NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (EU) č. 575/2013
ze dne 26. června 2013
o obezřetnostních požadavcích na úvěrové instituce a investiční podniky a o změně nařízení (EU) č. 648/2012
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 114 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropské centrální banky (1),
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (2),
v souladu s řádným legislativním postupem,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Deklarace skupiny G-20 ze dne 2. dubna 2009 k posílení finančního systému požaduje mezinárodně konzistentní úsilí zaměřené na posílení transparentnosti, odpovědnosti a regulace prostřednictvím zlepšení kvantity a kvality kapitálu v bankovnictví, jakmile bude zajištěna hospodářská obnova. Deklarace rovněž vyzývá k zavedení doplňujícího měřítka, jež není založeno na riziku a pomůže omezit rostoucí využívání páky v bankovnictví, a k vytvoření rámce pro větší likviditní rezervy. V reakci na pravomoc, kterou jí udělila skupina G-20, se skupina guvernérů centrálních bank a ministrů financí (GHOS) v září roku 2009 dohodla na řadě opatření pro posílení regulace bankovního sektoru. Tato opatření byla schválena vedoucími představiteli skupiny G-20 na pittsburském summitu konaném ve dnech 24.-25. září 2009 a podrobně stanovena v prosinci 2009. V červenci a září roku 2010 vydala skupina GHOS dvě další oznámení o koncepci a kalibraci těchto nových opatření a v prosinci roku 2010 Basilejský výbor pro bankovní dohled zveřejnil konečnou verzi opatření, která je označována jako rámec Basilej III.
(2)
Skupina na vysoké úrovni pro finanční dohled v EU, vedená Jacquesem de Larosièrem (dále jen „de Larosièrova skupina“), vyzvala Unii k vytvoření harmonizovanějšího souboru finančních nařízení. V kontextu budoucí evropské architektury dohledu Evropská rada na svém zasedání ve dnech 18. a 19. června 2009 rovněž zdůraznila potřebu vytvořit jednotný evropský soubor pravidel, který by se vztahoval na všechny úvěrové instituce a investiční podniky na vnitřním trhu.
(3)
Jak se uvádí ve zprávě de Larosièrovy skupiny ze dne 25. února 2009 (dále jen „de Larosièrova zpráva“), „členské státy by měly mít možnost přijímat přísnější vnitrostátní regulační opatření, budou-li to považovat na vnitrostátní úrovni za vhodné pro zajištění finanční stability, pod podmínkou, že budou dodrženy zásady vnitřního trhu a dohodnuté minimální základní normy“.
(4)
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/48/ES ze dne 14. června 2006 o přístupu k činnosti úvěrových institucí (3) a o jejím výkonu a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/49/ES ze dne 14. června 2006 o kapitálové přiměřenosti investičních podniků a úvěrových institucí (4) byly při několika příležitostech výrazně pozměněny. Mnoho ustanovení směrnic 2006/48/ES a 2006/49/ES se vztahuje na úvěrové instituce i investiční podniky. Pro větší přehlednost a za účelem zajištění soudržného uplatňování uvedených ustanovení by měla být tato ustanovení součástí nových legislativních aktů, které se budou vztahovat na úvěrové instituce i investiční podniky, a sice tohoto nařízení a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/36/EU ze dne (5). Pro lepší uživatelskou dostupnost by měla být ustanovení příloh směrnic 2006/48/ES a 2006/49/ES zahrnuta do normativní části směrnice 2013/36/EU a tohoto nařízení.
(5)
Toto nařízení a směrnice 2013/36/EU a by měly společně vytvářet právní rámec přístupu k příslušným činnostem, rámec dohledu a obezřetnostní pravidla pro úvěrové instituce a investiční podniky (dále jen společně „instituce“). Toto nařízení by se tudíž mělo vykládat ve spojení s uvedenou směrnicí.
(6)
Směrnice 2013/36/EU, jejímž právním základem je čl. 53 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva o fungování EU“), by měla mimo jiné obsahovat ustanovení upravující přístup k činnosti institucí, způsoby jejich správy a řízení a rámec dohledu nad nimi, jako jsou ustanovení upravující udělování povolení k podnikání, nabývání kvalifikované účasti, výkon svobody usazování a volného pohybu služeb, pravomoci příslušných orgánů domovských a hostitelských členských států v tomto ohledu a ustanovení upravující počáteční kapitál a přezkum v rámci dohledu nad institucemi.
(7)
Toto nařízení by mělo mimo jiné obsahovat obezřetnostní požadavky na instituce, které úzce souvisejí s fungováním trhů bankovních a finančních služeb a jejichž účelem je zajistit finanční stabilitu poskytovatelů služeb na těchto trzích i vysokou úroveň ochrany investorů a vkladatelů. Cílem tohoto nařízení je rozhodujícím způsobem přispět k řádnému fungování vnitřního trhu, a proto by mělo vycházet z ustanovení článku 114 Smlouvy o fungování EU vykládaného podle ustálené judikatury Soudního dvora Evropské unie.
(8)
Směrnice 2006/48/ES a 2006/49/ES, přestože do určité míry harmonizují pravidla členských států v oblasti obezřetnostního dohledu, zahrnují velký počet možností a alternativ umožňujících členským státům stanovovat přísnější pravidla, než jaká stanoví tyto směrnice. Díky tomu vznikají rozdíly mezi vnitrostátními pravidly, které by mohly ohrožovat přeshraniční poskytování služeb a svobodu usazování, a vytvářet tak překážky pro řádné fungování vnitřního trhu.
(9)
V zájmu právní jistoty a vzhledem k potřebě zajistit rovné podmínky v rámci Unie je pro fungování vnitřního trhu zásadní přijmout jednotný soubor předpisů pro všechny účastníky trhu. Aby nedošlo k narušení trhu a k regulatorní arbitráži, měly by minimální obezřetnostní požadavky zajistit maximální úroveň harmonizace. Přechodná období stanovená v tomto nařízení mají proto pro bezproblémové provádění tohoto nařízení a zabránění nejistotě na trhu klíčový význam.
(10)
S ohledem na práci, kterou Skupina pro zavádění standardů působící v Basilejském výboru pro bankovní dohled vykonává při sledování a přezkumu provádění rámce Basilej III v členských zemích, by Komise měla průběžně, a přinejmenším pokaždé, když Basilejský výbor pro bankovní dohled zveřejnění zprávu o pokroku, předkládat aktualizované zprávy o provádění a rámce Basilej III na vnitrostátní úrovni v dalších hlavních jurisdikcích, včetně posouzení souladu legislativy či předpisů jiných zemí s mezinárodním minimálním standardem, s cílem určit rozdíly, na jejichž základě by mohly vyvstat obavy ohledně rovných podmínek pro všechny.
(11)
Za účelem odstranění překážek pro obchod a narušování hospodářské soutěže způsobeného rozdíly mezi vnitrostátními právními předpisy a za účelem prevence vzniku případných dalších překážek pro obchod a výrazného narušování hospodářské soutěže je tudíž nezbytné přijmout nařízení, které stanoví jednotná pravidla, která se použijí ve všech členských státech.
(12)
Sestavení obezřetnostních požadavků do podoby nařízení by zajistilo, že tyto požadavky budou přímo použitelné. To by zamezilo existenci odlišných vnitrostátních požadavků v důsledku provádění směrnice, a zajistilo tak jednotné podmínky. Toto nařízení by vyžadovalo, aby veškeré instituce dodržovaly stejná pravidla v celé Unii, což by současně posílilo důvěru ve stabilitu institucí, zejména v období krize. Nařízení by rovněž zjednodušilo složitou regulaci a snížilo náklady podniků na plnění požadavků, zejména v případě institucí, které podnikají na přeshraniční bázi, a přispělo k eliminaci narušení hospodářské soutěže. S ohledem na zvláštní povahu trhů s nemovitostmi, pro které jsou charakteristické rozdíly v oblasti hospodářského vývoje a právních systémů, jež jsou specifické pro jednotlivé členské státy, regiony nebo místní oblasti, by měly příslušné orgány mít možnost stanovit vyšší rizikové váhy nebo uplatňovat přísnější kritéria na základě historických dat o selhání a očekávaného vývoje trhu vůči expozicím zajištěným nemovitostmi v určitých oblastech.
(13)
V oblastech, na něž se toto nařízení nevztahuje, například v oblasti dynamického oprávkování, ustanovení o vnitrostátních systémech pro kryté dluhopisy, která se netýkají zacházení s krytými dluhopisy podle pravidel stanovených tímto nařízením, nebo nabývání a držení účastí ve finančním i nefinančním sektoru za účelem nesouvisejícím s obezřetnostními požadavky stanovenými v tomto nařízení, by příslušné orgány nebo členské státy měly mít možnost stanovit vnitrostátní pravidla za předpokladu, že nebudou v rozporu s tímto nařízením.
(14)
Nejdůležitějšími doporučeními, jež byla předložena v de Larosièrově zprávě a později realizována v Unii, bylo vytvoření jednotného souboru pravidel a evropského rámce pro makroobezřetnostní dohled, přičemž cílem kombinace obou těchto prvků zajistit finanční stabilitu. Jednotný soubor pravidel zajišťuje důsledný a ucelený regulační rámec usnadňující fungování vnitřního trhu a zabraňuje vzniku příležitostí k vedení regulatorní arbitráže. V rámci vnitřního trhu s finančními službami se však mohou makroobezřetnostní rizika v mnoha ohledech lišit a vykazovat řadu specifických vnitrostátních rysů vedoucích k viditelným rozdílům, například pokud jde o strukturu a velikost bankovního sektoru ve srovnání s širším hospodářstvím a o úvěrový cyklus.
(15)
Do tohoto nařízení a do směrnice 2013/36/EU byla začleněna řada nástrojů sloužících k předcházení makroobezřetnostním a systémovým rizikům a k jejich snižování, čímž je zajištěna flexibilita a současně je tím zabezpečeno, že využívání těchto nástrojů podléhá patřičné kontrole s cílem nenarušit fungování vnitřního trhu a současně že využívání těchto nástrojů je transparentní a jednotné.
(16)
Kromě nástroje týkajícího se kapitálové rezervy pro krytí systémového rizika, který je uveden ve směrnici 2013/36/EU a u něhož se makroobezřetnostní či systémová rizika týkají jednoho členského státu, by příslušné nebo pověřené orgány dotyčného členského státu měly mít v případě, že je to považováno za účinnější způsob zabránění těmto rizikům, možnost řešit tato rizika prostřednictvím některých zvláštních vnitrostátních makroobezřetnostních opatření. Evropská rada pro systémová rizika (dále jen „ESRB“) zřízená nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1092/2010 ze dne 24. listopadu 2010 (6) a Evropský orgán dohledu (Evropský orgán pro bankovnictví) (dále jen „EBA“ nebo „orgán EBA“)) zřízený nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1093/2010 ze dne 24. listopadu 2010 (7) by měly mít možnost poskytnout své stanovisko k tomu, zda jsou splněny podmínky pro taková vnitrostátní makroobezřetnostní opatření, a na úrovni Unie by měl existovat mechanismus, který nedovolí v těchto opatřeních pokračovat, jestliže z velmi přesvědčivých důkazů vyplývá, že příslušné podmínky splněny nejsou. Zatímco toto nařízení stanoví jednotná mikroobezřetnostní pravidla pro instituce, v případě makroobezřetnostního dohledu si vzhledem ke svým odborným znalostem a stávající odpovědnosti týkající se finanční stability ponechávají vedoucí úlohu členské státy. Jelikož je v tomto konkrétním případě rozhodnutí přijmout jakákoli vnitrostátní makroobezřetnostní opatření spojeno s určitým vyhodnocováním rizik, jež mohou mít ve svém konečném důsledku vliv na makroekonomickou, fiskální a rozpočtovou situaci v příslušném členském státě, je nezbytné, aby byla Radě v souladu s článkem 291 Smlouvy o fungování EU svěřena pravomoc navržená vnitrostátní makroobezřetnostní opatření na základě návrhu Komise zamítnout.
(17)
Jestliže Komise předloží Radě návrh na zamítnutí vnitrostátních makroobezřetnostních opatření, měla by Rada uvedený návrh neprodleně projednat a rozhodnout, zda vnitrostátní opatření zamítne, či nikoli; hlasovat by se mohlo v souladu s jednacím řádem Rady (8) na žádost některého členského státu nebo Komise. V souladu s článkem 296 Smlouvy o fungování EU by Rada měla své rozhodnutí ve vztahu k podmínkám uvedeným v tomto nařízení v souvislosti s jejím zásahem zdůvodnit. S ohledem na význam makroobezřetnostního a systémového rizika pro finanční trh daného členského státu, a tudíž na potřebu rychlé reakce, je důležité, aby byla lhůta pro takové rozhodnutí Rady stanovena na jeden měsíc.Dojde-li po důkladném posouzení návrhu Komise na zamítnutí navrženého vnitrostátního opatření Rada k závěru, že podmínky stanovené v tomto nařízení pro zamítnutí vnitrostátních opatření nejsou splněny, měla by vždy jasným a jednoznačným způsobem uvést důvody.
(18)
Dokud nedojde k harmonizaci požadavků na likviditu v roce 2015 a harmonizaci pákového poměru v roce 2018, mohou členské státy uplatňovat taková opatření, která považují za vhodná, včetně snižování makroobezřetnostního či systémového rizika v konkrétním členském státě.
(19)
Mělo být možné použít kapitálové rezervy pro krytí systémového rizika nebo individuální opatření přijatá členskými státy za účelem řešení systémových rizik týkajících se těchto členských států na celý bankovní sektor nebo na jedno či více jeho pododvětví ve smyslu pododvětví institucí vykazujících v rámci svých obchodních činností podobné rizikové profily nebo na expozice vůči jednomu či několika hospodářským odvětvím či zeměpisným oblastem daného členského státu v rámci celého bankovního sektoru.
(20)
Pokud pověřené orgány dvou nebo více členských států zjistí tytéž změny ve velikosti systémového nebo makroobezřetnostního rizika, které ohrožuje finanční stabilitu na vnitrostátní úrovni v každém z těchto členských států a které by podle názoru pověřených orgánů bylo lepší řešit prostřednictvím vnitrostátních opatření, mohou dané členské státy podat Radě, Komisi, ESRB a orgánu EBA společné oznámení. Při podání oznámení Radě, Komis,i ESRB a orgánu EBA předloží příslušné podklady, včetně odůvodnění společného oznámení.
(21)
Komisi by měla být svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci, kterými se schvalují dočasné zvýšení kapitálových požadavků, požadavky na velké expozice a požadavky na zveřejňování informací. Taková ustanovení by měla platit po dobu jednoho roku, pokud Evropský parlament ani Rada do tří měsíců nevysloví proti aktu v přenesené pravomoci námitky. Komise by měla uvést důvody pro použití tohoto postupu. Komise by měla být zmocněna k ukládání přísnějších obezřetnostních požadavků pouze v případě expozic, které vyplývají z vývoje na trhu v rámci Unie nebo mimo Unii, jenž má nepříznivý dopad na všechny členské státy.
(22)
Přezkum nařízení o makroobezřetnostních pravidlech je odůvodněn potřebou, aby Komise mimo jiné posoudila, zda jsou stávající makroobezřetnostní nástroje stanovené v tomto nařízení nebo ve směrnici 2013/36/EU účinné, účelné a transparentní, zda je nutno navrhnout nové nástroje, zda jsou rozsah a případná míra překrývání makroobezřetnostních nástrojů určených k řešení podobných rizik, které jsou stanoveny v tomto nařízení či směrnici 2013/36/EU, přiměřené a jakým způsobem se mezinárodně dohodnuté standardy pro systémově významné instituce a toto nařízení či směrnice 2013/36/EU vzájemně ovlivňují.
(23)
Pokud členské státy přijmou pokyny, které mají obecný význam, zejména v oblastech, kde Komise ještě nepřijala návrhy technických norem, nesmějí být tyto pokyny v rozporu s právními předpisy Unie, ani narušovat jejich uplatňování.
(24)
Toto nařízení nebrání členským státům uložit ve vhodných případech rovnocenné požadavky vůči podnikům, které nespadají do jeho oblasti působnosti.
(25)
Obecné obezřetnostní požadavky stanovené v tomto nařízení doplňují individuální požadavky, o kterých rozhodují příslušné orgány v důsledku svého průběžného dohledu nad jednotlivými institucemi. Škála těchto požadavků na dohled by měla být mimo jiné stanovena ve směrnici 2013/36/EU, neboť příslušné orgány by měly mít možnost uplatnit vlastní úsudek v souvislosti s tím, které požadavky by měly být uloženy.
(26)
Toto nařízení by nemělo mít vliv na schopnost příslušných orgánů ukládat specifické požadavky v rámci procesu dohledu a hodnocení, který stanoví směrnice 2013/36/EU, jež by měly být uzpůsobeny specifickému rizikovému profilu institucí.
(27)
Nařízení(EU) č. 1093/2010 se zaměřuje na zvýšení kvality a jednotnosti vnitrostátního dohledu a posílení kontroly nad skupinami působícími přeshraničně.
(28)
Vzhledem ke zvýšenému počtu úkolů, jimiž toto nařízení a směrnice 2013/36/EU orgán EBA pověřují, by Evropský parlament, Rada a Komise, měly zajistit, aby byly poskytnuty odpovídající lidské a finanční zdroje.
(29)
Nařízení (EU) č. 1093/2010 vyžaduje, aby orgán EBA jednal v rozsahu působnosti směrnic 2006/48/ES a 2006/49/ES. EBA je rovněž povinen jednat v oblasti činností institucí ve vztahu k otázkám, které nejsou přímo upraveny těmito směrnicemi, za předpokladu, že je toto jednání nutné pro zajištění účinného a důsledného uplatňování těchto aktů. Toto nařízení by mělo zohlednit úlohu a funkci orgánu EBA a usnadnit mu výkon jeho pravomocí podle nařízení (EU) č. 1093/2010.
(30)
Po skončení období pozorování a po splnění požadavků na krytí likvidity v plném rozsahu v souladu s tímto nařízením, by Komise měla posoudit, zda by udělení pravomoci orgánu EBA provádět z vlastního podnětu závazné zprostředkování v souvislosti s dosažením společného rozhodnutí příslušnými orgány podle článků 19 a 20 tohoto nařízení usnadnilo praktické vytvoření a fungování jediné podskupiny pro účely likvidity a určení toho, zda jsou splněna kritéria pro zvláštní postup uvnitř skupiny u přeshraničních institucí. Komise by pak tudíž měla v rámci jedné ze svých pravidelných zpráv o činnosti orgánu EBA podle článku 81 nařízení (EU) č. 1093/2010 konkrétně posoudit, zda je třeba orgánu EBA takové pravomoci udělit, a zahrnout výsledky tohoto posouzení do své zprávy doplněné případnými vhodnými legislativními návrhy.
(31)
De Larosièrova zpráva, uvádí, že mikroobezřetnostní dohled nemůže účinně zaručit finanční stabilitu, jestliže patřičně nezohledňuje vývoj, k němuž dochází na makroúrovni, přičemž makroobezřetnostní dohled nemá smysl, pokud nemá určitý dopad na dohled na mikroúrovni.Úzká spolupráce mezi orgánem EBA a ESRB je zásadní, aby byla zajištěna plná účinnost fungování Evropské rady pro systémová rizika a realizace opatření v návaznosti na varování a doporučení, jež vydá. Zejména by orgán EBA měl být schopen předávat ESRB veškeré relevantní informace získané příslušnými orgány v souladu s oznamovacími povinnostmi stanovenými v tomto nařízení.
(32)
S ohledem na zničující dopady poslední finanční krize je obecnými cíli tohoto nařízení povzbuzovat hospodářsky užitečné bankovní činnosti, které slouží obecnému zájmu, a odrazovat od neudržitelných finančních spekulací bez reálné přidané hodnoty. To znamená komplexní reformu způsobů, jakými jsou úspory směrovány do produktivních investic. V zájmu zajištění udržitelného a rozmanitého bankovního prostředí v Unii by příslušné orgány měly být oprávněny uložit vyšší kapitálové požadavky pro systémově významné instituce, které mohou vzhledem ke své obchodní činnosti představovat hrozbu pro světovou ekonomiku.
(33)
Instituce, které drží peníze nebo cenné papíry patřící jejich klientům, musí podléhat rovnocenným finančním požadavkům, aby byly zajištěny rovnocenné záruky pro vkladatele a rovnocenné podmínky hospodářské soutěže pro srovnatelné skupiny institucí.
(34)
Jelikož instituce vstupují na vnitřním trhu do přímé hospodářské soutěže, měly by být požadavky týkající se dohledu rovnocenné v celé Unii, s ohledem na jednotlivé rizikové profily institucí.
(35)
Kdykoliv bude v rámci dohledu třeba určit výši konsolidovaného kapitálu skupiny institucí, měl by se výpočet provést v souladu s tímto nařízením.
(36)
V souladu s tímto nařízením se požadavky na kapitál uplatní na individuálním a konsolidovaném základě, pokud příslušné orgány neuplatňují dohled na individuálním základě v případech, kde to považují za vhodné. Individuální, konsolidovaný a přeshraniční konsolidovaný dohled představují užitečné nástroje při kontrole institucí.
(37)
Pro zajištění odpovídající platební schopnosti institucí uvnitř skupiny je nutné, aby se kapitálové požadavky uplatňovaly na základě konsolidované situace těchto institucí uvnitř skupiny. S cílem zajistit, aby byl kapitál uvnitř skupiny vhodně rozložena aby byl v případě potřeby dostupný na ochranu úspor, měly by kapitálové požadavky platit pro jednotlivé instituce uvnitř skupiny, pokud nelze tohoto cíle účinně dosáhnout jiným způsobem.
(38)
Menšinové podíly plynoucí ze zprostředkujících finančních holdingových společností, které podléhají požadavkům tohoto nařízení na subkonsolidovaném základě, mohou být rovněž způsobilé (v rámci příslušných limitů) pro zařazení do kmenového kapitálu tier 1 skupiny na konsolidovaném základě, neboť kmenový kapitál tier 1 zprostředkující finanční holdingové společnosti, jejž lze přičíst menšinovým podílům, a část téhož kapitálu, již lze přičíst mateřské společnosti, podporují oba na stejné úrovni ztráty jejich dceřiných podniků v případě, že k nim dojde.
(39)
Přesná účetní technika, jež má být použita pro výpočet kapitálu, jeho přiměřenosti rizikům, kterým jsou instituce vystaveny, a pro hodnocení koncentrace expozic, by měla brát zřetel na ustanovení směrnice Rady 86/635/EHS ze dne 8. prosince 1986 o ročních účetních závěrkách a konsolidovaných účetních závěrkách bank a ostatních finančních institucí (9), jež obsahuje některé úpravy sedmé směrnice Rady 83/349/EHS ze dne 13. června 1983 o konsolidovaných účetních závěrkách (10), nebo nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1606/2002 ze dne 19. července 2002 o uplatňování mezinárodních účetních standardů (11) podle toho, kterým z těchto předpisů se řídí účetnictví institucí podle vnitrostátního práva.
(40)
Pro účely zajištění přiměřené platební schopnosti je důležité stanovit kapitálové požadavky, které oceňují aktiva a podrozvahové položky podle stupně rizika.
(41)
Dne 26. června 2004 schválil Basilejský výbor pro bankovní dohled rámcovou dohodu o mezinárodní konvergenci měření kapitálu a kapitálových požadavků („rámec Basilej II“). Ustanovení směrnic 2006/48/ES a 2006/49/ES, která toto nařízení přejalo, tvoří ekvivalent k ustanovením rámce Basilej II. Začleněním doplňkových aspektů rámce Basilej III tudíž toto nařízení tvoří ekvivalent k ustanovením rámce Basilej II a III.
(42)
Je nutné přihlédnout k různorodosti institucí v Unii tím, že se vymezí alternativní přístupy k výpočtu kapitálových požadavků na krytí úvěrového rizika, které budou zahrnovat různé úrovně citlivosti vůči riziku a vyžadovat různé stupně propracovanosti. Skutečnost, že se institucím poskytne možnost využít externí ratingy a vlastní odhady jednotlivých parametrů úvěrového rizika, významně zlepšuje citlivost vůči riziku a obezřetnost pravidel týkajících se úvěrového rizika. Instituce by měly být podporovány v tom, aby zaváděly přístupy citlivější vůči riziku. Při vytváření odhadů potřebných k uplatnění přístupů k úvěrovému riziku podle tohoto nařízení by instituce měly zlepšit své procesy měření a řízení úvěrového rizika za účelem zpřístupnění metod určování regulativních kapitálových požadavků, jež odráží povahu, rozsah a složitost postupů jednotlivých institucí. V tomto ohledu by zpracování údajů v souvislosti se vznikem a řízením expozic vůči zákazníkům mělo zahrnovat vývoj a ověřování systémů řízení a měření úvěrového rizika. Tím bude nejen uspokojen legitimní zájem institucí, ale také splněn účel tohoto nařízení, totiž využívání lepších metod měření a řízení rizika a rovněž jejich použití pro účely regulace kapitálu. Bez ohledu na tuto skutečnost vyžadují přístupy citlivější vůči riziku značnou míru odborných znalostí a zdrojů, jakož i vysokou kvalitu a dostatečné množství údajů. Instituce by tudíž předtím, než uplatní tyto přístupy pro účely regulace kapitálu, měly splňovat vysoké standardy. Vzhledem k probíhající práci na zajišťování náležitých mezí v souvislosti s interními modely by Komise měla vypracovat zprávu o možnosti prodloužit platnost úrovně Basilej I, případně spolu s legislativním návrhem.
(43)
Kapitálové požadavky by měly být přiměřené rizikům, na jejichž krytí jsou určeny. Mělo by se v nich odrážet zejména snížení úrovně rizika dané vysokým počtem relativně malých expozic.
(44)
Vzhledem ke své zásadní úloze při zajišťování hospodářského růstu a pracovních míst jsou malé a střední podniky jedním z pilířů hospodářství Unie. Hospodářské oživení a budoucí růst hospodářství Unie ve velké míře závisí na tom, zda budou mít malé a střední podniky usazené v Unii možnost získávat kapitál a financování potřebné k tomu, aby uskutečňovaly investice nezbytné k osvojování nových technologií a zařízení v zájmu zvyšování své konkurenceschopnosti. Vzhledem k omezenému rozsahu alternativních zdrojů financování vnímají malé a střední podniky usazené v Unii důsledky bankovní krize mnohem intenzivněji. Proto je důležité vyplnit stávající mezeru ve financování pro malé a střední podniky a zajistit v současné situaci náležitý tok bankovních úvěrů v jejich prospěch. Kapitálové požadavky na expozice vůči malým a středním podnikům by měly být sníženy uplatněním podpůrného koeficientu ve výši 0,7619, tak aby mohly úvěrové instituce poskytování úvěrů malým a středním podnikům zvýšit. V zájmu dosažení tohoto cíle by úvěrové instituce měly skutečně využívat snížení kapitálových požadavků plynoucí z uplatnění podpůrného koeficientu za výhradním účelem poskytování přiměřeného toku úvěrů malým a středním podnikům usazeným v Unii. Příslušné orgány by měly pravidelně sledovat celkový objem expozic úvěrových institucí vůči malým a středním podnikům a celkový objem kapitálových odpočtů.
(45)
V souladu s rozhodnutím Basilejského výboru pro bankovní dohled, které dne 10. ledna 2011 schválila skupina GHOS, by mělo být možné v okamžiku neživotaschopnosti instituce všechny nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1 a kapitálu tier 2 instituce zcela odepsat nebo zcela převést na kmenový kapitál tier 1. Do práva Unie by měly být v rámci požadavků souvisejících s ozdravnými postupy a řešením problémů úvěrových institucí a investičních podniků zahrnuty právní předpisy nezbytné k zajištění toho, aby kapitálové nástroje podléhaly doplňkovému mechanismu absorpce ztrát. Pokud by do 31. prosince 2015 nebyly přijaty právní předpisy Unie upravující požadavek, aby mohly být kapitálové nástroje zcela a trvale odepsány nebo převedeny na nástroje kmenového kapitálu tier 1 v případě, že daná instituce již není považována za životaschopnou, by Komise měla posoudit, zda by takové ustanovení mělo být zahrnuto do tohoto nařízení, podat o tomto posouzení zprávu a předložit s ohledem na něj vhodné legislativní návrhy.
(46)
Toto nařízení respektuje zásadu proporcionality, protože bere v úvahu zvláště rozdíly mezi institucemi se zřetelem na jejich velikost, rozsah prováděných operací a činností. Respektování zásady proporcionality rovněž znamená, že se pro retailové expozice uznávají co možná nejjednodušší ratingové postupy, a to i v rámci přístupu založeného na interním ratingu (dále jen „přístup IRB“). Členské státy by měly zajistit, aby byly požadavky stanovené v tomto nařízení uplatňovány způsobem odpovídajícím povaze, rozsahu a složitosti rizik, která vyplývají z modelu podnikání a z činností instituce. Komise by měla zajistit, aby akty v přenesené pravomoci, prováděcí akty a regulační a prováděcí technické normy byly v souladu se zásadou proporcionality, a bylo tak zaručeno, že bude toto nařízení uplatňováno přiměřeným způsobem. EBA by proto měl zajistit, aby byly všechny regulační a prováděcí technické normy vypracovány tak, aby byly v souladu se zásadou proporcionality a prosazovaly ji.
(47)
Příslušné orgány by měly věnovat náležitou pozornost případům, u nichž mají podezření, že jsou dotyčné informace považovány za vyhrazené nebo důvěrné proto, aby se zabránilo jejich zpřístupnění. Přestože se instituce může rozhodnout nezveřejnit informace proto, že tyto informace jsou považovány za vyhrazené nebo důvěrné, samotná skutečnost, že jsou informace považovány za vyhrazené nebo důvěrné,by je neměla zbavovat odpovědnosti, jestliže bylo zjištěno, že nepředložení daných informací mělo významný dopad.
(48)
Skutečnost, že se toto nařízení neustále vyvíjí, umožňuje institucím vybrat si ze tří různě složitých přístupů k úvěrovému riziku. S cílem umožnit zejména malým institucím, aby se mohly rozhodnout pro přístup IRB, který je citlivější vůči rizikům, by měla být příslušná ustanovení vykládána tak, že kategorie expozic zahrnují veškeré expozice, které jsou jim v celém tomto nařízení - přímo či nepřímo - postaveny na roveň. Obecným pravidlem je, že by příslušné orgány neměly dávat přednost některému z těchto tří přístupů, pokud jde o postup dohledu, tj. instituce provozující činnost na základě standardizovaného přístupu by neměly pouze z tohoto důvodu podléhat přísnějšímu dohledu.
(49)
Měly by se ve větší míře uznávat techniky snižování úvěrového rizika, a to v rámci pravidel, která zajistí, že platební schopnost nebude ohrožena nesprávným uznáváním. Obvyklé bankovní zajištění ke snižování úvěrových rizik, které je již uplatňováno v jednotlivých členských státech, by se mělo, kdykoliv je to možné, uznávat ve standardizovaném přístupu, ale také v jiných přístupech.
(50)
S cílem zajistit, aby byla rizika a snižování rizik vyplývající ze sekuritizační činnosti a investic institucí řádně zohledňována v rámci kapitálových požadavků pro instituce, je nutno zahrnout pravidla obezřetnostního a vůči riziku citlivého posuzování takové činnosti a takových investic. Za tímto účelem je třeba vytvořit jasnou a ucelenou definici sekuritizace zachycující každou transakci nebo systém transakcí, jimiž je úvěrové riziko související s jednou expozicí či seskupením expozic rozloženo do jednotlivých tranší. Expozice, která vytváří přímou platební povinnost v rámci transakce nebo systému transakcí používaných k financování nebo řízení hmotných aktiv, by neměla být považována za expozici vůči sekuritizaci, a to i když daná transakce nebo daný systém transakcí mají platební povinnosti s různou nadřízeností.
(51)
Kromě dohledu zaměřeného na zajištění finanční stability je třeba mechanismů navržených k posílení a rozvoji účinného dohledu nad případnými bublinami a jejich předcházení, aby byla zajištěna optimální alokace kapitálu s ohledem na makroekonomické výzvy a cíle, zejména pokud jde o dlouhodobé investice do reálné ekonomiky.
(52)
Operační riziko představuje pro instituce významné riziko, a proto musí být kryto kapitálem. Je nutné přihlédnout k různorodosti institucí v Unii tím, že se vymezí alternativní přístupy k výpočtu požadavků na krytí operačního rizika, které budou zahrnovat různé úrovně citlivosti vůči riziku a vyžadovat různý stupeň propracovanosti. Institucím by měly být poskytnuty vhodné pobídky, které by je motivovaly k zavádění přístupů citlivějších vůči riziku. Vzhledem k tomu, že techniky měření a řízení operačního rizika byly vypracovány teprve v poslední době, měla by se pravidla průběžně přezkoumávat, popřípadě aktualizovat, přičemž by se měl brát ohled i na náklady různých linií podnikání a na uznávání technik snižování rizika. Zvláštní pozornost u jednoduchých přístupů pro výpočet kapitálových požadavků na krytí operačního rizika by se měla věnovat zohlednění pojištění.
(53)
Sledování a kontrola expozic instituce by měly být nedílnou součástí dohledu nad ní. Přílišná koncentrace expozic na jednoho klienta nebo jednu ekonomicky spjatou skupinu klientů totiž může způsobit nepřípustné riziko ztráty. Takovou situaci lze hodnotit tak, že je na újmu platební schopnosti instituce.
(54)
Při zjišťování existence ekonomicky spjaté skupiny klientů, a tedy expozic představujících jediné riziko, je rovněž důležité brát v úvahu rizika plynoucí ze společného zdroje významného financování poskytovaného danou institucí, jejich finanční skupinou nebo jejich ekonomicky spjatými stranami.
(55)
Přestože je žádoucí, aby se výpočet hodnoty expozice prováděl na základě výpočtu pro účely kapitálových požadavků, je nicméně vhodné přijmout pravidla sledování velkých expozic bez použití rizikových vah nebo stupňů rizika. Navíc byly techniky snižování úvěrového rizika používané v režimu platební schopnosti navrženy s předpokladem dobře diverzifikovaného úvěrového rizika. V případě velkých expozic, u kterých jde o koncentraci rizika vůči jediné protistraně, není úvěrové riziko dobře diverzifikované. Účinky uvedených technik by proto měly podléhat obezřetnostním ochranným opatřením. V této souvislosti je nutné zajistit faktické obnovení úvěrového zajištění pro účely velkých expozic.
(56)
Vzhledem k tomu, že ztráta vzniklá z expozice vůči instituci může být stejně vážná jako ztráta plynoucí z jakékoli jiné expozice, je nutné na takové expozice nahlížet jako na jakékoli jiné expozice a jako takové je také vykazovat. Pro zmírnění nepřiměřeného dopadu tohoto přístupu na menší instituce bylo zavedeno alternativní kvantitativní omezení. Kromě toho platí výjimka pro velmi krátkodobé expozice spojené s převody peněž, které spočívají v provádění plateb, clearingu, vypořádání a úschově, s cílem usnadnit řádné fungování finančních trhů a související infrastruktury. Tyto služby zahrnují například hotovostní clearing a vypořádání a podobné činnosti pro usnadnění vypořádání. K souvisejícím expozicím patří expozice, které nebylo možno předvídat, a které proto úvěrová instituce plně nekontroluje, mimo jiné bilance mezibankovních účtů vyplývající z plateb klientů, včetně připsaných či odepsaných poplatků a úroků, a další platby za služby pro klienty, stejně jako vydaný či přijatý kolaterál.
(57)
Je důležité sladit zájmy podniků, které úvěry „přebalují“ do obchodovatelných cenných papírů a jiných finančních nástrojů (původci nebo sponzoři), a podniků, které do těchto cenných papírů nebo nástrojů investují (investoři). Za tímto účelem by si původce nebo sponzor měl ponechat významný podíl na podkladových aktivech. Proto je důležité, aby si původci nebo sponzoři zachovali expozici vůči riziku z dotčených úvěrů. Obecně by mělo platit, že sekuritizace by neměla být strukturována způsobem, který umožní vyhnout se uplatnění požadavku na zachování expozice, zejména prostřednictvím struktury poplatků či prémií nebo obojího. Toto zachování expozice by mělo být použitelné ve všech situacích, kdy je použitelná ekonomická podstata sekuritizace bez ohledu na to, jaké právní struktury nebo nástroje jsou použity pro získání této ekonomické podstaty. Zejména v případech, kdy je úvěrové riziko převedeno sekuritizací, by investoři měli přijímat rozhodnutí pouze po provedení náležité hloubkové kontroly, pro niž potřebují přiměřené informace o sekuritizaci.
(58)
Toto nařízení rovněž stanoví, že požadavek na zachování expozice nesmí být uplatňován vícenásobně. U kterékoli sekuritizace postačuje, aby se požadavek vztahoval pouze na původce nebo na sponzora nebo na původního věřitele. Pokud sekuritizace obsahuje jako podkladové transakce jiné sekuritizace, požadavek na zachování expozice by se měl uplatnit pouze na sekuritizaci, která je předmětem investice. Požadavek na zachování expozice by se neměl vztahovat na pohledávky nabyté za úplatu, pokud vyplývají z činnosti podniku, v případě, že jsou převedeny nebo prodány za sníženou cenu za účelem financování této činnosti. Příslušné orgány by měly uplatňovat rizikovou váhu v souvislosti s nesplněním povinnosti provádět hloubkovou kontrolu a řídit rizika, pokud jde o sekuritizaci v případě závažnějších porušení zásad a postupů, které jsou relevantní pro analýzu podkladových rizik. Komise by měla rovněž posoudit, zda by zamezení vícenásobnému uplatňování požadavků na zachování expozice mohlo usnadňovat praktiky pro obcházení požadavku na zachování expozice a zda příslušné orgány pravidla pro sekuritizace účinně vymáhají.
(59)
Za účelem řádného posouzení rizik vyplývajících ze sekuritizovaných expozic u obchodního i investičního portfolia by měla být prováděna hloubková kontrola. Povinnost provádět hloubkovou kontrolu by navíc měla být přiměřená. Postupy hloubkové kontroly by měly přispívat ke zvyšování vzájemné důvěry mezi původci, sponzory a investory. Je proto žádoucí, aby byly řádně zveřejňovány podstatné informace týkající se těchto postupů.
(60)
V případech, kdy je instituce vystavena expozici vůči vlastnímu mateřskému podniku nebo vůči jiným dceřiným podnikům tohoto mateřského podniku, je zapotřebí zvláštní obezřetnosti. Řízení takovýchto expozic institucí by se mělo uskutečňovat zcela samostatně a v souladu se zásadami řádné správy bez ohledu na jakékoliv jiné okolnosti. To je zvlášť důležité v případě velkých expozic a v případech, které se netýkají pouze správy uvnitř skupiny nebo obvyklých transakcí uvnitř skupiny. Příslušné orgány by měly těmto expozicím uvnitř skupiny věnovat zvláštní pozornost. Takové zásady se však nemusí použít, je-li mateřským podnikem finanční holdingová společnost nebo úvěrová instituce, nebo jsou-li jinými dceřinými podniky buď úvěrové či finanční instituce nebo podniky pomocných služeb, pokud se na všechny tyto podniky vztahuje dohled nad úvěrovou institucí na konsolidovaném základě.
(61)
Vzhledem k tomu, že pravidla týkající se kapitálových požadavků jsou citlivá vůči riziku, je žádoucí průběžně přezkoumávat, zda mají významný dopad na hospodářský cyklus. Komise by s přihlédnutím k příspěvku Evropské centrální banky (dálen jen „ECB“) měla o těchto tématech podávat zprávy Evropskému parlamentu a Radě.
(62)
Kapitálové požadavky na obchodníky s komoditami, včetně těch obchodníků, kteří jsou v současné době vyňati z působnosti směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/39/ES ze dne 21. dubna 2004 o trzích finančních nástrojů (12), by měly být přezkoumány.
(63)
Liberalizace trhů s plynem a elektřinou je z hospodářského i politického hlediska důležitým cílem Unie. Kapitálové požadavky a další obezřetnostní pravidla, které mají být použity na podniky působící na těchto trzích, by proto měly být přiměřené a neměly by neoprávněně bránit uskutečnění liberalizace. Tento cíl by měl být zohledněn zejména při provádění přezkumu tohoto nařízení.
