be more reasonable.
(57)
The Commission examined carefully the arguments put forward by the exporting producer, but concluded that in light of the extensive activities carried out by the related traders, a profit margin of 5 % was considered reasonable. Therefore, that claim must be rejected.
(58)
In the absence of any other comments regarding comparison, recitals 50 to 55 of the provisional Regulation are hereby confirmed.
2.4. Dumping margins
(59)
All cooperating Argentine exporting producers requested that if an anti-dumping duty were to be imposed on imports of biodiesel from Argentina, there should be a single duty for all cooperating exporting producers, based on the weighted average of the anti-dumping duties of all exporting producers in the sample. They supported this request by claiming that all sampled producers have commercial or other links among each other, they produce, sell, loan or swap biodiesel to each other and often the product of various companies is loaded together in the same ocean vessel and shipped to the EU and it is no longer possible for customs authorities to identify and distinguish the product of different producers. These peculiar circumstances were said to render the imposition of individual duties impracticable.
(60)
Notwithstanding the fact that the request comes from all exporting producers, even including those with a lower individual dumping margin than the weighted average margin, and despite the potential simplification for the customs authorities, this request should be rejected. Indeed, alleged practical difficulties should not be used as an excuse to derogate from the provisions of the basic Regulation unless it is unavoidable. In this case, the companies’ practice to swap, borrow or otherwise mingle the product concerned does not in itself render the imposition of individual duties impracticable in the meaning of Article 9(6) of the basic Regulation.
(61)
Three companies requested that their names be included in the list of cooperating exporting producers in order to benefit from the anti-dumping duty rate of the cooperating non-sampled companies rather than the residual duty for ‘all other companies’.
(62)
Two of the three companies were already manufacturing biodiesel for the domestic market or under tolling agreements for other exporting producers during the IP, but they were not themselves exporting to the Union. The third company was not producing biodiesel during the IP since its plant was still under construction at that time.
(63)
The Commission considers that the conditions for being considered a cooperating exporting producer are not met in the cases of the three companies referred to above. This applies not only to the company which was not producing biodiesel at all during the IP, but also to the companies which cooperated with the investigation by submitting a sampling form, since in their sampling reply they made it clear that they were producing for the domestic market or for third parties but they were not exporting biodiesel to the Union on their own name.
(64)
This request must therefore be rejected and the ‘residual’ anti-dumping duty should apply to the three companies in question.
(65)
Taking into account the adjustments made to the normal value and to the export price as set out above, and in the absence of any further comments, the table in recital 59 of the provisional Regulation is replaced by the following and the definitive dumping margins, expressed as a percentage of the CIF Union frontier price, duty unpaid, are as follows:
Company
Dumping margin
Louis Dreyfus Commodities S.A.
46,7 %
Group ‘Renova’ (Molinos Río de la Plata S.A., Oleaginosa MoreNo Hermanos S.A.F.I.C.I. y A. and Vicentin S.A.I.C.)
49,2 %
Group ‘T6’ (Aceitera General Deheza S.A., Bunge Argentina S.A.)
41,9 %
Other cooperating companies
46,8 %
All other companies
49,2 %
3. Indonesia
3.1. Normal Value
(66)
As mentioned above in recitals 28 to 34, the Commission has now reached the conclusion that the DET system in Indonesia distorts the costs of production of biodiesel producers in that country and that therefore the costs associated with the production and sale of the product concerned are not reasonably reflected in the records kept by the Indonesian producers under investigation.
(67)
The Commission has therefore decided to revise recital 63 of the provisional Regulation and disregard the actual costs of crude palm oil (CPO), the main raw material purchased and used in the production of biodiesel, as recorded by the companies concerned in their accounts and to replace them with the price at which those companies would have purchased the CPO in the absence of such a distortion.
(68)
The investigation has confirmed that the price level for the domestically traded CPO is significantly depressed as compared to the ‘international’ reference price, the difference being very close to the export tax applied to CPO. Since the DET system limits the possibilities to export CPO, it leads to larger quantities of CPO being available on the domestic market, hence putting pressure down on the domestic CPO prices. This constitutes a particular market situation.
(69)
During the IP biodiesel exports had an export tax rate between 2 and 5 %. During the same period CPO exports had an export tax rate ranging between 15-20 % while the export tax for RBDPO ranged from 5-18,5 %. The different tariff rates apply according to the corresponding range of reference prices (which follow the international market trends and have nothing to do with quality differences). The export tax for the palm fruit is set at a flat rate of 40 %.
(70)
For the reasons mentioned above, recital 63 of the provisional Regulation is revised and the cost of the main raw material (CPO) recorded by the companies concerned has, pursuant to Article 2(5) of the basic Regulation, been replaced by the reference export price (HPE) (11) for CPO published by the Indonesian Authorities which is in turn based on published international prices (Rotterdam, Malaysia and Indonesia). This adjustment is made in respect of CPO that was purchased from both related and unrelated companies. The cost of the own produced CPO within the same legal entity is accepted given that no evidence has been found that the cost of the own produced CPO within the same legal entity is affected by the distortion.
(71)
All exporting producers from Indonesia as well as the Government of Indonesia claim that the replacement of the costs for CPO, as recorded by the companies, with the Indonesian reference export price for CPO is neither permissible under WTO rules nor under Article 2(5) of the basic Regulation and is hence illegal. In this regard the Government of Indonesia claimed that the Commission wrongly treated the Republic of Indonesia as a non-market economy. The arguments put forward by the companies can be summarised as follows. Firstly, the Commission has not demonstrated any reason to depart from the actual costs recorded or that these costs do not reasonably reflect the costs associated with the production of product concerned but has simply stated that the recorded costs are artificially low compared to international prices and should therefore be replaced.
This is contrary to WTO rules according to which the test for determining whether a particular cost can be used for calculating production costs is whether that cost is associated with the production and sale of the product and not whether that cost reasonably reflect market value. Secondly, even if Article 2(5) of the basic Regulation seemingly allows for an adjustment to be made, the application of that Article would be limited to situations where the State interferes directly on the market by setting or regulating the prices at an artificially low level. However, in this particular case, the Commission alleges that the domestic price of CPO, rather than being regulated by the State, is artificially low simply due to the export tax imposed on CPO. Even if this were to be true, any effect on the domestic price can only be considered as accidental or mere side-effects of the export tax system. Thirdly, the Commission wrongly relies on the Acron judgment to justify the legality of the CPO adjustment. This judgment is currently under appeal and cannot therefore be relied upon as a precedent. In any case, the factual circumstance in Acron was different as it relates to a situation where, contrary to CPO prices in Indonesia which are set freely on the market, the gas prices had been regulated by the State. Finally, the Government of Indonesia claimed that the Article 2(5) adjustment was done solely to increase dumping margins by reason of differences in taxation.
(72)
The claim that the adjustment under Article 2(5) of the basic Regulation is illegal under WTO and/or Union rules must be rejected. The basic Regulation has transposed the WTO anti-dumping agreement (ADA) and it is therefore considered that all provisions of this Regulation, including Article 2(5), are consistent with the Union’s obligations under ADA. In this respect it is recalled that Article 2(5) of the basic Regulation is applicable to both market and non-market economies equally. As mentioned above (recital 42), the General Court established in the Acron case the principle of law that if the costs associated with the production of the product under investigation are not reasonably reflected in the records of the companies, they do not serve as a basis for calculating normal value and that such costs could be replaced with costs reflecting a price set by market forces pursuant to Article 2(5) of the basic Regulation. The fact that the Acron case concerned prices that were regulated by the State cannot, however, be interpreted as meaning that the Commission is precluded to apply Article 2(5) in respect to other forms of State intervention that distorts, directly or indirectly, a particular market by depressing prices to an artificially low level. The panel in China - Broilers has recently reached a similar conclusion when interpreting Article 2.2.1.1 of the ADA. In the present case the Commission has found that the costs associated with the production of the product concerned are not reasonably reflected in the records of the companies concerned because they are artificially low by virtue of the Indonesian DET system. It was therefore fully justified for the Commission to adjust the costs for COP under Article 2(5) of the basic Regulation. With regard to the claim by the Indonesian Government it is noted that that the Article 2(5) adjustment is based on the demonstrated difference between domestic and international CPO prices and not on any differences in taxation.