(64)
Instituce, které investují do resekuritizací, by měly postupovat s náležitou péčí i ve věci podkladových sekuritizací a nesekuritizovaných expozic, které jsou základem výsledných resekuritizací. Instituce by měly posoudit, zda expozice v rámci programů obchodních cenných papírů zajištěných aktivy (ABCP) představují resekuritizované expozice, včetně expozic v rámci programů s přednostními tranšemi obsahujícími samostatná seskupení celých úvěrů, z nichž žádný nepředstavuje sekuritizovanou či resekuritizovanou expozici, a u nichž ochranu jednotlivých investic před první ztrátou poskytuje subjekt prodávající úvěry. Ve druhém ze zmíněných případů by likviditní příslib příslušného seskupení většinou neměla být považována za resekuritizovanou expozici, neboť tento příslib představuje tranši jediného seskupení aktiv (tj. příslušného seskupení celých úvěrů), jež neobsahuje žádné sekuritizované expozice. Oproti tomu úvěrové posílení v rámci celého programu, které by se vztahovalo pouze na některé ze ztrát přesahující ochranu poskytovanou prodávajícím napříč jednotlivými seskupeními, by většinou představovalo tranšování rizika seskupení skládajícího se z většího počtu aktiv a obsahujícího alespoň jednu sekuritizovanou expozici, a bylo by tudíž resekuritizovanou expozicí. Avšak v případě, že je tento program plně financován pomocí jediného druhu obchodního cenného papíru a pokud úvěrové posílení v rámci celého programu nepředstavuje resekuritizaci nebo pokud je obchodní cenný papír plně podporován sponzorující institucí, v důsledku čehož je investor do obchodního cenného papíru fakticky vystaven riziku selhání sponzora namísto rizika spojeného s podkladovým seskupením či podkladovými aktivy, pak by tento obchodní cenný papír neměl být obecně považován za resekuritizovanou expozici.
(65)
Ustanovení o obezřetném oceňování pro obchodní portfolio by měla platit pro všechny nástroje oceňované reálnou hodnotou v obchodním i investičním portfoliu institucí. Mělo by být vyjasněno, že pokud by uplatnění obezřetného oceňování vedlo k nižší zůstatkové hodnotě, než jaká byla původně evidována v účetnictví, měla by být absolutní hodnota rozdílu odečtena od kapitálu.
(66)
Instituce by měly mít možnost volby, zda u sekuritizovaných pozic, jež podle tohoto nařízení obdrží rizikovou váhu 1 250 %, použijí kapitálový požadavek, nebo je odečtou od položek kmenového kapitálu tier 1 bez ohledu na to, zda jsou tyto pozice součástí obchodního či investičního portfolia.
(67)
Instituce, které jsou původci nebo sponzory, by neměly mít možnost obcházet zákaz skryté podpory využitím svých obchodních portfolií k poskytnutí takové podpory.
(68)
Aniž je dotčeno zpřístupňování údajů výslovně požadované tímto nařízením, cílem požadavků na zpřístupnění by mělo být poskytnout účastníkům trhu přesné a komplexní informace ohledně rizikového profilu jednotlivých institucí. Instituce by proto měly být povinny zpřístupňovat doplňující informace, které nejsou výslovně uvedené v tomto nařízení, pokud je takové zpřístupnění nezbytné k naplnění uvedeného cíle. Příslušné orgány by současně měly věnovat náležitou pozornost případům, u nichž mají podezření, že jsou dotyčné informace určitou institucí považovány za vyhrazené nebo důvěrné proto, aby se zabránilo jejich zpřístupnění.
(69)
Pokud externí úvěrové hodnocení sekuritizované pozice zahrnuje účinek zajištění úvěrového rizika poskytovaného investiční institucí samotnou, neměla by mít daná instituce možnost získat prospěch z nižší rizikové váhy vyplývající z tohoto zajištění rizika. Sekuritizovaná pozice by se neměla odečítat od kapitálu, existují-li jiné způsoby určení rizikové váhy v souladu se skutečným rizikem pozice, které takové zajištění úvěrového rizika neberou v úvahu.
(70)
Vzhledem k nedávným špatným výsledkům by standardy interních modelů pro výpočet kapitálových požadavků souvisejících s tržním rizikem měly být zpřísněny. Zejména je třeba doplnit jejich způsob zachycování rizik, pokud jde o úvěrová rizika v obchodním portfoliu. Kromě toho by kapitálové požadavky měly obsahovat složku odpovídající krizovým podmínkám, která by kapitálové požadavky zpřísnila s ohledem na zhoršující se podmínky na trhu a omezila procyklický potenciál. Instituce by měly také provést reverzní zátěžové testy, aby vyzkoušely, které scénáře by mohly ohrozit životaschopnost instituce, s výjimkou případu, kdy mohou prokázat, že takový test je zbytečný. Vzhledem k nedávným konkrétním obtížím, které vznikly při zacházení se sekuritizovanými pozicemi pomocí přístupů založených na interních modelech, by mělo být uznání možnosti institucí modelovat rizika sekuritizace k výpočtu kapitálových požadavků v obchodním portfoliu omezeno a automaticky by měl být pro sekuritizované pozice v obchodním portfoliu povinný standardizovaný kapitálový požadavek.
(71)
Toto nařízení stanoví omezené výjimky pro některé činnosti obchodování s korelací, podle kterých může instituci její orgán dohledu povolit vypočítat komplexní rizikový kapitálový požadavek za předpokladu, že budou dodrženy přísné požadavky. V takových případech by tyto činnosti instituce měly podléhat kapitálovému požadavku rovnajícímu se buď kapitálovému požadavku vypočtenému v souladu s vnitřním postupem, nebo 8 % kapitálového požadavku ke specifickému riziku vypočtenému v souladu se standardizovanou metodou podle toho, který je vyšší. Tyto expozice by neměly podléhat požadavku k dodatečnému riziku, nýbrž by měly být začleněny do měření hodnoty v riziku a do měření stresové hodnoty v riziku
(72)
S přihlédnutím k povaze a objemu neočekávaných ztrát, které instituce během finanční a hospodářské krize utrpěly, je nezbytné dále zlepšovat kvalitu a harmonizaci kapitálu, který musí mít instituce k dispozici. To by mělo zahrnovat zavedení nové definice základních prvků kapitálu, který je k dispozici pro absorpci neočekávaných ztrát v okamžiku, kdy nastanou, vylepšení definice hybridního kapitálu a jednotné změny obezřetnostního dohledu nad kapitálem. Je rovněž zapotřebí výrazně navýšit úroveň kapitálu, včetně nových kapitálových ukazatelů se zaměřením na základní prvky kapitálu, který je k dispozici pro absorpci neočekávaných ztrát v okamžiku, kdy nastanou. Očekává se, že instituce, jejichž akcie jsou přijaty k obchodování na regulovaném trhu, by měly splňovat své kapitálové požadavky v souvislosti se základními prvky kapitálu pouze prostřednictvím těchto akcií, které splňují soubor přísných kritérií pro základní kapitálové nástroje a zveřejněné fondy dané instituce. Aby byla odpovídajícím způsobem zohledněna různorodost právních forem institucí působících v Unii, měl by soubor přísných kritérií pro základní kapitálové nástroje zajistit nejvyšší kvalitu základních kapitálových nástrojů pro instituce, jejichž akcie nejsou přijaty k obchodování na regulovaném trhu. To by nemělo institucím bránit v tom, aby z akcií s diferencovanými hlasovacími právy a akcií bez hlasovacích práv vyplácely rozdělení výnosů, která jsou násobkem výnosů vyplácených z akcií, jež jsou spojeny s relativně větším rozsahem hlasovacích práv, za předpokladu, že jsou bez ohledu na rozsah hlasovacích práv dodržena přísná kritéria pro nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1, včetně kritérií týkajících se flexibility výplat, a že v případě výplaty rozdělení výnosu má být tento výnos vyplacen u všech akcií emitovaných danou institucí.
(73)
Existují různé druhy expozic v oblasti financování obchodu, ale některé prvky mají společné: vyznačují se například nízkou hodnotou, krátkým trváním a identifikovatelným zdrojem splácení. Opírají se o pohyb zboží a služeb, který je základem reálné ekonomiky, a většinou podporují malé společnosti při naplňování jejich běžných potřeb, čímž vytvářejí hospodářský růst a pracovní příležitosti. Přítoky a odtoky jsou obvykle vyrovnány, a riziko likvidity je tak omezeno.
(74)
Je vhodné, aby orgán EBA vedl aktuální seznam všech forem kapitálových nástrojů, které jsou v jednotlivých členských státech považovány za nástroje kmenového kapitálu tier 1. EBA by měl z uvedeného seznamu vyřadit nástroje vydané po vstupu tohoto nařízení v platnost, které nesplňují kritéria stanovená v tomto nařízení, nejedná-li se o nástroje státní podpory, a měl by toto vyřazení veřejně oznámit. Jestliže po oznámení Evropského orgánu pro bankovnictví o vyřazení určitého nástroje ze seznamu je daný nástroj nadále uznáván, měl by EBA v plném rozsahu uplatnit své pravomoci, zejména pravomoci, které mu svěřuje článek 17 nařízení (EU) č. 1093/2010 týkající se porušení práva Unie. Připomíná se, že pro přiměřenou reakci na případy nesprávného či nedostatečného uplatňování práva Unie se uplatňuje třístupňový mechanismus, v němž je jako první krok orgán EBA oprávněn vyšetřovat údajné nesprávné či nedostatečné plnění povinností vyplývajících z práva Unie ze strany vnitrostátních orgánů při provádění dohledu a vydat k tomu doporučení. Za druhé, pokud se příslušný vnitrostátní orgán tímto doporučením neřídí, je Komise zmocněna k vydání formálního stanoviska zohledňujícího doporučení orgánu EBA požadujícího po příslušném orgánu, aby přijal nezbytná opatření pro zajištění souladu s právem Unie. Za třetí ve výjimečných případech, v nichž dojde k trvalé nečinnosti dotčeného příslušného orgánu a situaci nebude možné řešit jiným způsobem, je orgán EBA oprávněn přijímat rozhodnutí určená jednotlivým finančním institucím. Kromě toho se připomíná, že podle článku 258 Smlouvy o fungování EU má-li Komise za to, že členský stát nesplnil povinnost, která pro něj ze Smluv vyplývá, může věc předložit Soudnímu dvoru Evropské unie.
(75)
Toto nařízení by nemělo mít vliv na schopnost příslušných orgánů zachovat procesy předběžného schvalování úvěrů u smluv týkajících se nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 a tier 2. V těchto případech mohou být tyto kapitálové nástroje započteny pouze do vedlejšího kapitálu tier 1 a tier 2 instituce, a to poté, co byly tyto schvalovací procesy úspěšně dokončeny.
(76)
Za účelem posílení tržní disciplíny a finanční stability je nezbytné zavést podrobnější požadavky na zpřístupňování formy a povahy regulativního kapitálu a změny obezřetnostního dohledu učiněné proto, aby se zajistilo, že investoři a vkladatelé jsou dostatečně dobře informováni o solventnosti institucí.
(77)
Dále je nezbytné, aby příslušné orgány měly alespoň v souhrnné podobě informace o úrovni rep, půjček cenných papírů a všech formách zatížení aktiv. Tyto informace by měly být příslušným orgánům poskytnuty prostřednictvím zprávy. Po účely posílení disciplíny na trhu by měly existovat přesnější požadavky na zveřejňování rep a půjček cenných papírů.
(78)
Měla by být zavedena nová definice kapitálových a regulativních kapitálových požadavků způsobem, který zohledňuje skutečnost, že existují rozdílné vnitrostátní výchozí body a okolnosti, přičemž úvodní odchylky nových norem by se měly během přechodného období odstranit. Za účelem zajištění řádné kontinuity úrovně kapitálu budou nástroje vydané v kontextu režimu rekapitalizace podle pravidel pro státní podporu a před datem uplatňování tohoto nařízení zachovány během přechodného období. Závislost na státní podpoře by měla být v budoucnu co možná nejvíce snížena. Jestliže se však v některých situacích ukáže státní podpora jako nezbytná, mělo by nařízení stanovit rámec pro řešení těchto situací. Nařízení by mělo zejména stanovit, jakým způsobem by se mělo zacházet s kapitálovými nástroji vydanými v kontextu režimu rekapitalizace podle pravidel pro státní podporu. Možnost institucí tohoto zacházení využívat by měla podléhat přísným podmínkám. Umožní-li navíc toto zacházení odchýlit se od nových kritérií pro kvalitu kapitálových nástrojů, měly by být tyto odchylky co nejvíce omezeny. V případě stávajících kapitálových nástrojů vydaných v kontextu režimu rekapitalizace podle pravidel pro státní podporu by se mělo zřetelně rozlišovat mezi kapitálovými nástroji, které požadavky tohoto nařízení splňují, a kapitálovými nástroji, které požadavky tohoto nařízení nesplňují. Pro kapitálové nástroje, které požadavky tohoto nařízení nesplňují, by proto mělo toto nařízení stanovit vhodná přechodná ustanovení.
(79)
Směrnice 2006/48/ES vyžadovala, aby úvěrové instituce měly do 31. prosince 2011 k dispozici kapitál, který je vyšší nebo se rovná stanoveným minimálním částkám. Vzhledem k pokračování účinků finanční krize v bankovnictví a k prodloužení přechodných ustanovení týkajících se kapitálu přijatých Basilejským výborem pro bankovní dohled je vhodné na omezenou dobu znovu zavést spodní hranici, dokud nebudou zavedeny dostatečné výše kapitálu v souladu s přechodnými ustanoveními o kapitálu podle tohoto nařízení, která budou postupně zaváděna od data použitelnosti tohoto nařízení až do roku 2019.
(80)
V případě skupin, které zahrnují velké bankovní nebo investiční podniky a pojišťovny, platí zvláštní pravidla stanovená ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2002/87/ES ze dne 16. prosince 2002 o doplňkovém dozoru nad úvěrovými institucemi, pojišťovnami a investičními podniky ve finančním konglomerátu (13), která řeší toto „dvojí započtení“ kapitálu. Směrnice 2002/87/ES vychází z mezinárodně dohodnutých zásad řešení rizik napříč odvětvími. Toto nařízení posiluje způsob použití těchto pravidel finančních konglomerátů na skupiny bank a investičních podniků, aby se zajistilo jejich důrazné a jednotné provádění. Veškeré další nezbytné změny bude řešit přezkum směrnice 2002/87/ES, který má být proveden v roce 2015.
(81)
Finanční krize upozornila na to, že instituce výrazně podcenily úroveň úvěrového rizika protistrany související s OTC deriváty. To přimělo skupinu G-20, aby v září roku 2009 vyzvala k tomu, aby byl u více OTC derivátů prováděn clearing prostřednictvím ústřední protistrany. Zároveň požadovali, aby ty OTC deriváty, u kterých nelze provést clearing centrálně, podléhaly vyšším kapitálovým požadavkům, aby se řádně zohlednila vyšší rizika s nimi spojená.
(82)
Na základě výzvy skupiny G-20 změnil Basilejský výbor pro bankovní dohled podstatným způsobem režim úvěrového rizika protistrany v rámci Basileje III. Očekává se, že rámec Basilej III výrazně navýší kapitálové požadavky související s OTC deriváty a financováním cenných papírů prováděným institucemi a vytvoří důležité pobídky pro instituce pro využívání ústřední protistrany. Dále se očekává, že rámec Basilej III poskytne další pobídky pro posílení řízení rizika pro úvěrové expozice protistrany a zreviduje stávající režim pro řešení expozic úvěrového rizika protistrany vůči ústředním protistranám.
(83)
Instituce by měly mít k dispozici dodatečný kapitál v důsledku rizika úvěrových úprav v ocenění plynoucím z OTC derivátů. Instituce by rovněž měly při výpočtu kapitálových požadavků pro expozice úvěrového rizika protistrany, které pramení z OTC derivátů a transakcí s financováním cenných papírů vůči některým finančním institucím, používat vyšší korelaci hodnot aktiv. Instituce by rovněž měly být povinny výrazně zlepšit měření a řízení úvěrového rizika protistrany prostřednictvím lepšího ošetření rizik pozitivní korelace, protistran využívajících ve velké míře páky a kolaterálu, společně se souvisejícím posílením v oblastech zpětného a zátěžového testování.
(84)
Obchodní expozice vůči ústředním protistranám obvykle využívají mnohostranného vzájemného započtení a mechanismu sdílení ztrát, jež poskytují ústřední protistrany. Díky tomu je s nimi spojeno velmi nízké úvěrové riziko protistrany, a proto by měly podléhat velmi nízkým kapitálovým požadavkům. Tento požadavek by měl být zároveň kladný, aby se zajistilo, že instituce budou sledovat a monitorovat své expozice vůči ústředním protistranám v rámci řádného řízení rizik a uvědomí si, že ani obchodní expozice vůči ústředním protistranám nejsou bez rizika.
(85)
Fond ústřední protistrany pro riziko selhání představuje mechanismus, který umožňuje sdílení (rozložení) ztrát mezi členy clearingového systému této ústřední protistrany. Použije se v případě, že ztráty, které utrpěla ústřední protistrana po selhání člena clearingového systému, jsou větší než marže a příspěvky člena clearingového systému do fondu pro riziko selhání a jakákoli jiná obrana, kterou může ústřední protistrana použít před tím, než využije příspěvků zbývajících členů clearingového systému do fondu pro riziko selhání. V souvislosti s tím je riziko ztráty spojené s expozicí z příspěvků fondu pro riziko selhání vyšší než riziko spojené s obchodními expozicemi. A proto by tento druh expozic měl podléhat vyššímu kapitálovému požadavku.
(86)
„Hypotetický kapitál“ ústřední protistrany by měl představovat veličinu, která je zapotřebí pro stanovení kapitálového požadavku pro expozice člena clearingového systému na základě jeho příspěvků do fondu ústřední protistrany pro riziko selhání. Neměl by být vnímán jinak. Zejména by neměl být vnímán jako výše kapitálu, který je ústřední protistrana povinna mít k dispozici na základě požadavku příslušného orgánu.
(87)
Přezkum ošetření úvěrového rizika protistrany, a zejména zavedení vyšších kapitálových požadavků pro dvoustranné smlouvy o derivátech za účelem zohlednění vyššího rizika, které tyto smlouvy představují pro finanční systém, je nedílnou součástí úsilí Komise zajistit efektivní, bezpečné a zdravé derivátové trhy. Toto nařízení tudíž doplňuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 648/2012 ze dne 4. července 2012 o OTC derivátech, ústředních protistranách a registrech obchodních údajů (14).
(88)
Komise by měla provést přezkum příslušných výjimek pro velké expozice do 31. prosince 2015. Do výsledku tohoto přezkumu by členské státy měly i nadále mít zachovánu možnost rozhodnout o vynětí některých velkých expozic z těchto pravidel po dostatečně dlouhé přechodné období. Komise přezkoumá, zda by tyto výjimky měly být i nadále uplatňovány podle uvážení nebo na obecnější úrovni a zda rizika spojená s těmito expozicemi jsou ošetřena jinými účinnými způsoby stanovenými v tomto nařízení; vycházet při tom bude z práce vykonané v kontextu přípravy směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/111/ES ze dne 16. září 2009, kterou se mění směrnice 2006/48/ES, 2006/49/ES a 2007/64/ES, pokud jde o banky přidružené k ústředním institucím, některé položky kapitálu, velkou angažovanost, režimy dohledu a krizové řízení (15) a jednání o ní a zohlední rovněž mezinárodní vývoj a vývoj na úrovni Unie v této problematice.
(89)
S cílem zajistit, aby výjimky pro expozice udělované příslušnými orgány neohrozily soudržnost jednotných pravidel trvale stanovených tímto nařízením, by příslušné orgány měly po uplynutí přechodného období a nebude-li k dispozici výsledek uvedeného přezkumu konzultovat orgán EBA, zda je vhodné i nadále využívat výjimky pro určité expozice.
(90)
Roky, které předcházely finanční krizi, byly charakteristické nadměrným nárůstem expozic institucí ve vztahu k jejich kapitálu (páky). Během finanční krize byly instituce donuceny v důsledku ztrát a nedostatku finančních prostředků v krátké době významným způsobem snížit svoji páku. To zesílilo tlaky na snížení cen aktiv, a tím vznikly institucím další ztráty, což následně vedlo k dalšímu snížení jejich kapitálu. V konečném důsledku tato negativní spirála způsobila snížení dostupnosti úvěrů pro reálnou ekonomiku a hlubší a delší krizi.
(91)
Kapitálové požadavky vycházející z rizik jsou zásadní pro zajištění dostatečného kapitálu pro krytí neočekávaných ztrát. Nicméně krize ukázala, že jen tyto požadavky nestačí, aby zabránily institucím podstupovat nadměrné a neudržitelné pákové riziko.
(92)
V září roku 2009 se vedoucí představitelé skupiny G-20 zavázali k vytvoření mezinárodně dohodnutých pravidel, jež budou odrazovat od využívání nadměrné páky. Za tímto účelem podpořili zavedení pákového poměru jako doplňujícího měřítka do rámce Basilej II.
(93)
V prosinci roku 2010 zveřejnil Basilejský výbor pro bankovní dohled pokyny, kterými se stanoví metodika výpočtu pákového poměru. Tato pravidla stanoví období pozorování, které bude probíhat od 1. ledna 2013 do 1. ledna 2017 a během něhož bude monitorován pákový poměr, jeho složky a chování ve vztahu k požadavku založenému na riziku. Na základě výsledků tohoto období pozorování hodlá Basilejský výbor pro bankovní dohled v první polovině roku 2017 učinit případné konečné úpravy definice a kalibrace pákového poměru, aby z něj mohlo být od 1. ledna 2018 učiněno závazné měřítko na základě náležitého přezkumu a kalibrace. Pokyny Basilejského výboru pro bankovní dohled rovněž stanoví od 1. ledna 2015 zpřístupňování informací o pákovém poměru a jeho složkách.
(94)
Pákový poměr představuje nový nástroj pro regulaci a dohled, který má Unie k dispozici. V souladu s mezinárodními dohodami by měl být nejprve zaveden jako doplňkový prvek, který mohou příslušné orgány dohledu dle vlastního uvážení uplatňovat na jednotlivé instituce. Ohlašovací povinnosti institucí by umožnily řádný přezkum a kalibraci, s cílem učinit z něj od 1. ledna 2018 závazné měřítko.
(95)
Při přezkoumávání dopadu pákového poměru na různé modely podnikání by měla být věnována pozornost zejména modelům podnikání, které jsou považovány za modely s malou mírou rizika, jako jsou hypoteční úvěry a specializované úvěry u regionálních vlád, místních orgánů nebo subjektů veřejného sektoru. Na základě získaných údajů a zjištění z přezkumu v rámci dohledu v průběhu období pozorování by měl orgán EBA ve spolupráci s příslušnými orgány vyvinout klasifikaci modelů podnikání a rizik. Na základě patřičné analýzy a rovněž s ohledem na historické údaje nebo zátěžové scénáře by mělo být vyhodnoceno, jaké jsou vhodné úrovně pákového poměru, které zajišťují odolnost příslušných modelů podnikání, a zda by tyto úrovně měly být stanoveny formou minimálních hodnot nebo formou rozpětí. Po skončení období pozorování a kalibrace příslušných úrovní pákového poměru a na základě uvedeného hodnocení může EBA zveřejnit náležitý statistický přezkum pákového poměru, včetně průměrných hodnot a směrodatných odchylek. Po přijetí požadavků na pákový poměr by orgán EBA měl zveřejnit náležitý statistický přezkum pákového poměru týkajícího se stanovených kategorií institucí, včetně průměrných hodnot a směrodatných odchylek.
(96)
Instituce by měly v rámci interního postupu pro hodnocení kapitálové přiměřenosti monitorovat úroveň a změny pákového poměru i pákové riziko. Tento monitoring by měl být součástí procesu přezkumu v rámci dohledu. Zejména po vstupu požadavků na pákový poměr v platnost by měly příslušné orgány monitorovat vývoj daného modelu podnikání a odpovídajícího rizikového profilu, aby byla zajištěna aktuální a řádná klasifikace institucí.
(97)
Pro řádné zásady odměňování mají zásadní význam vhodné struktury správy a řízení, transparentnost a zpřístupňování informací. Instituce by měly zpřístupňovat podrobné informace o svých zásadách a postupech odměňování a z důvodu důvěrnosti o souhrnných částkách za ty pracovníky, jejichž pracovní činnosti mají podstatný vliv na rizikový profil daných institucí, aby tak pro trh zajistily dostatečnou transparentnost struktur odměňování a souvisejícího rizika. Uvedené informace by měly být k dispozici všem zúčastněným stranám. Těmito konkrétními požadavky by neměly být dotčeny obecnější požadavky na zveřejňování údajů týkající se politik odměňování použitelné horizontálně napříč odvětvími. Členským státům by navíc mělo být umožněno požadovat, aby instituce poskytovaly podrobnější informace o odměňování.
(98)
Uznání ratingové agentury jako externí ratingové agentury by nemělo přispívat k dalšímu uzavírání trhu, kterému již nyní dominují tři hlavní společnosti. EBA by spolu s centrálními bankami Evropského systému centrálních bank (dále jen „ESBC“) měl zajistit, aby bylo za externí ratingovou agenturou uznáno více ratingových agentur, aniž by proces uznávání zjednodušily nebo zmírnily nároky, a tímto způsobem otevřít trh dalším společnostem.
(99)
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (16) a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 ze dne 18. prosince 2000 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány a institucemi Společenství a o volném pohybu těchto údajů (17) by měly být plně použity na zpracování osobních údajů pro účely tohoto nařízení.
(100)
Instituce by měly mít k dispozici diverzifikovanou rezervu likvidních aktiv, která mohou použít pro pokrytí potřeby likvidity v období krátkodobého nedostatku likvidity. Vzhledem k tomu, že předem nelze s jistotu vědět, která konkrétní aktiva v každé z kategorií aktiv by mohly šoky následně postihnout, je vhodné podporovat diverzifikovanou a vysoce kvalitní likviditní rezervu sestávající z různých kategorií aktiv. Koncentrace aktiv a přílišná závislost na tržní likviditě vytváří ve finančním sektoru systémové riziko, jemuž je třeba předejít. Během počátečního období pozorování je proto třeba vzít v úvahu širokou škálu kvalitních aktiv, jež budou použita k vymezení požadavku krytí likvidity. Při vytváření jednotné definice likvidních aktiv by se za aktiva s velmi vysokou likviditou a úvěrovou kvalitou považovaly podle očekávání přinejmenším vládní dluhopisy a dále kryté dluhopisy obchodované na transparentních trzích s trvalým obratem. Rovněž by bylo vhodné, aby byla do likviditní rezervy zahrnuta bez omezení aktiva odpovídající čl. 416 odst. 1 písm. a) až c). V případě použití těchto zásob likvidity by měly instituce zavést plán pro obnovení zásob likvidních aktiv a příslušné orgány by měly zajistit přiměřenost tohoto plánu a jeho realizaci.
(101)
Zásoby likvidních aktiv by měly být k dispozici neustále pro pokrytí odtoku likvidity. Úroveň potřeby likvidity v období krátkodobého nedostatku likvidity by měla být stanovena standardizovaným způsobem za účelem zajištění jednotného standardu spolehlivosti a rovných podmínek. Je třeba zajistit, aby toto standardizované stanovení nemělo žádné nezamýšlené důsledky pro finanční trhy, poskytování úvěrů a hospodářský růst, a je rovněž třeba přihlédnout k různým obchodním a investičním modelům a prostředí financování institucí v Unii. Proto by požadavek krytí likvidity měl podléhat období pozorování. Na základě výsledků sledování podpořených zprávami orgánu EBA by Komise měla být svěřena pravomoc přijmout akt v přenesené pravomoci, kterým se pro Unii včas zavede podrobný a harmonizovaný požadavek krytí likvidity. Jakýkoli akt v přenesené pravomoci, jehož cílem je zavedení požadavku krytí likvidity, by měl být v zájmu zajištění harmonizace v oblasti úpravy likvidity na celosvětové úrovni srovnatelný s ukazatelem krytí likvidity stanoveným v konečném mezinárodním rámci pro měření, standardy a sledování rizika likvidity vypracovaném Basilejským výborem pro bankovní dohled a zohledňovat specifické podmínky v Unii a v členských státech.
(102)
Za tím účelem by během období pozorování měl orgán EBA přezkoumat a vyhodnotit mimo jiné vhodnost prahové hodnoty 60 % pro první úroveň likvidních aktiv, limit pro přítoky likvidity ve výši 75 % odtoku a postupné zavádění požadavku krytí likvidity z úrovně 60 % od 1. ledna 2015 s postupným zvyšováním na 100 %. Při posuzování jednotné definice zásoby likvidních aktiv a podávání zpráv v této souvislosti by měl orgán EBA ve svých analýzách zohlednit definici vysoce kvalitních likvidních aktiv vypracovanou Basilejským výborem pro bankovní dohled a zohlednit přitom specifické podmínky v Unii a v členských státech. EBA by měl určovat, ve kterých měnách potřeby likvidních aktiv institucí usazených v Unii překračují dostupnost těchto likvidních aktiv v dané měně, ale současně by měl rovněž jednou ročně posoudit, zda by měly být použity výjimky, včetně těch, které jsou určeny v této směrnici. Vedle toho by měl EBA jednou ročně posoudit, zda by měly být ve vztahu ke kterékoli z těchto výjimek, jakož i k výjimkám určeným v tomto nařízení, připojeny další podmínky jejich využití institucemi usazenými v Unii nebo zda by měly být stávající podmínky podrobeny přezkumu. EBA by měl předložit výsledky svých analýz v rámci výroční zprávy pro Komisi.
(103)
V zájmu zvýšení efektivnosti a snížení administrativní zátěže by měl orgán EBA vytvořit soudržný rámec pro podávání zpráv, jenž bude založen na harmonizovaném souboru standardů pro požadavky na likviditu a jenž bude uplatňován v celé Unii. Za tímto účelem by měl orgán EBA vyvinout jednotné formáty pro podávání zpráv a řešení v oblasti informačních technologií, v nichž budou zohledněna ustanovení tohoto nařízení a směrnice 2013/36/EU. Do okamžiku, než se začnou požadavky na likviditu uplatňovat v plném rozsahu, by měly instituce pokračovat v podávání zpráv podle vnitrostátních požadavků.
(104)
Orgán EBA by měl ve spolupráci s ESRB vydat pokyny k zásadám pro používání zásoby likvidity v krizové situaci.
(105)
Nelze považovat za samozřejmé, že se institucím dostane od jiných institucí náležejících do stejné skupiny podpory likvidity, pokud se budou nacházet v situaci, kdy by obtížně dostály svým platebním závazkům. Nicméně s výhradou splnění přísných podmínek a jednotlivého souhlasu všech zúčastněných příslušných orgánů by příslušné orgány měly mít možnost upustit od uplatňování požadavku krytí likvidity pro jednotlivé instituce a stanovit pro tyto instituce konsolidovaný požadavek, aby jim tak umožnily řídit likviditu centrálně na úrovni skupiny nebo podskupiny.
(106)
Ve stejném duchu, pokud není udělená žádná výjimka, by toky likvidity mezi dvěma institucemi, které jsou součástí stejné skupiny a podléhají dohledu na konsolidovaném základě, měly, až se stane požadavek krytí likvidity závazným opatřením, obdržet preferenční sazby přítoku a odtoku pouze v takových případech, kdy byly zavedeny všechny nezbytné záruky. Takové zvláštní preferenční zacházení by mělo být úzce vymezeno a podmíněno splněním řady přísných a objektivních podmínek. Ke zvláštnímu postupu pro určitý tok uvnitř skupiny by mělo být přistoupeno po určení konkrétní úrovně přítoků a odtoků mezi institucí a protistranou pomocí metodiky využívající objektivní kritéria a parametry. Na základě výsledků sledování podpořených zprávou orgánu EBA by na Komisi měla být případně přenesena pravomoc, přijímat akty v přenesené pravomoci s cílem stanovit tyto případy zvláštního postupu uvnitř skupiny, metodiku i objektivní kritéria, kterými jsou tyto případy podmíněny, jakož i podmínky společného rozhodování při posuzování těchto kriterií, a to jako součást aktů v přenesené pravomoci, které přijímá podle tohoto nařízení k upřesnění požadavku krytí likvidity.
(107)
Dluhopisy, které v Irsku emitovala National Asset Management Agency (NAMA), jsou zvláště důležité pro ozdravění irského bankovnictví a jejich emise byla předem odsouhlasena členskými státy a schválena Komisí jako státní podpora ve formě podpůrného opatření zavedeného s cílem odstranit z rozvah některých úvěrových institucí znehodnocená aktiva. Emise těchto dluhopisů, jakožto přechodné opatření podporované Komisí a ECB, je nedílnou součástí restrukturalizace irského bankovního systému. Irská vláda poskytla záruku za tyto dluhopisy, které tak jsou pro měnové orgány způsobilým kolaterálem. Komise by se měla zabývat specifickými mechanismy pro zachování právních účinků u převoditelných aktiv, které emitovaly nebo za které se zaručily subjekty se schválením Unie, pokud jde o státní podporu, a to jako součást aktů v přenesené pravomoci, které přijímá podle tohoto nařízení k upřesnění požadavku krytí likvidity. V této souvislosti by Komise měla zohlednit skutečnost, že institucím, které požadavky krytí likvidity vypočítávají podle tohoto nařízení, by mělo být do prosince roku 2019 dovoleno zahrnovat prioritní dluhopisy emitované NAMA mezi aktiva s velmi vysokou likviditou a úvěrovou kvalitou.
(108)
Podobně dluhopisy, které emitovala španělská Společnost pro správu aktiv, jsou zvláště důležité pro ozdravění španělského bankovnictví a představují přechodné opatření, které podpořila Komise a Evropská centrální banka a které je nedílnou součástí restrukturalizace španělského bankovního systému. Vzhledem k tomu, že emise těchto dluhopisů je stanovena v Memorandu o porozumění o podmíněnosti politik v oblasti finančního sektoru, podepsaném Evropskou komisí a španělskými orgány dne 23. července 2012, a že převod aktiv musí schválit Evropská komise jako opatření státní podpory zavedené s cílem odstranit z rozvah některých úvěrových institucí znehodnocená aktiva, a v míře, v jaké jsou tyto dluhopisy zaručeny španělskou vládou a jsou způsobilým kolaterálem pro měnové orgány. Komise by se měla zabývat specifickými mechanismy pro zachování právních účinků u převoditelných aktiv, které emitovaly nebo za které se zaručily subjekty se schválením Unie, pokud jde o státní podporu, a to jako součást aktů v přenesené pravomoci, které přijímá podle tohoto nařízení k upřesnění požadavku krytí likvidity. V této souvislosti by Komise měla zohlednit skutečnost, že institucím, které požadavky krytí likvidity vypočítávají podle tohoto nařízení, by mělo být přinejmenším do prosince roku 2023 dovoleno zahrnovat prioritní dluhopisy španělské Společnosti pro správu aktiv mezi aktiva s velmi vysokou likviditou a úvěrovou kvalitou.
(109)
Na základě zpráv, které má EBA předložit, a při přípravě návrhu aktu v přenesené pravomoci týkajícího se požadavků na likviditu by Komise měla rovněž zvážit, zda by se tímto způsobem mělo zacházet také s prioritními dluhopisy emitovanými právními subjekty podobnými jako NAMA v Irsku nebo španělská Společnost pro správu aktiv, jež byly vytvořeny za stejným účelem a jsou zvláště důležité pro ozdravění bankovnictví v jakémkoli jiném členském státě, a to v míře, v jaké jsou tyto dluhopisy zaručeny ústřední vládou příslušného členského státu a jsou způsobilým kolaterálem pro měnové orgány.
(110)
Při vypracovávání návrhů regulačních technických norem určujících metody měření dodatečného odtoku by měl orgán EBA zvážit jako jednu z metod tohoto měření standardizovaný přístup zpětného pohledu.
(111)
Do zavedení ukazatele čistého stabilního financování (NSFR) jako závazného minimálního standardu by instituce měly dodržovat obecné povinnosti financování. Obecná povinnost financování by neměla představovat požadavek na určitý poměr. Pokud bude do zavedení NSFR prostřednictvím vnitrostátního ustanovení zaveden ukazatel stabilního financování jako minimální standard,měly by instituce tento minimální standard odpovídajícím způsobem splňovat.
(112)
Kromě krátkodobé potřeby likvidity by si instituce rovněž měly vytvořit struktury financování, které jsou v dlouhodobém horizontu stabilní. V prosinci roku 2010 se Basilejský výbor pro bankovní dohled dohodl na povýšení ukazatele čistého stabilního financování (Net Stable Funding Ratio, NSFR) na minimální standard k 1. lednu 2018, a dále se dohodl na zavedení přísných postupů vykazování za účelem monitorování tohoto ukazatele během přechodného období a bude pokračovat v přezkumu dopadů těchto standardů na finanční trhy, poskytování úvěrů a hospodářský růst, přičemž bude podle potřeby řešit případné nezamýšlené důsledky. Tím Basilejský výbor pro bankovní dohled schválil, že NSFR bude podléhat období pozorování a bude zahrnovat doložku o přezkumu. V tomto kontextu by orgán EBA měl na základě zpráv, které vyžaduje toto nařízení, posoudit způsob navržení požadavku stabilního financování. Na základě tohoto posouzení by Komise měla předložit Evropskému parlamentu a Radě zprávu a případně vhodné návrhy pro zavedení takového požadavku do roku 2018.
(113)
Nedostatky ve správě a řízení společnosti v řadě institucí přispěly k nadměrnému a neopatrnému riskování v bankovním sektoru, které vedlo k selhání jednotlivých institucí a k systémovým problémům.
(114)
Aby bylo možno monitorovat postupy správy a řízení institucí a zlepšit disciplínu na trhu, měly by instituce zveřejňovat systémy správy a řízení společnosti. Jejich vedoucí orgány by měly schvalovat a zveřejňovat prohlášení, které ujistí veřejnost o dostatečnosti a účinnosti těchto systémů.
(115)
S cílem zohlednit různorodost modelů podnikání institucí na vnitřním trhu by určité dlouhodobé strukturální požadavky, jako jsou ukazatel čistého stabilního financování a pákový poměr, měly být pečlivě posouzeny s cílem podpořit škálu řádných bankovních struktur, které slouží a měly by i nadále sloužit hospodářství Unie.
(116)
Pro zajištění trvalého poskytování finančních služeb domácnostem a firmám je struktura stabilního financování nezbytná. Dlouhodobé toky financování ve finančních systémech založených na bankách v mnoha členských státech se mohou obecně vyznačovat odlišnými charakteristikami oproti tokům zavedeným na jiných mezinárodních trzích. Mimoto mohly být v jednotlivých členských státech vytvořeny specifické struktury financování, jejichž cílem je zajistit stabilní financování dlouhodobých investic, včetně decentralizovaných bankovních struktur pro směrování likvidity či specializovaných cenných papírů krytých hypotečními úvěry, s kterými se obchoduje na vysoce likvidních trzích či jsou vítanou investicí pro dlouhodobé investory. Tyto strukturální faktory by měly být pečlivě zváženy. Za tímto účelem je tedy zásadní, aby poté, co budou finalizovány mezinárodní standardy, EBA a Evropská rada pro systémová rizika na základě požadavku na podávání zpráv stanoveného tímto nařízením vyhodnotily, jakým způsobem by měl být požadavek stabilního financování koncipován, přičemž plně zohlední různorodost struktur financování v rámci bankovního trhu v Unii.
(117)
Aby bylo zajištěno postupné sbližování mezi úrovní kapitálu a obezřetnostními úpravami definice kapitálu v Unii a definice kapitálu stanovené v tomto nařízení v průběhu přechodného období, měly by být kapitálové požadavky obsažené v tomto nařízení zaváděny postupně. Je nezbytné zajistit, aby toto postupné zavádění bylo v souladu s posíleními, která v nedávné době uskutečnily členské státy s ohledem na požadované úrovně kapitálu a definici kapitálu, která v členských státech platí. Proto by během přechodného období měly příslušné orgány v rámci definované spodní a horní meze stanovit, jak rychle je třeba zavést požadovanou úroveň kapitálu a obezřetnostní úpravy, které stanoví toto nařízení.
(118)
Aby byl zajištěn plynulý přechod od odlišných obezřetnostních úprav, které v současné době členské státy používají, na soubor obezřetnostních úprav stanovený v tomto nařízení, měly by příslušné orgány mít možnost během přechodného období i nadále v omezené míře požadovat, aby instituce prováděly obezřetnostní úpravy kapitálu, které se od tohoto nařízení liší.
(119)
Aby instituce měly dostatek času na splnění nových požadovaných úrovní a vyhovění definici kapitálu, měly by být některé kapitálové nástroje, které nesplňují definici kapitálu stanovenou v tomto nařízení, postupně v období od 1. ledna 2013 do 31. prosince 2021 odstraňovány. Dále by některé nástroje podporované státem měly po omezené období být uznávány v plném rozsahu jako součást kapitálu. Emisní ážio související s položkami považovanými podle vnitrostátních prováděcích opatření ke směrnici 2006/48/ES za kapitál by mělo být dále za určitých podmínek považováno za kmenový kapitál tier 1.