(73)
Two exporting producers in Indonesia claimed that the Commission has failed to demonstrate that the price of Indonesian domestic CPO is distorted. They argue that Commission’s basic assumption that the DET limits the possibilities to export CPO, thereby leading to larger quantities of CPO being available on the domestic market and hence depressing the domestic CPO prices is factually incorrect as CPO is exported in large quantities (70 % of all production). In any event, even if the domestic CPO market would be considered distorted by virtue of the DET, also the HPE price is equally distorted, as it is based on international export prices, which include the export tax. Therefore, the HPE price for CPO cannot be used as an appropriate benchmark price for adjusting the cost of CPO.
(74)
Notwithstanding the fact that CPO is exported from Indonesia in large quantities, the investigation has revealed that the domestic price of CPO is artificially low as compared with international prices. Moreover, the price difference found is close to the export tax imposed on DET. It is therefore reasonable to conclude that the low domestic price level is a result of a distortion by virtue of the DET. In addition, international prices of commodities, including CPO, are determined based on supply and demand, reflecting the dynamics of market forces. No evidence have been adduced that would indicate those market forces have become distorted by virtue of the Indonesian DET. The claim that the HPE is an inappropriate benchmark is therefore rejected.
(75)
One exporting producer, which was found not to have representative domestic sales (recital 60 of the provisional Regulation) claimed that the Commission had erroneously made the representativity test on the basis of sales by related companies individually instead of the global sales of all companies within the group. It nonetheless acknowledges that this alleged error had no impact on the provisional finding made in respect of it. It is recalled that in respect to this exporting producer all related companies failed individually the representativity test. Therefore, even if this claim was to be founded it is clear that a representativity test on the basis of the totality of domestic sales of the all related companies could not, as acknowledged by the exporting producer, have had an impact on the provisional findings. In the absence of any further comments, recitals 60 to 62 of the provisional Regulation are hereby confirmed.
(76)
One party claimed that in relation to recital 63 of the provisional Regulation an overstated SG&A was used for that party. After having examined this claim, it appeared that the SG&A for both domestic and export sales was included in the construction of normal value. The necessary corrections to use the SG&A for only the domestic sales were accordingly made.
(77)
One party questioned the construction of normal value and in particular the choice of methodology under Article 2(6) as stated in recital 65 of the provisional Regulation. Article 2(6) provides for three alternative methodologies to establish SG&A and profit in case the actual data of the company cannot be used. This party claimed that these three methodologies must be considered in the order in which they are presented and that therefore Article 2(6)(a) and (b) should be considered first to be applied.
(78)
Whereas the provisional Regulation appeared to address only the methodology under Article 2(6)(c), the following recitals elaborate why Article 2(6)(a) and (b) are not applicable in this case.
(79)
Article 2(6)(a) is not applicable given that no actual amounts for any of the sampled Indonesian (and Argentinian) companies were established given the fact that they did not have any sales in the ordinary course of trade. Therefore, no data on actual amounts of any other exporter or producer (in the sample) is available to apply Article 2(6)(a).
(80)
Article 2(6)(b) is not applicable given that all Indonesian (and Argentinian) companies in the sample do not have sales of products of the same general category of products that are made in the ordinary course of trade.
(81)
In relation to Article 2(6)(b), this party also argued that the Basic Regulation is inconsistent with the WTO Regulation to the extent that it contains the requirement in Article 2(6)(b) that the sales should be made in the ordinary course of trade. However, as mentioned in recital 72 above, the basic Regulation has transposed the WTO anti-dumping agreement (ADA) and it is therefore considered that all provisions of this Regulation, including Article 2(6), are consistent with the Union’s obligations under ADA and that the sales in the ordinary course of trade element is fully compliant.
(82)
Therefore, the choice of applying Article 2(6)(c) in using any other reasonable method to determine a profit margin is confirmed.
(83)
Furthermore, several parties considered the 15 % profit margin used when constructing normal value to be excessive. They claim that the provisional Regulation does not explain how the Commission has calculated the 15 % and therefore they assume that the Commission took the 15 % from the profit margin used in the injury calculations. They claimed that in several other cases concerning commodities the Commission used profit margins in the region of 5 %. Several parties suggested using the profit margin of the bioethanol case from the United States. One party also suggested using the lower profit margin of its sales of a blend of biodiesel with mineral diesel. In addition, the Government of Indonesia claimed that it is duplicative to replace the CPO cost under Article 2(5) of the basic Regulation while using at the same time a 15 % profit margin under Article 2(6)(c) which would reflect the profit margin of an undistorted market.
(84)
First, it is incorrect that the Commission systematically uses a 5 % profit margin when constructing normal value. Every situation is assessed on its own merits taking into account the specific circumstances of the case. For example, in the 2009 biodiesel proceeding against the United States, various different profit levels were used with the weighted average profit being well above 15 %. Second, given that the short and medium term borrowing rate in Indonesia is around 12 % according to World bank data, it seems reasonable to expect that the profit margin of doing business in the domestic biodiesel market would be higher than the borrowing cost of capital. The reference to the medium-term borrowing rate is not meant to set a benchmark but to test the reasonableness of the margin used. Third, whether or not the sales of a blend of biodiesel with mineral diesel fall under the same general category of products, Article 2(6)(b) of the basic Regulation states, as already mentioned in recital 80 above, that such sales should be made in the ordinary course of trade. Given that the domestic sales of biodiesel are not in the ordinary course of trade, the sales of the blend of biodiesel with mineral diesel is not, mutatis mutandis, considered to be in the ordinary course of trade. Therefore, and for the reasons explained above, 15 % profit is a reasonable amount that can be achieved by a relatively new, capital-intensive industry in Indonesia. The argument of the Government of Indonesia regarding a duplicative effect cannot be accepted since a cost adjustments under Article 2(5) and the reasonable profit under Article 2(6)(c) are two clearly distinct issues. Recital 65 of the provisional Regulation is hereby confirmed.
(85)
One party claimed that since the HPE price for CPO is inclusive of international transportation costs and since the purpose of the adjustment of the domestic price of CPO to the level of the international price of CPO is to arrive at an undistorted price of domestic CPO, the HPE price for CPO should be adjusted downwards to exclude transportation costs.
(86)
That claim must be rejected. The Commission was considering a number of alternatives for the selection of a most suitable price which should be used as an international reference price. It should be recalled that the Indonesian authorities themselves use the HPE price as a benchmark to calculate the monthly level of export duties. The HPE price as defined by the Indonesian authorities was therefore considered the most appropriate international reference price to be used as a benchmark for establishing the level of distortion of the costs of production of biodiesel in Indonesia.
(87)
Two parties submitted that the Commission failed to take into account that they manufacture biodiesel from feedstock which is different than CPO, i.e. Palm Fatty Acid Distillate (‘PFAD’), Refined Palm Oil (‘RPO’) or Refined Palm Stearin (‘RST’). By failing to take into account the parties’ usage of the actual raw material in their production of biodiesel, the CPO adjustment (as described in recital 70) was applied on the incorrect raw material used and has therefore lead to an incorrect level of the constructed normal value.
(88)
Those claims must be rejected. It has to be underlined that the Commission only replaced the cost of CPO purchased, from related and unrelated suppliers, for the production of biodiesel. As regards by-products such as PFAD, RPO and RST which result from the processing of purchased CPO and which are also further processed to produce biodiesel, no adjustments were made.