(120)
S cílem zajistit postupný přechod na jednotná pravidla týkající se zpřístupňování informací ze strany institucí v zájmu poskytnutí přesných a komplexních údajů ohledně rizikového profilu jednotlivých institucí účastníkům trhu, měly by být požadavky pro zpřístupňování informací zaváděny postupně.
(121)
S cílem přihlédnout k vývoji na trhu a zkušenostem s uplatňováním tohoto nařízení by Komise měla Evropskému parlamentu a Radě předložit zprávy, spolu s případnými legislativními návrhy, o možných dopadech kapitálových požadavků na hospodářský cyklus, minimálních kapitálových požadavků pro expozice ve formě krytých dluhopisů, velkých expozic, požadavků na likviditu, páku, expozic vůči převedenému úvěrovému riziku, úvěrového rizika protistrany a metody původní expozice, retailových expozic, definice použitelného kapitálu a úrovně uplatňování tohoto nařízení.
(122)
Prvotním smyslem právního rámce pro úvěrové instituce by mělo být zajistit fungování základních služeb pro reálnou ekonomiku a současně omezit riziko morálního hazardu. Jedním z hlavních nástrojů na podporu tohoto cíle by mohlo být strukturální oddělení činnosti retailového a investičního bankovnictví v rámci bankovní skupiny. Žádné ustanovení současného regulačního rámce by proto nemělo bránit tomu, aby byla zavedena opatření, kterými by bylo toto oddělení uskutečněno. Komise by měla provést analýzu otázky strukturálního oddělení v Unii a předložit zprávu Evropskému parlamentu a Radě a připojit k ní v případě potřeby legislativní návrhy.
(123)
Podobně by za účelem ochrany vkladatelů a zachování finanční stability členské státy měly mít rovněž možnost přijímat strukturální opatření, na jejichž základě by úvěrové instituce povolené v daném členském státě musely snížit své expozice vůči různým právním subjektům v závislosti na jejich činnostech a bez ohledu na to, kde jsou tyto činnosti prováděny. Avšak jelikož by tato opatření mohla mít nepříznivý dopad v podobě roztříštěnosti vnitřního trhu, měla by být schválena pouze s výhradou přísných podmínek platných do doby, než vstoupí v platnost právní akt, jenž bude taková opatření výslovně harmonizovat.
(124)
Za účelem upřesnění požadavků stanovených v tomto nařízení by měla být na Komisi přenesena pravomoc přijímat akty v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování EU, pokud jde o technické úpravy tohoto nařízení k vyjasnění definic pro zajištění jednotného uplatňování tohoto nařízení nebo k zohlednění vývoje na finančních trzích; k přizpůsobení terminologie a znění definic terminologii a znění definic použitých v pozdějších relevantních aktech; ke změnám ustanovení tohoto nařízení o kapitálu v důsledku vývoje účetních standardů nebo práva Unie, nebo s ohledem na sbližování postupů v oblasti dohledu; k rozšíření seznamu kategorií expozic pro účely standardizovaného přístupu nebo přístupu IRB s cílem zohlednit vývoj na finančních trzích; k provedení úprav určitých hodnot ve vztahu k těmto kategoriím expozic s cílem zohlednit účinky inflace; k úpravě seznamu a klasifikace podrozvahových položek; a k úpravě specifických ustanovení a technických kritérií pro zacházení s úvěrovým rizikem protistrany, pro standardizovaný přístup a přístup IRB, pro snižování úvěrového rizika, pro sekuritizaci, pro operační riziko, tržní riziko, likviditu, páku a pro zpřístupňování informací s cílem zohlednit vývoj na finančních trzích nebo vývoj účetních standardů nebo práva Unie, nebo s ohledem na sbližování postupů v oblasti dohledu a měření rizik a s ohledem na výsledky přezkumu v různých oblastech souvisejících s oblastí působnosti směrnice 2004/39/ES.
(125)
Na Komisi by dále měla být přenesena pravomoc přijímat akty v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování EU, pokud jde o dočasné snížení úrovně kapitálu nebo rizikových vah vymezených v tomto nařízení s cílem zohlednit zvláštní okolnosti; vyjasnit vynětí některých expozic z působnosti ustanovení o velkých expozicích obsažených v tomto nařízení; upřesnit částky nezbytné pro výpočet kapitálových požadavků pro obchodní portfolio s ohledem na vývoj v hospodářské a měnové oblasti; upravit kategorie investičních podniků, kterým lze povolit určité výjimky z požadovaných úrovní kapitálu s ohledem na vývoj na finančních trzích; vyjasnit požadavek, aby investiční podniky měly k dispozici kapitál odpovídající jedné čtvrtině jejich fixních režijních nákladů za předchozí rok za účelem zajištění jednotného uplatňování tohoto nařízení; stanovit prvky kapitálu, od nichž by se měly odečíst podíly na nástrojích příslušných subjektů držené institucí; zavést dodatečná přechodná ustanovení týkající se ošetření pojistně-matematických zisků a ztrát při měření penzijních závazků z definovaných požitků u institucí. Je obzvláště důležité, aby Komise v rámci přípravné činnosti vedla odpovídající konzultace, a to i na odborné úrovni Při přípravě a vypracovávání aktů v přenesené pravomoci by Komise měla zajistit, aby byly příslušné dokumenty předány současně, včas a vhodným způsobem Evropskému parlamentu a Radě.
(126)
V souladu s prohlášením č. 39 k článku 290 Smlouvy o fungování EU, by Komise měla v souladu se zavedenými postupy pokračovat v konzultacích odborníků jmenovaných členskými státy při vypracovávání svých návrhů aktů v přenesené pravomoci v oblasti finančních služeb.
(127)
Technické normy v oblasti finančních služeb by měly zajistit soulad, jednotné podmínky a přiměřenou ochranu vkladatelů, investorů a spotřebitelů v celé Unii. Vzhledem k vysoce odborným znalostem, jimiž EBA disponuje, by bylo účinné a vhodné pověřit tento orgán vypracováním návrhů regulačních a prováděcích technických norem, které nevyžadují politická rozhodnutí, a jejich předložením Komisi. EBA by měl při vypracovávání návrhu technických norem zajistit účinné administrativní postupy a postupy podávání zpráv. Formáty zpráv musí být přiměřené povaze, rozsahu a komplexnosti činností institucí.
(128)
Komise by měla přijmout návrhy regulačních technických norem vypracované orgánem EBA v oblastech vzájemných institucí, družstev, spořitelen nebo podobných institucí, určitých kapitálových nástrojů, obezřetnostních úprav, odpočtů od kapitálu, dodatečných kapitálových nástrojů, menšinových podílů, pomocných bankovních služeb, řešení úpravy o úvěrové riziko, pravděpodobnosti selhání, ztrátovostí ze selhání, přístupů k rizikovému vážení aktiv, sbližování postupů dohledu, likvidity a přechodných kapitálových ujednání prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci podle článku 290 Smlouvy o fungování EU a v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010. Je obzvláště důležité, aby Komise v rámci přípravné činnosti vedla odpovídající konzultace, a to i na odborné úrovni.. Komise a EBA by měly zajistit, aby tyto standardy a požadavky mohly všechny dotčené instituce uplatňovat způsobem, který je přiměřený povaze, rozsahu a složitosti těchto institucí a jejich činností.
(129)
Provedení některých aktů v přenesené pravomoci stanovených v tomto nařízení, jako jsou akty v přenesené pravomoci týkající se požadavků krytí likvidity, může mít potenciálně výrazný dopad na dohlížené instituce a na reálnou ekonomiku. Komise by měla zajistit, aby Evropský parlament a Rada byly vždy dobře informovány o důležitém vývoji na mezinárodní úrovni a o aktuálním uvažování v rámci Komise v dostatečném předstihu před zveřejněním aktů v přenesené pravomoci.
(130)
Komise by měla být dále zmocněna k přijímání prováděcích technických norem vypracovaných orgánem EBA, pokud jde o konsolidaci, společná rozhodnutí, podávání zpráv, zpřístupňování informací, expozice zajištěné zástavním právem nebo obdobnou jistotou, posuzování rizik, přístupy k rizikovému vážení aktiv, rizikové váhy a specifikace některých expozic, zacházení s opcemi a opčními listy, pozice v akciových nástrojích a měnové pozice, používání interních modelů, páku a podrozvahové položky, prostřednictvím prováděcích aktů podle článku 291 Smlouvy o fungování EU a v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010 prováděcích technických norem.
(131)
Vzhledem stupni podrobnosti a množství regulačních technických norem, jež mají být přijaty podle tohoto nařízení, je třeba v případech, kdy Komise přijímá regulační technickou normu, která je totožná s návrhem regulační technické normy předloženým orgánem EBA, případně prodloužit o jeden měsíc lhůtu, v níž mohou Evropský parlament nebo Rada vznést vůči některé regulační technické normě námitku,. Cílem Komise by navíc mělo být přijmout regulační technické normy včas, a umožnit tak Evropskému parlamentu a Radě plně využít možnosti kontroly, vzhledem k objemu a složitosti regulačních technických norem a podrobnostem jednacího řádu Evropského parlamentu a Rady, jejich harmonogramu činností a složení.
(132)
V zájmu zajištění vysoké míry transparentnosti by měl orgán EBA zahájit konzultace týkající se návrhů technických norem uvedených v tomto nařízení. EBA a Komise by měly začít co nejdříve s přípravou zpráv o požadavcích na likviditu a páku, jak stanoví toto nařízení.
(133)
V zájmu zajištění jednotných podmínek provádění tohoto nařízení by Komisi měly být svěřeny prováděcí pravomoci. Tyto pravomoci by měly být vykonávány v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 ze dne 16. února 2011, kterým se stanoví pravidla a obecné zásady způsobu, jakým členské státy kontrolují Komisi při výkonu prováděcích pravomocí (18).
(134)
S odkazem na článek 345 SFEU, který stanoví, že Smlouvy se nijak nedotýkají úpravy vlastnictví uplatňované v členských státech toto nařízení nezvýhodňuje ani nediskriminuje druhy vlastnictví spadající do oblasti působnosti tohoto nařízení.
(135)
Evropský inspektor ochrany údajů byl konzultován v souladu s čl. 28 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 a vydal stanovisko (19).
(136)
Nařízení (EU) č. 648/2012 by mělo být odpovídajícím způsobem změněno,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
ČÁST PRVNÍ
OBECNÁ USTANOVENÍ
HLAVA I
PŘEDMĚT, OBLAST PŮSOBNOSTI A DEFINICE
Článek 1
Oblast působnosti
Toto nařízení stanoví jednotná pravidla týkající se obecných obezřetnostních požadavků, které musí instituce podléhající dohledu podle směrnice 2013/36/EU splňovat v souvislosti s tímto:
a)
s kapitálovými požadavky týkajícími se zcela vyčíslitelných, jednotných a standardizovaných prvků úvěrového rizika, tržního rizika, operačního rizika a vypořádacího rizika;
b)
s požadavky na omezení velkých expozic;
c)
s požadavky na likviditu týkajícími se zcela vyčíslitelných, jednotných a standardizovaných prvků rizika likvidity, a to po vstupu aktu v přenesené pravomoci uvedeného v článku 460 v platnost;
d)
s požadavky na podávání zpráv, které se týkají písmen a), b) a c) a páky;
e)
požadavky na zveřejňování informací.
Toto nařízení neupravuje požadavky na zveřejňování uložené příslušným orgánům v oblasti obezřetnostní regulace a dohledu nad institucemi, které jsou stanoveny ve směrnici 2013/36/EU.
Článek 2
Pravomoci dohledu
Pro účely zajišťování souladu s tímto nařízením mají příslušné orgány pravomoci a dodržují postupy stanovené ve směrnici 2013/36/EU.
Článek 3
Uplatnění přísnějších požadavků ze strany institucí
Toto nařízení institucím nebrání v tom, aby držely kapitál a jeho složky v míře přesahující požadavky tohoto nařízení nebo aby uplatňovaly opatření, která jsou přísnější než požadavky tohoto nařízení.
Článek 4
Definice
1. Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
1)
„úvěrovou institucí“ podnik, jehož činnost spočívá v přijímání vkladů nebo jiných splatných peněžních prostředků od veřejnosti a poskytování úvěrů na vlastní účet;
2)
„investičním podnikem“ osoba ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 1 směrnice 2004/39/ES, která podléhají požadavkům stanoveným v uvedené směrnici, s výjimkou:
a)
úvěrových institucí,
b)
místních podniků,
c)
podniků, které nemají povolení poskytovat doplňkovou službu uvedenou v bodě 1 oddíle B přílohy I směrnice 2004/39/ES a které poskytují pouze jednu nebo několik investičních služeb a činností uvedených v bodech 1, 2, 4 a 5 oddílu A přílohy I uvedené směrnice, které nesmějí držet peníze nebo cenné papíry patřící jejich klientům, a které z toho důvodu nemohou být nikdy dlužníky svých klientů;
3)
„institucí“ úvěrová instituce nebo investiční podnik;
4)
„místním podnikem“ podnik, který obchoduje na vlastní účet na trzích finančních futures či opcí nebo jiných derivátů a na hotovostních trzích s jediným účelem zajistit pozice na trzích derivátů nebo který obchoduje na účty jiných členů uvedených trhů, za které ručí členové clearingového systému týchž trhů, přičemž odpovědnost za zajištění plnění smluv uzavřených takovýmto podnikem nesou členové clearingového systému týchž trhů;
5)
„pojišťovnou“ pojišťovna ve smyslu čl. 13 bodu 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/138/ES ze dne 25. listopadu 2009 o přístupu k pojišťovací a zajišťovací činnosti a jejím výkonu (Solventnost II) (20);
6)
„zajišťovnou“ zajišťovna ve smyslu čl. 13 bodu 4 směrnice 2009/138/ES;
7)
„subjektem kolektivního investování“ subjekt kolektivního investování do převoditelných cenných papírů (SKIPCP)ve smyslu čl. 1 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/65/ES ze dne 13. července 2009 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se subjektů kolektivního investování do převoditelných cenných papírů (SKIPCP) (21), včetně, není-li stanoveno jinak, subjektů ze třetích zemí vykonávajících obdobné činnosti, které podléhají dohledu podle práva Unie nebo právních předpisů třetí země, která uplatňuje požadavky v oblasti dohledu a regulace, jež jsou přinejmenším rovnocenné požadavkům uplatňovaným v Unii; alternativní investiční fond ve smyslu čl. 4 odst. 1 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/61/EU ze dne 8. června 2011 o správcích alternativních investičních fondů (22), nebo mimounijní alternativní investiční fond ve smyslu čl. 4 odst. 1 písm. a) uvedené směrnice;
8)
„subjektem veřejného sektoru“: nekomerční správní subjekt, který je odpovědný ústřední vládě, regionální vládě nebo místním orgánům nebo orgánům, které vykonávají stejné funkce jako regionální vláda a místní orgány, nebo nekomerční podnik, který je vlastněn nebo zřízen a financován ústřední vládou, regionální vládou nebo místními orgány, který má výslovné dohody o zárukách, včetně subjektů s vlastní správou, jež se řídí právními předpisy a jsou pod veřejným dohledem;
9)
„vedoucím orgánem“ vedoucí orgán ve smyslu čl. 3 odst. 1 bodu 7 směrnice 2013/36/EU;
10)
„vrcholným vedením“ vrcholné vedení ve smyslu čl. 3 odst. 1 bodu 9 směrnice 2013/36/EU;
11)
„systémovým rizikem“ systémové riziko ve smyslu čl. 3 odst. 1 bodu 10 směrnice 2013/36/EU;
12)
„rizikem modelu“ riziko modelu ve smyslu čl. 3 odst. 1 bodu 11 směrnice 2013/36/EU;
13)
původcem“ subjekt, který:
a)
byl ať již samostatně nebo prostřednictvím spřízněných subjektů přímo či nepřímo subjektem smlouvy zakládající závazky nebo potenciální závazky dlužníka či potenciálního dlužníka, čímž došlo k sekuritizaci expozice,
b)
na vlastní účet nakupuje expozice od třetí strany a pak je sekuritizuje;
14)
„sponzorem“ instituce, která není původcem a která vytváří a spravuje program obchodních cenných papírů zajištěných aktivy nebo jiný sekuritizační systém, v jehož rámci nakupuje expozice od třetích stran;
15)
„mateřským podnikem“:
a)
mateřský podnik ve smyslu článků 1 a 2 směrnice 83/349/EHS;
b)
pro účely hlavy VII oddílu II kapitol 3 a 4 a hlavy VIII směrnice 2013/36/EU a části páté tohoto nařízení mateřský podnik ve smyslu čl. 1 odst. 1 směrnice 83/349/EHS a jakýkoli podnik, který fakticky uplatňuje dominantní vliv nad jiným podnikem;
16)
„dceřiným podnikem“:
a)
dceřiný podnik ve smyslu článků 1 a 2 směrnice 83/349/EHS;
b)
dceřiný podnik ve smyslu čl. 1 odst. 1 směrnice 83/349/EHS a jakýkoli podnik, nad nímž mateřský podnik fakticky uplatňuje dominantní vliv.
Dceřiné podniky dceřiných podniků se rovněž považují za dceřiné podniky podniku, který je jejich původním mateřským podnikem;
17)
„pobočkou“ provozovna bez právní subjektivity, jež tvoří součást instituce a jež přímo provádí všechny nebo některé operace tvořící podstatu činnosti institucí;
18)
„podnikem pomocných služeb“ podnik, jehož hlavní činností je vlastnictví nebo správa nemovitostí, řízení služeb zpracování dat nebo podobné činnosti, kterými napomáhá hlavní činnosti jedné nebo více institucí;
19)
„společností spravující aktiva“ společnost spravující aktiva ve smyslu čl. 2 bodu 5 směrnice 2002/87/ES a správce alternativního investičního fondu ve smyslu směrnice 2011/61/EU včetně, není-li stanoveno jinak, subjektů ze třetích zemí vykonávajících obdobné činnosti, které podléhají právním předpisům třetí země, která uplatňuje požadavky v oblasti dohledu a regulace, jež jsou přinejmenším rovnocenné požadavkům uplatňovaným v Unii;
20)
„finanční holdingovou společností“ finanční instituce, jejíž dceřiné podniky jsou buď výlučně, nebo převážně institucemi nebo finančními institucemi, přičemž alespoň jeden z nich je institucí, a která není smíšenou finanční holdingovou společností;
21)
„smíšenou finanční holdingovou společností smíšená finanční holdingová společnost ve smyslu čl. 2 bodu 15 směrnice 2002/87/ES;
22)
„holdingovou společností se smíšenou činností“ mateřský podnik, který není finanční holdingovou společností ani institucí ani smíšenou finanční holdingovou společností a mezi jehož dceřiné podniky patří alespoň jedna instituce;
23)
„pojišťovnou ze třetí země“ pojišťovna ze třetí země ve smyslu čl. 13 bodu 3 směrnice 2009/138/ES;
24)
„zajišťovnou ze třetí země“ zajišťovna ze třetí země ve smyslu čl. 13 bodu 6 směrnice 2009/138/ES;
25)
„uznaným investičním podnikem z třetí země“ podnik, který splňuje všechny tyto podmínky:
a)
odpovídá definici investičního podniku, kdyby byly usazeny v Unii,
b)
je povolen ve třetí zemi,
c)
podléhá a vyhovuje pravidlům obezřetnosti považovaným příslušnými orgány alespoň za stejně přísné, jako jsou pravidla stanovená tímto nařízením nebo směrnicí 2013/36/EU;
26)
„finanční institucí“ podnik jiný než instituce, jehož hlavní činností je nabývání účastí nebo výkon jedné nebo více činností uvedených v bodech 2 až 12 a v bodě 15 přílohy I směrnice 2013/36/EU, včetně finanční holdingové společnosti, smíšené finanční holdingové společnosti, platební instituce ve smyslu směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/64/ES ze dne 13. listopadu 2007 o platebních službách na vnitřním trhu (23) a společnosti spravující aktiva, avšak nezahrnuje pojišťovací holdingové společnosti a pojišťovací holdingové společnosti se smíšenou činností ve smyslu čl. 212 odst. 1 písm. g) směrnice 2009/138/ES;
27)
„subjektem finančního sektoru“:
a)
instituce;
b)
finanční instituce;
c)
podnik pomocných služeb zahrnutý do konsolidované finanční situace dané instituce;
d)
pojišťovna;
e)
pojišťovna ze třetí země;
f)
zajišťovna;
g)
zajišťovna ze třetí země;
h)
pojišťovací holdingová společnost;
i)
holdingová společnost se smíšenou činností
j)
pojišťovací holdingová společnost se smíšenou činností ve smyslu čl. 212 odst. 1 písm. g) směrnice 2009/138/ES;
k)
podnik vyňatý z oblasti působnosti směrnice 2009/138/ES v souladu s článkem 4 uvedené směrnice;
l)
podnik třetí země, jehož hlavní činnost je srovnatelná s činností jednoho ze subjektů uvedených v písmenech a) až k) výše;
28)
„mateřskou institucí v členském státě“ instituce v členském státě, která má dceřiný podnik ve formě instituce nebo finanční instituce nebo drží v takové instituci nebo finanční instituci účast a zároveň sama není dceřiným podnikem jiné instituce povolené v témže členském státě ani dceřiným podnikem finanční holdingové společnosti nebo smíšené finanční holdingové společnosti zřízené v témže členském státě;
29)
„mateřskou institucí v EU“ mateřská instituce v členském státě, která není dceřiným podnikem jiné instituce povolené v kterémkoli členském státě ani dceřiným podnikem finanční holdingové společnosti nebo smíšené finanční holdingové společnosti zřízené v kterémkoli členském státě;
30)
„mateřskou finanční holdingovou společností v členském státě“ finanční holdingová společnost, která sama není dceřiným podnikem instituce povolené v témže členském státě ani dceřiným podnikem finanční holdingové společnosti nebo smíšené finanční holdingové společnosti zřízené v témže členském státě;
31)
„mateřskou finanční holdingovou společností v EU“ mateřská finanční holdingová společnost v členském státě, která není dceřiným podnikem instituce povolené v kterémkoli členském státě ani dceřiným podnikem jiné finanční holdingové společnosti nebo smíšené finanční holdingové společnosti zřízené v kterémkoli členském státě;
32)
„mateřskou smíšenou finanční holdingovou společností v členském státě“ smíšená finanční holdingová společnost, která sama není dceřiným podnikem instituce povolené v témže členském státě ani dceřiným podnikem finanční holdingové společnosti nebo smíšené finanční holdingové společnosti zřízené v témže členském státě;
33)
„mateřskou smíšenou finanční holdingovou společností v EU“ mateřská smíšená finanční holdingová společnost v členském státě, která není dceřiným podnikem instituce povolené v kterémkoli členském státě ani dceřiným podnikem jiné finanční holdingové společnosti nebo smíšené finanční holdingové společnosti zřízené v kterémkoli členském státě;
34)
„ústřední protistranou“ ústřední protistrana ve smyslu čl. 2 bodu 1 nařízení (EU) č. 648/2012;
35)
„účastí“ účast ve smyslu první věty článku 17 čtvrté směrnice Rady 78/660/EHS ze dne 25. července 1978 o ročních účetních závěrkách některých forem společností (24) nebo přímé či nepřímé vlastnictví nejméně 20 % hlasovacích práv nebo kapitálu podniku;
36)
„kvalifikovanou účastí“ přímá nebo nepřímá kapitálová investice do podniku, která představuje 10 % či více kapitálu nebo hlasovacích práv nebo která dává možnost podstatně ovlivňovat řízení tohoto podniku;
37)
„kontrolou“ vztah mezi mateřským a dceřiným podnikem ve smyslu článku 1 směrnice 83/349/EHS, nebo podle příslušných účetních standardů, kterým instituce podléhá podle nařízení (ES) č. 1606/2002, nebo podobný vztah mezi jakoukoli fyzickou nebo právnickou osobou a podnikem;
38)
„úzkým propojením“ stav, kdy jsou dvě nebo více fyzických či právnických osob spojeny jedním z těchto způsobů:
a)
účastí ve formě vlastnictví, přímého nebo kontrolou, nejméně 20 % hlasovacích práv nebo kapitálu některého podniku,
b)
kontrolou,
c)
trvalou vazbou obou nebo všech osob k jedné a téže třetí osobě vztahem kontroly;
39)
„ekonomicky spjatou skupinou klientů“ jakákoli následující situace:
a)
dvě nebo více fyzických či právnických osob, které, není-li prokázán opak, představují jediné riziko, neboť jedna z nich má přímou či nepřímou kontrolu nad druhou osobou nebo ostatními osobami;
b)
dvě nebo více fyzických či právnických osob, mezi nimiž neexistuje vztah kontroly uvedený v písmenu a), avšak na které je nutno pohlížet jako na osoby představující jediné riziko, neboť jsou vzájemně propojeny tak, že pokud by se jedna z nich dostala do finančních obtíží, zejména obtíží s financováním nebo se splácením, druhá osoba nebo všechny ostatní osoby by se pravděpodobně také ocitly v obtížích s financováním nebo se splácením.
Bez ohledu na písmena a) a b) pokud má ústřední vláda přímou kontrolu nad více než jednou fyzickou nebo právnickou osobou nebo je s nimi přímo propojena, skupina sestávající z ústřední vlády a všech fyzických či právnických osob přímo nebo nepřímo kontrolovaných podle písmene a) nebo propojených podle písmene b) nesmí být považována za ekonomicky spjatou skupinu klientů. Existence ekonomicky spjaté skupiny klientů tvořené ústřední vládou a dalšími fyzickými nebo právnickými osobami může být namísto toho posuzována zvlášť pro každou z osob přímo kontrolovaných podle písmene a) nebo přímo propojených podle písmene b) nebo všech fyzických a právnických osob, které jsou touto osobou podle písmene a) kontrolovány nebo s touto osobou podle písmene b) propojeny, a to včetně ústřední vlády. Totéž platí v případě regionálních vlád nebo místních orgánů, na něž se vztahuje čl. 115 odst. 2;
40)
„příslušnými orgánem“ veřejný orgán nebo subjekt oficiálně uznaný vnitrostátními právními předpisy, který je podle vnitrostátního práva oprávněn vykonávat dohled nad institucemi jako součást systému dohledu fungujícího v daném členském státě;
41)
„orgánem vykonávajícím dohled na konsolidovaném základě“ příslušný orgán odpovědný za výkon dohledu na konsolidovaném základě nad mateřskými institucemi v EU a institucemi kontrolovanými mateřskými finančními holdingovými společnostmi v EU nebo mateřskými smíšenými finančními holdingovými společnostmi v EU;
42)
„povolením“ dokument vystavený orgány v jakékoliv formě, jímž se uděluje právo vykonávat činnost;
43)
„domovským členským státem“ členský stát, v němž byla instituce povolena;
44)
„hostitelským členským státem“ členský stát, v němž má instituce pobočku nebo v němž poskytuje služby;
45)
„centrálními bankami ESCB“ národní centrální banky, které jsou členy Evropského systému centrálních bank (ESCB), a Evropská centrální banka (ECB);
46)
„centrálními bankami“ centrální banky ESCB a centrální banky ve třetích zemích;
47)
„konsolidovanou situací“ situace vyplývající z uplatnění požadavků tohoto nařízení podle části první hlavy II kapitoly 2 na jednu instituci, jako kdyby tato instituce společně s jedním nebo více jinými subjekty tvořila jednu jedinou instituci;
48)
„konsolidovaným základem“ spojení „na základě konsolidované situace“;
49)
„subkonsolidovaným základem“ na základě konsolidované situace mateřské instituce, finanční holdingové společnosti nebo smíšené finanční holdingové společnosti po vyloučení určité podskupiny subjektů nebo na základě konsolidované situace mateřské instituce, finanční holdingové společnosti nebo smíšené finanční holdingové společnosti, která není poslední mateřskou institucí, finanční holdingovou společností nebo smíšenou finanční holdingovou společností;
50)
„finančními nástroji“:
a)
smlouvy, kterými vzniká finanční aktivum jedné smluvní straně a současně finanční závazek nebo nástroj vlastního kapitálu druhé smluvní straně;
b)
nástroje uvedené v části C přílohy I směrnice 2004/39/ES;
c)
derivátové finanční nástroje;
d)
primární finanční nástroje;
e)
hotovostní nástroje.
Nástroje uvedené v písmenech a), b) a c) jsou finančními nástroji, pouze pokud se jejich hodnota odvozuje od ceny podkladového finančního nástroje nebo jiné podkladové položky, sazby nebo indexu;
51)
„počátečním kapitálem“ výše a druhy kapitálu uvedené v článku 12 směrnice 2013/36/EU pro úvěrové instituce a v hlavě IV uvedené směrnice pro investiční podniky;
52)
„operačním rizikem“ riziko ztráty, které vyplývá z nedostatků či selhání vnitřních procesů, osob a systémů nebo z vnějších událostí, a zahrnuje právní riziko;
53)
„rizikem rozmělnění“ riziko, že se výše pohledávky sníží peněžním nebo nepeněžním plněním poskytnutým dlužníkovi;
54)
„pravděpodobností selhání (PD)“ pravděpodobnost selhání protistrany během jednoho roku;
55)
„ztrátovostí ze selhání (LGD)“ poměr mezi ztrátou z expozice z důvodu selhání protistrany a částkou dlužnou v okamžiku selhání;
56)
„konverzním faktorem“ poměr mezi dosud nevyčerpanou částkou příslibu, která by mohla být vyčerpána, a tudíž by byla nesplacena v okamžiku selhání, a dosud nevyčerpanou částkou příslibu, přičemž se rozsah příslibu stanoví podle doporučeného limitu, pokud nedoporučený limit není vyšší;
57)
„snižováním úvěrového rizika“ technika, kterou instituce používá ke snižování úvěrového rizika spojeného s expozicí nebo expozicemi, které si nadále ponechává;
58)
„majetkovým zajištěním úvěrového rizika“ technika snižování úvěrového rizika, při níž snížení úvěrového rizika spojeného s expozicí instituce vyplývá z práva dané instituce v případě selhání protistrany nebo v případě jiné předem určené úvěrové události týkající se protistrany realizovat, obdržet, přivlastnit si nebo zadržet určitá aktiva nebo částky nebo snížit hodnotu expozice na částku nebo ji nahradit částkou, která představuje rozdíl mezi hodnotou této expozice a hodnotou pohledávky za institucí;
59)
„osobním zajištěním úvěrového rizika“ technika snižování úvěrového rizika, při níž snížení úvěrového rizika spojeného s expozicí instituce vyplývá ze závazku třetí strany zaplatit částku v případě selhání dlužníka nebo v případě jiné předem určené úvěrové události;
60)
„hotovostním nástrojem“ vkladní list, dluhopis včetně krytého dluhopisu nebo jakýkoli jiný nepodřízený nástroj, který instituce vydala, za který již obdržela úplnou úhradu a který musí bezpodmínečně proplatit v jeho nominální hodnotě;
61)
„sekuritizací“ transakce nebo systém transakcí, jímž je úvěrové riziko související s jednou expozicí či seskupením expozic rozloženo do jednotlivých tranší, přičemž:
a)
finanční toky v rámci této transakce nebo systému transakcí závisejí na kvalitě expozice či seskupení expozic;
b)
podřízenost tranší určuje rozložení ztrát v průběhu transakce nebo systému transakcí;
62)
„sekuritizovanou pozicí“ expozice v sekuritizaci;
63)
„resekuritizací“ sekuritizace, u níž je riziko spojené s podkladovým seskupením expozic rozděleno do tranší a alespoň jedna z podkladových expozic je sekuritizovanou pozicí;
64)
„resekuritizovanou pozicí“ expozice v resekuritizaci;
65)
„úvěrovým posílením“ smluvní ujednání, na jehož základě dojde ke zvýšení úvěrové kvality pozice v sekuritizaci oproti kvalitě, kterou by pozice měla bez takového posílení, včetně posílení provedeného zařazením tranší, které jsou v sekuritizaci podřízenější, nebo jinými typy zajištění úvěrového rizika;
66)
„sekuritizační jednotkou pro speciální účel“ svěřenecký nebo jiný subjekt, který není institucí a je zřízen za účelem provedení jedné či více sekuritizací, jeho činnost je omezena na úkony, které jsou nezbytné k dosažení uvedeného cíle, jeho struktura je navržena tak, aby zajistila oddělení závazků tohoto subjektu od závazků původce, a držitelé účasti v tomto subjektu ji mohou volně vyměňovat nebo zastavovat;
67)
„tranší“ smluvně vytvořený segment úvěrového rizika souvisejícího s expozicí nebo více expozicemi, přičemž pozice v tomto segmentu představuje větší nebo menší úvěrové riziko než stejně velká pozice v jakémkoli jiném segmentu, aniž by se přihlíželo k zajištění úvěrového rizika, které držitelům pozic v daném segmentu nebo v jiných segmentech přímo poskytly třetí strany;
68)
„tržním oceněním“ ocenění pozic pomocí uzavíracích cen, které jsou snadno k dispozici a které jsou získávány z nezávislých zdrojů, včetně burzovních cen, cen z obrazovek či kotací od několika renomovaných nezávislých brokerů;
69)
„oceněním pomocí modelu“ jakékoli ocenění, které musí být stanoveno prostřednictvím srovnávacího standardu, extrapolováno či jinak vypočteno z jednoho či více tržních vstupů;
70)
„nezávislým ověřováním cen“ postup, jímž se pravidelně ověřuje přesnost a nezávislost tržních cen či vstupů pro oceňování pomocí modelu;
71)
„použitelným kapitálem“ součet:
a)
kapitálu tier 1 uvedeného v článku 25;
b)
kapitálu tier 2 uvedeného v článku 71, který je roven nejvýše jedné třetině kapitálu tier 1;
72)
„uznanou burzou“ burza, která splňuje všechny tyto podmínky:
a)
je regulovaným trhem;
b)
má clearingový mechanismus, v jehož rámci smlouvy uvedené v příloze II podléhají požadavkům na denní aktualizaci marží, které podle názoru příslušných orgánů poskytují vhodnou ochranu;
73)
„zvláštními penzijními výhodami“ vyšší penzijní výhody poskytované institucí podle jejího uvážení pracovníkovi jako součást pohyblivé složky jeho odměny, které nezahrnují kumulované nároky pracovníka získané v souladu s podmínkami zaměstnaneckého penzijního systému dané společnosti;
74)
„zástavní hodnotou nemovitosti“ hodnota nemovitosti stanovená obezřetným posouzením budoucí prodejnosti nemovitosti s ohledem na její trvalé a dlouhodobé vlastnosti, obvyklé a místní podmínky trhu, stávající využití a jiná možná vhodná využití;
75)
„obytnou nemovitostí“ obytný prostor, který obývá vlastník nebo nájemce tohoto obytného prostoru nebo družstevník v bytových družstvech, jako jsou například bytová družstva ve Švédsku;
76)
„tržní hodnotou“ v případě nemovitostí odhadovaná částka, za kterou by měla být nemovitost v den ocenění po řádném uvedení na trh převedena mezi dobrovolným kupujícím a dobrovolným prodávajícím v nezávislém vztahu, přičemž obě strany jednají vědomě, obezřetně a bez donucení;
77)
„použitelným účetním rámcem“ účetní standardy, kterým instituce podléhá podle nařízení (ES) č. 1606/2002 nebo směrnice 86/635/EHS;
78)
„jednoletým poměrem selhání“ poměr mezi počtem selhání, k nimž došlo během období jednoho roku před datem T, a počtem dlužníků zařazených do daného stupně nebo seskupení jeden rok před tímto datem;
79)
„spekulativním financováním nemovitostí“ půjčky poskytnuté pro účely pořízení, technické přípravy nebo výstavby nemovitosti nebo v souvislosti s těmito činnostmi nebo pro účely takové nemovitosti nebo v souvislosti s ní, s cílem dalšího prodeje se ziskem;
80)
„financováním obchodu“ financování včetně záruk spojené s výměnou zboží a služeb prostřednictvím finančních produktů s pevnou krátkodobou splatností obecně kratší než jeden rok bez automatického obnovování;
81)
„státem podporovanými vývozními úvěry“ půjčky či úvěry k financování vývozu zboží a služeb, pro něž státní vývozní úvěrová agentura poskytuje záruky, pojištění nebo přímé financování;
82)
repem“ a „reverzním repem“ jakákoli dohoda, v rámci níž instituce nebo její protistrana převádí cenné papíry nebo komodity nebo zaručené právní nároky k jednomu z následujícího:
a)
k cenným papírům nebo komoditám, pokud uvedenou záruku poskytuje uznaná burza, která je držitelem práv k těmto cenným papírům nebo komoditám, a pokud dohoda instituci nedovoluje určitý cenný papír nebo komoditu převést nebo zastavit najednou více než jedné straně, se současným závazkem zpětného odkupu těchto cenných papírů nebo komodit,
b)
k náhradním cenným papírům či komoditám stejného druhu za stanovenou cenu k datu, které je určeno nebo má být určeno převodcem, přičemž u instituce, jež cenné papíry či komodity prodává, jde o repo, a u instituce, jež cenné papíry či komodity kupuje, jde o reverzní repo;
83)
„repo obchodem“ jakákoli transakce uskutečněná na základě dohody, která odpovídá definici pro repo nebo reverzní repo;
84)
„prostým repem“ transakce zpětného odkupu aktiva v případě jednoho nekomplexního aktiva nebo podobných nekomplexních aktiv, na rozdíl od koše aktiv;
85)
pozicemi drženými se záměrem obchodovat“ tyto pozice:
a)
vlastní pozice a pozice vyplývající z poskytování služeb klientům a z tvorby trhu;
b)
pozice držené pro opětovný prodej v krátkodobém horizontu;
c)
pozice držené se záměrem využít skutečných nebo očekávaných krátkodobých cenových rozdílů mezi kupní a prodejní cenou nebo jiných výkyvů v ceně či úrokové sazbě;
86)
„obchodním portfoliem“ veškeré pozice ve finančních nástrojích a komoditách, jež instituce drží se záměrem obchodovat, nebo s cílem zajistit pozice držené se záměrem obchodovat;
87)
„mnohostranným systémem obchodování“ mnohostranný systém obchodování ve smyslu čl. 4 bodu 15 směrnice 2004/39/ES;
88)
„způsobilou ústřední protistranou“ ústřední protistrana povolená v souladu s článkem 14 nařízení (EU) č. 648/2012 nebo uznaná v souladu s článkem 25 uvedeného nařízení;
89)
„fondem pro riziko selhání“ fond zřízený ústřední protistranou v souladu s článkem 42 nařízení (EU) č. 648/2012 a používaný v souladu s článkem 45 uvedeného nařízení;
90)
„předfinancovaným příspěvkem do fondu pro riziko selhání ústřední protistrany příspěvek do fondu pro riziko selhání ústřední protistrany, který je splacen institucí;
91)
„obchodní expozicí“ současná expozice člena clearingového systému variační marži, kterou má obdržet, ale dosud neobdržel, a potenciální budoucí expozice člena clearingového systému nebo klienta ústřední protistrany vyplývající z transakcí uvedených v čl. 301 odst. 1 písm. a) až e), jakož i počáteční marže;
92)
„regulovaným trhem“ regulovaný trh ve smyslu čl. 4 bodu 14 směrnice 2004/39/ES;
93)
„pákou“ relativní objem aktiv instituce, jejích podrozvahových závazků a podmíněných závazků zaplatit, dodat nebo poskytnout kolaterál, včetně závazků plynoucích z přijatých prostředků, učiněných příslibů, derivátů či rep, avšak s výjimkou závazků, které lze vymáhat pouze v případě likvidace instituce, v poměru ke kapitálu instituce;
94)
„rizikem nadměrné páky“ riziko, které vyplývá ze zranitelnosti instituce z důvodu páky nebo podmíněných pák, jež mohou vyžadovat nezamýšlenou korekci jejího obchodního plánu, včetně prodeje aktiv v tísni, který by mohl vést ke ztrátám či k úpravám ocenění jejích zbývajících aktiv;
95)
„úpravou o úvěrové riziko“ objem specifických a obecných rezerv na krytí úvěrových ztrát pro úvěrová rizika, který byl vykázán v účetní závěrce instituce v souladu s použitelným účetním rámcem;
96)
„vnitřním zajištěním“ pozice, která podstatně kompenzuje složky rizika mezi pozicemi nebo skupinami pozic v obchodním a investičním portfoliu;
97)
„referenčním závazkem“ závazek použitý pro účely stanovení vypořádací hodnoty úvěrového derivátu;
98)
„externí ratingovou agenturou“ ratingová agentura, které je registrována nebo certifikována v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1060/2009 ze dne 16. září 2009 o ratingových agenturách (25), nebo centrální banka vydávající ratingy, jež jsou z působnosti nařízení (ES) č. 1060/2009 vyňaty;
99)
„určenou externí ratingovou agenturou“ externí ratingová agentura určená institucí;
100)
„kumulovaný ostatní úplný výsledek hospodaření“ má stejný význam jako v mezinárodním účetním standardu IAS 1 použitelném podle nařízení (ES) č. 1606/2002;
101)
„primárním kapitálem“ primární kapitál ve smyslu článku 88 směrnice 2009/138/ES;
102)
„položkami kapitálu tier 1 pojišťovny“ položky primárního kapitálu podniků, na něž se vztahují požadavky směrnice 2009/138/ES, které jsou zařazeny do kapitálu tier 1 ve smyslu směrnice 2009/138/ES v souladu s čl. 94 odst. 1 uvedené směrnice;
103)
„položkami vedlejšího kapitálu tier 1 pojišťovny“ položky primárního kapitálu podniků, na něž se vztahují požadavky směrnice 2009/138/ES, pokud jsou tyto položky zařazeny do kapitálu tier 1 ve smyslu směrnice 2009/138/ES v souladu s čl. 94 odst. 1 uvedené směrnice a jejich zahrnutí je omezeno akty v přenesené pravomoci přijatými v souladu s článkem 99 uvedené směrnice;
104)
„položkami kapitálu tier 2 pojišťovny“ položky primárního kapitálu podniků, na něž se vztahují požadavky směrnice 2009/138/ES, které jsou zařazeny do kapitálu tier 2 ve smyslu směrnice 2009/138/ES v souladu s čl. 94 odst. 2 uvedené směrnice;
105)
„položkami kapitálu tier 3 pojišťovny“ položky primárního kapitálu podniků, na něž se vztahují požadavky směrnice 2009/138/ES, které jsou zařazeny do kapitálu tier 3 ve smyslu směrnice 2009/138/ES v souladu s čl. 94 odst. 3 uvedené směrnice;
106)
„odložené daňové pohledávky“ mají stejný význam jako v použitelném účetním rámci;
107)
„odloženými daňovými pohledávkami závislými na budoucím zisku“ odložené daňové pohledávky, jejichž budoucí hodnotu lze realizovat pouze v případě, že instituce v budoucnu vytvoří zdanitelný zisk;
108)
„odložené daňové závazky“ mají stejný význam jako v použitelném účetním rámci;
109)
„aktivy penzijního fondu definovaných požitků“ se rozumějí aktiva penzijního fondu definovaných požitků, případně plánu, po snížení o částku závazků tohoto fondu nebo plánu;
110)
„rozdělením výnosů“ výplata dividend nebo úroků v jakékoli podobě;
111)
„finanční podnik“ má stejný význam jako v čl. 13 bodu 25 písm. b) a d) směrnice 2009/138/ES;
112)
„rezervní fond na všeobecná bankovní rizika“ má stejný význam jako v článku 38 směrnice 86/635/EHS
113)
„goodwill“ má stejný význam jako v použitelném účetním rámci;
114)
„nepřímou kapitálovou investicí“ jakákoli expozice vůči zprostředkujícímu subjektu, který má expozici v kapitálových nástrojích vydaných subjektem finančního sektoru, jestliže by se při trvalém odpisu kapitálových nástrojů vydaných subjektem finančního sektoru ztráta, která by instituci v důsledku toho vznikla, podstatně nelišila od ztráty, která by instituci vznikla z přímé kapitálové investice do těchto kapitálových nástrojů vydaných subjektem finančního sektoru;
115)
„nehmotná aktiva“ mají stejný význam jako v použitelném účetním rámci a zahrnují goodwill;
116)
„jinými kapitálovými nástroji“ kapitálové nástroje vydané subjekty finančního sektoru, které nelze považovat za nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1, vedlejšího kapitálu tier 1 nebo kapitálu tier 2 ani za položky kapitálu tier 1 pojišťovny, položky vedlejšího kapitálu tier 1 pojišťovny, položky kapitálu tier 2 pojišťovny nebo položky kapitálu tier 3 pojišťovny;
117)
„ostatními fondy“ fondy ve smyslu použitelného účetního rámce, které musí být zveřejněny podle tohoto použitelného účetního rámce a nezahrnují částky již zahrnuté do kumulovaného ostatního úplného výsledku hospodaření nebo nerozděleného zisku;
118)
„kapitálem“ součet kapitálu tier 1 a kapitálu tier 2;
119)
„kapitálovými nástroji“ kapitálové nástroje vydané institucí, které lze považovat za nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1, vedlejšího kapitálu tier 1 nebo kapitálu tier 2;
120)
„menšinovým podílem“ objem kmenového kapitálu tier 1 dceřiného podniku instituce, jenž lze přiřadit fyzickým nebo právnickým osobám jiným, než jsou ty, které byly zahrnuty do obezřetnostní konsolidace dané instituce;
121)
„zisk“ má stejný význam jako v použitelném účetním rámci;
122)
„vzájemnou účastí“ situace, kdy instituce drží kapitálové nástroje nebo jiné kapitálové nástroje vydané subjekty finančního sektoru a tyto subjekty současně drží kapitálové nástroje vydané institucí;
123)
„nerozděleným ziskem“ zisky a ztráty z předchozích období po započtení hospodářského výsledku podle použitelného účetního rámce;
124)
„emisní ážio“ má stejný význam jako v použitelném účetním rámci;
125)
„přechodné rozdíly“ mají stejný význam jako v použitelném účetním rámci;
126)
„syntetickou kapitálovou investicí“ investice instituce do finančního nástroje, jehož hodnota je přímo vázána na hodnotu kapitálových nástrojů vydaných subjektem finančního sektoru;
127)
„křížovým záručním systémem“ se rozumí systém, jenž splňuje všechny tyto podmínky:
a)
instituce spadají do stejného institucionálního systému ochrany uvedeného v čl. 113 odst. 7;
b)
instituce jsou plně konsolidovány v souladu s čl. 1 odst. 1 písm. b), c), d) nebo čl. 1 odst. 2 směrnice 83/349/EHS a podléhají dohledu na konsolidovaném základě ze strany instituce, jež je mateřskou institucí v členském státě v souladu s částí první hlavou II kapitolou 2 tohoto nařízení a na niž se vztahují kapitálové požadavky;
c)
mateřská instituce v členském státě a její dceřiné podniky jsou usazeny v tomtéž členském státě a podléhají povolení a dohledu ze strany téhož příslušného orgánu;
d)
mateřská instituce v členském státě a její dceřiné podniky uzavřely smluvní nebo právními předpisy stanovenou dohodu o závazku, která tyto instituce chrání a která zejména zajišťuje jejich likviditu a platební schopnost, aby se v případě nutnosti zabránilo úpadku;
e)
jsou zavedena opatření, na jejichž základě dojde k okamžitému poskytnutí finančních prostředků formou kapitálu a likvidity, pokud jsou vyžadovány na základě smluvní nebo právními předpisy stanovené dohody o závazku uvedené v písmenu d);
f)
příslušný orgán přiměřenost opatření uvedených v písmenech d) a e) pravidelně sleduje;
g)
minimální výpovědní lhůta pro dobrovolné odstoupení dceřiného podniku od dohody o závazku je 10 let;
h)
příslušný orgán je zmocněn dobrovolné odstoupení dceřiného podniku od dohody o závazku zakázat;
128)
„položkami k rozdělení“ výše zisku na konci posledního účetního období zvýšená o veškerý zisk z předchozích období a fondy určené k tomuto účelu před rozdělením mezi držitele kapitálových nástrojů a snížená o veškeré ztráty z předchozích období, o zisk, který podle právních předpisů nebo pravidel instituce rozdělit nelze, a o platby vložené do nedělitelných fondů v souladu s příslušnými právními předpisy nebo stanovami instituce, přičemž výše těchto ztrát a fondů se určuje na základě individuální, nikoliv konsolidované účetní závěrky instituce.
2. Pro účely tohoto nařízení veškeré odkazy na nemovitosti nebo obytné či obchodní nemovitosti nebo na zástavní právo k těmto nemovitostem zahrnují akcie ve finských společnostech zajišťujících bytovou výstavbu v souladu s finským zákonem o společnostech zajišťujících výstavbu z roku 1991 nebo odpovídajícími pozdějšími předpisy. Členské státy nebo jejich příslušné orgány mohou povolit, aby se s podíly představujícími rovnocennou nepřímou účast na nemovitosti zacházelo jako s přímou účastí na nemovitosti, a to za podmínky, že je tato nepřímá účast konkrétně upravena ve vnitrostátním právu daného členského státu, a je-li poskytnuta jako kolaterál, přináší věřitelům rovnocennou ochranu.
3. Financování obchodu uvedené v odst. 1 bodu 80 je obecně nezávazné a při každé žádosti o čerpání je vyžadována dostatečná podpůrná dokumentace k transakci, což umožňuje v případě jakýchkoli pochybností ohledně bonity nebo podpůrné dokumentace k transakci toto financování odmítnout. Splacení expozic z financování obchodu je obvykle nezávislé na dlužníkovi, finanční prostředky namísto toho pocházejí z peněz obdržených od dovozců nebo plynou z výnosů z prodeje příslušného zboží.
Článek 5
Definice týkající se kapitálových požadavků na krytí úvěrového rizika
Pro účely části třetí hlavy II se rozumí:
1)
„expozicí“ aktivum nebo podrozvahová položka
2)
„ztrátou“ ekonomická ztráta, včetně podstatných účinků diskontu a podstatných přímých i nepřímých nákladů souvisejících se získáváním částek splatných podle nástroje;
3)
„očekávanou ztrátou“ poměr mezi výší očekávané ztráty z expozice při možném selhání protistrany nebo v případě rozmělnění v období jednoho roku a částkou dlužnou v okamžiku selhání;
HLAVA II
ÚROVEŇ UPLATŇOVÁNÍ POŽADAVKŮ
KAPITOLA 1
Uplatňování požadavků na individuálním základě
Článek 6
Obecné zásady
1. Instituce plní na individuálním základě povinnosti stanovené v části druhé až páté a v části osmé.
2. Od instituce, která je buď dceřiným podnikem v členském státě, v němž je povolena a kde podléhá dohledu, nebo mateřským podnikem, ani instituce, která je zahrnuta do konsolidace podle článku 19, se nevyžaduje, aby na individuálním základě plnila povinnosti stanovené v článcích 89, 90 a 91.
3. Od instituce, která je buď mateřským, nebo dceřiným podnikem, a instituce, která je zahrnuta do konsolidace podle článku 19, se nevyžaduje, aby na individuálním základě plnila povinnosti stanovené v části osmé.
4. Úvěrové instituce a investiční podniky, které jsou oprávněny poskytovat investiční služby a činnosti uvedené v oddílu A bodech 3 a 6 přílohy I směrnice 2004/39/ES, plní na individuálním základě povinnosti stanovené v části šesté. Do předložení zprávy Komise v souladu s čl. 508 odst. 3 mohou příslušné orgány osvobodit investiční podniky od požadavku plnit povinnosti stanovené v části šesté s ohledem na povahu, rozsah a složitost jejich činnosti.
5. Instituce s výjimkou investičních podniků podle čl. 95 odst. 1 a čl. 96 odst. 1 a institucí, v jejichž případě příslušné orgány uplatnily výjimku stanovenou v čl. 6 odst. 1 nebo čl. 7 odst. 3, plní na individuálním základě povinnosti stanovené v části sedmé.
Článek 7
Výjimky z uplatňování obezřetnostních požadavků na individuálním základě
1. Příslušné orgány mohou upustit od uplatňování čl. 6 odst. 1 na kterýkoli dceřiný podnik instituce, pokud dceřiný podnik i instituce podléhají povolení a dohledu dotyčného členského státu a dceřiný podnik je zahrnut do dohledu na konsolidovaném základě nad institucí, která je jeho mateřským podnikem, a pokud jsou splněny všechny následující podmínky, aby bylo zajištěno přiměřené rozdělení kapitálu mezi mateřský podnik a dceřiný podnik:
a)
neexistuje ani se nepředpokládá žádná podstatná věcná nebo právní překážka bránící okamžitému převodu kapitálu nebo splacení závazků mateřským podnikem;
b)
mateřský podnik buď splňuje podmínky příslušného orgánu ohledně obezřetného řízení dceřiného podniku a prohlásí se svolením příslušného orgánu, že se zaručuje za závazky přijaté dceřiným podnikem, nebo mají rizika v dceřiném podniku zanedbatelný význam;
c)
postupy hodnocení, měření a kontroly rizika používané v mateřském podniku se vztahují i na dceřiný podnik;
d)
mateřský podnik drží více než 50 % hlasovacích práv plynoucích z podílu na kapitálu dceřiného podniku nebo má právo jmenovat nebo odvolat většinu členů vedoucího orgánu dceřiného podniku.
2. Příslušné orgány mohou využít možnosti stanovené v odstavci 1, je-li mateřský podnik finanční holdingovou společností nebo smíšenou finanční holdingovou společností zřízenou v témže členském státě jako instituce, za předpokladu, že podléhá stejnému dohledu, jaký je vykonáván nad institucemi, a zejména standardům stanoveným v čl. 11 odst. 1.
3. Příslušné orgány mohou upustit od uplatňování čl. 6 odst. 1 na mateřskou instituci v členském státě, pokud tato instituce podléhá povolení a dohledu dotyčného členského státu a je zahrnuta do dohledu na konsolidovaném základě a pokud jsou splněny všechny následující podmínky, aby bylo zajištěno přiměřené rozdělení kapitálu mezi mateřský podnik a dceřiné podniky:
a)
neexistuje ani se nepředpokládá žádná podstatná věcná nebo právní překážka bránící okamžitému převodu kapitálu nebo splacení závazků mateřské instituci v členském státě;
b)
na mateřskou instituci v členském státě se vztahují postupy hodnocení, měření a kontroly rizika, které odpovídají podmínkám dohledu na konsolidovaném základě.
Příslušný orgán, který využívá tento odstavec, informuje příslušné orgány všech ostatních členských států.
Článek 8
Výjimky z uplatňování požadavků na likviditu na individuálním základě
1. Příslušné orgány mohou zcela nebo částečně upustit od uplatňování části šesté na instituci a všechny nebo některé z jejích dceřiných podniků v Unii a vykonávat nad nimi dohled jako nad jedinou podskupinou pro účely likvidity, pokud splňují všechny tyto podmínky:
a)
mateřská instituce na konsolidovaném základě nebo dceřiná instituce na subkonsolidovaném základě splňuje povinnosti stanovené v části šesté;
b)
mateřská instituce na konsolidovaném základě nebo dceřiná instituce na subkonsolidovaném základě neustále sleduje a dohlíží na likviditu všech institucí uvnitř skupiny nebo podskupiny, na něž se vztahuje výjimka, a zajišťuje dostatečnou úroveň likvidity pro všechny tyto instituce;
c)
instituce uzavřely smlouvy ke spokojenosti příslušných orgánů, které umožňují volný pohyb finančních prostředků mezi nimi, aby mohly plnit své individuální a společné závazky podle splatnosti;
d)
neexistuje ani se nepředpokládá žádná podstatná věcná nebo právní překážka bránící plnění smluv uvedených v písmenu c).
Do 1. ledna 2014 Komise předloží Evropskému parlamentu a Radě zprávu o veškerých právních překážkách, které mohou znemožnit uplatňování prvního pododstavce písm. c), a vyzývá se, aby případně potřeby předložila do 31. prosince 2015 legislativní návrh k odstranění těchto překážek.
2. Příslušné orgány mohou zcela nebo částečně upustit od uplatňování části šesté na instituci a na všechny nebo některé její dceřiné podniky, pokud jsou všechny instituce jediné podskupiny pro účely likvidity povoleny ve stejném členském státě a jsou splněny podmínky v odstavci 1.
3. Pokud jsou instituce jediné podskupiny pro účely likvidity povoleny v několika členských státech, použije se odstavec 1 pouze po uplatnění postupu stanoveného v článku 21 a pouze na instituce, jejichž příslušné orgány se dohodnou na následujícím:
a)
hodnocení souladu organizace a ošetření rizika likvidity v rámci jediné podskupiny pro účely likvidity s podmínkami stanovenými v článku 86 směrnice 2013/36/EU;
b)
rozdělení objemů, umístění a vlastnictví požadovaných likvidních aktiv, která mají být v jediné podskupině pro účely likvidity držena;
c)
stanovení minimálních objemů likvidních aktiv, která mají držet instituce, u nichž bude upuštěno od uplatňování části šesté;
d)
potřebě přísnějších parametrů, než jsou parametry uvedené v části šesté;
e)
neomezeném sdílení veškerých informací mezi příslušnými orgány;
f)
plném chápání důsledků této výjimky.
4. Příslušné orgány mohou použít odstavce 1, 2 a 3 rovněž na instituce, které jsou členy téhož institucionálního systému ochrany uvedeného v čl. 113 odst. 7 písm. b), za předpokladu, že splňují všechny podmínky stanovené v čl. 113 odst. 7, a na další instituce, které jsou ve vzájemném vztahu uvedeném v čl. 113 odst. 6, za předpokladu, že splňují všechny podmínky v něm stanovené. Příslušné orgány v takovém případě určí jednu z institucí, na něž se vztahuje výjimka, aby splnila část šestou na základě konsolidované situace všech institucí z jediné podskupiny pro účely likvidity.
5. V případě udělení výjimky podle odstavce 1 nebo odstavce 2 může příslušný orgán rovněž uplatnit článek 86 směrnice 2013/36/EU nebo jeho části na úrovni jediné podskupiny pro účely likvidity a upustit od uplatňování článku 86 směrnice 2013/36/EU nebo jeho části na individuálním základě.
Článek 9
Individuální konsolidace
1. S výhradou odstavců 2 a 3 tohoto článku a čl. 144 odst. 3 směrnice 2013/36/EU mohou příslušné orgány v konkrétních případech povolit, aby mateřské instituce do výpočtu svého požadavku podle čl. 6 odst. 1 zahrnuly dceřiné podniky, které splňují podmínky stanovené v čl. 7 odst. 1 písm. c) a d) a jejichž podstatné expozice nebo závazky jsou vůči dané mateřské instituci.
2. Postup stanovený v odstavci 1 se povolí pouze tehdy, pokud mateřská instituce příslušným orgánům plně doloží okolnosti a opatření včetně právních, na jejichž základě neexistuje ani se nepředpokládá žádná podstatná věcná nebo právní překážka bránící okamžitému převodu kapitálu nebo splacení splatných závazků dceřiným podnikem mateřskému podniku.
3. Využije-li příslušný orgán možnosti stanovené v odstavci 1, pravidelně a nejméně jednou ročně informuje příslušné orgány všech ostatních členských států o použití odstavce 1 a okolnostech a opatřeních ve smyslu odstavce 2. Nachází-li se dceřiný podnik ve třetí zemi, informují příslušné orgány stejným způsobem také příslušné orgány této třetí země.
Článek 10
Výjimky pro úvěrové instituce trvale přidružené k ústřednímu subjektu
1. Příslušné orgány mohou v souladu s vnitrostátním právem částečně nebo zcela upustit od uplatňování požadavků stanovených v části druhé až osmé na jednu nebo více úvěrových institucí, které se nacházejí v témže členském státě a které jsou trvale přidruženy k ústřednímu subjektu, jenž nad nimi vykonává dohled a je usazen v témže členském státě, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
závazky ústředního subjektu a přidružených institucí jsou společné a nerozdílné nebo za závazky přidružených institucí plně ručí ústřední subjekt;
b)
platební schopnost a likvidita ústředního subjektu a všech přidružených institucí jsou sledovány jako celek na základě konsolidovaných účetních závěrek těchto institucí;
c)
vedoucí orgány ústředního subjektu jsou oprávněny vydávat pokyny vedoucím orgánům přidružených institucí.
Členské státy mohou v souvislosti s uplatňováním výjimky uvedené v prvním pododstavci zachovávat a využívat stávající vnitrostátní právní předpisy, pokud nejsou v rozporu s tímto nařízením a směrnicí 2013/36/EU.
2. Pokud se příslušné orgány ujistily, že podmínky uvedené v odstavci 1 jsou splněny, a pokud jsou závazky ústředního subjektu plně zaručeny přidruženými institucemi, mohou příslušné orgány v jednotlivých případech upustit od uplatňování ustanovení části druhé až osmé na tento ústřední subjekt.
KAPITOLA 2
Obezřetnostní konsolidace
Oddíl 1
Uplatňování požadavků na konsolidovaném základě
Článek 11
Obecná ustanovení
1. Mateřské instituce v členském státě plní povinnosti stanovené v části druhé až čtvrté a části sedmé v rozsahu a způsobem uvedeným v článku 18 na základě své konsolidované situace. Mateřské podniky a jejich dceřiné podniky, na něž se vztahuje toto nařízení, mají zavedenu řádnou organizační strukturu a odpovídající mechanismy vnitřní kontroly, aby zajistily řádné zpracovávání a předávání údajů nezbytných ke konsolidaci. Zejména zajistí, aby dceřiné podniky, na něž se nevztahuje toto nařízení, zavedly opatření, postupy a mechanismy pro zajištění náležité konsolidace.
2. Instituce kontrolované mateřskou finanční holdingovou společností nebo mateřskou smíšenou finanční holdingovou společností v členském státě plní povinnosti stanovené v části druhé až čtvrté a části sedmé v rozsahu a způsobem uvedeným v článku 18 na základě konsolidované situace dané finanční holdingové společnosti nebo smíšené finanční holdingové společnosti.
Pokud mateřská finanční holdingová společnost nebo mateřská smíšená finanční holdingová společnost v členském státě kontroluje více než jednu instituci, použije se první pododstavec pouze na instituci, na niž se vztahuje dohled na konsolidovaném základě v souladu s článkem 111 směrnice 2013/36/EU.
3. Mateřské instituce v EU a instituce kontrolované mateřskou finanční holdingovou společností v EU a instituce kontrolované mateřskou smíšenou finanční holdingovou společností v EU plní povinnosti stanovené v části šesté na základě konsolidované situace dané mateřské instituce, finanční holdingové společnosti nebo smíšené finanční holdingové společnosti, pokud skupina sestává z jedné nebo více úvěrových institucí nebo investičních podniků, které jsou oprávněny poskytovat investiční služby a činnosti uvedené v oddíle A bodech 3 a 6 přílohy I směrnice 2004/39/ES. Do předložení zprávy Komise v souladu s čl. 508 odst. 2, a pokud skupina sestává pouze z investičních podniků, mohou příslušné orgány osvobodit investiční podniky od požadavku plnit povinnosti stanovené v části šesté na konsolidovaném základě, s ohledem na povahu, rozsah a složitost jejich činnosti.
4. Pokud se použije článek 10, ústřední subjekt uvedený v daném článku plní požadavky části druhé až osmé na základě konsolidované situace celku tvořeného ústředním subjektem a jeho přidruženými institucemi.
5. Vedle požadavků podle odstavců 1 až 4, a aniž jsou dotčena jiná ustanovení tohoto nařízení a směrnice 2013/36/EU, mohou příslušné orgány od strukturálně oddělených institucí vyžadovat dodržování povinností stanovených v části druhé až čtvrté a části šesté až osmé tohoto nařízení a v hlavě VII směrnice 2013/36/EU na subkonsolidovaném základě, jestliže k tomu pro účely dohledu existují důvody plynoucí ze zvláštností rizika nebo kapitálové struktury instituce, včetně případů, kdy členské státy ve svém vnitrostátním právu vyžadují strukturální oddělení činností v rámci určité bankovní skupiny.
Uplatněním přístupu uvedeného v prvním pododstavci nesmí být dotčen účinný dohled na konsolidovaném základě a jeho uplatnění rovněž nesmí vést k neúměrným nepříznivým účinkům na finanční systém jako celek nebo jeho části v jiných členských státech nebo v Unii jako celku ani nesmí vytvářet překážku bránící fungování vnitřního trhu.
Článek 12
Finanční holdingové společnosti nebo smíšené finanční holdingové společnosti s dceřinou úvěrovou institucí a současně s dceřiným investičním podnikem
Pokud má finanční holdingová společnost nebo smíšená finanční holdingová společnost jako dceřiný podnik nejméně jednu úvěrovou instituci a jeden investiční podnik, vztahují se požadavky uplatňované na základě konsolidované situace finanční holdingové společnosti nebo smíšené finanční holdingové společnosti na úvěrovou instituci.
Článek 13
Uplatňování požadavků na zveřejňování na konsolidovaném základě
1. Mateřské instituce v EU plní povinnosti stanovené v části osmé na základě své konsolidované situace.
Významné dceřiné podniky mateřských institucí v EU a dceřiné podniky, které mají pro svůj místní trh podstatný význam, zveřejňují informace uvedené v článcích 437, 438, 440, 442, 450, 451 a 453 na individuálním nebo subkonsolidovaném základě.
2. Instituce kontrolované mateřskou finanční holdingovou společností v EU nebo mateřskou smíšenou finanční holdingovou společností v EU plní povinnosti stanovené v části osmé na základě konsolidované situace dané finanční holdingové společnosti nebo smíšené finanční holdingové společnosti.
Významné dceřiné podniky mateřských institucí v EU a dceřiné podniky, které mají pro svůj místní trh podstatný význam, zveřejňují informace uvedené v článcích 437, 438, 440, 442, 450, 451 a 453 na individuálním nebo subkonsolidovaném základě.
3. Odstavce 1 a 2 se zcela nebo částečně nepoužijí na mateřské instituce v EU, instituce kontrolované mateřskou finanční holdingovou společností v EU nebo mateřskou smíšenou finanční holdingovou společností v EU, pokud jsou tyto instituce zahrnuty do rovnocenného zveřejňování informací, které na konsolidovaném základě provádí mateřský podnik usazený ve třetí zemi.
4. Pokud se použije článek 10, ústřední subjekt uvedený v daném článku plní požadavky části osmé na základě konsolidované situace ústředního subjektu. Na ústřední subjekt se použije čl. 18 odst. 1 a s přidruženými institucemi se nakládá jako s dceřinými podniky ústředního subjektu.
Článek 14
Uplatňování požadavků části páté na konsolidovaném základě
1. Mateřské a dceřiné podniky, na něž se vztahuje toto nařízení, plní povinnosti stanovené v části páté na konsolidovaném nebo subkonsolidovaném základě, aby zajistily, že jejich opatření, postupy a mechanismy požadované danými ustanoveními jsou konzistentní a integrované a že je možné získat veškeré údaje a informace, které mají význam pro účely dohledu. Zejména zajistí, aby dceřiné podniky, na něž se nevztahuje toto nařízení, zavedly opatření, postupy a mechanismy pro zajištění souladu s uvedenými ustanoveními.
2. Při uplatňování článku 92 na konsolidovaném nebo subkonsolidovaném základě použijí instituce dodatečnou rizikovou váhu podle článku 407, pokud jsou na úrovni subjektu usazeného ve třetí zemi, který je zahrnut do konsolidace v souladu s článkem 18, porušeny požadavky článku 405 nebo 406 a porušení je podstatné ve vztahu k celkovému rizikovému profilu skupiny.
3. Povinnosti vyplývající z části páté týkající se dceřiných podniků, na něž se nevztahuje toto nařízení, se neuplatní, pokud mateřská instituce v EU nebo instituce kontrolované mateřskou finanční holdingovou společností v EU nebo mateřskou smíšenou finanční holdingovou společností v EU mohou příslušným orgánům prokázat, že použití části páté je z hlediska zákonů třetí země, kde je dceřiný podnik usazen, protiprávní.
Článek 15
Výjimky z uplatňování kapitálových požadavků na konsolidovaném základě pro skupiny investičních podniků
1. Orgán vykonávající dohled na konsolidovaném základě může v konkrétních případech upustit od uplatňování části třetí tohoto nařízení a hlavy VII kapitoly 4 směrnice 2013/36/EU na konsolidovaném základě za předpokladu, že platí tyto podmínky:
a)
každý investiční podnik v EU v dané skupině používá alternativní výpočet celkového objemu rizikové expozice uvedený v čl. 95 odst. 2;
b)
všechny investiční podniky v dané skupině spadají do kategorií uvedených v čl. 95 odst. 1 a čl. 96 odst. 1;
c)
každý investiční podnik v EU v dané skupině splňuje na individuálním základě požadavky uložené článkem 95 a současně odečítá z kmenového kapitálu tier 1 veškeré podmíněné závazky ve prospěch investičních podniků, finančních institucí, společností spravujících aktiva a podniků pomocných služeb, které by jinak byly konsolidovány;
d)
jakákoli finanční holdingová společnost, která je mateřskou finanční holdingovou společností v členském státě jakéhokoli investičního podniku v dané skupině, drží kapitál alespoň ve výši, která je určena součtem položek uvedených v čl. 26 odst. 1, čl. 51 odst. 1 a čl. 62 odst. 1,: za účelem pokrytí součtu těchto položek:
i)
součtu účetních hodnot veškerých účastí, podřízených pohledávek a nástrojů uvedených v čl. 36 odst. 1 písm. h) a i), čl. 56 odst. 1 písm. c) a d) a čl. 66 odst. 1 písm. c) a d) v investičních podnicích, finančních institucích, společnostech spravujících aktiva a podnicích pomocných služeb, které by jinak byly konsolidovány; a
ii)
celkové hodnoty veškerých podmíněných závazků ve prospěch investičních podniků, finančních institucí, společností spravujících aktiva a podniků pomocných služeb, které by jinak byly konsolidovány;
e)
skupina nezahrnuje úvěrové instituce.
Pokud jsou splněna kritéria prvního pododstavce, musí mít každý investiční podnik v EU zavedeny systémy pro sledování a kontrolu zdrojů kapitálu a financování všech finančních holdingových společností, investičních podniků, finančních institucí, společností spravujících aktiva a podniků pomocných služeb v rámci skupiny.
2. Příslušné orgány mohou výjimku uplatnit rovněž tehdy, pokud finanční holdingová společnost drží kapitál ve výši, která je nižší než hodnota vypočtená podle odst. 1 písm. d), avšak nikoli nižší než součet kapitálových požadavků uložených na individuálním základě investičním podnikům, finančním institucím, společnostem spravujícím aktiva a podnikům pomocných služeb, které by jinak byly konsolidovány, a celkové hodnoty veškerých podmíněných závazků ve prospěch investičních podniků, finančních institucí, společností spravujících aktiva a podniků pomocných služeb, které by jinak byly konsolidovány. Pro účely tohoto odstavce je kapitálový požadavek pro investiční podniky ze třetích zemí, finanční instituce, společnosti spravující aktiva a podniky pomocných služeb pomyslným kapitálovým požadavkem.
Článek 16
Výjimky z uplatňování požadavků na pákový poměr na konsolidovaném základě pro skupiny investičních podniků
Pokud jsou všechny subjekty v rámci skupiny investičních podniků, včetně mateřského podniku, investičními podniky, které jsou vyňaty z uplatňování požadavků stanovených v části sedmé na individuálním základě v souladu s čl. 6 odst. 5, může se mateřský investiční podnik rozhodnout, že neuplatní požadavky stanovené v části sedmé na konsolidovaném základě.
Článek 17
Dohled nad investičními podniky, u nichž bylo upuštěno od uplatňování kapitálových požadavků na konsolidovaném základě
1. Investiční podniky ve skupině, jíž byla udělena výjimka podle článku 15, informují příslušné orgány o rizicích, která by mohla ohrozit jejich finanční situaci, včetně rizik spojených se složením a zdroji kapitálu, vnitřně stanoveného kapitálu a financování.
2. Jestliže příslušné orgány odpovědné za obezřetnostní dohled nad investičním podnikem upustí od povinného dohledu na konsolidovaném základě podle článku 15, přijmou jiná vhodná opatření ke sledování rizik celé skupiny, zejména velkých expozic, a to včetně všech podniků, které se nenacházejí v členském státě.
3. Jestliže příslušné orgány odpovědné za obezřetnostní dohled nad investičním podnikem upustí od uplatňování kapitálových požadavků na konsolidovaném základě podle článku 15, uplatňují se požadavky části osmé na individuálním základě.
Oddíl 2
Metody obezřetnostní konsolidace
Článek 18
Metody obezřetnostní konsolidace
1. Instituce, které jsou povinny plnit požadavky uvedené v oddíle 1 na základě konsolidované situace, provedou plnou konsolidaci všech institucí a finančních institucí, které jsou jejich dceřinými podniky, případně dceřinými podniky téže mateřské finanční holdingové společnosti nebo mateřské smíšené finanční holdingové společnosti. Pokud se část šestá použije na základě konsolidované situace instituce, nepoužijí se odstavce 2 až 8 tohoto článku.
2. Příslušné orgány však mohou v konkrétních případech povolit poměrnou konsolidaci podle podílu na kapitálu, který mateřský podnik drží v dceřiném podniku. Poměrná konsolidace může být povolena pouze tehdy, jsou-li splněny všechny tyto podmínky:
a)
ručení mateřského podniku je omezeno do výše podílu na kapitálu, který mateřský podnik v dceřiném podniku drží, s ohledem na ručení ostatních akcionářů nebo společníků;
b)
platební schopnost ostatních akcionářů nebo společníků je uspokojivá;
c)
ručení ostatních akcionářů a společníků je jasně stanoveno právně závazným způsobem.
3. Jsou-li podniky propojeny vztahem ve smyslu čl. 12 odst. 1 směrnice 83/349/EHS, určí příslušné orgány způsob provedení konsolidace.
4. Orgán vykonávající dohled na konsolidovaném základě vyžaduje poměrnou konsolidaci podle podílů na kapitálu držených v institucích a finančních institucích, které jsou řízeny podnikem zahrnutým do konsolidace spolu s jedním nebo více podniky nezahrnutými do konsolidace, je-li ručení těchto podniků omezeno do výše drženého podílu na kapitálu.
5. V případě jiných účastí nebo kapitálových vazeb, než které jsou uvedeny v odstavcích 1 a 2, určí příslušné orgány, zda a jak má být konsolidace provedena. Zejména mohou povolit nebo požadovat použití ekvivalenční metody. Tato metoda však nevede k zahrnutí daných podniků do dohledu na konsolidovaném základě.
6. Příslušné orgány určí, zda a jak má být konsolidace provedena v následujících případech:
a)
pokud podle názoru příslušných orgánů instituce uplatňuje významný vliv na jednu nebo více institucí nebo finančních institucí, ale nemá v těchto institucích účast ani k nim nemá jiné kapitálové vazby, a
b)
pokud jsou dvě nebo více institucí nebo finančních institucí podřízeny jednomu vedení jinak než na základě smlouvy, zakládací listiny nebo stanov.
Příslušné orgány mohou zejména povolit nebo požadovat použití metody uvedené v článku 12 směrnice 83/349/EHS. Tato metoda však nevede k zahrnutí daných podniků do dohledu na konsolidovaném základě.
7. Evropský orgán pro bankovnictví (EBA) vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění podmínek, podle nichž se provádí konsolidace v případech uvedených v odstavcích 2 až 6 tohoto článku.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. prosince 2016.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
8. Pokud se vyžaduje dohled na konsolidovaném základě podle článku 111 směrnice 2013/36/EU, podniky pomocných služeb a společnosti spravující aktiva definované v čl. 2 bodu 5 směrnice 2002/87/ES se v případech stanovených v tomto článku a v souladu s postupy stanovenými v tomto článku zahrnují do konsolidace.
Oddíl 3
Působnost obezřetnostní konsolidace
Článek 19
Subjekty vyňaté z působnosti obezřetnostní konsolidace
1. Instituce, finanční instituce nebo podnik pomocných služeb, které jsou dceřiným podnikem nebo podnikem, v němž je držena účast, nemusí být zahrnuty do konsolidace, pokud je celková hodnota aktiv a podrozvahových položek dotčeného podniku nižší než nižší z těchto dvou částek:
a)
10 milionů EUR;
b)
1 % celkové hodnoty aktiv a podrozvahových položek mateřského podniku nebo podniku, který drží účast.
2. Orgány příslušné k dohledu na konsolidovaném základě podle článku 111 směrnice 2013/36/EU mohou v konkrétních případech rozhodnout, že instituce, finanční instituce nebo podnik pomocných služeb, které jsou dceřiným podnikem nebo podnikem, v němž je držena účast, nemusí být zahrnuty do konsolidace, a to v následujících případech:
a)
pokud se dotčený podnik nachází ve třetí zemi, kde existují právní překážky pro předávání nezbytných informací;
b)
pokud má dotčený podnik vzhledem k cílům dohledu nad úvěrovými institucemi pouze zanedbatelný význam;
c)
pokud by podle názoru orgánů příslušných k dohledu na konsolidovaném základě byla konsolidace finanční situace dotčeného podniku vzhledem k cílům dohledu nad úvěrovými institucemi nevhodná nebo zavádějící.
3. Pokud však v případech podle odstavce 1 a odst. 2 písm. b) splňuje kritéria stanovená v uvedených ustanoveních více podniků, které jako celek nemají zanedbatelný význam vzhledem k uvedeným cílům, jsou zahrnuty do konsolidace.
Článek 20
Společná rozhodnutí o obezřetnostních požadavcích
1. Příslušné orgány spolupracují a vzájemně projednávají relevantní otázky:
a)
v případě žádostí o svolení podle čl. 143 odst. 1, čl. 151 odst. 4, čl. 151 odst. 9, článku 283, čl. 312 odst. 2 a článku 363 předložených mateřskou institucí v EU a jejími dceřinými podniky nebo společně dceřinými podniky mateřské finanční holdingové společnosti v EU nebo mateřské smíšené finanční holdingové společnosti v EU, aby rozhodly, zda požadované svolení udělit, a případně určily podmínky, kterým by toto svolení mělo podléhat;
b)
aby určily, zda jsou splněna kritéria pro zvláštní postup uvnitř skupiny podle čl. 422 odst. 9 a čl. 425 odst. 5 doplněná regulačními technickými normami podle čl. 422 odst. 10 a čl. 425 odst. 6 vypracovanými orgánem EBA.
Žádosti se podávají pouze orgánu vykonávajícímu dohled na konsolidovaném základě.
Žádost uvedená v čl. 312 odst. 2 obsahuje popis metodiky používané k rozdělení kapitálového požadavku k operačnímu riziku mezi jednotlivé subjekty ve skupině. V žádosti je nutno uvést, zda a jakým způsobem budou do systému měření rizika promítnuty účinky diverzifikace.
2. Příslušné orgány učiní vše, co je v jejich silách, aby do šesti měsíců dosáhly společného rozhodnutí:
a)
o žádosti uvedené v odst. 1 písm. a);
b)
o posouzení kritérií a o uplatnění zvláštního postupu podle odst. 1 písm. b).
Toto společné rozhodnutí má podobu dokumentu obsahujícího plně odůvodněné rozhodnutí a žadateli ho předá příslušný orgán uvedený v odstavci 1.
3. Lhůta uvedená v odstavci 2 počíná běžet:
a)
dnem, kdy orgán vykonávající dohled na konsolidovaném základě obdrží úplnou žádost uvedenou v odst. 1 písm. a). Orgán vykonávající dohled na konsolidovaném základě neprodleně předá úplnou žádost ostatním příslušným orgánům;
b)
dnem, kdy příslušné orgány obdrží zprávu vypracovanou orgánem vykonávajícím dohled na konsolidovaném základě, jež obsahuje analýzu vzájemných závazků uvnitř skupiny.
4. Nepřijmou-li příslušné orgány společné rozhodnutí do šesti měsíců, vydá orgán vykonávající dohled na konsolidovaném základě ve věci odst. 1 písm. a) vlastní rozhodnutí. Rozhodnutí orgánu vykonávajícího dohled na konsolidovaném základě nesmí omezit pravomoci příslušných orgánů podle článku 105 směrnice 2013/36/EU.
Rozhodnutí má podobu dokumentu obsahujícího plně odůvodněné rozhodnutí a bere v úvahu názory a námitky ostatních příslušných orgánů vyjádřené v daném šestiměsíčním období.
Rozhodnutí předává orgán vykonávající dohled na konsolidovaném základě mateřské instituci v EU, mateřské finanční holdingové společnosti v EU nebo mateřské smíšené finanční holdingové společnosti v EU a ostatním příslušným orgánům.