(89)
Three parties claimed that the Commission failed to recognise that their purchase of CPO from related companies should be treated equally to the in-house production and therefore no adjustment pursuant to Article 2(5) should apply (as explained in recital 70 above). The parties claim that transactions within the group were realised at arm’s length and should therefore not be adjusted and replaced by an international price. In addition, one exporting producer claimed that the constructed normal value should be calculated on a monthly basis during the IP.
(90)
As the internal transfer price cannot be considered reliable it is the Commission’s standard practice to verify whether transactions between related parties are indeed made at arm’s length. In order to so do, the Commission compares the price between related companies to the underlying market price. Since the underlying domestic market price is distorted the Commission cannot make such verification. Therefore, the Commission has to replace such an unreliable price with a reasonable price that would be applicable under arm’s length in normal market conditions. In this case, the international price. With regard to the claim for monthly calculations for the constructed normal value, the information provided and verified did not contain sufficiently detailed information to allow such a calculation. Both claims were therefore rejected.
(91)
The Union Industry claimed that the cost of the own produced CPO within the same legal entity should also be adjusted under Article 2(5) of the basic Regulation as it is also affected by the distortion which resulted from the DET.
(92)
That claim must be rejected. While the raw materials are being passed along the biodiesel production process at various stages of refinery/processing, the costs of those production stages can be treated as reliable since they are being realised within the same legal entity and the issue of unreliable transfer pricing as described above does not occur.
(93)
One exporting producer claimed that the Commission should have deducted so called price allowances from the constructed normal value. That claim cannot be accepted. The constructed normal value was constructed on the basis of costs. It would therefore be inappropriate to make any allowances on the basis of price considerations.
3.2. Export price
(94)
One party questioned the establishment of the export price, claiming that both the hedging gains and losses should be taken into account and alleging an inconsistent accounting treatment of biodiesel hedging gains and losses.
(95)
The claim that both the hedging gains and losses should be taken into account must be rejected. Article 2(8) of the basic Regulation clearly provides that the export price shall be the price actually paid or payable for the product when sold for export, regardless of any separate - albeit related - gain or loss linked to hedging practices. Therefore, the methodology in recitals 66 and 67 of the provisional Regulation are hereby confirmed.
(96)
The Commission acknowledges that an inconsistent accounting treatment of the biodiesel hedging gains and losses of one party occurred at the provisional stage. This claim is accepted and the necessary corrections have been made.
(97)
In relation to recital 68 of the provisional Regulation, one party claimed that the 5 % profit margin used for related trading companies located inside the Union results in an excessive return on capital and overstates the profit that is usually incurred on sales of biodiesel by unrelated traders. It claims that a typical return on capital corresponds to a profit margin of 1,3-1,8 %.
(98)
Given the absence of cooperation by unrelated importers and given the fact that trading companies are service businesses without significant capital investments rendering the return on capital allegation above as irrelevant, the Commission rejects the above claim and considers 5 % profit margin to be reasonable in this case. Recital 68 of the provisional Regulation is therefore confirmed.
(99)
In relation to recital 69 of the provisional Regulation, one party claimed that the premium for double-counting biodiesel should be added to the export price, given that this is a mere implementation of the Italian law.
(100)
Even if the Commission would accept this claim and add the premiums to the export price, the premiums would have to be deducted again under Article 2(10)(k) in order to compare the export price with the same normal value with due account taken for differences that affect price comparability. Given that in Indonesia there is no premium for double counting biodiesel, the higher export price in Italy would therefore not be directly comparable. That claim is therefore rejected and recital 69 of the provisional Regulation is hereby confirmed.
(101)
Following the definitive disclosure that party repeated its claim. No substantial additional arguments were however brought forward as to alter the Commission’s assessment. Therefore recital 69 of the provisional Regulation remains confirmed.
(102)
After the final disclosure, several exporting producers drew the Commission’s attention to alleged clerical errors in the dumping calculations. Those claims were examined and, where warranted, corrections were made to the calculations.
3.3. Comparison
(103)
In the absence of any comments regarding comparison, recitals 70 to 75 of the provisional Regulation are hereby confirmed.
3.4. Dumping margins
(104)
Taking into account the adjustments made to the normal value and to the export price as set out in recitals above, and in the absence of any further comments, the definitive dumping margins, expressed as a percentage of the CIF Union frontier price, duty unpaid, are as follows:
Company
Dumping margin
PT. Ciliandra Perkasa, Jakarta
8,8 %
PT. Musim Mas, Medan
18,3 %
PT. Pelita Agung Agrindustri, Medan
16,8 %
PT. Wilmar Bioenergi Indonesia, Medan and PT. Wilmar Nabati Indonesia, Medan
23,3 %
Other cooperating companies
20,1 %
All other companies
23,3 %
E. INJURY
1. Union production and Union industry
(105)
The provisional Regulation, in recitals 80 to 82, defined the Union industry and confirmed that three companies were excluded from the definition of the Union industry due to their reliance on imports from the countries concerned, that is to say that they imported significantly more biodiesel from the countries concerned than they produced themselves.
(106)
Two further companies were excluded from the definition of the Union industry as they had not produced biodiesel during the investigation period.
(107)
Comments were received after publication of the provisional Regulation that other companies should be excluded from the definition of the Union industry for importing biodiesel from the countries concerned, and also because of their relationship to exporting producers in Argentina and Indonesia, thereby shielding themselves from the negative consequences of dumping.
(108)
Those comments are rejected. After analysing the claim regarding relationships between exporting producers and the Union industry, it was found that a holding company held shares in both an Argentinian exporting producer and a Union producer.
(109)
Firstly, those companies were found to be openly competing with each other for the same customers on the Union market, thereby showing that their relationship did not have any impact on the business practices of either the Argentinian exporting producer or the Union producer.
(110)
Following definitive disclosure, an interested party requested information as to the Commission’s conclusion that Argentinian exporters and the Union industry were competing for the same clients on the European market. The investigation of Union producers, and the investigation of Argentinian exporters, showed this fact and no evidence has been provided to substantiate any allegation that Argentinian exporters and Union producers had agreed not to compete in sales of biodiesel to end users. The number of end users is relatively small and composed in the main of the large oil refineries, which purchase both from Union producers and importers.
(111)
Secondly, the main centre of interest of the Union producer referred to in recital 108 above was found to be within the Union, in particular their production and related sales activities as well as research activities. As a result, the conclusion was that the relationship was not a reason to exclude this company from the definition of the Union industry under Article 4(1)(a) of the basic Regulation.
(112)
The fact that some of the Union industry has been importing biodiesel from the countries concerned is in itself not enough to change the definition of the Union industry. As explained in the provisional Regulation, the imports of the Union industry from the countries concerned were made in self-defence. Furthermore, it was found that the centre of interest of some Union producers who imported from the countries concerned remained in the Union - these companies were producing more in volume terms than they were importing and their research functions were carried out in the Union.
(113)
One interested party alleged that the Union industry should also contain those companies that were purchasing biodiesel and blending it with mineral diesel, as these blends were also product concerned. This claim is rejected. The product concerned is biodiesel, in pure form or as included in a blend Therefore the producers of the product concerned are producers of biodiesel and not the companies that mix the biodiesel with the mineral diesel.
(114)
The definition of the Union industry as set out in recitals 80 to 82 of the provisional Regulation is therefore confirmed, along with the volume of production for the IP as set out in recital 83 of the provisional Regulation.
2. Union consumption
(115)
After provisional disclosure the Union industry made a small correction to their sales for 2009, thereby adjusting the Union consumption for that year. This correction does not change the trend or the conclusions drawn from the data in the provisional Regulation. Table 1 is corrected below. In the absence of any comments, recitals 84 to 86 of the provisional Regulation are hereby confirmed.