Pokud ke konci daného šestiměsíčního období kterýkoli z dotčených příslušných orgánů postoupil věc orgánu EBA v souladu s článkem 19 nařízení (EU) č. 1093/2010, odloží orgán vykonávající dohled na konsolidovaném základě své rozhodnutí ve věci podle odst. 1 písm. a) tohoto článku a vyčká na rozhodnutí, které EBA může ve vztahu k jeho rozhodnutí učinit podle čl. 19 odst. 3 uvedeného nařízení, a poté rozhodne v souladu s rozhodnutím EBA. Šestiměsíční období se považuje za lhůtu pro smírné urovnání sporu ve smyslu uvedeného nařízení. EBA přijme své rozhodnutí do jednoho měsíce. Věc nelze orgánu EBA postoupit po skončení daného šestiměsíčního období nebo po dosažení společného rozhodnutí.
5. Nepřijmou-li příslušné orgány do šesti měsíců společné rozhodnutí, vydá příslušný orgán odpovědný za dohled nad dceřiným podnikem na individuálním základě ve věci podle odst. 1 písm. b) vlastní rozhodnutí.
Rozhodnutí má podobu dokumentu obsahujícího plně odůvodněné rozhodnutí a bere v úvahu názory a námitky ostatních příslušných orgánů vyjádřené v daném šestiměsíčním období.
Rozhodnutí musí být předáno orgánu vykonávajícímu dohled na konsolidovaném základě, který informuje mateřskou instituci v EU, mateřskou finanční holdingovou společnost v EU nebo mateřskou smíšenou finanční holdingovou společnost v EU.
Pokud ke konci daného šestiměsíčního období tento orgán vykonávající dohled na konsolidovaném základě postoupil věc orgánu EBA v souladu s článkem 19 nařízení (EU) č. 1093/2010, odloží příslušný orgán odpovědný za dohled nad dceřiným podnikem na individuálním základě své rozhodnutí ve věci podle odst. 1 písm. b) tohoto článku a vyčká na rozhodnutí, které EBA může ve vztahu k jeho rozhodnutí učinit podle čl. 19 odst. 3 uvedeného nařízení, a poté rozhodne v souladu s rozhodnutím EBA. Šestiměsíční období se považuje za lhůtu pro smírné urovnání sporu ve smyslu uvedeného nařízení. EBA přijme své rozhodnutí do jednoho měsíce. Věc nelze orgánu EBA postoupit po skončení daného šestiměsíčního období nebo po dosažení společného rozhodnutí.
6. Pokud mateřská instituce v EU a její dceřiné podniky, dceřiné podniky mateřské finanční holdingové společnosti v EU nebo dceřiné podniky mateřské smíšené finanční holdingové společnosti v EU používají pokročilý přístup k měření podle čl. 312 odst. 2 nebo přístup IRB podle článku 143 na jednotném základě, povolí příslušné orgány, aby kvalifikační kritéria stanovená v článcích 321 a 322 nebo v části třetí hlavě II kapitole 3 oddílu 6 splnily mateřský podnik a jeho dceřiné podniky společně, způsobem, který je v souladu se strukturou skupiny a jejími systémy, postupy a metodikami řízení rizik.
7. Rozhodnutí uvedená v odstavcích 2, 4 a 5 jsou považována za směrodatná a uplatňována příslušnými orgány v dotčených členských státech.
8. EBA vypracuje návrhy prováděcích technických norem pro upřesnění postupu společného rozhodování podle odst. 1 písm. a) s ohledem na žádosti o svolení podle čl. 143 odst. 1, čl. 151 odst. 4 a 9, článku 283, čl. 312 odst. 2 a článku 363 s cílem usnadnit přijímání společných rozhodnutí.
EBA předloží tyto návrhy prováděcích technických norem Komisi do 31. prosince 2014.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 21
Společná rozhodnutí o úrovni uplatňování požadavků na likviditu
1. Na žádost mateřské instituce v EU nebo mateřské finanční holdingové společnosti v EU nebo mateřské smíšené finanční holdingové společnosti v EU nebo subkonsolidovaného dceřiného podniku mateřské instituce v EU nebo mateřské finanční holdingové společnosti v EU nebo mateřské smíšené finanční holdingové společnosti v EU učiní orgán vykonávající dohled na konsolidovaném základě a orgány příslušné k dohledu nad dceřinými podniky mateřské instituce v EU nebo mateřské finanční holdingové společnosti v EU nebo mateřské smíšené finanční holdingové společnosti v EU v členském státě vše, co je v jejich silách, aby přijaly společné rozhodnutí o tom, zda jsou splněny podmínky čl. 8 odst. 1 písm. a) až d), a v němž vymezí jedinou podskupinu pro účely likvidity pro použití článku 8.
Společného rozhodnutí musí být dosaženo do šesti měsíců poté, co orgán vykonávající dohled na konsolidovaném základě předloží zprávu vymezující jedinou podskupinu pro účely likvidity na základě kritérií stanovených v článku 8. Jestliže se orgány během daného šestiměsíčního období neshodnou, obrátí se orgán vykonávající dohled na konsolidovaném základě na žádost kteréhokoli z ostatních dotčených příslušných orgánů na orgán EBA. Orgán vykonávající dohled na konsolidovaném základě se může na orgán EBA obrátit z vlastního podnětu.
Společným rozhodnutím mohou být rovněž uložena omezení týkající se umístění a vlastnictví likvidních aktiv a stanoveny požadované minimální objemy likvidních aktiv, která mají držet instituce vyňaté z použití části šesté.
Toto společné rozhodnutí má podobu dokumentu obsahujícího plně odůvodněné rozhodnutí a orgán vykonávající dohled na konsolidovaném základě toto rozhodnutí předá mateřské instituci dotyčné jediné podskupiny pro účely likvidity.
2. Není-li společné rozhodnutí přijato do šesti měsíců, přijme každý orgán příslušný k dohledu na individuálním základě vlastní rozhodnutí.
Kterýkoli příslušný orgán se však může v průběhu daného šestiměsíčního období obrátit na orgán EBA s dotazem, zda jsou splněny podmínky čl. 8 odst. 1 písm. a) až d). EBA může v tomto případě provést nezávazné zprostředkování v souladu s čl. 31 písm. c) nařízení (EU) č. 1093/2010 a všechny zúčastněné příslušné orgány odloží svá rozhodnutí do ukončení nezávazného zprostředkování. Pokud během zprostředkování nedosáhly příslušné orgány do tří měsíců dohody, přijme každý orgán příslušný k dohledu na individuálním základě vlastní rozhodnutí, přičemž vezme v úvahu přiměřenost přínosů a rizik na úrovni členského státu mateřské instituce a přiměřenost přínosů a rizik na úrovni členského státu dceřiného podniku. Věc nelze orgánu EBA postoupit po skončení daného šestiměsíčního období nebo po dosažení společného rozhodnutí.
Společné rozhodnutí uvedené v odstavci 1 a rozhodnutí uvedená v druhém pododstavci tohoto odstavce jsou závazná.
3. Kterýkoli příslušný orgán se může také během daného šestiměsíčního období obrátit na orgán EBA v případě nedosažení dohody ohledně podmínek čl. 7 odst. 3 písm. a) až d). EBA může v tomto případě provést nezávazné zprostředkování v souladu s čl. 31 písm. c) nařízení (EU) č. 1093/2010 a všechny zúčastněné příslušné orgány odloží svá rozhodnutí do ukončení nezávazného zprostředkování. Pokud během zprostředkování nedosáhly příslušné orgány do tří měsíců dohody, přijme každý orgán příslušný k dohledu na individuálním základě vlastní rozhodnutí.
Článek 22
Subkonsolidace v případě subjektů ve třetích zemích
Dceřiné instituce uplatňují požadavky stanovené v článcích 89 až 91 a v části třetí a páté na subkonsolidovaném základě, jestliže tyto instituce nebo mateřský podnik v případě, že jím je finanční holdingová společnost nebo smíšená finanční holdingová společnost, mají ve třetí zemi dceřiný podnik ve formě instituce nebo finanční instituce nebo v takové instituci či společnosti drží účast.
Článek 23
Podniky ve třetích zemích
Pro účely výkonu dohledu na konsolidovaném základě v souladu s touto kapitolou se pojmy „investiční podnik“, „úvěrová instituce“, „finanční instituce“ a „instituce“ vztahují rovněž na podniky usazené ve třetích zemích, které by, pokud by byly usazeny v Unii, odpovídaly definicím těchto termínů v článku 4.
Článek 24
Oceňování aktiv a podrozvahových položek
1. Oceňování aktiv a podrozvahových položek se provádí v souladu s použitelným účetním rámcem.
2. Odchylně od odstavce 1 mohou příslušné orgány vyžadovat, aby instituce prováděly oceňování aktiv a podrozvahových položek a určování výše kapitálu v souladu s mezinárodními účetními standardy podle nařízení (ES) č. 1606/2002.
ČÁST DRUHÁ
KAPITÁL
HLAVA I
SLOŽKY KAPITÁLU
KAPITOLA 1
Kapitál tier 1
Článek 25
Kapitál tier 1
Kapitál tier 1 instituce je součtem kmenového kapitálu tier 1 a vedlejšího kapitálu tier 1 instituce.
KAPITOLA 2
Kmenový kapitál tier 1
Oddíl 1
Položky a nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1
Článek 26
Položky kmenového kapitálu tier 1
1. Položky kmenového kapitálu tier 1 instituce jsou tyto:
a)
kapitálové nástroje, jsou-li splněny podmínky stanovené v článku 28 nebo v příslušných případech v článku 29;
b)
emisní ážio související s nástroji uvedenými v písmenu a);
c)
nerozdělený zisk;
d)
kumulovaný ostatní úplný výsledek hospodaření;
e)
ostatní fondy;
f)
rezervní fond na všeobecná bankovní rizika.
Položky uvedené v písm. c) až f) se považují za kmenový kapitál tier 1 pouze tehdy, může-li je instituce neomezeně a okamžitě použít na pokrytí rizik nebo ztrát ve chvíli, kdy se objeví.
2. Pro účely odst. 1 písm. c) mohou instituce předtím, než formálně schválí svůj hospodářský výsledek za daný rok, a pouze s předchozím svolením příslušného orgánu zahrnout do kmenového kapitálu tier 1 mezitímní zisk nebo zisk ke konci roku. Příslušný orgán svolení udělí, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
údaje o zisku ověřily osoby nezávislé na instituci, které jsou odpovědné za audit účetnictví této instituce;
b)
instituce příslušnému orgánu uspokojivě prokázala, že všechny předvídatelné výplaty nebo dividendy byly od výše tohoto zisku odečteny.
Ověření mezitímního zisku instituce nebo zisku ke konci roku musí poskytovat přiměřenou úroveň jistoty, že zisk byly vykázán podle zásad stanovených v použitelném účetním rámci.
3. Příslušné orgány vyhodnotí, zda emise nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 splňují kritéria stanovená v článku 28 nebo v příslušných případech v článku 29. Pokud jde o emise po 31. prosince 2014 zařadí instituce kapitálové nástroje mezi nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1 až poté, co udělí svolení příslušné orgány, jež mohou konzultovat orgán EBA.
V případě kapitálových nástrojů mimo státní podporu, které příslušný orgán schválí jako způsobilé nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1, ale u kterých je podle názoru orgánu EBA značně složité určit, zda jsou kritéria stanovená v článku 28 nebo v příslušných případech v článku 29 splněna, vysvětlí příslušné orgány orgánu EBA důvody svého rozhodnutí.
Na základě informací poskytnutých jednotlivými příslušnými orgány orgán EBA vypracuje, udržuje a zveřejňuje seznam všech forem kapitálových nástrojů v každém členském státě, které jsou považovány za nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1. EBA tento seznam poprvé vypracuje a zveřejní 1. února 2015.
Po provedení přezkumu podle článku 80 a v případě, že se objeví významné důkazy o tom, že uvedené nástroje kritéria stanovená v článku 28 nebo v příslušných případech v článku 29 nesplňují, může orgán EBA rozhodnout tyto kapitálové nástroje vydané po 31. prosince 2014, nejedná-li se o nástroje státní podpory, ze seznamu vyřadit a učinit v tomto smyslu oznámení.
4. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění významu slova „předvídatelný“ při určování, zda byly odečteny všechny předvídatelné výplaty nebo dividendy.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. února 2015.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 27
Kapitálové nástroje vzájemných institucí, družstev, spořitelen nebo podobných institucí v kmenovém kapitálu tier 1
1. Položky kmenového kapitálu tier 1 zahrnují jakékoli kapitálové nástroje vydané institucí na základě jejích statutárních ustanovení, jsou-li splněny tyto podmínky:
a)
jedná se o typ instituce definovaný v použitelném vnitrostátním právu a podle názoru příslušných orgánů ji lze pro účely této části nařízení považovat za:
i)
vzájemnou institucí,
ii)
družstvo,
iii)
spořitelnu,
iv)
podobnou instituci,
v)
úvěrovou instituci, která je plně ve vlastnictví jedné z institucí uvedených v bodech i) až iv) a má povolení příslušného orgánu využívat ustanovení tohoto článku, a pokud a dokud daná instituce uvedená v bodech i) až iv) přímo či nepřímo drží 100 % kmenových akcií vydaných touto úvěrovou institucí;
b)
jsou splněny podmínky stanovené v článku 28 nebo v příslušných případech v článku 29.
Tyto vzájemné instituce, družstva nebo spořitelny uznané jako takové podle použitelného vnitrostátního práva před 31. prosincem 2012 jsou pro účely této časti za takové považovány i nadále, nepřestávají-li splňovat kritéria, na jejichž základě byly uznány.
2. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění podmínek, podle nichž mohou příslušné orgány určit, zda typ podniku uznaného podle použitelného vnitrostátního práva lze pro účely této části nařízení považovat za vzájemnou instituci, družstvo, spořitelnu nebo podobnou instituci;
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. února 2015.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 28
Nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1
1. Kapitálové nástroje lze považovat za nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1, pouze pokud jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
nástroje jsou vydány přímo institucí s předchozím souhlasem vlastníků instituce nebo, je-li to povoleno podle použitelného vnitrostátního práva, vedoucího orgánu instituce;
b)
nástroje jsou plně uhrazeny a jejich nákup není přímo ani nepřímo financován institucí;
c)
nástroje splňují všechny tyto podmínky, pokud jde o jejich klasifikaci:
i)
lze je považovat za kapitál ve smyslu článku 22 směrnice 86/635/EHS;
ii)
jsou klasifikovány jako vlastní kapitál ve smyslu použitelného účetního rámce;
iii)
jsou klasifikovány jako vlastní kapitál pro účely určení platební neschopnosti na základě rozvahy, stanoví-li tak vnitrostátní insolvenční právo;
d)
nástroje jsou jasně a odděleně uvedeny v rozvaze v rámci účetní závěrky instituce;
e)
nástroje nemají stanovenu splatnost (věčné nástroje);
f)
jistinu nástrojů nelze snížit nebo vyplatit, s výjimkou těchto případů:
i)
likvidace instituce;
ii)
diskrečního zpětného odkupu nástrojů nebo jiného způsobu snížení kapitálu na základě vlastního rozhodnutí, pokud instituce obdržela předchozí svolení příslušného orgánu v souladu s článkem 77;
g)
ustanovení, jimiž se nástroje řídí, výslovně ani implicitně neuvádějí, že by jistina nástrojů byla nebo mohla být snížena nebo vyplacena jinak než při likvidaci instituce, a instituce něco takového před vydáním ani při vydání nástrojů neuvádí, s výjimkou nástrojů uvedených v článku 27, u nichž je podle použitelného vnitrostátního práva zakázáno, aby instituce odmítla jejich splacení;
h)
nástroje splňují tyto podmínky, pokud jde o rozdělení výnosů:
i)
neexistuje přednostní zacházení při rozdělování výnosů, pokud jde o pořadí výplat rozdělených výnosů, a to i ve vztahu k jiným nástrojům zahrnovaným do kmenového kapitálu tier 1, a podmínky, kterými se nástroje řídí, nestanoví přednostní práva na výplatu rozdělených výnosů;
ii)
rozdělení výnosů držitelům nástrojů může být provedeno pouze z položek k rozdělení;
iii)
podmínky, kterými se nástroje řídí, nezahrnují strop nebo jiné omezení maximální výše rozdělených výnosů, s výjimkou nástrojů uvedených v článku 27;
iv)
výše rozdělených výnosů se neurčuje na základě částky, za kterou byly nástroje při emisi zakoupeny, s výjimkou nástrojů uvedených v článku 27;
v)
podmínky, kterými se nástroje řídí, neukládají instituci povinnost rozdělit výnosy držitelům nástrojů a instituce není žádnou takovouto povinností ani jinak vázána;
vi)
neprovedení rozdělení výnosů nepředstavuje nesplnění závazků ze strany instituce;
vii)
zrušením rozdělení výnosů nevznikají instituci žádná omezení;
i)
v porovnání se všemi kapitálovými nástroji vydanými institucí absorbují tyto nástroje první a proporcionálně největší podíl vzniklých ztrát a každý nástroj absorbuje ztráty stejnou měrou jako všechny ostatní nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1;
j)
v případě platební neschopnosti nebo likvidace instituce se nástroje řadí za všechny ostatní pohledávky;
k)
nástroje opravňují své vlastníky k podílu na zbylých aktivech instituce, který je v případě její likvidace a po zaplacení všech přednostních pohledávek úměrný hodnotě vydaných nástrojů a není pevně stanoven ani nepodléhá stropu, s výjimkou kapitálových nástrojů uvedených v článku 27;
l)
nástroje nejsou zajištěny žádným z těchto subjektů ani se na ně nevtahuje záruka žádného z těchto subjektů, která by zvyšovala pořadí uspokojení pohledávek:
i)
institucí nebo jejími dceřinými podniky;
ii)
mateřským podnikem instituce nebo jeho dceřinými podniky;
iii)
mateřskou finanční holdingovou společností nebo jejími dceřinými podniky;
iv)
holdingovou společností se smíšenou činností nebo jejími dceřinými podniky;
v)
smíšenou finanční holdingovou společností a jejími dceřinými podniky;
vi)
podnikem, který má úzké propojení se subjekty uvedenými v bodech i) až v);
m)
nástroje nejsou předmětem žádných ujednání, ať smluvních či jiných, která v případě platební neschopnosti nebo likvidace instituce zvyšují pořadí uspokojení pohledávek z nich plynoucích.
Podmínka stanovená v prvním pododstavci písm. j) se považuje za splněnou bez ohledu na to, zda jsou dané nástroje zahrnuty podle čl. 484 odst. 3 do vedlejšího kapitálu tier 1 nebo kapitálu tier 2, jsou-li na stejné úrovni.
2. Podmínky stanovené v odst. 1 písm. i) se považují za splněné bez ohledu na trvalé snížení účetní hodnoty jistiny nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 nebo kapitálu tier 2.
Podmínka stanovená v odst. 1 písm. f) se považuje za splněnou bez ohledu na snížení jistiny kapitálového nástroje v rámci řízení k řešení problémů nebo v důsledku snížení účetní hodnoty kapitálových nástrojů vyžadovaného orgánem pro řešení problémů příslušným pro danou instituci.
Podmínka stanovená v odst. 1 písm. g) se považuje za splněnou bez ohledu na ustanovení, jimiž se kapitálový nástroj řídí a jež výslovně či implicitně uvádějí, že by jistina nástroje byla nebo mohla být snížena v rámci řízení k řešení problémů nebo v důsledku snížení účetní hodnoty kapitálových nástrojů vyžadovaného orgánem pro řešení problémů příslušným pro danou instituci.
3. Podmínka stanovená v odst. 1 písm. h) bodě iii) se považuje za splněnou bez ohledu na to, že je nástroj spojen s výplatou dividendového násobku, jestliže tento dividendový násobek nevede k rozdělení výnosů, které má nepřiměřený negativní vliv na kapitál.
4. Pro účely odst. 1 písm. h) bodu i odráží diferencované rozdělení výnosů pouze diferencovaná hlasovací práva. V této souvislosti se vyšší rozdělení výnosů vztahuje pouze na nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1, s nimiž je spojeno méně hlasovacích práv nebo žádná hlasovací práva.
5. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění těchto otázek:
a)
použitelné formy a povaha nepřímého financování kapitálových nástrojů;
b)
zda a kdy by několikanásobné rozdělení výnosů mohlo mít nepřiměřený negativní vliv na kapitál;
c)
co se rozumí přednostním rozdělováním výnosů.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. února 2015.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 29
Kapitálové nástroje vydané vzájemnými institucemi, družstvy, spořitelnami a podobnými institucemi
1. Kapitálové nástroje vydané vzájemnými institucemi, družstvy, spořitelnami a podobnými institucemi lze považovat za nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1, pouze pokud jsou splněny podmínky stanovené v článku 28 spolu se změnami vyplývajícími z použití tohoto článku.
2. Pokud jde o splacení kapitálových nástrojů, musí být splněny tyto podmínky:
a)
s výjimkou případů, kdy to zakazuje použitelné vnitrostátní právo, musí mít instituce možnost odmítnout splacení nástrojů;
b)
pokud použitelné vnitrostátní právo zakazuje odmítnutí splacení nástrojů, dávají ustanovení, kterými se nástroje řídí, instituci možnost toto splacení omezit;
c)
odmítnutí splacení nástrojů, nebo případně jeho omezení, nesmí představovat neplnění závazků ze strany instituce.
3. Kapitálové nástroje mohou zahrnovat strop nebo omezení maximální výše rozdělených výnosů, pouze pokud je tento strop nebo omezení stanoveno použitelným vnitrostátním právem nebo stanovami instituce.
4. Pokud kapitálové nástroje dávají vlastníkovi právo na podíl na fondech instituce v případě platební neschopnosti nebo likvidace, který je omezen do výše nominální hodnoty nástrojů, vztahuje se toto omezení ve stejné míře na držitele všech ostatních nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 vydaných danou institucí.
Podmínkou stanovenou v prvním pododstavci není dotčena možnost vzájemných institucí, družstev, spořitelen nebo podobných institucí uznat v rámci kmenového kapitálu tier 1 nástroje, které svému držiteli nepřiznávají hlasovací práva a které splňují obě následující podmínky:
a)
nárok držitelů těchto nástrojů, které nezakládají hlasovací práva, v případě platební neschopnosti nebo likvidace instituce úměrně odpovídá podílu těchto nástrojů bez hlasovacího práva na nástrojích zahrnovaných do celkového kmenového kapitálu tier 1;
b)
tyto nástroje se jinak považují za nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1.
5. Pokud kapitálové nástroje dávají vlastníkovi právo na podíl na aktivech instituce v případě platební neschopnosti nebo likvidace, který je pevně stanoven nebo omezen stropem, vztahuje se toto omezení ve stejné míře na všechny držitele všech nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 vydaných danou institucí.
6. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění povahy nezbytných omezení splacení nástrojů, pokud použitelné vnitrostátní právo instituci zakazuje splacení kapitálových nástrojů odmítnout.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. února 2015.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 30
Důsledky nesplnění podmínek týkajících se nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1
Jestliže v případě nástroje zahrnovaného do kmenového kapitálu tier 1 přestanou být podmínky stanovené v článku 28 nebo v příslušných případech v 29 plněny, platí následující:
a)
tento nástroj přestane být okamžitě považován za nástroj zahrnovaný do kmenového kapitálu tier 1;
b)
emisní ážio související s tímto nástrojem přestane být okamžitě považováno za položku kmenového kapitálu tier 1.
Článek 31
Kapitálové nástroje upsané veřejnými orgány v mimořádných situacích
1. V naléhavých situacích mohou příslušné orgány institucím povolit, aby do kmenového kapitálu tier 1 zahrnuly kapitálové nástroje, které splňují alespoň podmínky stanovené v čl. 28 odst. 1 písm. b) až e), jsou-li splněny všechny tyto podmínky:
a)
kapitálové nástroje byly vydány po 1. ledna 2014;
b)
Komise tyto kapitálové nástroje považuje za státní podporu;
c)
kapitálové nástroje jsou vydány v rámci rekapitalizačních opatření podle pravidel státní podpory platných v daném okamžiku;
d)
kapitálové nástroje jsou v plném rozsahu upsány a drženy státem nebo příslušným veřejným orgánem či státem vlastněným subjektem;
e)
kapitálové nástroje jsou schopny absorbovat ztráty;
f)
s výjimkou kapitálových nástrojů uvedených v článku 27 opravňují v případě likvidace tyto kapitálové nástroje své vlastníky požadovat podíl na zbylých aktivech instituce po zaplacení všech přednostních pohledávek;
g)
existují vhodné mechanismy pro ukončení účasti státu nebo v příslušných případech příslušného veřejného orgánu či státem vlastněného subjektu;
h)
příslušný orgán předem udělil svolení a své rozhodnutí společně s odůvodněním zveřejnil.
2. Na základě odůvodněné žádosti dotyčného příslušného orgánu a ve spolupráci s tímto orgánem považuje orgán EBA pro účely tohoto nařízení kapitálové nástroje uvedené v odstavci 1 za rovnocenné nástrojům zahrnovaným do kmenového kapitálu tier 1.
Oddíl 2
Obezřetnostní filtry
Článek 32
Sekuritizovaná aktiva
1. Instituce vyloučí ze všech složek kapitálu zvýšení vlastního kapitálu podle použitelného účetního rámce, které vyplývá ze sekuritizace aktiv, včetně těchto případů:
a)
zvýšení souvisejícího s budoucím maržovým příjmem, který pro instituci znamená zisk z prodeje;
b)
čistého zisku plynoucího z kapitalizace budoucího příjmu ze sekuritizovaných aktiv, která zajišťují úvěrové posílení pozic v sekuritizaci, je-li instituce původcem sekuritizace.
2. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění pojmu „zisk z prodeje“ uvedeného v odst. 1 písm. a).
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. února 2015.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 33
Zajištění peněžních toků a změny hodnoty vlastních závazků
1. Instituce nezahrnou do složek kapitálu tyto položky:
a)
oceňovací rozdíly ze změn reálné hodnoty spojené se zisky nebo ztrátami ze zajištění peněžních toků z finančních nástrojů, které nejsou oceněny reálnou hodnotou, včetně plánovaných peněžních toků;
b)
zisky nebo ztráty ze závazků instituce oceněných reálnou hodnotou, které vyplývají ze změn vlastního úvěrového hodnocení instituce;
c)
v reálné hodnotě vyjádřené veškeré zisky a ztráty, které vyplývají z vlastního úvěrového rizika instituce v souvislosti s derivátovými závazky.
2. Pro účely odst. 1 písm. c) nesmějí instituce zisky nebo ztráty v reálné hodnotě, které vyplývají z jejich vlastního úvěrového rizika, kompenzovat zisky nebo ztrátami v reálné hodnotě, které vyplývají z úvěrového rizika jejich protistran.
3. Aniž je dotčen odst. 1 písm. b), instituce může do kapitálu zahrnout výši zisku nebo ztráty ze svých závazků, jsou-li splněny všechny tyto podmínky:
a)
závazky mají formu dluhopisů uvedených v čl. 52 odst. 4 směrnice 2009/65/ES;
b)
změny v hodnotě aktiv a závazků instituce jsou důsledkem stejných změn ve vlastním úvěrovém hodnocení instituce;
c)
existuje úzká spojitost mezi hodnotou dluhopisů uvedených v písmeni a) a hodnotou aktiv instituce;
d)
hypoteční úvěry je možné umořit tím, že dluhopisy, jimiž jsou tyto hypoteční úvěry financovány, jsou odkoupeny za tržní nebo nominální hodnotu.
4. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění úzké spojitosti mezi hodnotou dluhopisů a hodnotou aktiv, jak je uvedena v odst. 3 písm. c).
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 30. září 2013.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 34
Dodatečné úpravy ocenění
1. Instituce při výpočtu výše svého kapitálu uplatní požadavky článku 105 na veškerá svá aktiva oceněná reálnou hodnotou a odečtou z kmenového kapitálu tier 1 částku ve výši nezbytných dodatečných úprav ocenění.
Článek 35
Nerealizované zisky a ztráty při oceňování reálnou hodnotou
Kromě položek uvedených v článku 33 neprovádějí instituce takové úpravy, kterými by ze svého kapitálu vyloučily nerealizované zisky nebo ztráty z aktiv nebo závazků oceněných reálnou hodnotou.
Oddíl 3
Odpočty od položek kmenového kapitálu tier 1, výjimky a alternativní postupy
Pododdíl 1
Odpočty od položek kmenového kapitálu tier 1
Článek 36
Odpočty od položek kmenového kapitálu tier 1
1. Instituce od položek kmenového kapitálu tier 1 odečtou toto:
a)
ztráty běžného účetního roku;
b)
nehmotná aktiva;
c)
odložené daňové pohledávky závislé na budoucím zisku;
d)
instituce počítající objemy rizikově vážených expozic pomocí přístupu IRB odečtou záporné hodnoty vyplývající z výpočtu výše očekávaných ztrát podle článků 158 a 159;
e)
aktiva penzijního fondu definovaných požitků v rozvaze instituce.
f)
přímé, nepřímé a syntetické kapitálové investice do vlastních nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1, včetně vlastních nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1, které je instituce povinna odkoupit na základě skutečného nebo podmíněného závazku plynoucího z existující smlouvy;
g)
přímé, nepřímé a syntetické kapitálové investice do nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 subjektů finančního sektoru, pokud tyto subjekty mají s institucí vztah vzájemné účasti a příslušné orgány se domnívají, že jeho účelem je uměle zvýšit kapitál instituce;
h)
příslušnou výši přímých, nepřímých a syntetických kapitálových investic do nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 subjektů finančního sektoru, v nichž instituce nemá významnou investici;
i)
příslušnou výši přímých, nepřímých a syntetických kapitálových investic do nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 subjektů finančního sektoru, v nichž instituce má významnou investici;
j)
hodnotu položek, jež mají být odečteny od položek vedlejšího kapitálu tier 1 podle článku 56, která přesahuje vedlejší kapitál tier 1 instituce;
k)
objem expozice u následujících položek, kterým se má přiřadit riziková váha 1 250 %, pokud instituce odečítá tento objem expozice z objemu položek kmenového kapitálu tier 1 jako alternativní postup k použití rizikové váhy 1 250 %:
i)
u kvalifikovaných účastí mimo finanční sektor;
ii)
u sekuritizovaných pozic v souladu s čl. 243 odst. 1 písm. b), čl. 244 odst. 1 písm. b) a článkem 258;
iii)
u volných dodávek v souladu s čl. 379 odst. 3;
iv)
u pozic v koši, pro které instituce nemůže určit rizikovou váhu v rámci přístupu IRB v souladu s čl. 153 odst. 8;
v)
u akciových expozic v rámci přístupu založeného na interních modelech v souladu s čl. 155 odst. 4;
l)
daňové platby týkající se položek kmenového kapitálu tier 1 předvídatelné v době výpočtu, s výjimkou případu, kdy instituce vhodně upraví hodnotu položek kmenového kapitálu tier 1, pokud tyto daňové platby snižují částku, do jejíž výše lze dané položky použít ke krytí rizik nebo ztrát.
2. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění toho, jak mají být uplatňovány odpočty podle odst. 1 písm. a), c), e), f), h), i) a l) tohoto článku a související odpočty uvedené v čl. 56 písm. a), c), d) a f) a v čl. 66 písm. a), c) a d).
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. února 2015
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
3. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění druhů kapitálových nástrojů finančních institucí a, za konzultace Evropského orgánu dohledu (Evropského orgánu pro pojišťovnictví a zaměstnanecké penzijní pojištění) (EIOPA) zřízeného nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1094/2010 ze dne 24. listopadu 2010 (26) orgánu EIOPA, pojišťoven a zajišťoven ze třetích zemí a podniků vyňatých z působnosti směrnice 2009/138/ES v souladu s článkem 4 uvedené směrnice, které se odečítají od těchto složek kapitálu:
a)
od položek kmenového kapitálu tier 1;
b)
od položek vedlejšího kapitálu tier 1;
c)
od položek kapitálu tier 2.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. února 2015
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 37
Odpočty nehmotných aktiv
Instituce určí objem nehmotných aktiv, která mají být odečtena, podle těchto ustanovení:
a)
částka, která má být odečtena, se sníží o související odložené daňové závazky, které by zanikly, kdyby došlo ke snížení hodnoty nehmotných aktiv nebo jejich odúčtování podle použitelného účetního rámce;
b)
částka, která má být odečtena, zahrnuje goodwill zahrnutý v ocenění významných investic instituce.
Článek 38
Odpočty odložených daňových pohledávek závislých na budoucím zisku
1. Instituce určí výši odložených daňových pohledávek závislých na budoucím zisku, které mají být odečteny, podle tohoto článku.
2. S výjimkou případů, kdy jsou splněny podmínky stanovené v odstavci 3, se výše odložených daňových pohledávek závislých na budoucím zisku vypočítává, aniž by byla snížena o související odložené daňové závazky instituce.
3. Výše odložených daňových pohledávek závislých na budoucím zisku může být snížena o související odložené daňové závazky instituce, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
daný subjekt má podle použitelného vnitrostátního práva ze zákona právo započítat tyto splatné daňové pohledávky vůči splatným daňovým závazkům;
b)
odložené daňové pohledávky a odložené daňové závazky se vztahují k daním, které jsou vybírány stejným daňovým orgánem a od stejného subjektu podléhajícího dani.
4. Související odložené daňové závazky instituce použité pro účely odstavce 3 nesmějí zahrnovat odložené daňové závazky, o které je snížena hodnota nehmotných aktiv nebo aktiv penzijního fondu definovaných požitků, jež má být odečtena.
5. Výše souvisejících odložených daňových závazků uvedená v odstavci 4 se rozdělí mezi:
a)
odložené daňové pohledávky závislé na budoucím zisku a vyplývající z přechodných rozdílů, které nejsou odečteny podle čl. 48 odst. 1;
b)
všechny ostatní odložené daňové pohledávky závislé na budoucím zisku.
Instituce rozdělí související odložené daňové závazky podle poměrných částí, jaké představují odložené daňové pohledávky závislé na budoucím zisku uvedené v písmenech a) a b).
Článek 39
Přeplatky daně, zpětně použité daňové ztráty a odložené daňové pohledávky nezávislé na budoucím zisku
1. Následující položky se neodečítají od kapitálu a uplatňuje se na ně riziková váha v souladu s částí třetí hlavou II kapitolou 2 nebo případně kapitolou 3:
a)
přeplatky daně instituce v běžném roce;
b)
daňové ztráty instituce v běžném roce použité zpětně na předchozí roky, z nichž vyplývá pohledávka za ústřední vládou, regionální vládou nebo místním daňovým orgánem.
2. Odložené daňové pohledávky nezávislé na budoucím zisku jsou omezeny na odložené daňové pohledávky vyplývající z přechodných rozdílů, pokud jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
v případě, že instituce při formálním schvalování své roční účetní závěrky vykáže ztrátu, nebo v případě likvidace či platební neschopnosti instituce jsou automaticky a povinně neprodleně nahrazeny slevou na dani;
b)
instituce může podle použitelného vnitrostátního daňového práva kompenzovat slevu na dani podle písmene a) jakýmkoli daňovým závazkem instituce nebo jakéhokoli jiného podniku, který je podle tohoto práva pro daňové účely zahrnut do téže konsolidace jako daná instituce, či jakéhokoli jiného podniku, který podléhá dohledu na konsolidovaném základě v souladu s částí první hlavou II kapitolou 2;
c)
pokud hodnota slev na dani podle písmene b) převyšuje daňové závazky podle uvedeného písmene, je tento případný rozdíl neprodleně nahrazen přímou pohledávkou za ústřední vládou členského státu, v němž má instituce sídlo.
Jsou-li splněny podmínky stanovené v písmenech a), b) a c), uplatní instituce na odložené daňové pohledávky rizikovou váhu ve výši 100 %.
Článek 40
Odpočty záporných hodnot vyplývajících z výpočtu výše očekávaných ztrát
Částka, která má být odečtena v souladu s čl. 36 odst. 1 písm. d), se nesnižuje o nárůst odložených daňových pohledávek závislých na budoucím zisku nebo o jiné dodatečné daňové účinky, které by mohly vzniknout, pokud by se rezervy měly zvýšit na úroveň očekávaných ztrát podle hlavy I kapitoly 3 oddílu 3.
Článek 41
Odpočty aktiv penzijního fondu definovaných požitků
1. Pro účely čl. 36 odst. 1 písm. e) se výše aktiv penzijního fondu definovaných požitků, která má být odečtena, sníží o tyto částky:
a)
výši všech souvisejících odložených daňových závazků, které by mohly zaniknout, kdyby došlo ke snížení hodnoty aktiv nebo jejich odúčtování podle použitelného účetního rámce;
b)
výši aktiv penzijního fondu definovaných požitků, jež instituce může bez omezení používat, pokud obdržela předchozí svolení příslušného orgánu. Aktivům použitým ke snížení částky, která má být odečtena, se přidělí riziková váha v souladu s částí třetí hlavou II kapitolou 2, případně 3.
2. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění kritérií, podle nichž příslušný orgán povoluje institucím snížit výši aktiv penzijního fondu definovaných požitků, jak je uvedeno v odst. 1 písm. b).
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. února 2015.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 42
Odpočty kapitálových investic do vlastních nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1
Pro účely čl. 36 odst. 1 písm. f) počítají instituce kapitálové investice do vlastních nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 na základě hrubých dlouhých pozic s těmito výjimkami:
a)
instituce mohou vypočítat objem kapitálových investic do vlastních nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 na základě čisté dlouhé pozice, jsou-li splněny obě tyto podmínky:
i)
dlouhé a krátké pozice jsou v téže podkladové expozici a s krátkými pozicemi není spojeno žádné riziko protistrany;
ii)
buď jsou dlouhé i krátké pozice drženy v obchodním portfoliu, nebo jsou obě drženy v investičním portfoliu;
b)
instituce určí částku, která má být odečtena za přímé, nepřímé a syntetické kapitálové investice do indexových cenných papírů, pomocí výpočtu podkladové expozice vůči vlastním nástrojům zahrnovaným do kmenového kapitálu tier 1 zahrnutým do těchto indexů;
c)
instituce mohou vzájemně započíst hrubé dlouhé pozice ve vlastních nástrojích zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 vyplývající z kapitálových investic do indexových cenných papírů proti krátkým pozicím ve vlastních nástrojích zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 vyplývajícím z krátkých pozic v podkladových indexech, včetně případů, kdy je s těmito krátkými pozicemi spojeno riziko protistrany, jsou-li splněny obě tyto podmínky:
i)
dlouhé a krátké pozice jsou v týchž podkladových indexech;
ii)
buď jsou dlouhé i krátké pozice drženy v obchodním portfoliu, nebo jsou obě drženy v investičním portfoliu.
Článek 43
Významné investice v subjektech finančního sektoru
Pro účely odpočtu se investice instituce v subjektu finančního sektoru považuje za významnou, pokud je splněna některá z těchto podmínek:
a)
instituce vlastní více než 10 % nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 vydaných daným subjektem;
b)
instituce má s daným subjektem úzké propojení a vlastní nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1 vydané daným subjektem;
c)
instituce vlastní nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1 vydané daným subjektem a tento subjekt není zahrnut do konsolidace podle části první hlavy II kapitoly 2, avšak je zahrnut do téže účetní konsolidace jako instituce pro účely účetního výkaznictví podle použitelného účetního rámce.
Článek 44
Odpočty kapitálových investic do nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 subjektů finančního sektoru v případech vzájemné účasti, jejímž účelem je umělé zvýšení kapitálu
Instituce provádějí odpočty uvedené v čl. 36 odst. 1 písm. g), h) a i) v souladu s těmito ustanoveními:
a)
kapitálové investice do nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 a jiných kapitálových nástrojů subjektů finančního sektoru se vypočítají na základě hrubých dlouhých pozic;
b)
pro účely odpočtu se položky kapitálu tier 1 pojišťovny považují za kapitálové investice do nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1.
Článek 45
Odpočty kapitálových investic do nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 subjektů finančního sektoru
Instituce provádějí odpočty uvedené v čl. 36 odst. 1 písm. h) a i) v souladu s těmito ustanoveními:
a)
mohou vypočítat přímé, nepřímé a syntetické kapitálové investice do nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 subjektů finančního sektoru na základě čisté dlouhé pozice v téže podkladové expozici, jsou-li splněny obě tyto podmínky:
i)
splatnost krátké pozice odpovídá splatnosti dlouhé pozice nebo její zbytková splatnost činí nejméně jeden rok;
ii)
buď je krátká i dlouhá pozice držena v obchodním portfoliu, nebo jsou obě pozice drženy v investičním portfoliu;
b)
určí částku, která má být odečtena za přímé, nepřímé a syntetické kapitálové investice do indexových cenných papírů, pomocí výpočtu podkladové expozice vůči kapitálovým nástrojům subjektů finančního sektoru zahrnutým do těchto indexů.
Článek 46
Odpočty nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 v případě, že instituce nemá v subjektu finančního sektoru významnou investici
1. Pro účely čl. 36 odst. 1 písm. h) instituce vypočítají příslušnou částku, která má být odečtena, vynásobením hodnoty uvedené v písmenu a) tohoto odstavce faktorem získaným z výpočtu uvedeného v písmenu b) tohoto odstavce:
a)
souhrnná hodnota, o kterou přímé, nepřímé a syntetické kapitálové investice do nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1, vedlejšího kapitálu tier 1 a kapitálu tier 2 subjektů finančního sektoru, v nichž instituce nemá významnou investici, převyšují 10 % hodnoty souhrnné výše kmenového kapitálu tier 1 instituce vypočtené po uplatnění těchto ustanovení na položky kmenového kapitálu tier 1:
i)
článků 32 až 35;
ii)
odpočtů uvedených v čl. 36 odst. 1 písm. a) až g), písm. k) bodů ii) až v) a písm. l), s výjimkou částky, která má být odečtena za odložené daňové pohledávky závislé na budoucím zisku a vyplývající z přechodných rozdílů;
iii)
článků 44 a 45;
b)
hodnota přímých, nepřímých a syntetických kapitálových investic instituce do nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 těch subjektů finančního sektoru, v nichž instituce nemá významnou investici, vydělená souhrnnou hodnotou přímých, nepřímých a syntetických investic instituce do kapitálových nástrojů těchto subjektů finančního sektoru.
2. Instituce z částky uvedené v odst. 1 písm. a) a z výpočtu faktoru uvedeného v odst. 1 písm. b) vyloučí pozice z upisování držené pět nebo méně pracovních dnů.
3. Částka, která má být podle odstavce 1 odečtena, je rozdělena mezi všechny držené nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1. Instituce určí podíl kapitálových investic do nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1, který má být odečten podle odstavce 1, vynásobením hodnoty stanovené v písmenu a) tohoto odstavce poměrnou částí stanovenou v písmenu b) tohoto odstavce:
a)
hodnota kapitálových investic, která má být odečtena podle odstavce 1;
b)
poměrná část souhrnné hodnoty přímých, nepřímých a syntetických kapitálových investic instituce do nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 subjektů finančního sektoru, v nichž instituce nemá významnou investici, kterou představuje každý nástroj zahrnovaný do kmenového kapitálu tier 1, do něhož bylo investováno.
4. Hodnota kapitálových nástrojů uvedená v čl. 36 odst. 1 písm. h), která je rovna nebo nižší než 10 % položek kmenového kapitálu tier 1 instituce po uplatnění ustanovení uvedených v odst. 1 písm. a) bodech i) až iii), se neodečítá a podléhá příslušným rizikovým vahám v souladu s částí třetí hlavou II kapitolou 2 nebo 3 a případně požadavkům stanoveným v části třetí hlavě IV.
5. Instituce určí podíl kapitálových investic do kapitálových nástrojů, na nějž se použijí rizikové váhy, vydělením hodnoty stanovené v písmenu a) hodnotou stanovenou v písmenu b):
a)
hodnota kapitálových investic, na niž se mají použít rizikové váhy podle odstavce 4;
b)
hodnota stanovená v bodě i) vydělená hodnotou stanovenou v bodě ii):
i)
celková hodnota nástrojů kmenového kapitálu tier 1;
ii)
souhrnná hodnota přímých, nepřímých a syntetických kapitálových investic instituce do nástrojů kmenového kapitálu tier 1 subjektů finančního sektoru, v nichž instituce nemá významnou investici.
Článek 47
Odpočty kapitálových investic do nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 v případě, že instituce má v subjektu finančního sektoru významnou investici
Pro účely čl. 36 odst. 1 písm. i) se z příslušné částky, která má být odečtena z kmenového kapitálu tier 1, vyloučí pozice z upisování držené pět nebo méně pracovních dnů a částka se určí v souladu s články 44 a 45 a pododdílem 2.
Pododdíl 2
Výjimky z odpočtů od položek kmenového kapitálu tier 1 a alternativní postupy k těmto odpočtům
Článek 48
Prahové hodnoty pro výjimky z odpočtů od položek kmenového kapitálu tier 1
1. Při odpočtech požadovaných podle čl. 36 odst. 1 písm. c) a i) instituce nemají povinnost odečítat objemy položek uvedených níže v písmenech a) a b) tohoto odstavce, jejichž souhrnná výše je rovna nebo nižší než prahová hodnota uvedená v odstavci 2:
a)
odložené daňové pohledávky závislé na budoucím zisku a vyplývající z přechodných rozdílů, jejichž souhrnná výše je rovna nebo nižší než 10 % položek kmenového kapitálu tier 1 instituce po uplatnění těchto ustanovení:
i)
článků 32 až 35;
ii)
čl. 36 odst. 1 písm. a) až h), písm. k) bodů ii) až v) a písm. l), s výjimkou odložených daňových pohledávek závislých na budoucím zisku a vyplývajících z přechodných rozdílů;
b)
v případech, kdy má instituce významnou investici v subjektu finančního sektoru, přímé, nepřímé a syntetické kapitálové investice instituce do nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 těchto subjektů, jejichž souhrnná výše je rovna nebo nižší než 10 % hodnoty položek kmenového kapitálu tier 1 instituce vypočtené po uplatnění těchto ustanovení:
i)
článků 32 až 35;
ii)
čl. 36 odst. 1 písm. a) až h), písm. k) bodů ii) až v) a písm. l), s výjimkou odložených daňových pohledávek závislých na budoucím zisku a vyplývajících z přechodných rozdílů;
2. Pro účely odstavce 1 musí být prahová hodnota rovna částce uvedené v písmeni a) tohoto odstavce vynásobené procentní hodnotou uvedenou v písmeni b) tohoto odstavce:
a)
zbývající objem položek kmenového kapitálu tier 1 poté, co jsou v plném rozsahu uplatněny úpravy a odpočty podle článků 32 až 36, a aniž by se uplatnily prahové hodnoty pro výjimky podle tohoto článku;
b)
17,65 %.
3. Pro účely odstavce 1 instituce určí část odložených daňových pohledávek v celkovém objemu položek kmenového kapitálu tier 1, které nemusí být odečteny, vydělením hodnoty stanovené v písm. a) tohoto odstavce hodnotou stanovenou v písm. b) tohoto odstavce:
a)
hodnota odložených daňových pohledávek závislých na budoucím zisku a vyplývajících z přechodných rozdílů, jejichž souhrnná výše je rovna nebo nižší než 10 % položek kmenového kapitálu tier 1 instituce;
b)
součet těchto hodnot:
i)
hodnota uvedená v písm. a);
ii)
hodnota přímých, nepřímých a syntetických investic instituce do kapitálových nástrojů subjektů finančního sektoru, v nichž instituce má významnou investici, jejichž souhrnná výše je rovna nebo nižší než 10 % položek kmenového kapitálu tier 1 instituce.
Poměrná část významných investic do celkového objemu položek, které nemusí být odečteny, se rovná jedné minus poměrná část uvedená v prvním pododstavci.
4. Objemy položek, které nejsou odečteny podle odstavce 1, podléhají rizikové váze 250 %.
Článek 49
Požadavek na odpočet, pokud se uplatňuje konsolidace, doplňkový dozor nebo institucionální systémy ochrany
1. Pro účely výpočtu individuálního, subkonsolidovaného a konsolidovaného kapitálu, kdy příslušné orgány vyžadují nebo povolují, aby instituce použily metody 1, 2 nebo 3 uvedené v příloze I směrnice 2002/87/ES, mohou příslušné orgány institucím povolit, aby neodečítaly investice do kapitálových nástrojů subjektu finančního sektoru, v němž mateřská instituce, mateřská finanční holdingová společnost nebo mateřská smíšená finanční holdingová společnost nebo instituce má významnou investici, a to za předpokladu, že jsou splněny podmínky uvedené v písm. a) až e) tohoto odstavce:
a)
subjekt finančního sektoru je pojišťovnou, zajišťovnou nebo pojišťovací holdingovou společností;
b)
tato pojišťovna, zajišťovna nebo pojišťovací holdingová společnost je zahrnuta ve stejném doplňkovém dozoru podle směrnice 2002/87/ES jako mateřská instituce, mateřská finanční holdingová společnost nebo mateřská smíšená finanční holdingová společnost nebo instituce, která dané kapitálové nástroje drží;
c)
instituce obdržela předchozí svolení příslušných orgánů;
d)
před udělením svolení podle písmene c) a soustavně se příslušné orgány přesvědčují, že integrované řízení, řízení rizik a systém interní kontroly subjektů, které by byly zahrnuty do konsolidace podle metody 1, 2 nebo 3, jsou adekvátní;
e)
kapitálové investice v daném subjektu patří jednomu z těchto subjektů:
i)
mateřské úvěrové instituci;
ii)
mateřské finanční holdingové společnosti;
iii)
mateřské smíšené finanční holdingové společnosti;
iv)
instituci;
v)
dceřinému podniku jednoho ze subjektů uvedených v bodech i) až iv), který je zahrnut do konsolidace podle části první hlavy II kapitoly 2.
Zvolená metoda je uplatňována dlouhodobě a konzistentně.
2. Pro účely výpočtu individuálního a subkonsolidovaného kapitálu neodečítají instituce podléhající dohledu na konsolidovaném základě v souladu s částí první hlavou II kapitolou 2 kapitálové investice do kapitálových nástrojů vydaných subjekty finančního sektoru zahrnutými do dohledu na konsolidovaném základě, pokud příslušné orgány nerozhodly, že tyto odpočty musí být vyžadovány pro konkrétní účely, zejména pro účely strukturálního oddělení bankovních činností a plánování procesů k řešení úpadku.
Uplatnění přístupu uvedeného v prvním pododstavci nesmí mít neúměrné nepříznivé účinky na finanční systém jako celek nebo jeho části v jiných členských státech nebo v celé Unii tím, že by vytvářel nebo představoval překážku fungování vnitřního trhu nebo že by vytvářel překážky bránící jeho fungování.
3. Příslušné orgány mohou pro účely výpočtu kapitálu na individuálním či subkonsolidovaném základě institucím povolit, aby neodečítaly kapitálové investice do kapitálových nástrojů v těchto případech:
a)
má-li instituce kapitálovou investici v jiné instituci a jsou-li splněny podmínky uvedené v bodech i) až v);
i)
instituce spadají do stejného institucionálního systému ochrany uvedeného v čl. 113 odst. 7;
ii)
příslušné orgány udělily svolení uvedené v čl. 113 odst. 7;
iii)
podmínky stanovené v čl. 113 odst. 7 jsou splněny;
iv)
institucionální systém ochrany sestavuje konsolidovanou rozvahu podle čl. 113 odst. 7 písm. e), nebo není-li stanovena povinnost sestavovat konsolidovanou účetní závěrku, rozšířený souhrnný výpočet, o němž se příslušné orgány přesvědčí, že je rovnocenný ustanovením směrnice 86/635/EHS, jež zahrnuje některé úpravy ustanovení směrnice 83/349/EHS nebo nařízení (ES) č. 1606/2002, jimiž se řídí konsolidované účetní závěrky skupin úvěrových institucí. Rovnocennost uvedeného rozšířeného souhrnného výpočtu potvrdí externí auditor, a zejména to, že při výpočtu nedochází ani k vícenásobnému použití prvků způsobilých pro výpočet kapitálu, ani k žádné nevhodné tvorbě kapitálu mezi členy institucionálního systému ochrany. Konsolidovaná rozvaha nebo rozšířený souhrnný výpočet se oznamují příslušným orgánům přinejmenším tak často, jak je stanoveno v článku 99;
v)
instituce zahrnuté do institucionálního systému ochrany společně splňují na konsolidovaném nebo rozšířeném souhrnném základě požadavky stanovené v článku 92 a podávají zprávy o dodržování těchto požadavků v souladu s článkem 99. V rámci institucionálního systému ochrany se nevyžaduje odpočet podílu ve vlastnictví členů, kteří jsou družstvy, nebo právních subjektů, jestliže nejsou členy tohoto systému, a to za podmínky, že nedochází ani k vícenásobnému použití prvků použitelných pro výpočet kapitálu, ani k žádné nevhodné tvorbě kapitálu mezi členy institucionálního systému ochrany a držitelem menšinového podílu, je-li institucí;
b)
pokud má regionální úvěrová instituce účast ve své ústřední nebo jiné regionální úvěrové instituci a jsou splněny podmínky stanovené v písm. a) bodech i) až v).
4. Účasti, u nichž se v souladu s odstavci 1, 2 nebo 3 neprovádí odpočet, se považují za expozice a jsou rizikově váženy v souladu s částí třetí hlavou II kapitolou 2 nebo 3.
5. Pokud instituce uplatňuje metodu 1 nebo 2 uvedenou v příloze I směrnice 2002/87/ES, zveřejní doplňkový kapitálový požadavek a ukazatel kapitálové přiměřenosti finančního konglomerátu vypočtené v souladu s článkem 6 a přílohou I uvedené směrnice.
6. EBA, EIOPA a Evropský orgán dohledu (Evropský orgán pro cenné papíry a trhy) (dále jen „ESMA“ nebo „orgán ESMA“) zřízený nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1095/2010 ze dne 24. listopadu 2010 (27) ESMA vypracují prostřednictvím smíšeného výboru pro účely tohoto článku návrhy regulačních technických norem pro upřesnění podmínek použití metod výpočtu uvedených v příloze I části II směrnice 2002/87/ES pro účely alternativních postupů k odpočtům uvedených v odstavci 1 tohoto článku.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. února 2015.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010, nařízení (EU) č. 1094/2010 a nařízení (EU) č. 1095/2010.
Oddíl 4
Kmenový kapitál tier 1
Článek 50
Kmenový kapitál tier 1
Kmenový kapitál tier 1 instituce se skládá z položek kmenového kapitálu tier 1 po provedení úprav vyžadovaných články 32 až 35, odpočtů podle článku 36 a uplatnění výjimek a alternativních postupů stanovených v článcích 48, 49 a 79.
KAPITOLA 3
Vedlejší kapitál tier 1
Oddíl 1
Položky a nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1
Článek 51
Položky vedlejšího kapitálu tier 1
Položky vedlejšího kapitálu tier 1 jsou tyto:
a)
kapitálové nástroje za předpokladu splnění podmínek stanovených v čl. 52 odst. 1;
b)
emisní ážio související s nástroji uvedenými v písmenu a).
Nástroje zahrnuté do písmene a) nejsou považovány za položky kmenového kapitálu tier 1 nebo kapitálu tier 2.
Článek 52
Nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1
1. Kapitálové nástroje lze považovat za nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1, pouze pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
nástroje jsou vydány a plně uhrazeny;
b)
nástroje nezakoupil žádný z těchto subjektů:
i)
institucí nebo jejími dceřinými podniky;
ii)
podnik, v němž má instituce účast ve formě přímého vlastnictví nebo kontroly nejméně 20 % hlasovacích práv nebo kapitálu daného podniku;
c)
nákup nástrojů není přímo ani nepřímo financován institucí;
d)
v případě platební neschopnosti instituce se nástroje řadí za nástroje zahrnované do kapitálu tier 2;
e)
nástroje nejsou zajištěny žádným z těchto subjektů ani se na ně nevztahuje záruka žádného z těchto subjektů, která by zvyšovala pořadí uspokojení pohledávek:
i)
institucí nebo jejími dceřinými podniky;
ii)
mateřským podnikem instituce nebo jeho dceřinými podniky;
iii)
mateřskou finanční holdingovou společností nebo jejími dceřinými podniky;
iv)
holdingovou společností se smíšenou činností nebo jejími dceřinými podniky;
v)
smíšenou finanční holdingovou společností a jejími dceřinými podniky;
vi)
podnikem, který má úzké propojení se subjekty uvedenými v bodech i) až v);
f)
nástroje nejsou předmětem žádných ujednání, ať smluvních či jiných, která v případě platební neschopnosti nebo likvidace instituce zvyšují pořadí uspokojení pohledávek z nich plynoucích;
g)
nástroje nemají stanovenu splatnost (věčné nástroje) a ustanovení, jimiž se řídí, neobsahují žádnou pobídku k tomu, aby je instituce splatila;
h)
pokud ustanovení, jimiž se nástroje řídí, obsahují jednu nebo více kupních opcí, může být tato opce uplatněna dle vlastního uvážení emitenta;
i)
nástroje mohou být vypovězeny, splaceny nebo zpětně odkoupeny, pouze pokud jsou splněny podmínky stanovené v článku 77, a nejdříve po uplynutí pěti let ode dne jejich vydání, s výjimkou případů, kdy jsou splněny podmínky stanovené v čl. 78 odst. 4;
j)
ustanovení, jimiž se nástroje řídí, výslovně ani implicitně neuvádějí, že by nástroje byly nebo mohly být institucí vypovězeny, splaceny nebo zpětně odkoupeny, a instituce něco takového ani jinak neuvádí, a to s výjimkou těchto případů;
i)
po likvidaci instituce;
ii)
diskrečního zpětného odkupu nástrojů nebo jiného způsobu snížení kapitálu na základě vlastního rozhodnutí, pokud instituce obdržela předchozí svolení příslušného orgánu v souladu s článkem 7;
k)
instituce výslovně ani implicitně neuvádí, že by příslušný orgán souhlasil s žádostí o vypovězení, splacení nebo zpětný odkup nástrojů;
l)
rozdělení výnosů z nástrojů splňuje tyto podmínky:
i)
je vypláceno z položek k rozdělení;
ii)
výše rozdělených výnosů z nástrojů se nebude měnit na základě úvěrového hodnocení instituce nebo jejího mateřského podniku;
iii)
ustanovení, jimiž se nástroje řídí, dávají instituci možnost dle vlastního uvážení kdykoli na neomezenou dobu a na nekumulativním základě zrušit rozdělení výnosů z nástrojů, přičemž instituce může zrušené platby bez omezení použít k úhradě svých závazků podle jejich splatnosti;
iv)
zrušení rozdělení výnosů nepředstavuje nesplnění závazků ze strany instituce;
v)
zrušením rozdělení výnosů nevznikají instituci žádná omezení;
m)
nástroje nejsou jedním z důvodů vedoucích ke zjištění, že závazky instituce převyšují její aktiva, pokud takové zjištění představuje test platební neschopnosti podle použitelného vnitrostátního práva;
n)
ustanovení, jimiž se nástroje řídí, vyžadují, aby v případě rozhodné události byla trvale nebo dočasně účetně snížena hodnota jistiny nástrojů nebo aby byly nástroje převedeny na nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1;
o)
ustanovení, jimiž se nástroje řídí, neobsahují žádné prvky, které by mohly bránit rekapitalizaci instituce;
p)
pokud nástroje nevydává přímo instituce, jsou splněny obě tyto podmínky:
i)
nástroje jsou vydány prostřednictvím subjektu zahrnutého do konsolidace podle části první hlavy II kapitoly 2;
ii)
výnosy jsou okamžitě, bez omezení a v podobě, která splňuje podmínky stanovené v tomto odstavci, k dispozici instituci.
Podmínka stanovená v prvním pododstavci písm. d) se považuje za splněnou bez ohledu na to, zda jsou dané nástroje zahrnuty podle čl. 484 odst. 3 do vedlejšího kapitálu tier 1 nebo kapitálu tier 2, jsou-li na stejné úrovni.
2. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění všech těchto otázek:
a)
forma a povaha možných pobídek ke splacení nástrojů;
b)
povaha jakéhokoli účetního zvýšení hodnoty jistiny nástroje zahrnovaného do vedlejšího kapitálu tier 1 po dočasném účetním snížení hodnoty jeho jistiny;
c)
postupy a načasování, pokud jde o následující:
i)
určení, že došlo k rozhodné události;
ii)
účetní zvýšení hodnoty jistiny nástroje zahrnovaného do vedlejšího kapitálu tier 1 po dočasném účetním snížení hodnoty jeho jistiny;
d)
vlastnosti nástrojů, které by mohly bránit rekapitalizaci instituce;
e)
použití jednotek pro speciální účel k nepřímé emisi kapitálových nástrojů.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. února 2015.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 53
Omezení týkající se zrušení rozdělení výnosů z nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 a prvky, které by mohly bránit rekapitalizaci instituce
Pro účely čl. 52 odst. 1 písm. l) bodu v) a písmena o) nesmí ustanovení, jimiž se řídí nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1, obsahovat především následující:
a)
požadavek rozdělení výnosů z nástrojů v případě, že se provádí rozdělení výnosů z nástroje vydaného institucí, který je ve stejném nebo podřízenějším pořadí než nástroj zahrnovaný do vedlejšího kapitálu tier 1, včetně nástroje zahrnovaného do kmenového kapitálu tier 1;
b)
požadavek zrušení výplaty rozdělení výnosů z nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1, vedlejšího kapitálu tier 1 nebo kapitálu tier 2 v případě, že se neprovádí rozdělení výnosů z daných nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1;
c)
povinnost nahradit výplatu úroků nebo dividend platbou v jakékoli jiné formě. Instituci není taková povinnost uložena jinak.
Článek 54
Snížení hodnoty nebo konverze nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1
1. Pro účely čl. 52 odst. 1 písm. n) se na nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1 vztahují tato ustanovení:
a)
rozhodná událost nastává tehdy, když se poměr kmenového kapitálu tier 1 instituce uvedený v čl. 92 odst. 1 písm. a) sníží pod jednu z těchto hodnot:
i)
5,125 %;
ii)
hodnotu vyšší než 5,125 %, kterou určí instituce a která je upřesněna v ustanoveních, jimiž se nástroj řídí;
b)
instituce mohou v ustanoveních, jimiž se nástroj řídí, vymezit jednu nebo více rozhodných událostí navíc k události vymezené v písmeni a);
c)
pokud ustanovení, jimiž se nástroje řídí, vyžadují, aby nástroje byly v případě rozhodné události převedeny na nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1, musí současně stanovit jedno z následujícího:
i)
převodní poměr a maximální povolenou částku převodu;
ii)
rozsah, v němž budou nástroje převedeny na nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1;
d)
pokud ustanovení, jimiž se nástroje řídí, vyžadují, aby v případě rozhodné události byla snížena hodnota jistiny těchto nástrojů, jsou současně sníženy všechny tyto položky:
i)
pohledávka držitele nástroje v případě platební neschopnosti nebo likvidace instituce;
ii)
částka, která má být vyplacena v případě vypovězení nebo splacení nástroje;
iii)
rozdělení výnosů z nástroje.
2. Účetním snížením hodnoty nebo konverzí nástroje zahrnovaného do vedlejšího kapitálu tier 1 podle použitelného účetního rámce se vytvoří položky, které jsou považovány za položky kmenového kapitálu tier 1.
3. Hodnota nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 uznaných jako položky vedlejšího kapitálu tier 1 je omezena na minimální hodnotu položek kmenového kapitálu tier 1, které by byly vytvořeny, pokud by účetní hodnota jistiny nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 byla plně snížena nebo by tyto nástroje byly převedeny na nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1.
4. Úhrnná hodnota nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1, kterou je zapotřebí v případě rozhodné události účetně snížit nebo převést, nesmí být nižší než nižší z následujících hodnot:
a)
hodnota potřebná k plnému obnovení poměru kmenového kapitálu tier 1 instituce na hodnotu 5,125 %;
b)
plná hodnota jistiny nástroje.
5. Nastane-li rozhodná událost, musí instituce:
a)
neprodleně informovat příslušné orgány;
b)
informovat držitele nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1;
c)
v souladu s požadavky tohoto článku účetně snížit hodnotu jistiny nástrojů, nebo tyto nástroje neprodleně, nejpozději však do jednoho měsíce, převést na nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1.
6. Instituce vydávající nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1, jež jsou v případě rozhodné události převáděny na nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1, zajistí, aby neustále měla dostatek schváleného základního kapitálu, jenž umožní v případě rozhodné události převést veškeré tyto nástroje vedlejšího kapitálu tier 1 na akcie. Ke dni vydání těchto konvertibilních nástrojů vedlejšího kapitálu tier 1 musí být získána všechna nezbytná povolení. Instituce si neustále ponechává předem získané povolení nezbytné k tomu, aby mohla vydat nástroje kmenového kapitálu tier 1, na něž jsou v případě rozhodné události tyto nástroje vedlejšího kapitálu tier 1 převedeny.
7. Instituce vydávající nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1, jež jsou v případě rozhodné události převáděny na nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1, zajistí, aby této konverzi nebránily žádné procesní překážky stanovené v zakládacích dokumentech či stanovách nebo ve smluvních ujednáních.
Článek 55
Důsledky nesplnění podmínek týkajících se nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1
Jestliže v případě nástroje zahrnovaného do vedlejšího kapitálu tier 1 přestanou být podmínky stanovené v čl. 52 odst. 1 plněny, platí následující:
a)
tento nástroj přestane být okamžitě považován za nástroj zahrnovaný do vedlejšího kapitálu tier 1;
b)
podíl emisního ážia souvisejícího s tímto nástrojem přestane být okamžitě považován za položku vedlejšího kapitálu tier 1.
Oddíl 2
Odpočty od položek vedlejšího kapitálu tier 1
Článek 56
Odpočty od položek kapitálu tier 1
Instituce od položek vedlejšího kapitálu tier 1 odečítají tyto položky:
a)
přímé, nepřímé a syntetické kapitálové investice do vlastních nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1, včetně vlastních nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1, které by instituce mohla být povinna odkoupit na základě stávajících smluvních závazků;
b)
přímé, nepřímé a syntetické kapitálové investice do nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 subjektů finančního sektoru, s nimiž je instituce ve vztahu vzájemné účasti a příslušné orgány se domnívají, že jeho účelem je uměle zvýšit kapitál instituce;
c)
příslušnou výši přímých, nepřímých a syntetických kapitálových investic do nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 subjektů finančního sektoru, v nichž instituce nemá významnou investici, určenou v souladu s článkem 60;
d)
přímé, nepřímé a syntetické kapitálové investice do nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 subjektů finančního sektoru, v nichž má instituce významnou investici, s vyloučením pozic z upisování držených pět nebo méně pracovních dnů;
e)
hodnotu položek, které mají být odečteny od položek kapitálu tier 2 podle článku 66, která převyšuje kapitál tier 2 instituce;
f)
daňové platby týkající se položek vedlejšího kapitálu tier 1 předvídatelné v době výpočtu, s výjimkou případu, kdy instituce vhodně upraví hodnotu položek vedlejšího kapitálu tier 1, pokud tyto daňové platby snižují částku, do jejíž výše lze dané položky použít ke krytí rizik nebo ztrát.
Článek 57
Odpočty kapitálových investic do vlastních nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1
Pro účely čl. 56 písm. a) vypočítají instituce kapitálové investice do vlastních nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 na základě hrubých dlouhých pozic s těmito výjimkami:
a)
instituce mohou vypočítat objem kapitálových investic do vlastních nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 na základě čisté dlouhé pozice, jsou-li splněny obě tyto podmínky:
i)
dlouhé a krátké pozice jsou v téže podkladové expozici a s krátkými pozicemi není spojeno žádné riziko protistrany;
ii)
buď jsou dlouhé i krátké pozice jsou drženy v obchodním portfoliu, nebo jsou obě pozice drženy v investičním portfoliu;
b)
instituce určí částku, která má být odečtena za přímé, nepřímé nebo syntetické kapitálové investice do indexových cenných papírů, pomocí výpočtu podkladové expozice vůči vlastním nástrojům zahrnovaným do kmenového kapitálu tier 1 zahrnutým do těchto indexů;
c)
instituce mohou vzájemně započíst hrubé dlouhé pozice ve vlastních nástrojích zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 vyplývající z kapitálových investic do indexových cenných papírů proti krátkým pozicím ve vlastních nástrojích zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 vyplývajícím z krátkých pozic v podkladových indexech, včetně případů, kdy je s těmito krátkými pozicemi spojeno riziko protistrany, jsou-li splněny obě tyto podmínky:
i)
dlouhé a krátké pozice jsou v týchž podkladových indexech;
ii)
buď jsou dlouhé i krátké pozice drženy v obchodním portfoliu, nebo jsou obě pozice drženy v investičním portfoliu.
Článek 58
Odpočty kapitálových investic do nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 subjektů finančního sektoru v případech vzájemné účasti, jejímž účelem je umělé zvýšení kapitálu
Instituce provádějí odpočty uvedené v čl. 56 písm. b), c) a d) v souladu s těmito ustanoveními:
a)
kapitálové investice do nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 se vypočítají na základě hrubých dlouhých pozic;
b)
pro účely odpočtu se položky vedlejšího kapitálu tier 1 pojišťovny považují za kapitálové investice do nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1.
Článek 59
Odpočty kapitálových investic nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 subjektů finančního sektoru
Instituce provádějí odpočty uvedené v čl. 56 písm. c) a d) v souladu s těmito ustanoveními:
a)
mohou vypočítat přímé, nepřímé a syntetické kapitálové investice nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 subjektů finančního sektoru na základě čisté dlouhé pozice v téže podkladové expozici, jsou-li splněny obě tyto podmínky:
i)
splatnost krátké pozice odpovídá splatnosti dlouhé pozice nebo její zbytková splatnost činí nejméně jeden rok
ii)
buď je krátká i dlouhá pozice držena v obchodním portfoliu, nebo jsou obě pozice drženy v investičním portfoliu;
b)
určí částku, která má být odečtena za přímé, nepřímé a syntetické kapitálové investice do indexových cenných papírů, pomocí výpočtu podkladové expozice vůči kapitálovým nástrojům subjektů finančního sektoru zahrnutým do těchto indexů.
Článek 60
Odpočty kapitálových investic do nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 v případě, že instituce nemá v subjektu finančního sektoru významnou investici
1. Pro účely čl. 56 písm. c) instituce vypočítají příslušnou částku, která má být odečtena, vynásobením hodnoty uvedené v písmenu a) tohoto odstavce faktorem získaným z výpočtu uvedeného v písmenu b) tohoto odstavce:
a)
souhrnná hodnota, o kterou přímé, nepřímé a syntetické kapitálové investice do nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1, vedlejšího kapitálu tier 1 a kapitálu tier 2 subjektů finančního sektoru převyšují 10 % hodnoty položek kmenového kapitálu tier 1 instituce vypočtené po uplatnění těchto ustanovení:
i)
článků 32 až 35;
ii)
čl. 36 odst. 1 písm. a) až g), písm. k) bodů ii) až v) a písm. l), s výjimkou odložených daňových pohledávek závislých na budoucím zisku a vyplývajících z přechodných rozdílů;
iii)
článků 44 a 45;
b)
hodnota přímých, nepřímých a syntetických kapitálových investic instituce do nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 těch subjektů finančního sektoru, v nichž instituce nemá významnou investici, vydělená souhrnnou hodnotou všech přímých, nepřímých a syntetických investic instituce do nástrojů kmenového kapitálu tier 1, vedlejšího kapitálu tier 1 a kapitálu tier 2 uvedených subjektů finančního sektoru.
2. Instituce z částky uvedené v odst. 1 písm. a) a z výpočtu faktoru uvedeného v odst. 1 písm. b) vyloučí pozice z upisování držené pět nebo méně pracovních dnů.
3. Částka, která má být podle odstavce 1 odečtena, je rozdělena mezi všechny držené nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1. Částka, která má být podle odstavce 1 odečtena od každého nástroje vedlejší kapitálu tier 1, se vypočte vynásobením hodnoty stanovené v písmenu a) tohoto odstavce poměrnou částí stanovenou v písmenu b) tohoto odstavce:
a)
hodnota kapitálových investic, která má být odečtena podle odstavce 1;
b)
hodnota stanovená v bodě i) vydělená hodnotou stanovenou v bodě ii):
i)
celkový objem nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1;
ii)
souhrnná hodnota přímých, nepřímých a syntetických kapitálových investic instituce do nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 subjektů finančního sektoru, v nichž instituce nemá významnou investici.
4. Hodnota kapitálových nástrojů uvedená v čl. 56 písm. c), která je rovna nebo nižší než 10 % položek kmenového kapitálu tier 1 instituce po uplatnění ustanovení uvedených v odst. 1 písm. a) bodech i), ii) a iii), se neodečítá a podléhá příslušným rizikovým vahám v souladu s částí třetí hlavou II kapitolou 2 nebo 3 a případně požadavkům stanoveným v části třetí hlavě IV.
5. Instituce určí podíl kapitálových investic do kapitálových nástrojů, na nějž se použijí rizikové váhy, vydělením hodnoty stanovené v písmenu a) hodnotou stanovenou v písmenu b):
a)
hodnota kapitálových investic, na niž se mají použít rizikové váhy podle odstavce 4;
b)
hodnota stanovená v bodě i) vydělená hodnotou stanovenou v bodě ii):
i)
celková hodnota nástrojů kmenového kapitálu tier 1;
ii)
souhrnná hodnota přímých, nepřímých a syntetických kapitálových investic instituce do nástrojů kmenového kapitálu tier 1 subjektů finančního sektoru, v nichž instituce nemá významnou investici.
Oddíl 3
Vedlejší kapitál tier 1
Článek 61
Vedlejší kapitál tier 1
Vedlejší kapitál tier 1 instituce se skládá z položek vedlejšího kapitálu tier 1 po odpočtu položek uvedených v článku 56 a uplatnění článku 79.
KAPITOLA 4
Kapitál tier 2
Oddíl 1
Položky a nástroje zahrnované do kapitálu tier 2
Článek 62
Položky kapitálu tier 2
Položky kapitálu tier 2 jsou tyto:
a)
kapitálové nástroje a podřízené půjčky za předpokladu splnění podmínek stanovených v článku 63;
b)
emisní ážio související s nástroji uvedenými v písmenu a);
c)
u institucí, které počítají objem rizikově vážených expozic podle části třetí hlavy II kapitoly 2, obecné úpravy o úvěrové riziko bez zohlednění daňových účinků do výše 1,25 % objemu rizikově vážených expozic vypočítaného podle části třetí hlavy II kapitoly 2;
d)
u institucí, které počítají objem rizikově vážených expozic podle části třetí hlavy II kapitoly 3, kladné částky bez zohlednění daňových účinků vypočtené podle článků 158 a 159 do výše 0,6 % objemu rizikově vážených expozic vypočítaného podle části třetí hlavy II kapitoly 3.
Položky zahrnuté do písmene a) nejsou považovány za položky kmenového kapitálu tier 1 ani vedlejšího kapitálu tier 1.
Článek 63
Nástroje zahrnované do kapitálu tier 2
Kapitálové nástroje a podřízené půjčky lze považovat za nástroje zahrnované do kapitálu tier 2, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
nástroje jsou vydány nebo podřízené půjčky získány a plně uhrazeny;
b)
nástroje nezakoupil nebo podřízené půjčky neposkytl žádný z těchto subjektů:
i)
institucí nebo jejími dceřinými podniky;
ii)
podnik, v němž má instituce účast ve formě přímého vlastnictví nebo kontroly nejméně 20 % hlasovacích práv nebo kapitálu daného podniku;
c)
nákup nástrojů nebo poskytnutí podřízených půjček nejsou přímo ani nepřímo financovány institucí;
d)
nárok na částku jistiny nástrojů podle ustanovení, kterými se nástroje řídí, nebo nárok na částku jistiny podřízených půjček podle ustanovení, jimiž se podřízené půjčky řídí, je zcela podřízen pohledávkám všech nepodřízených věřitelů;
e)
nástroje nebo podřízené půjčky nejsou zajištěny žádným z těchto subjektů ani se na ně nevztahuje záruka žádného z těchto subjektů, která by zvyšovala pořadí uspokojení pohledávek:
i)
institucí nebo jejími dceřinými podniky;
ii)
mateřským podnikem instituce nebo jeho dceřinými podniky;
iii)
mateřskou finanční holdingovou společností nebo jejími dceřinými podniky;
iv)
holdingovou společností se smíšenou činností nebo jejími dceřinými podniky;
v)
smíšenou finanční holdingovou společností nebo jejími dceřinými podniky;
vi)
podnikem, který má úzké propojení se subjekty uvedenými v bodech i) až v);
f)
nástroje nebo podřízené půjčky nejsou předmětem žádných ujednání, která by jinak zvyšovala pořadí uspokojení pohledávek z těchto nástrojů nebo podřízených půjček;
g)
nástroje nebo podřízené půjčky mají dobu splatnosti nejméně pěti let;
h)
ustanovení, jimiž se nástroje nebo podřízené půjčky řídí, neobsahují žádnou pobídku pro instituci, aby umořila nebo splatila jejich jistinu přede dnem splatnosti;
i)
pokud nástroje nebo podřízené půjčky zahrnují jednu nebo více kupních opcí nebo možnost/opci předčasného splacení, mohou být opce uplatněny dle vlastního uvážení emitenta nebo případně dlužníka;
j)
nástroje nebo podřízené půjčky mohou být vypovězeny, splaceny nebo zpětně odkoupeny či předčasně splaceny, pouze pokud jsou splněny podmínky stanovené v článku 77, a nejdříve po uplynutí pěti let ode dne jejich vydání nebo získání, s výjimkou případů, kdy jsou splněny podmínky stanovené v čl. 78 odst. 4;
k)
ustanovení, jimiž se nástroje nebo podřízené půjčky řídí, výslovně ani implicitně neuvádějí, že by nástroje nebo podřízené půjčky byly nebo mohly být vypovězeny, umořeny, zpětně odkoupeny nebo předčasně splaceny jindy než při platební neschopnosti nebo likvidaci instituce a instituce něco takového ani jinak neuvádí;
l)
ustanovení, jimiž se nástroje nebo podřízené půjčky řídí, nedávají držiteli či věřiteli právo na urychlení plánované budoucí výplaty úroků nebo jistiny jindy než při platební neschopnosti nebo likvidaci instituce;
m)
výše vyplácených úroků nebo případně dividend z nástrojů nebo podřízených půjček se nebude měnit na základě úvěrového hodnocení instituce nebo jejího mateřského podniku;
n)
pokud nástroje nevydává přímo instituce nebo pokud podřízené půjčky nezískává přímo instituce, musí být splněny obě tyto podmínky:
i)
nástroje jsou vydány nebo podřízené půjčky získány prostřednictvím subjektu zahrnutého do konsolidace podle části první hlavy II kapitoly 2;
ii)
výnosy jsou okamžitě, bez omezení a v podobě, která splňuje podmínky stanovené v tomto odstavci, k dispozici instituci.
Článek 64
Umořování nástrojů zahrnovaných do kapitálu tier 2
Nástroje zahrnované do kapitálu tier 2 lze v posledních pěti letech do splatnosti považovat za položky kapitálu tier 2 v míře, která se určí vynásobením výsledku výpočtu uvedeného v písmenu a) hodnotou uvedenou v písmenu b):
a)
nominální hodnota nástrojů nebo podřízených půjček k prvnímu dni závěrečného pětiletého období jejich smluvní splatnosti vydělená počtem kalendářních dnů v daném období;
b)
počet zbývajících kalendářních dní smluvní splatnosti nástrojů nebo podřízených půjček.
Článek 65
Důsledky nesplnění podmínek týkajících se nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 2
Jestliže v případě nástroje zahrnovaného do kapitálu tier 2 přestanou být podmínky stanovené v článku 63 plněny, platí následující:
a)
tento nástroj přestane být okamžitě považován za nástroj zahrnovaný do kapitálu tier 2;
b)
podíl emisního ážia souvisejícího s tímto nástrojem přestane být okamžitě považován za položku kapitálu tier 2.
Oddíl 2
Odpočty od položek kapitálu tier 2
Článek 66
Odpočty od položek kapitálu tier 2
Od položek kapitálu tier 2 se odečítá následující:
a)
přímé, nepřímé a syntetické kapitálové investice do vlastních nástrojů zahrnovaných do kapitálu tier 2, včetně vlastních nástrojů zahrnovaných do kapitálu tier 2, které by instituce mohla být povinna odkoupit na základě stávajících smluvních závazků;
b)
přímé, nepřímé a syntetické kapitálové investice do nástrojů zahrnovaných do kapitálu tier 2 subjektů finančního sektoru, s nimiž je instituce ve vztahu vzájemné účasti a příslušné orgány se domnívají, že jeho účelem je uměle zvýšit kapitál instituce;
c)
použitelnou hodnotu přímých, nepřímých a syntetických kapitálových investic do nástrojů zahrnovaných do kapitálu tier 2 subjektů finančního sektoru, v nichž instituce nemá významnou investici, přičemž tato hodnota se určí v souladu s článkem 70;
d)
přímé, nepřímé a syntetické kapitálové investice do nástrojů zahrnovaných do kapitálu tier 2 subjektů finančního sektoru, v nichž má instituce významnou investici, s vyloučením pozic z upisování držených pět nebo méně pracovních dnů.