Union consumption
2009
2010
2011
IP
Tonnes
11 151 172
11 538 511
11 159 706
11 728 400
Index 2009 = 100
100
103
100
105
Source: Eurostat, data from the Union industry
3. Cumulative assessment of the effects of the imports from the countries concerned
(116)
In recitals 88 to 90 of the provisional Regulation the Commission determined that the conditions were met for cumulative assessment of the effects of imports from Argentina and Indonesia. This was challenged by one interested party who alleged that PME from Indonesia was not competing with biodiesel made in the Union on the same basis as SME from Argentina, and that PME was cheaper than Union produced biodiesel as the raw material (or ‘feedstock’) was cheaper than the feedstock available in the Union.
(117)
Those arguments are rejected. Both SME and PME are imported into the Union, and are also manufactured within the Union, and are blended with RME and other biodiesels manufactured within the Union before being sold or blended with mineral diesel. The blenders have the choice of purchasing biodiesel from different feedstocks and different origins to produce their final product, based on the market and the climatic conditions throughout the year. PME is sold in larger quantities during the summer months and smaller quantities during the winter months, but it is still in competition with RME and Union made biodiesel and also SME from Argentina.
(118)
Recital 90 of the provisional Regulation is therefore confirmed.
4. Volume, price and market share of dumped imports from the countries concerned
(119)
One interested party challenged the import data set out in Table 2 of the provisional Regulation, stating that imports from Indonesia were much lower than presented in the table. Import data in Table 2 was based on Eurostat data, which was checked carefully and found to be correct, and in line with the data collected from Indonesian exporters. Biodiesel is a relatively recent product, and the customs codes applicable to imports of biodiesel have changed over recent years. Therefore, when extracting data from Eurostat, codes applicable at the time must be used in order to ensure that the data is accurate. This explains why the interested party’s extraction of data is incomplete and it shows lower imports than the full dataset presented in Table 2.
(120)
Given the small change in the Union consumption in Table 1, the market share for Argentina for 2009 in Table 2 has also slightly changed, while for Indonesia there was no change. This does not change the trends of the data or the conclusions drawn from them. The market share is corrected below:
2009
2010
2011
IP
Imports from Argentina
Market share
7,7 %
10,2 %
12,7 %
10,8 %
Index 2009 = 100
100
135
167
141
Source: Eurostat
5. Price undercutting
(121)
As set out in recitals 94 to 96 of the provisional Regulation, in order to determine price undercutting, the price of imports from Argentina and Indonesia was compared to the sales price of the Union industry, using data from the sampled companies. In this comparison the biodiesel imported by the Union industry for resale was excluded from the calculations of price undercutting.
(122)
Interested parties noted that the methodology used, being a comparison of the Cold Filter Plugging Point (‘CFPP’), was not the same as used in a previous anti-dumping investigation involving biodiesel from the USA, where the comparison was made on feedstock.
(123)
Unlike the exporting producers in Argentina and Indonesia, the Union industry does not sell biodiesel made from one feedstock, but blends several feedstocks together to produce the final biodiesel that is sold. The final customer is not aware of, nor concerned by, the composition of what they are purchasing once the product meets the required CFPP. What matters for a customer is the CFPP irrespective of which feedstock is used. In these circumstances, it was found to be appropriate in this proceeding to make the price comparison on the basis of the CFPP.
(124)
For imports from Indonesia, which are at a CFPP of 13 or above, an adjustment was made, being the difference in price between the Union industry’s sales of CFPP 13 and the Union industry’s sales of CFPP 0, in order to compare the CFPP 13 and above from Indonesia with the CFPP 0 manufactured and blended in the Union. One Indonesian exporting producer noted that as the sales of CFPP 13 by the Union industry were made in small quantities per transaction, that these prices should be compared to similar sized transactions of CFPP 0. On inspection of transactions of CFPP 0 of a similar quantity per transaction, the difference in price found was in line with the difference using all transactions of CFPP 0, with differences in price both above and below the average price difference. As a result there was no change to the level of price undercutting found in the provisional Regulation in recital 97.
(125)
One Indonesian exporting producer requested that the Commission disclose the full Product Control Number (‘PCN’) of the blends sold by the Union industry - the percentages of each feedstock in the sale made by the Union industry of their own production. Given that the comparison for injury purposes was made solely on the basis of the CFPP, this request was denied.
(126)
One interested party claimed that there was a difference in price between biodiesel that met the criteria set out in the Renewable Energy Directive (‘RED certified’) and biodiesel that did not. It claimed that as imports from Indonesia were not RED certified, and that the price quoted for RED certified biodiesel was higher, an adjustment should be made.
(127)
That claim was rejected. Almost all imports from Indonesia during the IP were RED certified. In any case, Member States implemented the sustainability criteria set out in the RED into their national legislation only during the course of 2012, so during most of the IP whether biodiesel was RED certified or not had no effect.
(128)
Following definitive disclosure, one Indonesian exporting producer commented on the price undercutting calculations and claimed that PME imports from Indonesia should be compared to all sales of the Union industry. In fact the undercutting calculation has been to compare sales of PME from Indonesia with all sales of the Union industry at CFPP 0, by increasing the price of Indonesian PME imports by a price factor calculated by comparing the CFPP 0 sales of the Union industry with the CFPP 13 sales of the Union industry. The claim is therefore rejected. The claim of the same interested party that the injury calculations included imported product is factually incorrect and is therefore rejected. In any case, imported biodiesel and Union-produced biodiesel were blended together and sold at the same price as blends that did not include any imported biodiesel.
(129)
One Indonesian exporting producer also challenged the calculation of post-importation costs. However, those costs were verified as the actual costs of importation of biodiesel minus delivery costs to the final destination and no change is necessary.
6. Macroeconomic indicators
(130)
As set out in recital 101 of the provisional Regulation, the following macroeconomic indicators were analysed, based on data received covering the entire Union industry: production, production capacity, capacity utilisation, sales volume, market share, growth, employment, productivity, magnitude of the dumping margin and recovery from past dumping.
(131)
Following provisional disclosure the Union industry noted that the capacity data that had been used in Table 4 of the provisional Regulation included capacity that had not been dismantled, but was not in such a state that it would have been available for use during the IP, or previous years, to manufacture biodiesel. They separately identified this capacity as ‘idle capacity’ which should not be counted as capacity available for use. The capacity utilisation figures in Table 4 were therefore understated. After close scrutiny of this resubmitted data, it was accepted and Table 4 is restated below. The capacity utilisation rate, which had been from 43 % to 41 % in the provisional Regulation, was now 46 % to 55 %. The Union industry also corrected the production data for 2009 to produce the table below:
2009
2010
2011
IP
Production capacity (tonnes)
18 856 000
18 583 000
16 017 000
16 329 500
Index 2009 = 100
100
99
85
87
Production volume (tonnes)
8 729 493
9 367 183
8 536 884
9 052 871
Index 2009 = 100
100
107
98
104
Capacity utilisation
46 %
50 %
53 %
55 %
Index 2009 = 100
100
109
115
120
(132)
Recital 103 of the provisional Regulation analysed the previous capacity utilisation data, noting that production increased while capacity remained stable. With the revised data production still increases, but useable capacity decreased during the same period. This shows that the Union industry was reducing available capacity in face of increased imports from Argentina and Indonesia and thereby reacting to market signals. This revised data is now more in line with the public statements of the Union industry and Union producers, stating that during the period under consideration production was stopped in several plants and that the capacity that had been installed was not immediately available for use, or only available for use with significant reinvestment.
(133)
Several interested parties questioned the revised capacity and capacity utilisation data. However, no alternatives were provided by any interested party. The revision is based on the revised capacity data provided by the complainant, covering the entire Union industry. The revised data was cross-referenced to publicly available data concerning in particular idle capacity as well as capacity of producers that ceased operations due to financial difficulties. As explained above in Section 6, ‘Macroeconomic indicators’, the revised data provide a more accurate dataset of capacity available to produce biodiesel during the period under consideration than the dataset originally provided and published in the provisional Regulation.