Článek 67
Odpočty kapitálových investic do vlastních nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 2
Pro účely čl. 66 písm. a) počítají instituce kapitálové investice na základě hrubých dlouhých pozic s těmito výjimkami:
a)
instituce mohou vypočítat objem kapitálových investic na základě čisté dlouhé pozice, jsou-li splněny obě tyto podmínky:
i)
dlouhé a krátké pozice jsou v téže podkladové expozici a s krátkými pozicemi není spojeno žádné riziko protistrany;
ii)
buď jsou dlouhé i krátké pozice jsou drženy v obchodním portfoliu, nebo jsou obě pozice drženy v investičním portfoliu;
b)
instituce určí částku, která má být odečtena za přímé, nepřímé a syntetické kapitálové investice do indexových cenných papírů, pomocí výpočtu podkladové expozice vůči vlastním nástrojům zahrnovaným do kapitálu tier 2 zahrnutým do těchto indexů,;
c)
instituce mohou vzájemně započíst hrubé dlouhé pozice ve vlastních nástrojích zahrnovaných do kapitálu tier 2 vyplývající z kapitálových investic do indexových cenných papírů proti krátkým pozicím ve vlastních nástrojích zahrnovaných do kapitálu tier 2 vyplývajícím z krátkých pozic v podkladových indexech, včetně případů, kdy je s těmito krátkými pozicemi spojeno riziko protistrany, jsou-li splněny obě tyto podmínky:
i)
dlouhé a krátké pozice jsou v týchž podkladových indexech;
ii)
buď jsou dlouhé i krátké pozice drženy v obchodním portfoliu, nebo jsou obě pozice drženy v investičním portfoliu.
Článek 68
Odpočty kapitálových investic do nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 subjektů finančního sektoru v případech vzájemné účasti, jejímž účelem je umělé zvýšení kapitálu
Instituce provádějí odpočty uvedené v čl. 66 písm. b), c) a d) v souladu s těmito ustanoveními:
a)
kapitálové investice do nástrojů zahrnovaných do kapitálu tier 2 se vypočítají na základě hrubých dlouhých pozic;
b)
pro účely odpočtu se s položkami kapitálu tier 2 pojišťovny a položkami kapitálu tier 3 pojišťovny zachází jako s kapitálovými investicemi do nástrojů zahrnovaných do kapitálu tier 2.
Článek 69
Odpočty kapitálových investic nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 2 subjektů finančního sektoru
Instituce provádějí odpočty uvedené v čl. 66 písm. c) a d) v souladu s těmito ustanoveními:
a)
mohou vypočítat přímé, nepřímé a syntetické kapitálové investice nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 2 subjektů finančního sektoru na základě čisté dlouhé pozice v téže podkladové expozici, jsou-li splněny obě tyto podmínky:
i)
splatnost krátké pozice odpovídá splatnosti dlouhé pozice nebo její zbytková splatnost činí nejméně jeden rok
ii)
buď je krátká i dlouhá pozice držena v obchodním portfoliu, nebo jsou obě pozice drženy v investičním portfoliu;
b)
určí částku, která má být odečtena za přímé, nepřímé a syntetické kapitálové investice do indexových cenných papírů, pomocí výpočtu podkladové expozice vůči kapitálovým nástrojům subjektů finančního sektoru zahrnutým do těchto indexů.
Článek 70
Odpočty nástrojů zahrnovaných do kapitálu tier 2 v případě, že instituce nemá v příslušném subjektu významnou investici
1. Pro účely čl. 66 písm. c) instituce vypočítají příslušnou částku, která má být odečtena, vynásobením hodnoty uvedené v písmenu a) tohoto odstavce faktorem získaným z výpočtu uvedeného v písmenu b) tohoto odstavce:
a)
souhrnná hodnota, o kterou přímé, nepřímé a syntetické kapitálové investice do nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1, vedlejšího kapitálu tier 1 a kapitálu tier 2 subjektů finančního sektoru převyšují 10 % hodnoty položek kmenového kapitálu tier 1 instituce vypočtené po uplatnění těchto ustanovení:
i)
článků 32 až 35;
ii)
čl. 36 odst. 1 písm. a) až g), písm. k) bodů ii) až v) a písm. l), s výjimkou částky, která má být odečtena za odložené daňové pohledávky závislé na budoucím zisku a vyplývající z přechodných rozdílů;
iii)
článků 44 a 45;
b)
hodnota přímých, nepřímých a syntetických kapitálových investic instituce do nástrojů zahrnovaných do kapitálu tier 2 těch subjektů finančního sektoru, v nichž instituce nemá významnou investici, vydělená souhrnnou hodnotou všech přímých, nepřímých a syntetických investic instituce do nástrojů kmenového kapitálu tier 1, vedlejšího kapitálu tier 1 a kapitálu tier 2 těchto subjektů finančního sektoru.
2. Instituce z částky uvedené v odst. 1 písm. a) a z výpočtu faktoru uvedeného v odst. 1 písm. b) vyloučí pozice z upisování držené pět nebo méně pracovních dnů.
3. Částka, která má být podle odstavce 1 odečtena, se rozdělí mezi všechny držené nástroje zahrnované do kapitálu tier 2. Instituce určí podíl kapitálových investic do nástrojů zahrnovaných do kapitálu tier 2, který se odečte po vynásobení hodnoty stanovené v písmenu a) tohoto odstavce poměrnou částkou stanovenou v písmenu b) tohoto odstavce:
a)
celková hodnota kapitálových investic, která má být odečtena podle odstavce 1;
b)
hodnota stanovená v bodě i) vydělená hodnotou stanovenou v bodě ii):
i)
celkový objem nástrojů zahrnovaných do kapitálu tier 2;
ii)
souhrnná hodnota přímých, nepřímých a syntetických kapitálových investic instituce do nástrojů zahrnovaných do kapitálu tier 2 subjektů finančního sektoru, v nichž instituce nemá významnou investici.
4. Hodnota kapitálových nástrojů uvedená v čl. 66 odst. 1 písm. c), která je rovna nebo nižší než 10 % položek kmenového kapitálu tier 1 instituce po uplatnění ustanovení uvedených v odst. 1 písm. a) bodech i) až iii), se neodečítá a podléhá příslušným rizikovým vahám v souladu s částí třetí hlavou II kapitolou 2 nebo 3 a případně požadavkům stanoveným v části třetí hlavě IV.
5. Instituce určí podíl kapitálových investic do kapitálových nástrojů, na nějž se použijí rizikové váhy, vydělením hodnoty stanovené v písmenu a) hodnotou stanovenou v písmenu b):
a)
hodnota kapitálových investic, na niž se mají použít rizikové váhy podle odstavce 4;
b)
hodnota stanovená v bodě i) vydělená hodnotou stanovenou v bodě ii):
i)
celková hodnota nástrojů kmenového kapitálu tier 1;
ii)
souhrnná hodnota přímých, nepřímých a syntetických kapitálových investic instituce do nástrojů kmenového kapitálu tier 1 subjektů finančního sektoru, v nichž instituce nemá významnou investici.
Oddíl 3
Kapitál tier 2
Článek 71
Kapitál tier 2
Kapitál tier 2 instituce se skládá z položek kapitálu tier 2 po odpočtech uvedených v článku 66 a uplatnění článku 79.
KAPITOLA 5
Kapitál
Článek 72
Kapitál
Kapitál instituce je součtem jejího kapitálu tier 1 a tier 2.
KAPITOLA 6
Obecné požadavky
Článek 73
Rozdělení výnosů z kapitálových nástrojů
1. Kapitálové nástroje, u nichž může instituce podle svého uvážení rozhodnout o vyplacení rozdělených výnosů jinou formou než formou hotovosti či kapitálového nástroje, nelze považovat za nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1, vedlejšího kapitálu tier 1 nebo kapitálu tier 2, pokud instituce neobdržela předchozí svolení příslušných orgánů.
2. Příslušné orgány udělí svolení podle odstavce 1, pouze pokud jsou podle jejich názoru splněny všechny tyto podmínky:
a)
možnost volného uvážení podle odstavce 1 ani forma, v níž by mohlo být rozdělení výnosů provedeno, by neměly nepříznivý vliv na schopnost instituce zrušit výplaty spojené s daným nástrojem;
b)
možnost volného uvážení podle odstavce 1 ani forma, v níž by mohlo být rozdělení výnosů provedeno, by neměly nepříznivý vliv na schopnost nástroje absorbovat ztráty;
c)
možnost volného uvážení podle odstavce 1 ani forma, v níž by mohlo být rozdělení výnosů provedeno, by žádným jiným způsobem nesnižovaly kvalitu kapitálového nástroje.
3. Kapitálové nástroje, u nichž právo rozhodnout nebo požadovat, aby rozdělené výnosy z nástroje byly vyplaceny jinou formou než formou hotovosti či kapitálového nástroje, náleží jiné právnické osobě než instituci, která tyto kapitálové nástroje vydává, nelze považovat za nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1, vedlejšího kapitálu tier 1 nebo kapitálu tier 2.
4. Instituce mohou využít široký tržní index jako jeden ze základů pro stanovení výše rozdělených výnosů z nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 a kapitálu tier 2.
5. Je-li instituce v rámci uvedeného indexu širšího trhu jedním z referenčních subjektů, odstavec 4 se nepoužije, pokud nejsou splněny obě tyto podmínky:
a)
instituce se domnívá, že neexistuje významná míra korelace mezi pohyby v rámci uvedeného indexu širšího trhu a úvěrovým hodnocením instituce, její mateřské instituce, mateřské finanční holdingové společnosti, mateřské smíšené finanční holdingové společnosti nebo mateřské holdingové společnosti se smíšenou činností;
b)
příslušný orgán nedospěl k odlišnému zjištění, než jaké je uvedeno v písmenu a).
6. Instituce podávají zprávy o širokých tržních indexech, o něž se jejich kapitálové nástroje opírají, a zveřejňují je.
7. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění podmínek, podle nichž se pro účely odstavce 4 indexy považují za široké tržní indexy.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. února 2015.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 74
Kapitálové investice do kapitálových nástrojů emitovaných regulovanými subjekty finančního sektoru, které nesplňují podmínky pro regulativní kapitál
Instituce nesmí od žádné složky kapitálu odečíst přímé, nepřímé či syntetické kapitálové investice do kapitálových nástrojů emitovaných regulovanými subjekty finančního sektoru, které nesplňují podmínky pro regulativní kapitál daného subjektu. Instituce na tyto investice uplatní rizikovou váhu v souladu s částí třetí hlavou II kapitolou 2, případně 3.
Článek 75
Požadavky týkající se odpočtu a splatnosti v případě krátkých pozic
Požadavky týkající se splatnosti se v případě krátkých pozic podle čl. 45 písm. a), čl. 59 písm. a) a čl. 69 písm. a) považují ve vztahu k drženým pozicím za splněné, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
instituce má smluvně dané právo zajišťovanou dlouhou pozici k určitému budoucímu datu prodat protistraně, která poskytuje zajištění;
b)
protistrana, která instituci poskytuje zajištění, má smluvní povinnost dlouhou pozici podle písmene a) od dané instituce k uvedenému určitému budoucímu datu odkoupit.
Článek 76
Investice do kapitálových nástrojů zahrnutých do indexů
1. Pro účely čl. 42 písm. a), čl. 45 písm. a), čl. 57 písm. a), čl. 59 písm. a), čl. 67 písm. a) a čl. 69 písm. a) může instituce snížit hodnotu dlouhé pozice v kapitálovém nástroji o tu část indexu, která je tvořena stejnou podkladovou expozicí, která je zajišťována, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
buď jsou zajišťovaná dlouhá pozice i krátká pozice v indexu použitá k zajištění této dlouhé pozice drženy v obchodním portfoliu, nebo jsou obě pozice drženy v investičním portfoliu;
b)
pozice uvedené v písmenu a) jsou v rozvaze instituce oceněny reálnou hodnotou;
c)
krátkou pozici uvedenou v písmenu a) lze v rámci postupů vnitřní kontroly uplatňovaných institucí považovat za účinné zajištění;
d)
příslušné orgány alespoň jednou ročně posuzují přiměřenost kontrolních postupů podle písmene c) a přesvědčí se, že tyto postupy jsou i nadále přiměřené.
2. S předchozím svolením příslušného orgánu může instituce místo výpočtu své expozice vůči položkám uvedeným v písmenu a) nebo b) jako alternativní postup použít konzervativní odhad své podkladové expozice vůči těmto kapitálovým nástrojům zahrnutým do indexů:
a)
nástrojům zahrnovaným do kmenového kapitálu tier 1, vedlejšího kapitálu tier 1 a kapitálu tier 2 zahrnutým do indexů;
b)
nástrojům zahrnovaným do kmenového kapitálu tier 1, vedlejšího kapitálu tier 1 a kapitálu tier 2 subjektů finančního sektoru zahrnutým do indexů.
3. Příslušné orgány udělí svolení uvedené v odstavci 2 pouze tehdy, jestliže instituce k jejich spokojenosti prokázala, že by pro ni sledování podkladové expozice vůči položkám uvedeným v odst. 2 písm. a) či podle okolností v písm. b) nebo v obou bylo provozně nepřiměřeně náročné.
4. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění:
a)
toho, kdy je provádění odhadů použitých jako alternativa k výpočtu podkladové expozice podle odstavce 2 dostatečně konzervativní;
b)
významu spojení „provozně nepřiměřeně náročné“ pro účely odstavce 3.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi 1. února 2015.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 77
Podmínky pro snížení kapitálu
Instituce musí požádat o předchozí svolení příslušného orgánu k provedení jednoho nebo obou těchto kroků:
a)
k snížení, splacení nebo zpětnému odkoupení nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 a vydaných institucí způsobem, který je povolen podle použitelného vnitrostátního práva;
b)
k případnému vypovězení, umoření, splacení nebo zpětnému odkoupení nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 nebo do kapitálu tier 2 před datem jejich smluvní splatnosti.
Článek 78
Svolení příslušných orgánů ke snížení kapitálu
1. Příslušný orgán udělí instituci svolení ke snížení, zpětnému odkupu, vypovězení nebo splacení nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1, vedlejšího kapitálu tier 1 nebo kapitálu tier 2, pokud je splněna kterákoli z těchto podmínek:
a)
nejpozději současně s postupem podle článku 77 instituce nahradí nástroje uvedené v článku 77 kapitálovými nástroji stejné nebo vyšší kvality za podmínek, které jsou udržitelné z hlediska jejích ekonomických možností;
b)
instituce ke spokojenosti příslušného orgánu prokázala, že její kapitál by v důsledku tohoto postupu překročil požadavky stanovené v čl. 92 odst. 1 tohoto nařízení a požadavek kombinovaných kapitálových rezerv ve smyslu čl. 128 bodu 6 směrnice 2013/36/EU v míře, kterou příslušný orgán může na základě čl. 104 odst. 3 směrnice 2013/36/EU považovat za nezbytnou.
2. Při posuzování udržitelnosti náhradních nástrojů z hlediska ekonomických možností instituce prováděného podle odst. 1 písm. a) příslušné orgány zváží, nakolik by tyto náhradní kapitálové nástroje byly pro instituci nákladnější než nástroje, které by jimi byly nahrazeny.
3. Pokud instituce postupuje podle čl. 77 písm. a) a použitelné vnitrostátní právo zakazuje odmítnout splacení nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 uvedených v článku 27, může příslušný orgán upustit od podmínek stanovených v odstavci 1 tohoto článku za předpokladu, že vyžaduje, aby instituce přiměřeně omezila splacení těchto nástrojů.
4. Příslušné orgány mohou institucím povolit, aby nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1 nebo kapitálu tier 2 splatily před uplynutím pěti let ode dne vydání, pouze pokud jsou splněny podmínky stanovené v odstavci 1 a v písmenu a) nebo b) tohoto odstavce:
a)
dochází ke změně regulační klasifikace těchto nástrojů, která by pravděpodobně vedla k tomu, že by tyto nástroje byly vyloučeny z kapitálu nebo reklasifikovány jako kvalitativně nižší forma kapitálu, a jsou splněny obě tyto podmínky:
i)
příslušný orgán považuje tuto změnu za dostatečně jistou;
ii)
instituce příslušným orgánům uspokojivě prokáže, že regulační reklasifikace těchto nástrojů nebyla v době jejich vydání reálně předvídatelná;
b)
dochází ke změně použitelného daňového režimu pro tyto nástroje, u níž instituce příslušným orgánům uspokojivě prokáže, že je podstatná a nebyla v době jejich vydání reálně předvídatelná.
5. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění těchto otázek:
a)
význam spojení „udržitelné z hlediska ekonomických možností instituce“;
b)
přiměřenost omezení splacení uvedeného v odstavci 3;
c)
postup, jakým instituce žádají o svolení příslušného orgánu s provedením kroků uvedených v článku 77, požadavky na údaje v žádostech, jakož i postup, který se použije při odkupu podílů vydaných členům družstev, a lhůty pro vyřízení žádostí.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. února 2015
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 79
Dočasná výjimka z odpočtů od kapitálu
1. Pokud instituce drží v subjektu finančního sektoru kapitálové nástroje nebo případně poskytla podřízené půjčky, které se považují za nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1, vedlejšího kapitálu tier 1 nebo kapitálu tier 2, přičemž je drží dočasně a jejich účelem je podle názoru příslušných orgánů finanční pomoc určená k reorganizaci a záchraně daného subjektu, může příslušný orgán dočasně upustit od uplatňování ustanovení o odpočtech, která by se jinak na tyto nástroje vztahovala.
2. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění pojmu dočasnosti pro účely odstavce 1 a podmínek, podle nichž může příslušný orgán usoudit, že účelem uvedených dočasných kapitálových investic je finanční pomoc určená k reorganizaci a záchraně příslušného subjektu.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. února 2015.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 80
Průběžný přezkum kvality kapitálu
1. EBA sleduje kvalitu kapitálových nástrojů vydávaných institucemi po celé Unii a neprodleně informuje Komisi, pokud se objeví významné důkazy, že uvedené nástroje nesplňují kritéria stanovená v článku 28 nebo v příslušných případech v článku 29.
Aby mohl orgán EBA sledovat kvalitu kapitálových nástrojů vydávaných institucemi po celé Unii, příslušné orgány na jeho žádost neprodleně postoupí veškeré informace o nově emitovaných kapitálových nástrojích, jež považuje za relevantní.
2. Oznámení zahrnuje:
a)
podrobné vysvětlení povahy a rozsahu zjištěného nedostatku;
b)
odborné poradenství týkající se kroků Komise, které EBA považuje za nezbytné.
c)
významné změny metodiky EBA pro zátěžové testování platební schopnosti institucí.
3. EBA poskytne Komisi odborné poradenství k významným změnám definice kapitálu, které považuje za nutné v důsledku některé z následujících příčin:
a)
relevantních změn standardů nebo zvyklostí na trhu;
b)
změn příslušných právních předpisů nebo účetních standardů;
c)
významných změn metodiky EBA pro zátěžové testování platební schopnosti institucí.
4. Do 1. ledna 2014 poskytne EBA Komisi odborné poradenství týkající se dalšího možného zacházení s nerealizovanými zisky při oceňování reálnou hodnotou kromě jejich zahrnutí do kmenového kapitálu tier 1 bez úprav. Doporučení EBA zohlední relevantní vývoj mezinárodních účetních standardů a mezinárodních dohod o obezřetnostních standardech pro banky.
HLAVA II
MENŠINOVÉ PODÍLY A NÁSTROJE ZAHRNOVANÉ DO VEDLEJŠÍHO KAPITÁLU TIER 1 A KAPITÁLU TIER 2 VYDANÉ DCEŘINÝMI PODNIKY
Článek 81
Menšinové podíly, které splňují podmínky pro zařazení do konsolidovaného kmenového kapitálu tier 1
1. Menšinové podíly zahrnují součet nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1, emisního ážia souvisejícího s těmito nástroji, nerozděleného zisku, a ostatních fondů dceřiného podniku, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
dceřiný podnik je jedním z těchto subjektů:
i)
institucí;
ii)
podnikem, který na základě použitelného vnitrostátního práva podléhá požadavkům tohoto nařízení a směrnice 2013/36/EU;
b)
dceřiný podnik je v plném rozsahu zahrnut do konsolidace podle části první hlavy II kapitoly 2;
c)
tyto nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1 uvedené v návětí tohoto odstavce vlastní jiné osoby než podniky zahrnuté do konsolidace podle části první hlavy II kapitoly 2.
2. Menšinové podíly, které jsou přímo či nepřímo prostřednictvím jednotky pro speciální účel nebo jinak financovány mateřským podnikem instituce nebo jeho dceřinými podniky, nelze považovat za konsolidovaný kmenový kapitál tier 1.
Článek 82
Kvalifikovaný vedlejší kapitál tier 1, kapitál tier 1 a tier 2 a kvalifikovaný kapitál
Kvalifikovaný vedlejší kapitál tier 1, kapitál tier 1 a tier 2 a kvalifikovaný kapitál zahrnuje menšinový podíl, nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1 nebo kapitálu tier 2 včetně souvisejícího nerozděleného zisku a emisního ážia dceřiného podniku, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
dceřiný podnik je jedním z těchto subjektů:
i)
institucí;
ii)
podnikem, který na základě použitelného vnitrostátního práva podléhá požadavkům tohoto nařízení a směrnice 2013/36/EU;
b)
dceřiný podnik je v plném rozsahu zahrnut do konsolidace podle části první hlavy II kapitoly 2;
c)
tyto nástroje vlastní jiné osoby než podniky zahrnuté do konsolidace podle části první hlavy II kapitoly 2.
Článek 83
Kvalifikovaný vedlejší kapitál tier 1 a kapitál tier 2 vydané jednotkou pro speciální účel
1. Nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1 a kapitálu tier 2 vydané jednotkou pro speciální účel a související emisní ážio se zahrnují do kvalifikovaného vedlejšího kapitálu tier 1 nebo kapitálu tier 2 nebo případně kvalifikovaného kapitálu, pouze pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
jednotka pro speciální účel, jež tyto nástroje vydala, je v plném rozsahu zahrnuta do konsolidace podle části první hlavy II kapitoly 2;
b)
nástroje a související emisní ážio se zahrnují do kvalifikovaného vedlejšího kapitálu tier 1, pouze pokud jsou splněny podmínky stanovené v čl. 52 odst. 1;
c)
nástroje a související emisní ážio se zahrnují do kvalifikovaného kapitálu tier 2, pouze pokud jsou splněny podmínky stanovené v článku 63;
d)
jediným aktivem jednotky pro speciální účel je její investice do kapitálu mateřského podniku nebo jeho dceřiného podniku, který je plně zahrnut do konsolidace podle části první hlavy II kapitoly 2, jejíž forma splňuje příslušné podmínky stanovené v čl. 52 odst. 1, případně v článku 63.
Pokud příslušný orgán považuje aktiva jednotky pro speciální účel jiná než její investice do kapitálu mateřského podniku nebo jeho dceřiného podniku, jež jsou zahrnuty do konsolidace podle části první hlavy II kapitoly 2 za zanedbatelný a pro takovou jednotku nevýznamný, může příslušný orgán upustit od podmínky stanovené v prvním pododstavci písm. d).
2. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění typů aktiv, která souvisejí s provozem jednotky pro speciální účel, a pojmů „zanedbatelný“ a „nevýznamný“ uvedených v odst. 1 druhém pododstavci.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. února 2015.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 84
Menšinové podíly zahrnuté do konsolidovaného kmenového kapitálu tier 1
1. Instituce určí hodnotu menšinových podílů dceřiného podniku, která se zahrne do konsolidovaného kmenového kapitálu tier 1, tak, že z menšinových podílů daného podniku odečtou součin částky uvedené v písmenu a) a procentního podílu uvedeného v písmenu b):
a)
kmenový kapitál tier 1 dceřiného podniku minus nižší z těchto hodnot:
i)
výše kmenového kapitálu tier 1 daného dceřiného podniku, která se požaduje pro hromadné splnění požadavku stanoveného v čl. 92 odst. 1 písm. a), požadavků uvedených v článcích 458 a 459, specifických požadavků na kapitál uvedených v článku 104 směrnice 2013/36/EU, požadavku kombinovaných kapitálových rezerv ve smyslu čl. 128 bodu 6 směrnice 2013/36/EU, požadavků uvedených v článku 500 a veškerých dodatečných místních předpisů v oblasti dohledu ve třetích zemích, pokud jsou tyto požadavky stanoveny pro kmenový kapitál tier 1;
ii)
výše konsolidovaného kmenového kapitálu tier 1, která se vztahuje k danému dceřinému podniku a která se požaduje na konsolidovaném základě pro hromadné splnění požadavku stanoveného v čl. 92 odst. 1 písm. a), požadavků uvedených v článcích 458 a 459, specifických požadavků na kapitál uvedených v článku 104 směrnice 2013/36/EU, požadavku kombinovaných kapitálových rezerv ve smyslu čl. 128 bodu 6 směrnice 2013/36/EU, požadavků uvedených v článku 500 a veškerých dodatečných místních předpisů v oblasti dohledu ve třetích zemích, pokud jsou tyto požadavky stanoveny pro kmenový kapitál tier 1;
b)
menšinové podíly dceřiného podniku vyjádřené jako procentní podíl všech nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 tohoto podniku včetně souvisejícího emisního ážia, nerozděleného zisku a ostatních fondů.
2. Výpočet podle odstavce 1 se provádí na subkonsolidovaném základě pro jednotlivé dceřiné podniky uvedené v čl. 81 odst. 1.
Instituce se může rozhodnout, že tento výpočet pro dceřiný podnik podle čl. 81 odst. 1 neprovede. Přijme-li instituce takové rozhodnutí, menšinový podíl daného dceřiného podniku nesmí být zahrnut do konsolidovaného kmenového kapitálu tier 1.
3. Pokud se příslušný orgán odchýlí od uplatňování obezřetnostních požadavků na individuálním základě, jak je stanoveno v článku 7, menšinový podíl v rámci dceřiných podniků, na něž se výjimka uplatňuje, se nepovažuje za kapitál na subkondosolidované či případně konsolidované úrovni.
4. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění výpočtu na subkonsolidovaném základě požadovaného podle odstavce 2 tohoto článku a článků 85 a 87.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. února 2015.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
5. Příslušné orgány mohou udělit výjimku z uplatňování tohoto článku mateřské finanční holdingové společnosti, která splňuje všechny tyto podmínky:
a)
její hlavní činností je nabývání účastí;
b)
podléhá obezřetnostnímu dohledu na konsolidovaném základě;
c)
konsoliduje dceřinou instituci, v níž má pouze menšinovou účast prostřednictvím kontroly ve smyslu článku 1 směrnice 83/349/EHS;
d)
více než 90 % konsolidovaného požadovaného kmenového kapitálu tier 1 pochází od dceřiné instituce uvedené v písmeni c) při výpočtu na subkonsolidovaném základě.
Pokud se po dni 31. prosince 2014 mateřská finanční holdingová společnost, která splňuje podmínky stanovené v prvním pododstavci, stane mateřskou smíšenou finanční holdingovou společností, příslušné orgány mohou této mateřské smíšené finanční holdingové společnosti udělit výjimku podle prvního pododstavce, splňuje-li podmínky tohoto pododstavce.
6. Jestliže úvěrové instituce trvale přidružené v síti k ústřednímu subjektu a instituce uvnitř institucionálního systému ochrany, na nějž se vztahují podmínky stanovené v čl. 113 odst. 7, uzavřely dohody o křížových zárukách, podle nichž neexistují ani se nepředpokládají závažné věcné nebo právní překážky bránící převodu části kapitálu, jež převyšuje regulatorní požadavky, od protistrany dané úvěrové instituci, jsou tyto instituce osvobozeny od ustanovení tohoto článku týkajících se odpočtů a mohou v plném rozsahu uznat jakýkoli menšinový podíl vznikající uvnitř křížového záručního systému.
Článek 85
Kvalifikované nástroje zahrnované do kapitálu tier 1 zahrnuté do konsolidovaného kapitálu tier 1
1. Instituce určí výši kvalifikovaného kapitálu tier 1 dceřiného podniku, která se zahrne do konsolidovaného kapitálu, tak, že z kapitálu daného podniku odečtou součin částky uvedené v písmenu a) a procentního podílu uvedeného v písmenu b):
a)
kapitál tier 1 dceřiného podniku minus nižší z těchto hodnot:
i)
výše kapitálu tier 1 dceřiného podniku, která se požaduje pro hromadné splnění požadavku stanoveného v čl. 92 odst. 1 písm. b), požadavků uvedených v článcích 458 a 459, specifických požadavků na kapitál uvedených v článku 104 směrnice 2013/36/EU, požadavku kombinovaných kapitálových rezerv ve smyslu čl. 128 bodu 6 směrnice 2013/36/EU, požadavků uvedených v článku 500 a veškerých dodatečných místních předpisů v oblasti dohledu ve třetích zemích, pokud jsou tyto požadavky stanoveny pro kapitál tier 1;
ii)
výše konsolidovaného kapitálu tier 1, která se vztahuje k dceřinému podniku a která se požaduje na konsolidovaném základě pro hromadné splnění požadavku stanoveného v čl. 92 odst. 1 písm. b), požadavků uvedených v článcích 458 a 459, specifických požadavků na kapitál uvedených v článku 104 směrnice 2013/36/EU, požadavku kombinovaných kapitálových rezerv ve smyslu čl. 128 bodu 6 směrnice 2013/36/EU, požadavků uvedených v článku 500 a veškerých dodatečných místních předpisů v oblasti dohledu ve třetích zemích, pokud jsou tyto požadavky stanoveny pro kapitál tier 1;
b)
kvalifikovaný kapitál tier 1 dceřiného podniku vyjádřený jako procentní podíl všech nástrojů zahrnovaných do kapitálu tier 1 tohoto podniku včetně souvisejícího emisního ážia, nerozděleného zisku a ostatních fondů.
2. Výpočet podle odstavce 1 se provádí na subkonsolidovaném základě pro jednotlivé dceřiné podniky uvedené v čl. 81 odst. 1.
Instituce se může rozhodnout, že tento výpočet pro dceřiný podnik podle čl. 81 odst. 1 neprovede. Přijme-li instituce takové rozhodnutí, kvalifikovaný kapitál tier 1 daného dceřiného podniku nesmí být zahrnut do konsolidovaného kapitálu tier 1.
3. Pokud se příslušný orgán odchýlí od uplatňování obezřetnostních požadavků na individuálním základě, jak je stanoveno v článku 7, nástroje zahrnované do kapitálu tier 1 v rámci dceřiných podniků, na něž se výjimka uplatňuje, se nepovažují za kapitál na subkondosolidované či případně konsolidované úrovni.
Článek 86
Kvalifikovaný kapitál tier 1 zahrnutý do konsolidovaného vedlejšího kapitálu tier 1
Aniž je dotčen čl. 84 odst. 5 a 6, instituce určí výši kvalifikovaného kapitálu tier 1 dceřiného podniku, která se zahrne do konsolidovaného vedlejšího kapitálu tier 1, tak, že z kvalifikovaného kapitálu tier 1 daného podniku zahrnutého do konsolidovaného kapitálu tier 1 odečtou menšinové podíly tohoto podniku, které jsou zahrnuty do konsolidovaného kmenového kapitálu tier 1.
Článek 87
Kvalifikovaný kapitál zahrnutý do konsolidovaného kapitálu
1. Instituce určí výši kvalifikovaného kapitálu dceřiného podniku, která se zahrne do konsolidovaného kapitálu, tak, že z kvalifikovaného kapitálu daného podniku odečtou součin částky uvedené v písmenu a) a procentního podílu uvedeného v písmenu b):
a)
kapitál dceřiného podniku minus nižší z těchto hodnot:
i)
výše kapitálu dceřiného podniku, která se požaduje pro hromadné splnění požadavku stanoveného v čl. 82 odst. 1 písm. c), požadavků uvedených v článcích 458 a 459, specifických požadavků na kapitál uvedených v článku 104 směrnice 2013/36/EU, požadavku kombinovaných kapitálových rezerv ve smyslu čl. 128 bodu 6 směrnice 2013/36/EU, požadavků uvedených v článku 500 a veškerých dodatečných místních předpisů v oblasti dohledu ve třetích zemích;
ii)
výše kapitálu, která se vztahuje k tomuto dceřinému podniku a která se požaduje na konsolidovaném základě pro hromadné splnění požadavku stanoveného v čl. 92 odst. 1 písm. c), požadavků uvedených v článcích 458 a 459, specifických požadavků na kapitál uvedených v článku 104 směrnice 2013/36/EU, požadavku kombinovaných kapitálových rezerv ve smyslu čl. 128 bodu 6 směrnice 2013/36/EU, požadavků uvedených v článku 500 a veškerých dodatečných místních dohledových požadavků na kapitál ve třetích zemích;
b)
kvalifikovaný kapitál dceřiného podniku vyjádřený jako procentní podíl všech kapitálových nástrojů tohoto podniku, které jsou zahrnuty do položek kmenového kapitálu tier 1, vedlejšího kapitálu tier 1 a kapitálu tier 2, včetně souvisejícího emisního ážia, nerozděleného zisku a ostatních fondů.
2. Výpočet podle odstavce 1 se provádí na subkonsolidovaném základě pro jednotlivé dceřiné podniky uvedené v čl. 81 odst. 1.
Instituce se může rozhodnout, že tento výpočet pro dceřiný podnik podle čl. 81 odst. 1 neprovede. Přijme-li instituce takové rozhodnutí, kvalifikovaný kapitál daného dceřiného podniku nesmí být zahrnut do konsolidovaného kapitálu.
2a. Pokud se příslušný orgán odchýlí od uplatňování obezřetnostních požadavků na individuálním základě, jak je stanoveno v článku 7, kapitálové nástroje v rámci dceřiných podniků, na něž se výjimka uplatňuje, se nepovažují za kapitál na subkondosolidované či případně konsolidované úrovni.
Článek 88
Kvalifikované kapitálové nástroje zahrnuté do konsolidovaného kapitálu tier 2
Aniž je dotčen čl. 84 odst. 5 a 6, instituce určí výši kvalifikovaného kapitálu dceřiného podniku, která se zahrne do konsolidovaného kapitálu tier 2, tak, že z kvalifikovaného kapitálu daného podniku zahrnutého do konsolidovaného kapitálu odečtou kvalifikovaný kapitál tier 1 tohoto podniku, který je zahrnut do konsolidovaného kapitálu tier 1.
HLAVA III
KVALIFIKOVANÉ ÚČASTI MIMO FINANČNÍ SEKTOR
Článek 89
Rizikové vážení a zákaz kvalifikovaných účastí mimo finanční sektor
1. Kvalifikovaná účast, jejíž výše přesahuje 15 % použitelného kapitálu instituce, se řídí ustanoveními odstavce 3, pokud se jedná o účast v podniku, který není jedním z následujících subjektů:
a)
subjektem finančního sektoru;
b)
podnikem, který není subjektem finančního sektoru a provozuje činnosti, které příslušný orgán považuje za kteroukoli z těchto aktivit:
i)
přímé rozšíření bankovnictví
ii)
pomocné služby pro bankovnictví,
iii)
leasing, faktoring, správu podílových fondů, řízení služeb zpracování údajů nebo jiné podobné činnosti.
2. Pokud celková výše kvalifikovaných účastí instituce v jiných podnicích, než jsou podniky uvedené v odst. 1 písm. a) a b), přesahuje 60 % jejího použitelného kapitálu, řídí se ustanoveními odstavce 3.
3. Na kvalifikované účasti institucí uvedené v odstavcích 1 a 2 uplatňují příslušné orgány požadavky stanovené v písmenu a) nebo b):
a)
pro účely výpočtu kapitálového požadavku v souladu s částí třetí použijí instituce rizikovou váhu 1 250 % na vyšší z těchto hodnot:
i)
výši kvalifikovaných účastí podle odstavce 1 přesahující 15 % použitelného kapitálu;
ii)
celkovou výši kvalifikovaných účastí podle odstavce 2 přesahující 60 % použitelného kapitálu instituce;
b)
příslušné orgány zakážou institucím držet kvalifikované účasti uvedené v odstavcích 1 a 2, jejichž výše přesahuje procentní podíly použitelného kapitálu stanovené v uvedených odstavcích.
Příslušné orgány zveřejní, zda uplatnily požadavky stanovené v písmeni a) nebo b).
4. Pro účely odst. 1 písm. b) vydá EBA pokyny pro upřesnění těchto skutečností:
a)
činností, které jsou přímým rozšířením bankovnictví;
b)
pomocných služeb pro bankovnictví;
c)
podobných činností.
Tyto pokyny se přijímají v souladu s článkem 16 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 90
Alternativní postup k použití rizikové váhy 1 250 %
Jako alternativní postup k použití rizikové váhy 1 250 % na částky přesahující limity uvedené v čl. 89 odst. 1 a 2 může instituce tyto částky odečíst od položek kmenového kapitálu tier 1 v souladu s čl. 36 odst. 1 písm. k).
Článek 91
Výjimky
1. Podíly v podnicích, které nejsou uvedeny v čl. 89 odst. 1 písm. a) a b), se nezahrnují do výpočtu limitních procentních podílů použitelného kapitálu stanovených v uvedeném článku, je-li splněna některá z následujících podmínek:
a)
tyto podíly jsou drženy dočasně během finanční pomoc, jak je uvedeno v článku 79;
b)
tyto držené podíly jsou pozicí z upisování drženou pět nebo méně pracovních dnů;
c)
tyto podíly jsou drženy vlastním jménem instituce a na účet jiných osob.
2. Podíly, které nemají povahu dlouhodobých finančních aktiv uvedených v čl. 35 odst. 2 směrnice 86/635/EHS, se do výpočtu podle článku 89 nezahrnují.
ČÁST TŘETÍ
KAPITÁLOVÉ POŽADAVKY
HLAVA I
OBECNÉ POŽADAVKY, OCEŇOVÁNÍ A PODÁVÁNÍ ZPRÁV
KAPITOLA 1
Požadovaná úroveň kapitálu
Oddíl 1
Požadavky na kapitál pro instituce
Článek 92
Požadavky na kapitál
1. S výhradou článků 93 a 94 musí instituce neustále splňovat tyto požadavky na kapitál:
a)
poměr kmenového kapitálu tier 1 ve výši 4,5 %;
b)
kapitálový poměr tier 1 ve výši 6 %;
c)
celkový kapitálový poměr ve výši 8 %.
2. Instituce vypočítají kapitálové poměry takto:
a)
poměr kmenového kapitálu tier 1 je kmenový kapitál tier 1 instituce vyjádřený jako procentní podíl celkového objemu rizikové expozice;
b)
kapitálový poměr tier 1 je kapitál tier 1 instituce vyjádřený jako procentní podíl celkového objemu rizikové expozice;
c)
celkový kapitálový poměr je kapitál instituce vyjádřený jako procentní podíl celkového objemu rizikové expozice.
3. Celkový objem rizikové expozice se vypočítá jako součet hodnot v písmenech a) až f) tohoto odstavce po zohlednění ustanovení uvedených v odstavci 4:
a)
objemy rizikově vážených expozic pro úvěrové riziko a riziko rozmělnění vypočítané v souladu s hlavou II a článkem 379 pro všechny obchodní činnosti instituce s výjimkou objemů rizikově vážených expozic z transakcí zahrnutých do obchodního portfolia instituce;
b)
požadavky na kapitál stanovené v souladu s touto částí hlavou IV, případně částí čtvrtou, pro transakce zahrnuté do obchodního portfolia instituce:
i)
k pozičnímu riziku;
ii)
pro velké expozice přesahující limity stanovené v článcích 395 až 401, pokud je instituci povoleno tyto limity překročit;
c)
požadavky na kapitál stanovené v souladu s touto částí hlavou IV, případně hlavou V, s výjimkou článku 379:
i)
k měnovému riziku;
ii)
k vypořádacímu riziku;
iii)
ke komoditnímu riziku;
d)
požadavky na kapitál vypočítané v souladu s hlavou VI k riziku úvěrových úprav v ocenění nástrojů OTC derivátů jiných, než jsou úvěrové deriváty uznané ke snížení objemů rizikově vážených expozic pro úvěrové riziko;
e)
požadavky na kapitál stanovené v souladu s hlavou III k operačnímu riziku;
f)
objemy rizikově vážených expozic určené v souladu s hlavou II pro riziko protistrany vyplývající z transakcí zahrnutých do obchodního portfolia instituce pro následující typy transakcí a dohod:
i)
kontrakty uvedené v příloze II a úvěrové deriváty;
ii)
repo obchody, půjčky či výpůjčky cenných papírů nebo komodit založené na cenných papírech nebo komoditách;
iii)
maržové obchody založené na cenných papírech nebo komoditách;
iv)
transakce s delší dobou vypořádání.