(134)
One interested party stated that the Union industry was not injured, as production volumes rose in line with consumption. This argument is rejected, as other important injury indicators clearly point to the existence of injury, in particular the loss of market share to imports from the countries concerned and the reduced profitability trend leading to losses.
(135)
Another interested party argued that the Union industry was not injured if comparing trends only between 2011 and the IP as opposed to comparing the trends during the period from 1 January 2009 to the end of the IP (‘the period considered’). Given that the IP covers half of 2011, a comparison between 2011 and IP is not accurate. Besides, for a comparison to be meaningful it is necessary to examine the trends relevant for the injury assessment during a period which is long enough as it was done in the present case. This claim is therefore rejected.
(136)
The same interested party noted that the Commission had not published the total sales value of the Union industry in the provisional Regulation and requested that this figure be published. However, all relevant factors mentioned in Article 3(5) of the basic Regulation were examined, allowing a full assessment of injury. Sales value was collected, and verified, from sampled companies, who were representative of the Union industry as a whole.
(137)
The same party also noted that the Union industry was able to increase employment and therefore there was no negative effect on the Union industry during the period of investigation.
(138)
However, as explained in recital 106 of the provisional Regulation, employment in this capital intensive industry is relatively low. Therefore, small variations in the numbers can cause a large movement in the indexed data. The increase in overall employment does not negate the injury suffered by the Union industry as shown by other indicators.
(139)
In the absence of any further comments, recitals 103 to 110 of the provisional Regulation are hereby confirmed.
7. Microeconomic indicators
(140)
As set out in recital 102 of the provisional Regulation, the following microeconomic indicators were analysed, based on data verified at the sampled Union producers: average unit prices, unit cost, labour costs, inventories, profitability, cash flow, investments, return on investments and ability to raise capital.
(141)
In the absence of any relevant comments, recitals 111 to 117 of the provisional Regulation are hereby confirmed.
8. Conclusion on injury
(142)
Several parties contested the conclusion on injury put forward in the provisional Regulation on the basis that between the year 2011 and the IP some indicators appeared to have improved. While it is true that some indicators showed an upward trend between 2011 and the IP (e.g., production and sales), the industry was not in a position to pass on cost increases during this period as noted in recital 111 of the provisional Regulation. This resulted in a further worsening of the industry’s position from losses of 0,2 % in 2011 to losses of 2,5 % in the IP. Therefore, it is considered that, even if the injury analysis were to be limited to the period 2011-IP, the industry would still be found to have suffered material injury.
(143)
In the absence of other comments, recitals 118 to 120 of the provisional Regulation are hereby confirmed.
F. CAUSATION
1. Effect of the dumped imports
(144)
One interested party claimed that imports from Argentina could not be a cause of injury, as import volumes have remained stable from 2010 to the end of the IP, decreasing slightly from 2011 to the end of the IP.
(145)
This data was taken from Table 2 of the provisional Regulation and is accurate. However the Commission’s analysis runs from the start of the period considered to the end of the IP and on that basis imports have risen by 48 %, with an increase of 41 % in market share. In addition, as explained in recital 90 of the provisional Regulation, not only imports from Argentina but also imports from Indonesia were taken into account.
(146)
Taking a year-on-year price comparison, the same interested party noted that prices of imports from Argentina rose at a faster pace than the sales prices of the Union industry. However, imports from Argentina still undercut those of the Union industry, which would explain why the Union prices could not rise as quickly.
(147)
In the absence of any other comments as regards the effect of the dumped imports, recitals 123 to 128 of the provisional Regulation are hereby confirmed.
2. Effect of other factors
2.1. Imports from third countries other than the countries concerned
(148)
In the absence of comments, the conclusion that imports from other countries did not cause injury, as set out in recital 129 of the provisional Regulation is confirmed.
2.2. Non-dumped imports from the countries concerned
(149)
Following the application of Article 2(5) as mentioned in recitals 38 and 70 above, no non-dumped imports from the countries concerned were found. Therefore, recital 130 of the provisional Regulation is revised accordingly.
2.3. Other Union producers
(150)
In the absence of any comments recital 131 of the provisional Regulation is hereby confirmed.
2.4. Imports made by the Union industry
(151)
As set out in recitals 132 to 136 of the provisional Regulation, the Union industry imported significant quantities of biodiesel from the countries concerned during the period considered, up to 60 % of all imports in the IP from those countries.
(152)
One interested party alleged that these imports, far from being in self-defence, were part of a ‘carefully matured long-term strategy’ by the Union industry to invest in, and source biodiesel from, Argentina.
(153)
They also allege that there has never been an economic rationale to import soya bean oil into the Union and process it into biodiesel within the Union, and that it is only economically feasible to process the soya bean oil in Argentina and export the resulting biodiesel.
(154)
These claims should be rejected. No evidence of such a ‘long-term strategy’ has been provided and this has been denied by the Union industry. Clearly if the strategy of the Union industry was to supplement their biodiesel production by producing in Argentina and importing the finished product, it would be nonsensical and illogical to then launch a complaint against such imports.
(155)
One interested party repeated that the imports of biodiesel by the Union industry, that were made in self-defence, were in fact made as part of a long-term commercial strategy. This allegation, which was not substantiated, is rejected. No evidence beyond mere allegations has been provided of such a strategy. Also, it would seem illogical for the concerned Union producers to support the complaint and, in some cases, to have increased its capacity in the Union while at the same time have a strategy to fulfil production needs by imports.
(156)
The same interested party also argued that the market share of the Union industry should be calculated by including their imports made in self-defence. This submission was rejected as market share calculations have to reflect the sales of the Union industry of goods they produced themselves and not their trading activities in the finished product made in the face of increasing volumes of dumped imports.
(157)
The Union industry has also shown that in previous years the importation of soya bean oil - and palm oil - for processing into biodiesel was economically viable. No evidence of the contrary was provided by the interested party. Only with the distortive effect of the differential export tax which makes the export of biodiesel cheaper than the raw materials does import of the finished product become economically sensible.
(158)
One interested party alleged that those imports were a cause of injury because only the Union industry had the capacity to blend the SME from Argentina and PME from Indonesia with Union produced biodiesel for resale to diesel refiners. That allegation is incorrect. Blending is a simple operation that many trading companies are capable of doing in their storage tanks. No evidence was provided that only the Union producers are capable of such blending, and the allegation was therefore rejected.
(159)
One Indonesian exporting producer further claimed that imports by the Union industry were not made in self-defence and compared data for the calendar year 2011 with data from the IP, which contains six months of the same year. A comparison between the two is therefore not accurate without being able to split the IP into two halves. Therefore this argument is rejected.
(160)
In the absence of any other comments as regards the exports by the Union industry, recitals 132 to 136 of the provisional Regulation are hereby confirmed.
2.5. Capacity of the Union industry
(161)
Recitals 137 to 140 of the provisional Regulation noted that the capacity utilisation of the Union industry remained low throughout the period under consideration, but that the situation of the sampled companies deteriorated during the period while their capacity utilisation did not decrease by the same amount.
(162)
The provisional conclusion was therefore that the low capacity utilisation rate, as a constant feature, was not responsible for the injury caused to the Union industry.
(163)
One interested party commented on the data in the provisional Regulation, noting that even in the absence of any imports at all capacity utilisation of the Union industry would only have been 53 % during the IP. It also points to the increase in production capacity from 2009 to the end of the IP which has led to a reduction in capacity utilisation during the period under consideration.
(164)
However, the interested party did not provide any evidence to show that this low capacity utilisation was causing injury to such an extent as to break the causal link between the dumped imports and the deterioration of the situation of the Union industry. Fixed costs represent only a small proportion (roughly 5 %) of total production costs, which shows that the low capacity utilisation was only one factor of injury, but not a decisive one. Also, one of the reasons for this low capacity utilisation rate is the fact that the Union industry, due to the particular market situation, imported the finished product itself.
(165)
In addition, following the inclusion of the revised data on capacity and utilisation, the Union industry decreased capacity during the period considered, and increased capacity utilisation, from 46 % to 55 %. This shows that the capacity utilisation of the Union industry would be significantly higher in the absence of dumped imports than the 53 % mentioned above.
(166)
Following definitive disclosure, several interested parties cast doubt on the conclusion that low capacity utilisation was not the decisive factor causing injury. It was alleged that fixed costs in the biodiesel industry were much higher than the small proportion given above. However they gave no evidence to support this allegation and so it is rejected. In any case fixed costs do not bear any relation to capacity utilisation rates. Verification of the sampled companies gave a fixed cost to total cost of production ratio that was between 3 % and 10 % during the IP.
(167)
It was also alleged in this respect that the overcapacity of the Union industry was so high that even in the absence of imports it would not be able to be adequately profitable. No evidence was given for this allegation and the fact that the Union industry was profitable in 2009 with a low capacity utilisation suggests that in the absence of dumped imports, their profitability would be even higher.
(168)
In addition it was argued that the reduction in capacity of the Union industry was in itself a cause of injury due to the costs of closure of plants and reductions in capacity of plants that continued to operate. This allegation was not substantiated and no evidence was submitted to show that the costs of reducing capacity, or of closing entire plants or companies, concerned significant amounts.
(169)
Finally it was alleged with regard to the capacity that any company increasing biodiesel production capacity during the period under consideration would be making an irresponsible business decision. No evidence was provided for this allegation. In addition the fact that some companies were able to increase their capacity in the face of increasing imports of dumped biodiesel from Argentina and Indonesia shows the demand on the market for their particular products.
(170)
The revised macroeconomic indicators also show that companies were during the period taking capacity out of possible use, and closer to the end of the IP were starting a process of closing plants that are no longer viable. Also increases in capacity on a company-by-company level are mainly due to the expansion of so-called ‘second generation’ biodiesel plants, manufacturing from waste oils or hydrogenated vegetable oil (‘HVO’). Therefore the Union industry was, and is, in the process of rationalising their capacity to meet the Union’s demands.
(171)
In the absence of any further comments as regards the capacity of the Union industry, recitals 137 to 140 of the provisional Regulation are hereby confirmed.
2.6. Lack of access to raw materials and vertical integration
(172)
In the absence of any new comments concerning access to raw materials, recitals 141 to 142 of the provisional Regulation are hereby confirmed.
2.7. Double-counting
(173)
Recitals 143 to 146 of the provisional Regulation dealt with the allegation that the system of ‘double-counting’, where biodiesel made from waste oils counts twice towards the blending mandates in some Member States, has caused injury to the Union industry, or at least to those Union producers who manufacture biodiesel from virgin oils.
(174)
One interested party mentioned a comment by one Union producer that during 2011 they lost sales to other producers who manufactured biodiesel eligible for double counting.
(175)
The negative impact on this one producer was however limited, temporary and only relevant for a part of the investigation period, as the double counting scheme was adopted in the Member State in which the company is located only in September 2011. Given that the financial performance of the sampled companies declined after September 2011, and this company was included in the sample, double counting cannot be considered a source of injury.
(176)
As the Union industry is composed of both companies producing biodiesel from waste oils and benefiting from double-counting in some Member States, and also of companies producing biodiesel from virgin oils, the movement in demand remains within the Union industry. Due to a finite supply of used oils which are needed for manufacturing double counting biodiesel, a large increase in production of double-counting biodiesel is difficult. Therefore, there is still a strong demand for first generation biodiesel. No significant imports of biodiesel eligible for double-counting was found during the investigation period, thereby confirming that double-counting is shifting the demand within the Union industry and not generating demand for imports. The Commission received no data from the interested party to show that double counting biodiesel had caused the price of virgin oil biodiesel to fall during the period under consideration. In fact data shows that double counting biodiesel has a small price premium over virgin biodiesel, the price of which is linked to mineral diesel.
(177)
The decline in performance of the Union industry, which is composed of both types of producers, cannot be attributed to the double-counting regime in force in some Member States. In particular, the fact that companies in the sample producing double-counted biodiesel are also showing a decline in performance, as mentioned in recital 145 to the provisional Regulation, shows that injury caused by dumped imports is being suffered across the industry.
(178)
Several interested parties argued after definitive disclosure that the amounts of double-counted biodiesel were underestimated. However, the amounts of double-counted biodiesel available on the Union market were limited in relation to the total sales of biodiesel during the period under investigation. Also, should a Member State have double-counting in force, the biodiesel that complies to be counted as double-counted is produced in the Union and therefore demand remains within the Union industry. No new evidence was provided that would change this conclusion.
(179)
In the absence of any new comments concerning regulatory factors, recitals 143 to 146 of the provisional Regulation are hereby confirmed.
2.8. Other regulatory factors
(180)
Recitals 147 to 153 of the provisional Regulation address allegations by interested parties that restrictions in Member States, such as quota systems and tax regimes, were designed to restrict imports from the countries concerned, meaning that any injury caused to the Union industry, in particular in some Member States, could not be due to imports.
(181)
These arguments were provisionally rejected, among other things because dumped imports from countries concerned are present in most Member States. Besides, after being imported to one Member State, these imports could be transported and sold in other Member States as well.
(182)
One interested party noted the small amount of Argentinian biodiesel cleared through French customs controls in 2011, and also the small amount declared as being imported into Germany in the same period.
(183)
Firstly, as explained above, biodiesel cleared through customs in one Member State may well be sold in another Member State, making such data unreliable. Second, the sampled companies in France and Germany both were able to demonstrate the price competition between their production and imports from the countries concerned, and the injury that they were suffering as a result.
(184)
Another interested party claimed that the withdrawal of schemes designed to benefit the biodiesel industry in many Member States lowered the revenue of biodiesel companies during the period considered, thus leading to injury. They point to in particular the gradual withdrawal of tax incentives in France, and taxes on ‘green fuels’ in Germany.
(185)
However, there is no obvious coincidence in time between these changes and the deterioration in the financial performance of the Union industry. Many of these incentives were directed at users of biodiesel, not manufacturers, and most were still in force during the IP. No evidence has been provided to show that the changes in policy of Member States, moving as they have to mandatory blending requirements, has caused injury to the Union industry.
(186)
One Indonesian exporting producer noted the ongoing DG Competition investigation into alleged submission of distorted prices by contributors to Platts oil and biofuels products assessed prices and requested that the subject this investigation be considered as a possible cause of injury. This claim was denied as the investigation is ongoing and no findings have been published.
(187)
In the absence of any new comments as regards the policies of Member States, recitals 147 to 153 of the provisional Regulation are hereby confirmed.
3. Conclusion on causation
(188)
Imports of product concerned from the countries concerned were dumped during the IP and undercut the sales of the Union industry. There is a clear coincidence in time between the increasing volumes of dumped imports and the deterioration of the situation of the Union industry. The dumped imports were in direct competition with the Union industry’s production and as a result the Union industry lost profitability and market share during the period under consideration. Whereas it is possible that other factors mentioned above have affected the performance of the Union industry to a certain extent, the fact remains that dumped imports from the countries concerned are causing injury to the Union industry.
(189)
No new evidence was provided to change that conclusion that the effect of other factors, considered individually or collectively, was not such as to break the causal link between the dumped imports and the injury suffered by the Union industry. In the absence of any other comments regarding the conclusion on causation, recitals 154 to 157 of the provisional Regulation are hereby confirmed.
G. UNION INTEREST
1. Interest of the Union industry
(190)
In the absence of any comments regarding the interest of the Union industry, recitals 159 to 161 of the provisional Regulation are hereby confirmed.
2. Interest of unrelated importers and traders
(191)
One Indonesian exporting producer alleged that the proposed duties would have a negative impact on importers and traders, but provided no evidence for their allegation. In fact their claim stated the opposite, which was that the duty could be passed on to users and consumers in higher prices which would presumably lead in fact to no impact whatsoever on importers and traders.
(192)
No comments were received from any importers or traders of biodiesel after the publication of provisional measures.
(193)
In the absence of any additional new comments as regards the interest of unrelated importers/traders, recitals 162 to 163 of the provisional Regulation are hereby confirmed.
3. Interest of users and consumers
(194)
One Indonesian exporting producer alleged that the proposed duties would increase the price of biodiesel, and therefore reduce the incentive for consumers to buy vehicles that operate on biofuels.
(195)
That allegation is rejected. The main application of biodiesel is to be blended into mineral diesel for sale to consumers, so that they do not need to buy a special vehicle that can run on pure biofuels.
(196)
Although the price of the biodiesel element would rise, if that biodiesel was imported from Argentina or Indonesia, as stated in the provisional Regulation, given that the proportion of biodiesel in the diesel sold to consumers is small, the increase in price is also small and not noticeable to the consumer.
(197)
The possible effect of the measures on the final price of diesel to the consumer, which are expected to be small as set out above, will not undermine the objectives of the Renewable Energy Directive (‘RED’).
(198)
No users or consumers, or groups or associations representing users or consumers, commented on the provisional Regulation.
(199)
In the absence of any additional comments regarding the interest of consumers, recitals 164 to 166 of the provisional Regulation are hereby confirmed.
4. Interest of suppliers of raw materials
(200)
In the absence of any comments regarding the interest of raw material suppliers, recitals 167 to 169 of the provisional Regulation are hereby confirmed.
5. Conclusion on Union interest
(201)
No comments were received that would change the analysis of the Union interest as set out in the provisional Regulation, and therefore it is still in the Union interest that measures be imposed. Therefore, recitals 170 to 171 of the provisional Regulation are hereby confirmed.
H. DEFINITIVE ANTI-DUMPING MEASURES
1. Injury elimination level
(202)
Several interested parties contested the use of 15 % as the target profit for the Union industry as set out in recital 175 of the provisional Regulation, stating that this was unrealistically high for the Union biodiesel industry to expect.
(203)
However most of these interested parties then suggested replacing the target profit of 15 % with other data from other time periods, or from other investigations, without explaining why one time period, or one investigation, was more appropriate than another.
(204)
As explained in the provisional Regulation, the profit margin of 15 % was the profit, expressed as a percentage of turnover, that the Union industry achieved in the absence of dumped imports between 2004 and 2006. This was the last period where profit was made in the absence of dumped imports as since 2006 they have always been present on the Union market, first from the USA and then from Argentina and Indonesia.
(205)
However, the Union biodiesel market has matured significantly since 2004-06 in many respects. Between 2004 and 2006, dumped imports had a negligible market share and other imports were also low. During the IP dumped imports had a market share of 19 %. During the period 2004-06 the Union industry consisted of 40 companies, and now this has expanded to over 200, which has raised the level of competition.
(206)
Between 2004 and 2006 consumption rose dramatically from 2 million MT to 5 million MT, whereas in the period under consideration consumption rose only slightly, and capacity utilisation, which was 90 % between 2004 and 2006, was 55 % in the IP.
(207)
As a consequence, it is considered appropriate to take into account the market developments described above and to adjust target profit accordingly as to reflect the profit that the Union industry could expect to achieve under current market conditions.
(208)
Therefore rather than taking the percentage profit, the actual profit for these three years in EUR per MT sold has been calculated. For each year this has been taken to reflect 2011 prices and then averaged. Expressed as a percentage of turnover, the target profit for the Union industry in the IP is 11,0 %.
(209)
The injury elimination margin has therefore been recalculated on this basis.
(210)
Following definitive disclosure, with regard to the calculation of the injury margin, one interested party argued that the 5,1 % import duty to which RBD palm oil imported into the EU is subject, should be removed from the cost of production of the Union producers. This argument is rejected as this duty represents a cost for Union producers which import palm oil and should therefore be taken into account.
(211)
One Indonesian exporting producer challenged the calculation of target profit of the Union industry and the use of data from 2004 to 2006 and then made a suggestion for calculation of the target profit using only the year 2004. However, the previous investigation against imports from the United States determined that an average of the three years was more accurate than using 2004 alone. No arguments were brought forward that would lead to a different conclusion.
(212)
Following definitive disclosure the complainants argued that the target profit of 15 % as proposed at provisional stage should be maintained. However the arguments brought forward by the complainants do not relate to the objective for which target profit is to be established, i.e. profit that was realised by the Union industry in the absence of dumped imports. Their argument is therefore rejected.
(213)
In the absence of other comments concerning the injury elimination level, the methodology described in recitals 176 to 177 of the provisional Regulation is hereby confirmed.
2. Definitive measures
(214)
In view of the conclusions reached with regard to dumping, injury, causation and Union interest, and in accordance with Article 9(4) of the basic Regulation, definitive anti-dumping measures should be imposed on imports of the product concerned at the level of the lower of the dumping and the injury margins, in accordance with the lesser duty rule.
(215)
Anti-dumping duty rates have been established by comparing the injury elimination margins and dumping margins. Consequently, the definitive anti-dumping duty rates, expressed on the CIF Union border price, customs duty unpaid, are as follows:
Country
Company
Dumping margin
Injury margin
Anti-dumping duty rate
Argentina
Aceitera General Deheza S.A., General Deheza, Rosario; Bunge Argentina S.A., Buenos Aires
41,9 %
22,0 %
22,0 %
(EUR 216,64)
Louis Dreyfus Commodities S.A., Buenos Aires
46,7 %
24,9 %
24,9 %
(EUR 239,35)
Molinos Río de la Plata S.A., Buenos Aires; Oleaginosa MoreNo Hermanos S.A.F.I.C.I. y A., Bahia Blanca; Vicentin S.A.I.C., Avellaneda
49,2 %
25,7 %
25,7 %
(EUR 245,67)
Other cooperating companies
46,8 %
24,6 %
24,6 %
(EUR 237,05)
All other companies
49,2 %
25,7 %
25,7 %
(EUR 245,67)
Indonesia
PT. Ciliandra Perkasa, Jakarta
8,8 %
19,7 %
8,8 %
(EUR 76,94)
PT. Musim Mas, Medan
18,3 %
16,9 %
16,9 %
(EUR 151,32)
PT. Pelita Agung Agrindustri, Medan
16,8 %
20,5 %
16,8 %
(EUR 145,14)
PT Wilmar Bioenergi Indonesia, Medan; PT Wilmar Nabati Indonesia, Medan
23,3 %
20,0 %
20,0 %
(EUR 174,91)
Other cooperating companies
20,1 %
18,9 %
18,9 %
(EUR 166,95)
All other companies
23,3 %
20,5 %
20,5 %
(EUR 178,85)
(216)
However as the anti-dumping duty will also apply to blends that include biodiesel (in proportion to their biodiesel content by weight), as well as to pure biodiesel, it will be more accurate, and more appropriate for the correct implementation of the duty by Customs authorities of the Member States, to express the duty as a fixed amount in euro per tonne net and apply this to the pure biodiesel imported, or the proportion of biodiesel in the blended product.
(217)
Recital 183 of the provisional Regulation noted that imports of biodiesel from the countries concerned was subject to registration, so that if necessary duties could be collected up to 90 days prior to the imposition of provisional measures.
(218)
This collection of duties on registered products is only possible if the conditions set out in Article 10(4) of the basic Regulation are met. Having checked the import statistics for imports made after registration, rather than seeing a further substantial rise in imports before the imposition of provisional measures, imports dropped significantly. The conditions are therefore not met and no duties will therefore be collected on registered imports.
(219)
The individual company anti-dumping duty rates specified in this Regulation were established on the basis of the findings of the present investigation. Therefore, they reflect the situation found during that investigation with respect to those companies. These duty rates (as opposed to the country-wide duty applicable to ‘all other companies’) are thus exclusively applicable to imports of product concerned originating in the countries concerned and produced by the companies and thus by the specific legal entities mentioned. Imported product concerned produced by any other company not specifically mentioned in the operative part of this Regulation, including entities related to those specifically mentioned, cannot benefit from these rates and shall be subject to the duty rate applicable to ‘all other companies’.
(220)
Any claim requesting the application of these individual company anti-dumping duty rates (e.g. following a change in the name of the entity or following the setting-up of new production or sales entities) should be addressed to the Commission (12) forthwith with all relevant information, in particular any modification in the company’s activities linked to production, domestic and export sales associated with, for example, that name change or that change in the production and sales entities. If appropriate, the Regulation will accordingly be amended by updating the list of companies benefiting from individual duty rates.
(221)
All parties were informed of the essential facts and considerations on the basis of which it was intended to recommend the imposition of a definitive anti-dumping duty on imports of biodiesel originating in Argentina and Indonesia and the definitive collection of the amounts secured by way of the provisional duty (definitive disclosure). All parties were granted a period within which they could make comments on the definitive disclosure.
(222)
The oral and written comments submitted by the interested parties were considered and taken into account where appropriate.
3. Undertakings
(223)
Two Indonesian exporting producers offered similar price undertakings in accordance with Article 8(1) of the basic Regulation. It is noted that in view of the significant price variations of the raw material, the product is not considered suitable for a fixed price undertaking. In this context both companies proposed that the minimum import prices (MIPs) are indexed regularly in relation to the fluctuations of the prices of the crude palm oil (CPO) by applying a coefficient to this raw material cost.
(224)
In relation to the offers of two exporting producers, it is noted that in order to establish a meaningfully indexed MIP, this should take into account the numerous additional parameters that play a significant role and demonstrate the volatility of the biodiesel market. Biodiesel is a highly volatile market and the biodiesel business is influenced by various additional factors such as the complexity of the biodiesel trading system, the price differential between gasoil and biodiesel, the volatility and evolution of the vegetable oil markets and the interdependence of the different types of vegetable oils as well as the evolution of the USD/EUR exchange rate. Such factors would require a very complex, multiple indexation on a daily basis for it to be suitable. Therefore the mere indexation only on CPO prices on a monthly basis, as offered, is considered inappropriate and will not achieve the desired result.
(225)
In addition, important cross-compensation risks were identified with regard to these Indonesian exporters and their customers as other products besides biodiesel, are also exported to the Union as well as due to the usual practice in this business of loans and swaps of biodiesel, CPO or indeed other products between companies.
(226)
Therefore the above factors render the effective implementation and monitoring of undertakings extremely burdensome if not impracticable. Consequently for the reasons stated above, these undertaking offers cannot be accepted.
4. Definitive collection of provisional anti-dumping duties
(227)
Following definitive disclosure, one interested party claimed that at provisional stage some clerical mistakes occurred in the calculation of the dumping margins and that, in the absence of such mistakes, the dumping margins would have been de minimis. As a consequence, that interested party requested that no provisional anti-dumping duties should be collected. This claim must be rejected as the definitive anti-dumping duty is clearly higher than the provisional duty.
(228)
In view of the dumping margins found and given the level of the injury caused to the Union industry, the amounts secured by way of the provisional anti-dumping duty, imposed by the provisional Regulation, should be definitively collected,
HAS ADOPTED THIS REGULATION:
Article 1
1. A definitive anti-dumping duty is hereby imposed on imports of fatty-acid mono-alkyl esters and/or paraffinic gasoils obtained from synthesis and/or hydro-treatment, of non-fossil origin, in pure form or as included in a blend, currently falling within CN codes ex 1516 20 98 (TARIC codes 1516209821, 1516209829 and 1516209830), ex 1518 00 91 (TARIC codes 1518009121, 1518009129 and 1518009130), ex 1518 00 95 (TARIC code 1518009510), ex 1518 00 99 (TARIC codes 1518009921, 1518009929 and 1518009930), ex 2710 19 43 (TARIC codes 2710194321, 2710194329 and 2710194330), ex 2710 19 46 (TARIC codes 2710194621, 2710194629 and 2710194630), ex 2710 19 47 (TARIC codes 2710194721, 2710194729 and 2710194730), 2710 20 11, 2710 20 15, 2710 20 17, ex 3824 90 97 (TARIC codes 3824909701, 3824909703 and 3824909704), 3826 00 10 and ex 3826 00 90 (TARIC codes 3826009011, 3826009019 and 3826009030), and originating in Argentina and Indonesia.
2. The rate of the definitive anti-dumping duty applicable to the product described in paragraph 1 and produced by the companies listed below, shall be as follows:
Country
Company
Duty rate euro per tonne net
TARIC additional code
Argentina
Aceitera General Deheza S.A., General Deheza, Rosario; Bunge Argentina S.A., Buenos Aires
216,64
B782
Louis Dreyfus Commodities S.A., Buenos Aires
239,35
B783
Molinos Río de la Plata S.A., Buenos Aires; Oleaginosa MoreNo Hermanos S.A.F.I.C.I. y A., Bahia Blanca; Vicentin S.A.I.C., Avellaneda
245,67
B784
Other cooperating companies:
Cargill S.A.C.I., Buenos Aires; Unitec Bio S.A., Buenos Aires; Viluco S.A., Tucuman
237,05
B785
All other companies
245,67
B999
Indonesia
PT Ciliandra Perkasa, Jakarta
76,94
B786
PT Musim Mas, Medan
151,32
B787
PT Pelita Agung Agrindustri, Medan
145,14
B788
PT Wilmar Bioenergi Indonesia, Medan; PT Wilmar Nabati Indonesia, Medan
174,91
B789
Other cooperating companies:
PT Cermerlang Energi Perkasa, Jakarta
166,95
B790
All other companies
178,85
B999
3. The anti-dumping duty on blends shall be applicable in proportion in the blend, by weight, of the total content of fatty-acid mono-alkyl esters and paraffinic gasoils obtained from synthesis and/or hydro-treatment, of non-fossil origin (biodiesel content).
4. In cases where goods have been damaged before entry into free circulation and, therefore, the price actually paid or payable is apportioned for the determination of the customs value pursuant to Article 145 of Regulation (EEC) No 2454/93 (13) the amount of anti-dumping duty, calculated on the amounts set above, shall be reduced by a percentage which corresponds to the apportioning of the price actually paid or payable.
5. Unless otherwise specified, the provisions in force concerning customs duties shall apply.
Article 2
The amounts secured by way of the provisional anti-dumping duties imposed by Commission Regulation (EU) No 490/2013 on imports of biodiesel originating in Argentina and Indonesia shall be definitively collected.
Article 3
Where any new exporting producer in Argentina or Indonesia provides sufficient evidence to the Commission that:
-
it did not export to the Union the product described in Article 1(1) during the investigation period (1 July 2011 to 30 June 2012),
-
it is not related to any of the exporters or producers in Argentina or Indonesia which are subject to the measures imposed by this Regulation,
-
it has actually exported to the Union the product concerned after the investigation period on which the measures are based, or it has entered into an irrevocable contractual obligation to export a significant quantity to the Union,
Article 1(2) may be amended by adding the new exporting producer to the cooperating companies not included in the sample and thus subject to the weighted average duty rate of the country concerned.
Article 4
This Regulation shall enter into force on the day following that of its publication in the Official Journal of the European Union.
This Regulation shall be binding in its entirety and directly applicable in all Member States.
Done at Brussels, 19 November 2013.