4. Při výpočtu celkového objemu expozice podle odstavce 3 platí tato ustanovení:
a)
požadavky na kapitál uvedené v písmenech c), d) a e) daného odstavce zahrnují požadavky vyplývající ze všech obchodních činností instituce;
b)
instituce vynásobí požadavky na kapitál stanovené v písmenech b) až e) uvedeného odstavce číslem 12,5.
Článek 93
Požadavek na počáteční kapitál u již fungujících subjektů
1. Kapitál instituce nesmí poklesnout pod výši počátečního kapitálu požadovanou při vydání povolení.
2. Úvěrové instituce, které již existovaly k 1. lednu 1993 a výše jejich kapitálu nedosahuje požadované výše počátečního kapitálu, mohou pokračovat v provozování činnosti. Výše kapitálu těchto institucí nesmí poklesnout pod nejvyšší úroveň dosaženou po 22. prosinci 1989.
3. Povolené investiční podniky a podniky podle článku 6 směrnice 2006/49/ES, které existovaly již před 31. prosincem 1995 a výše jejich kapitálu nedosahuje požadované výše počátečního kapitálu, mohou pokračovat ve své činnosti. Kapitál takových investičních podniků nebo podniků nesmí klesnout pod nejvyšší vztažnou hodnotu vypočtenou po dni oznámení uvedeném ve směrnici Rady 93/6/EHS ze dne 15. března 1993 o kapitálové přiměřenosti investičních podniků a úvěrových institucí (28). Tato vztažná hodnota je průměrná denní výše kapitálu vypočtená za dobu šesti měsíců předcházejících datu výpočtu. Vypočítává se každých šest měsíců pro příslušné předchozí období.
4. Pokud nad institucí spadající do kategorie uvedené v odstavci 2 nebo 3 převezme kontrolu jiná fyzická nebo právnická osoba než ta, která měla nad institucí kontrolu dříve, musí výše kapitálu této instituce dosáhnout požadované výše počátečního kapitálu.
5. Při fúzi dvou nebo více institucí spadajících do kategorie uvedené v odstavci 2 nebo 3 nesmí výše kapitálu instituce vzniklé touto fúzí klesnout pod souhrn kapitálu fúzujících institucí v okamžiku fúze, pokud nebylo dosaženo požadované výše počátečního kapitálu.
6. Pokud příslušné orgány usoudí, že k zajištění solventnosti instituce je nezbytné, aby byl požadavek stanovený v odstavci 1 splněn, ustanovení odstavců 2 až 5 se nepoužijí.
Článek 94
Výjimka pro malá obchodní portfolia
1. Instituce může pro transakce zahrnuté do obchodního portfolia nahradit kapitálový požadavek uvedený v čl. 92 odst. 3 písm. b) kapitálovým požadavkem vypočteným v souladu s písmenem a) uvedeného odstavce, pokud objem jejích rozvahových a podrozvahových položek zahrnutých do obchodního portfolia splňuje obě tyto podmínky:
a)
činí obvykle méně než 5 % celkových aktiv a 15 milionů EUR;
b)
nikdy nepřesahuje 6 % celkových aktiv a 20 milionů EUR.
2. Při výpočtu objemu rozvahových a podrozvahových položek musí instituce dodržovat tyto zásady:
a)
dluhové nástroje jsou oceněny v tržních cenách nebo v nominální hodnotě, akcie v jejich tržních cenách a deriváty podle nominální nebo tržní hodnoty podkladových nástrojů;
b)
absolutní hodnota dlouhé pozice se sčítá s absolutní hodnotou krátké pozice.
3. Pokud instituce nesplní podmínku uvedenou v odst. 1 písm. b), neprodleně uvědomí příslušný orgán. Pokud příslušný orgán v návaznosti na vlastní posouzení zjistí a uvědomí instituci, že požadavek stanovený v odst. 1 písm. a) není splněn, přestane instituce odstavec 1 používat od příštího data pro vykazování.
Oddíl 2
Kapitálové požadavky pro investiční podniky s omezeným povolením k poskytování investičních služeb
Článek 95
Kapitálové požadavky pro investiční podniky s omezeným povolením k poskytování investičních služeb
1. Investiční podniky, které nejsou oprávněny poskytovat investiční služby a činnosti uvedené v oddíle A bodech 3 a 6 přílohy I směrnice 2004/39/ES, postupují při výpočtu celkového objemu rizikové expozice pro účely čl. 92 odst. 3 podle odstavce 2.
2. Investiční podniky uvedené v odstavci 1 tohoto článku a podniky uvedené v čl. 4 odst. 1 bodě 2 písm. c), které poskytují investiční služby a činnosti uvedené oddíle A bodech 2 a 4 přílohy I směrnice 2004/39/ES, vypočítají celkový objem rizikové expozice jako vyšší z následujících hodnot:
a)
součet položek uvedených v čl. 92 odst. 3 písm. a) až d) a f) po použití čl. 92 odst. 4;
b)
hodnota určená v článku 97 vynásobená číslem 12,5.
Podniky uvedené v čl. 4 odst. 1 bodě 2 písm. c), které poskytují investiční služby a činnosti uvedené oddíle A bodech 2 a 4 přílohy I směrnice 2004/39/ES, musí splňovat požadavky čl. 92 odst. 1 a 2 vycházející z celkového objemu rizikové expozice uvedeného v prvním pododstavci.
Příslušné orgány mohou stanovit kapitálové požadavky pro podniky uvedené v čl. 4 odst. 1 bodě 2 písm. c), které poskytují investiční služby a činnosti uvedené na seznamu v oddíle A bodech 2 a 4 v přílohy I směrnice 2004/39/ES, jako kapitálové požadavky, které by pro tyto podniky byly závazné podle vnitrostátních prováděcích opatření ke směrnicím 2006/49/ES a 2006/48/ES, platných k 31. prosinci 2013.
3. Na investiční podniky uvedené v odstavci 1 se vztahují všechna ostatní ustanovení týkající se operačního rizika stanovená v hlavě VII kapitole 3 oddílu II pododdílu 1 směrnice 2013/36/EU.
Článek 96
Kapitálové požadavky pro investiční podniky, které drží počáteční kapitál podle čl. 28 odst. 2 směrnice 2013/36/EU
1. Následující kategorie investičních podniků, které drží počáteční kapitál podle čl. 28 odst. 2 směrnice 2013/36/EU, postupují při výpočtu celkového objemu rizikové expozice pro účely čl. 92 odst. 3 podle odstavce 2 tohoto článku:
a)
investiční podniky, které obchodují na vlastní účet výhradně za účelem splnění nebo provedení pokynu klienta nebo za účelem získání přístupu ke clearingovému a vypořádacímu systému nebo uznané burze, jestliže jednají v postavení zprostředkovatele nebo provádějí pokyn klienta;
b)
investiční podniky, které splňují všechny tyto podmínky:
i)
nedrží peníze nebo cenné papíry klienta;
ii)
obchodují pouze na vlastní účet;
iii)
nemají žádné vnější klienty;
iv)
provedení a vypořádání se u jejich transakcí uskutečňuje na odpovědnost clearingové instituce a jsou uvedenou clearingovou institucí zaručeny.
2. Investiční podniky uvedené v odstavci 1 vypočítají celkový objem rizikové expozice jako součet následujících hodnot:
a)
čl. 92 odst. 3 písm. a) až d) a f) po použití čl. 92 odst. 4;
b)
hodnoty určené v článku 97 vynásobené číslem 12,5.
3. Na investiční podniky uvedené v odstavci 1 se vztahují všechna ostatní ustanovení týkající se operačního rizika stanovená v hlavě VII kapitole 3 oddílu II pododdílu 1 směrnice 2013/36/EU.
Článek 97
Kapitálový požadavek založený na fixních režijních nákladech
1. V souladu s články 95 a 96 drží investiční podnik a podniky uvedené v čl. 4 odst. 1 bodě 2 písm. c), které poskytují investiční služby a činnosti uvedené na seznamu v oddíle A bodech 2 a 4 v přílohy I směrnice 2004/39/ES, použitelný kapitál ve výši alespoň jedné čtvrtiny svých fixních režijních nákladů za předchozí rok.
2. Pokud oproti předchozímu roku dojde ke změně činnosti investičního podniku, kterou příslušný orgán považuje za podstatnou, může příslušný orgán požadavek stanovený v odstavci 1 upravit.
3. Investiční podnik, který dosud neprovozuje činnost po dobu jednoho roku, musí počínaje dnem zahájení činnosti držet použitelný kapitál ve výši alespoň jedné čtvrtiny fixních režijních nákladů odhadovaných v jeho podnikatelském plánu, s výjimkou případů, kdy příslušný orgán vyžaduje úpravu podnikatelského plánu.
4. EBA za konzultace s orgánem ESMA vypracuje návrhy regulačních technických norem, v nichž podrobněji upřesní:
a)
výpočet požadavku na držení použitelného kapitálu ve výši alespoň jedné čtvrtiny fixních režijních nákladů za předchozí rok;
b)
podmínky, podle nichž příslušný orgán upravuje požadavek na držení použitelného kapitálu ve výši alespoň jedné čtvrtiny fixních režijních nákladů za předchozí rok;
c)
výpočet odhadovaných fixních režijních nákladů v případě investičního podniku, který dosud neprovozuje činnost po dobu jednoho roku.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. března 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 98
Kapitálový požadavek pro investiční podniky na konsolidovaném základě
1. V případě investičních podniků uvedených v čl. 95 odst. 1, jež jsou ve skupině, která nezahrnuje úvěrové instituce, uplatní mateřský investiční podnik v členském státě článek 92 na konsolidovaném základě takto:
a)
pomocí výpočtu celkového objemu rizikové expozice stanoveného v čl. 95 odst. 2;
b)
vypočtením kapitálu na základě konsolidované situace mateřského investičního podniku nebo případně finanční holdingové společnosti nebo smíšené finanční holdingové společnosti.
2. V případě investičních podniků uvedených v čl. 96 odst. 1, jež jsou ve skupině, která nezahrnuje úvěrové instituce, uplatní mateřský investiční podnik v členském státě a investiční podnik kontrolovaný finanční holdingovou společností nebo smíšenou finanční holdingovou společností článek 92 na konsolidovaném základě takto:
a)
pomocí výpočtu celkového objemu rizikové expozice stanoveného v čl. 96 odst. 2;
b)
vypočtením kapitálu na základě konsolidované situace mateřského investičního podniku nebo případně kapitálu finanční holdingové společnosti nebo smíšené finanční holdingové společnosti a v souladu s částí první hlavou II kapitolou 2.
KAPITOLA 2
Požadavky na výpočty a podávání zpráv
Článek 99
Podávání zpráv o požadavcích na kapitál a finančních informací
1. O povinnostech podle článku 92 vypracovávají instituce nejméně jednou za 6 měsíců zprávy určené příslušným orgánům.
2. Finanční informace podávají rovněž instituce, na něž se vztahuje článek 4 nařízení (ES) č. 1606/2002, a ty úvěrové instituce, které nejsou uvedeny v článku 4 uvedeného nařízení a které připravují své konsolidované účetní závěrky v souladu s mezinárodními účetními standardy přijatými postupem stanoveným v čl. 6 odst. 2 uvedeného nařízení.
3. Od úvěrových institucí, které používají mezinárodní účetní standardy na základě nařízení (ES) č. 1606/2002 k podávání zpráv o kapitálu na konsolidovaném základě podle čl. 24 odst. 2 tohoto nařízení, mohou příslušné orgány požadovat, aby rovněž podávaly finanční informace podle odstavce 2 tohoto článku.
4. Finanční informace uvedené v odstavci 2 a v odst. 3 prvním pododstavci se podávají v rozsahu nezbytném pro získání komplexního pohledu na rizikový profil činností instituce a přehledu o systémových rizicích představovaných institucemi pro finanční sektor nebo reálnou ekonomiku podle nařízení (EU) č. 1093/2010.
5. EBA vypracuje návrhy prováděcích technických norem pro upřesnění jednotných formátů, četnosti, lhůt pro podávání zpráv, definic, jakož i informačních technologií, které mají být v Unii k podávání zpráv uvedených v odstavcích 1 až 4 používány.
Požadavky na podávání zpráv musí být přiměřené povaze, rozsahu a komplexnosti činností institucí.
EBA předloží tyto návrhy prováděcích technických norem Komisi do 1. února 2015.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010.
6. Má-li příslušný orgán za to, že finanční informace požadované podle odstavce 2 jsou nezbytné k získání komplexního pohledu na rizikový profil činností a přehledu o systémových rizicích, jež pro finanční sektor nebo reálnou ekonomiku představují instituce jiné než uvedené v odstavcích 2 a 3, které podléhají účetnímu rámci podle směrnice 86/635/EHS, konzultují příslušné orgány orgán EBA ohledně rozšíření požadavků na podávání finančních informacích na konsolidovaném základě i na tyto instituce, pokud již tyto zprávy na konsolidovaném základě nepodávají.
EBA vypracuje návrhy prováděcích technických norem pro upřesnění formátů, jež mají používat instituce, na které mohou příslušné orgány rozšířit požadavky na podávání zpráv podle prvního pododstavce.
EBA předloží tyto návrhy prováděcích technických norem Komisi do 1. února 2015.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené ve druhém pododstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010.
7. Má-li příslušný orgán za to, že pro účely stanovené v odstavci 1 jsou nezbytné informace, které nejsou zařazeny do prováděcích technických norem uvedených v odstavce 5, uvědomí orgán EBA a ESRB o dalších informacích, jejichž zařazení do prováděcích technických norem uvedených v odstavci 5 považuje za nezbytné.
Článek 100
Doplňující požadavky na podávání zpráv
Instituce příslušným orgánům podávají zprávy alespoň v souhrnné podobě o úrovni rep, půjček cenných papírů a všech formách zatížení aktiv.
EBA tyto informace zahrne do prováděcích technických norem uvedených v čl. 99 odst. 5 týkajících se podávání zpráv.
Článek 101
Zvláštní oznamovací povinnosti
1. Instituce každých šest měsíců oznamují příslušným orgánům za každý stát, vůči jehož trhu s nemovitostmi mají expozici, tyto údaje:
a)
ztráty z expozic, u nichž instituce uznala jako kolaterál obytné nemovitosti, do výše zastavené částky a 80 % tržní hodnoty nebo 80 % zástavní hodnoty nemovitosti, podle toho, která z těchto částek je nižší, není-li v souladu s čl. 124 odst. 2 rozhodnuto jinak;
b)
celkové ztráty z expozic, u nichž instituce uznala jako kolaterál obytné nemovitosti, do výše hodnoty té části expozice, která je podle čl. 124 odst. 1 považována za plně zajištěnou obytnými nemovitostmi;
c)
hodnotu expozice u všech nesplacených expozic, u nichž instituce uznala jako kolaterál obytné nemovitosti, omezenou na tu část, která je podle čl. 124 odst. 1 považována za plně zajištěnou obytnými nemovitostmi;
d)
ztráty z expozic, u nichž instituce uznala jako kolaterál obchodní nemovitosti, do výše zastavené částky a 50 % tržní hodnoty nebo 60 % zástavní hodnoty nemovitosti, a to podle toho, která z těchto částek je nižší, není-li v souladu s čl. 124 odst. 2 rozhodnuto jinak;
e)
celkové ztráty z expozic, u nichž instituce uznala jako kolaterál obchodní nemovitosti, do výše hodnoty té části expozice, která je podle čl. 124 odst. 1 považována za plně zajištěnou obchodními nemovitostmi;
f)
hodnotu expozice u všech nesplacených expozic, u nichž instituce uznala jako kolaterál obchodní nemovitosti, omezenou na tu část, která je podle čl. 124 odst. 1 považována za plně zajištěnou obchodními nemovitostmi.
2. Údaje uvedené v odstavci 1 se oznamují příslušnému orgánu domovského členského státu příslušné instituce. Pokud má instituce pobočku v jiném členském státě, oznamují se údaje týkající se této pobočky rovněž příslušným orgánům hostitelského členského státu. Údaje se oznamují samostatně za každý jednotlivý trh s nemovitostmi v rámci Unie vůči nimž má příslušná instituce expozici.
3. Příslušné orgány každoročně zveřejní údaje uvedené v odst. 1 písm. a) až f) na agregovaném základě spolu s historickými údaji, jsou-li k dispozici. Příslušný orgán poskytne jinému příslušnému orgánu v členském státě nebo orgánu EBA na jejich žádost podrobnější informace o situaci na trzích s obytnými nebo obchodními nemovitostmi v daném členském státě.
4. EBA vypracuje návrhy prováděcích technických norem pro upřesnění:
a)
jednotných formátů, definic, četnosti a lhůt pro oznamování a informačních technologií položek uvedených v odstavci 1;
b)
jednotných formátů, definic, četnosti a lhůt pro oznamování a informačních technologií pro souhrnné údaje uvedené v odstavci 2.
EBA předloží tyto návrhy prováděcích technických norem Komisi do 1. února 2015.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010.
KAPITOLA 3
Obchodní portfolio
Článek 102
Požadavky na obchodní portfolio
1. Pozice v obchodním portfoliu musí být prosty omezení, pokud jde o jejich obchodovatelnost, nebo je musí být možno zajistit.
2. Záměr obchodovat je třeba prokázat pomocí strategií, zásad a postupů vytvořených institucí pro řízení pozice nebo portfolia v souladu s článkem 103.
3. Instituce vytvoří a udržují systémy a kontrolní mechanismy pro řízení svého obchodního portfolia v souladu s články 104 a 105.
4. Instituce mohou do výpočtu kapitálových požadavků k pozičnímu riziku zahrnovat interní zajištění za předpokladu, že je drženo se záměrem obchodovat a že jsou splněny požadavky článků 103 až 106.
Článek 103
Řízení obchodního portfolia
Při řízení svých pozic či skupin pozic v obchodním portfoliu musí instituce splňovat všechny tyto požadavky:
a)
instituce musí mít zavedenu jednoznačně zdokumentovanou strategii obchodování pro pozice, nástroje nebo portfolia, která je schválená vrcholným vedením a zahrnuje očekávané období držení;
b)
instituce musí mít jasně definované zásady a postupy pro aktivní řízení pozic, které jsou otevírány obchodním útvarem. Tyto zásady a postupy zahrnují:
i)
vymezení pozic, které může obchodní útvar otevírat;
ii)
stanovení limitů na pozice a sledování jejich přiměřenosti;
iii)
obchodníci jsou oprávněni otevírat a řídit pozici v rámci schválených limitů a v souladu se schválenou strategií;
iv)
pozice jsou hlášeny vrcholnému vedení jako nedílná součást procesu řízení rizik instituce;
v)
pozice jsou aktivně sledovány s ohledem na zdroje informací o trhu a je hodnocena prodejnost či realizovatelnost zajištění pozice či rizik jejích složek, včetně hodnocení, kvality a dostupnosti tržních vstupů pro proces oceňování, úrovně obratu a objemu pozic obchodovaných na trhu;
vi)
aktivní postupy a kontroly pro boj proti podvodům;
c)
instituce musí mít jasně definované zásady a postupy pro sledování pozic vzhledem k její strategii obchodování, včetně sledování obratu a pozic, u nichž byla překročena původně zamýšlená doba držení.
Článek 104
Zařazení do obchodního portfolia
1. Instituce musí mít jasně definované zásady a postupy pro určování toho, které pozice se zařazují do obchodního portfolia pro účely výpočtu kapitálových požadavků v souladu s požadavky stanovenými v článku 102 a definicí obchodního portfolia podle čl. 4 odst. 1 bodu 86, přičemž zohlední své schopnosti a praxi v řízení rizik. Instituce v plném rozsahu dokumentuje dodržování těchto zásad a postupů a podrobuje je pravidelnému vnitřnímu auditu.
2. Instituce musí mít jasně definované zásady a postupy pro celkové řízení obchodního portfolia. Tyto zásady a postupy vymezují alespoň:
a)
činnosti, které instituce považuje za obchodování a za součást obchodního portfolia pro účely kapitálových požadavků;
b)
rozsah, v jakém lze pozici denně přeceňovat tržní hodnotou podle situace na aktivním a likvidním oboustranném trhu;
c)
u pozic oceňovaných pomocí modelu rozsah, v jakém instituce může:
i)
určit všechna podstatná rizika spojená s pozicí;
ii)
zajistit se proti všem podstatným rizikům spojeným s pozicí pomocí nástrojů, pro které existuje aktivní a likvidní oboustranný trh;
iii)
spolehlivě odhadnout klíčové předpoklady a parametry použité v modelu;
d)
rozsah, v jakém instituce může a je povinna generovat ocenění pozic, které lze systematicky externě validovat;
e)
rozsah, v jakém by právní omezení nebo jiné provozní požadavky ovlivnily schopnost instituce uzavřít nebo zajistit pozici v krátkém období;
f)
rozsah, v jakém instituce může a je povinna aktivně řídit rizika spojená s pozicemi v rámci obchodních operací;
g)
rozsah, v jakém instituce může převádět riziko nebo pozice mezi investičním a obchodním portfoliem, a kritéria pro tyto převody.
Článek 105
Požadavky obezřetného oceňování
1. Veškeré pozice v obchodním portfoliu se řídí zásadami obezřetného oceňování uvedenými v tomto článku. Instituce musí zejména zajistit, aby obezřetné oceňování pozic v obchodním portfoliu bylo prováděno s odpovídajícím stupněm jistoty s ohledem na dynamickou povahu pozic v obchodním portfoliu, požadavky obezřetnosti a přiměřenosti a způsob fungování a účel kapitálových požadavků týkajících se pozic v obchodním portfoliu.
2. Instituce vytvoří a udržují dostatečné systémy a kontrolní mechanismy k poskytování obezřetných a spolehlivých odhadů ocenění. Systémy a kontrolní mechanismy obsahují alespoň tyto prvky:
a)
zdokumentované zásady a postupy pro proces oceňování, včetně jednoznačně vymezených odpovědností za jednotlivé oblasti související s oceňováním, včetně zdrojů informací o trhu a přezkoumávání jejich vhodnosti, pokynů pro používání nezjistitelných vstupů odrážejících předpoklady instituce ohledně prvků, které by účastníci trhu použili při oceňování pozice, četnosti nezávislého oceňování, načasování uzavíracích cen, postupů pro úpravy ocenění a postupů pro měsíční a ad hoc ověřování;
b)
jasné vymezení podřízenosti útvaru odpovědného za oceňování, který je nezávislý na útvaru sjednávání obchodů (front office).
Útvar odpovědný za oceňování je v konečném důsledku podřízen vedoucímu orgánu.
3. Instituce přeceňují pozice v obchodním portfoliu alespoň jednou denně.
4. Instituce provádějí tržní přecenění pozic, kdykoli je to možné a rovněž při uplatnění kapitálových požadavků na obchodní portfolio.
5. Při tržním ocenění instituce používá obezřetnější z cen poptávky a nabídky, ledaže je schopna uzavírat za cenu střed. Jestliže instituce využívají této odchylky, informují jednou za šest měsíců své příslušné orgány o dotyčných pozicích a doloží, že jsou schopny uzavírat za cenu střed.
6. Kde tržní ocenění není možné, používají instituce konzervativní ocenění pozic a portfolií pomocí modelu, a to rovněž při výpočtu kapitálových požadavků pro pozice v obchodním portfoliu.
7. Při ocenění pomocí modelu dodržují instituce tyto požadavky:
a)
vrcholnému vedení musí být známo, které prvky obchodního portfolia nebo jiné pozice oceňované reálnou hodnotou jsou oceňovány pomocí modelu, i jak podstatná je z toho plynoucí nejistota při vykazování výkonnosti obchodní činnosti a souvisejících rizik;
b)
instituce získávají tržní vstupy do modelu pokud možno v souladu s tržními cenami a pravidelně posuzují vhodnost těchto vstupů pro ocenění příslušné pozice, jakož i parametry modelu;
c)
instituce používají metodiky oceňování, které jsou na trhu akceptovanou praxí pro konkrétní finanční nástroje nebo komodity, jsou-li takové metodiky k dispozici;
d)
pokud se jedná o model vyvinutý institucí, musí být založen na adekvátních předpokladech, které byly posouzeny a kriticky přezkoumány náležitě kvalifikovanými stranami nezávislými na procesu vývoje modelu;
e)
instituce mají zavedeny formální postupy pro kontrolu změn a udržují záložní kopii modelu, která je pravidelně používána ke kontrole ocenění;
f)
útvaru řízení rizik musí být známy slabé stránky používaných modelů a musí znát způsob, jak je nejvhodněji zohlednit ve výstupech z oceňování; a
g)
modely používané institucí se pravidelně přezkoumávají za účelem stanovení míry přesnosti jejich výsledků, což zahrnuje posouzení trvalé adekvátnosti předpokladů, analýzu zisků a ztrát ve vztahu k rizikovým faktorům a porovnání skutečných uzavíracích hodnot s výstupy modelu.
Pro účely písmene d) musí být model vyvinut nebo schválen nezávisle na obchodním útvaru a nezávisle testován, včetně validace matematické stránky, předpokladů a softwarového provedení.
8. Kromě každodenního tržního ocenění nebo ocenění pomocí modelu provádějí instituce nezávislé ověřování cen. Ověřování tržních cen a vstupů modelu provádí osoba nebo útvar nezávislé na osobách nebo útvarech, které využívají obchodní portfolio, nejméně jedenkrát za měsíc nebo v závislosti na povaze trhu nebo obchodní činnosti častěji. Pokud nejsou k dispozici nezávislé zdroje ocenění nebo jsou subjektivní, je vhodné uplatnit obezřetnostní opatření, například úpravy ocenění.
9. Instituce vytvoří a udržují postupy pro rozhodování o úpravách ocenění.
10. Instituce pro účely úprav ocenění zohledňuje: nepodchycená úvěrová rozpětí, náklady na uzavření pozice, operační rizika, nejistotu tržních cen, předčasné ukončení, investiční náklady a náklady na financování, budoucí administrativní náklady, a pokud je to relevantní, rizika modelů.
11. Instituce vytvoří a udržují postupy pro výpočet úpravy aktuálního ocenění méně likvidních pozic, které mohou vznikat zejména vlivem událostí na trhu nebo situací souvisejících s institucí, například koncentrované pozice nebo pozice, u nichž byla překročena původně zamýšlená doba držení. Instituce v případě potřeby provede tyto úpravy navíc vedle změny hodnoty pozice vyžadované pro účely finančního výkaznictví a v úpravách zohlední nelikvidnost pozice. V rámci těchto postupů instituce při rozhodování, zda je pro méně likvidní pozice úprava ocenění nezbytná, zváží několik faktorů. Mezi tyto faktory patří:
a)
čas potřebný k zajištění pozice či rizik v rámci pozice;
b)
volatilita a průměrné rozpětí nákup/prodej;
c)
dostupnost tržních kotací (počet a identita tvůrců trhu) a volatilita a průměrný objem transakcí, včetně objemů transakcí během období krizových podmínek na trhu;
d)
tržní koncentrace;
e)
stárnutí pozic;
f)
míra, v jaké ocenění vychází z oceňování pomocí modelu;
g)
dopad jiných rizik modelů.
12. Při použití ocenění třetí stranou nebo ocenění pomocí modelu musí instituce zvážit, zda použijí úpravu ocenění. Kromě toho instituce zvažují potřebu úprav pro méně likvidní pozice a průběžně přezkoumávají jejich trvající adekvátnost. Instituce rovněž explicitně posoudí potřebu provedení úprav ocenění vzhledem k nejistotě vstupních parametrů používaných v rámci modelů.
13. Pokud jde o složité produkty, včetně sekuritizovaných expozic a úvěrových derivátů n-tého selhání, instituce explicitně posoudí, zda je nutné provést úpravy ocenění, které by odrážely rizika modelů spojená s použitím potenciálně nesprávné metodiky oceňování a rizika modelů spojená s použitím nezjistitelných (a potenciálně nesprávných) kalibračních parametrů v oceňovacím modelu.
14. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění podmínek, podle nichž se pro účely odstavce 1 tohoto článku uplatňují požadavky uvedené v článku 105.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. února 2015.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 106
Vnitřní zajištění
1. Vnitřní zajištění musí zejména splňovat tyto požadavky:
a)
jeho účelem není vyhnout se kapitálovým požadavkům nebo je snížit;
b)
je řádně zdokumentováno a podléhá zvláštním vnitřním postupům schvalování a auditu;
c)
je uskutečňováno za tržních podmínek;
d)
tržní riziko, které je vyvoláno vnitřním zajištěním, je dynamicky řízeno v obchodním portfoliu v rámci přípustných limitů;
e)
je pečlivě sledováno.
Sledování je zajištěno náležitými postupy.
2. Požadavky odstavce 1 se uplatňují, aniž jsou dotčeny požadavky vztahující se na zajištěnou pozici v investičním portfoliu.
3. Odchylně od odstavců 1 a 2, jestliže instituce zajišťuje expozici úvěrovému riziku nebo riziku protistrany v investičním portfoliu v rámci vnitřního zajištění pomocí úvěrového derivátu zařazeného do jejího obchodního portfolia, nepovažuje se tato expozice pro účely výpočtu objemů rizikově vážených expozic za zajištěnou, pokud instituce nekoupí od způsobilé třetí strany poskytující zajištění odpovídající úvěrový derivát splňující požadavky na osobní zajištění úvěrového rizika v investičním portfoliu. Aniž je dotčen čl. 299 odst. 2 písm. h), pokud je toto zajištění třetí stranou zakoupeno a uznáno jako zajištění expozice v investičním portfoliu pro účely výpočtu kapitálových požadavků, nezahrnují se pro účely výpočtu kapitálových požadavků vnitřní ani vnější zajištění úvěrovým derivátem do obchodního portfolia.
HLAVA II
KAPITÁLOVÉ POŽADAVKY K ÚVĚROVÉMU RIZIKU
KAPITOLA 1
Obecné zásady
Článek 107
Přístupy k úvěrovému riziku
1. Pro výpočet objemů svých rizikově vážených expozic pro účely čl. 92 odst. 3 písm. a) a f) použijí instituce buď standardizovaný přístup uvedený v kapitole 2, nebo, je-li to povoleno příslušnými orgány v souladu s článkem 143, přístup IRB uvedený v kapitole 3.
2. V případě obchodních expozic vůči ústřední protistraně a v případě příspěvků do fondu pro riziko selhání ústřední protistrany použijí instituce pro výpočet objemů svých rizikově vážených expozic pro účely čl. 92 odst. 3 písm. a) a f) postup stanovený v kapitole 6 oddíle 9. V případě všech ostatních druhů expozic vůči ústřední protistraně zachází instituce s těmito expozicemi takto:
a)
v případě všech ostatních druhů expozic vůči způsobilé ústřední protistraně jako s expozicemi vůči institucím;
b)
v případě všech ostatních druhů expozic vůči nezpůsobilé ústřední protistraně jako s expozicemi vůči podnikům.
3. Pro účely tohoto nařízení zacházejí instituce s expozicemi vůči investičním podnikům ze třetích zemí, s expozicemi vůči úvěrovým institucím ze třetích zemí a s expozicemi vůči clearingovým střediskům a burzám ze třetích zemí jako s expozicemi vůči institucím pouze v případě, že třetí země uplatňuje na uvedený subjekt požadavky v oblasti obezřetnostního dohledu a regulace, jež jsou přinejmenším rovnocenné požadavkům uplatňovaným v Unii.
4. Pro účely odstavce 3 může Komise formou prováděcích aktů a s výhradou přezkumného postupu uvedeného v čl. 464 odst. 2 přijmout rozhodnutí o tom, zda třetí země uplatňuje požadavky v oblasti obezřetnostního dohledu a regulace, jež jsou přinejmenším rovnocenné požadavkům uplatňovaným v Unii. V případě, že takové rozhodnutí neexistuje, mohou instituce do 1. ledna 2015 i nadále zacházet s expozicemi vůči subjektům uvedeným v odstavci 3 jako s expozicemi vůči institucím, pokud dotčené příslušné orgány schválily třetí zemi jako způsobilou pro takové zacházení před 1. lednem 2014.
Článek 108
Použití techniky snižování úvěrového rizika v rámci standardizovaného přístupu a přístupu IRB
1. Pro expozici, na niž instituce použije standardizovaný přístup uvedený v kapitole 2, nebo přístup IRB uvedený v kapitole 3, avšak bez použití svých vlastních odhadů ztrátovosti ze selhání (LGD) a konverzních faktorů v souladu s článkem 151, může instituce při výpočtu objemů rizikově vážených expozic pro účely čl. 92 odst. 3 písm. a) a f) nebo případně výše očekávaných ztrát pro účely výpočtu stanoveného v čl. 36 odst. 1 písm. d) a čl. 62 písm. c) uplatnit techniku snižování úvěrového rizika v souladu s kapitolou 4.
2. Pro expozici, na niž instituce použije přístup IRB s použitím svých vlastních odhadů LGD a konverzních faktorů podle článku 151, může instituce uplatnit techniku snižování úvěrového rizika v souladu s kapitolou 3.
Článek 109
Zacházení se sekuritizovanými expozicemi v rámci standardizovaného přístupu a přístupu IRB
1. Pokud instituce pro výpočet objemů rizikově vážených expozic pro kategorii expozic, do níž by sekuritizované expozice byly zařazeny podle článku 112, používá standardizovaný přístup podle kapitoly 2, potom objem rizikově vážené expozice pro sekuritizovanou pozici vypočítá podle článků 245, 246 a 251 až 258. Instituce používající standardizovaný přístup mohou tam, kde to bylo povoleno podle čl. 259 odst. 3, uplatnit také metodu interního hodnocení.
2. Pokud instituce pro výpočet objemů rizikově vážených expozic pro kategorii expozic, do níž by sekuritizovaná expozice byla zařazena podle článku 147, používá přístup IRB podle kapitoly 3, potom objem rizikově vážené expozice vypočítá podle článků 245, 246 a 259 až 266.
Kromě metody interního hodnocení, pokud se přístup IRB používá pouze pro část sekuritizovaných expozic, které jsou podkladem pro sekuritizaci, instituce uplatní přístup podle převažujícího podílu sekuritizovaných expozic, jež jsou podkladem pro tuto sekuritizaci.
Článek 110
Postup úpravy o úvěrové riziko
1. Instituce, které používají standardizovaný přístup, postupují při obecných úpravách o úvěrové riziko v souladu s čl. 62 písm. c).
2. Instituce, které používají přístup IRB, postupují při obecných úpravách o úvěrové riziko v souladu s článkem 159, čl. 62 písm. d) a čl. 36 odst. 1 písm. d).
Pro účely tohoto článku a kapitol 2 a 3 nezahrnují obecné a specifické úpravy o úvěrové riziko rezervy na všeobecná bankovní rizika.
3. Instituce používající přístup IRB, které uplatňují standardizovaný přístup na část svých expozic na konsolidovaném nebo individuálním základě v souladu s článkem 148 a 150, určí část obecné úpravy o úvěrové riziko, která bude přidělena v rámci postupu obecné úpravy o úvěrové riziko podle standardizovaného přístupu a v rámci postupu obecné úpravy o úvěrové riziko podle IRB, takto:
a)
pokud instituce zahrnutá do konsolidace používá výhradně přístup IRB, obecné úpravy o úvěrové riziko této instituce jsou vázány na postup uvedený v odstavci 2, je-li to možné;
b)
pokud instituce zahrnutá do konsolidace používá výhradně standardizovaný přístup, obecná úprava o úvěrové riziko této instituce je vázána na postup uvedený v odstavci 1, je-li to možné;
c)
zbývající úprava o úvěrové riziko se přiřadí poměrně podle podílu objemů rizikově vážených expozic podle standardizovaného přístupu a podle přístupu IRB.
4. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění výpočtu specifických a obecných úprav o úvěrové riziko podle použitelného účetního rámce pro:
a)
hodnotu expozice podle standardizovaného přístupu podle článku 111;
b)
hodnotu expozice podle přístupu IRB podle článků 166 až 168;
c)
zacházení s výší očekávaných ztrát podle článku 159;
d)
hodnotu expozice pro výpočet objemů rizikově vážených expozic pro sekuritizovanou pozici podle článku 246 a 266;
e)
určení selhání podle článku 178.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. února 2015.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
KAPITOLA 2
Standardizovaný přístup
Oddíl 1
Obecné zásady
Článek 111
Hodnota expozice
1. Hodnotou expozice položky aktiv se rozumí její účetní hodnota po specifických úpravách o úvěrové riziko, dodatečných úpravách ocenění v souladu s články 34 a 110 a dalším snížení kapitálu souvisejícím s danou položkou aktiv. Hodnotou expozice podrozvahové položky uvedené v příloze I je tato procentuální část její nominální hodnoty po odečtení specifických úprav o úvěrové riziko:
a)
100 % u položek s vysokým rizikem;
b)
50 % u položek se středním rizikem;
c)
20 % u položek se středně nízkým rizikem a
d)
0 % u položek s nízkým rizikem.
Podrozvahové položky podle druhé věty prvního pododstavce se přiřadí ke kategoriím rizika, jak je uvedeno v příloze I.
Pokud instituce používá komplexní metodu finančního kolaterálu podle článku 223, hodnota expozice cenných papírů nebo komodit prodaných, složených nebo zapůjčených v rámci repo obchodů nebo na základě půjček nebo výpůjček cenných papírů nebo komodit a maržových obchodů se zvýší o koeficient volatility příslušný pro takové cenné papíry nebo komodity, jak je stanoveno v článcích 223 až 225.
2. Hodnota expozice derivátového nástroje uvedeného v příloze II se určí podle kapitoly 6 se zohledněním dopadů smluv o novaci a ostatních dohod o započtení, které se berou v úvahu pro účely těchto metod v souladu s kapitolou 6. Hodnota expozice repo obchodů, půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit, transakcí s delší dobou vypořádání a maržových obchodů se může určit buď v souladu s kapitolou 6, nebo kapitolou 4.
3. Pokud se k expozici vztahuje majetkové zajištění úvěrového rizika, může být hodnota expozice této položky pozměněna v souladu s kapitolou 4.
Článek 112
Kategorie expozic
Každá expozice se zařadí do jedné z těchto kategorií expozic:
a)
expozice vůči ústředním vládám nebo centrálním bankám;
b)
expozice vůči regionálním vládám nebo místním orgánům;
c)
expozice vůči subjektům veřejného sektoru;
d)
expozice vůči mezinárodním rozvojovým bankám;
e)
expozice vůči mezinárodním organizacím;
f)
expozice vůči institucím;
g)
expozice vůči podnikům;
h)
retailové expozice;
i)
expozice zajištěné nemovitostmi;
j)
expozice v selhání;
k)
expozice spojené s obzvláště vysokým rizikem;
l)
expozice v krytých dluhopisech;
m)
položky představující sekuritizované pozice;
n)
expozice vůči institucím a podnikům s krátkodobým úvěrovým hodnocením;
o)
expozice ve formě podílových jednotek nebo akcií v subjektech kolektivního investování;
p)
akciové expozice;
q)
ostatní položky.
Článek 113
Výpočet objemů rizikově vážených expozic
1. Pro výpočet objemů rizikově vážených expozic se na všechny expozice, pokud nejsou odečteny z kapitálu, použijí rizikové váhy v souladu s ustanoveními oddílu 2. Použití rizikových vah vychází z kategorie expozice, do níž je expozice zařazena, a v míře, která je stanovena v oddíle 2, z její úvěrové kvality. Úvěrovou kvalitu lze vymezit odkazem na úvěrová hodnocení vypracovaná externími ratingovými agenturami nebo úvěrová hodnocení vypracovaná exportními úvěrovými agenturami podle oddílu 3.
2. Pro účely použití rizikové váhy podle odstavce 1 se hodnota expozice vynásobí rizikovou vahou specifikovanou nebo stanovenou podle oddílu 2.
3. Pokud se k expozici vztahuje zajištění úvěrového rizika, může být riziková váha použitelná na tuto položku pozměněna podle kapitoly 4.
4. Objemy rizikově vážených expozic pro sekuritizované expozice se vypočítají podle kapitoly 5.
5. Expozicím, pro něž není výpočet v oddíle 2 uveden, se přidělí riziková váha 100 %.
6. S výjimkou expozic, které vedou ke vzniku položek kmenového kapitálu tier 1, vedlejšího kapitálu tier 1 nebo kapitálu tier 2, se může instituce s předchozím souhlasem příslušných orgánů rozhodnout, že nebude uplatňovat požadavky odstavce 1 tohoto článku na své expozice vůči protistraně, která je jejím mateřským podnikem, jejím dceřiným podnikem, dceřiným podnikem jejího mateřského podniku nebo podnikem ve vzájemném vztahu podle čl. 12 odst. 1 směrnice 83/349/EHS. Příslušné orgány jsou oprávněny udělit souhlas, pokud jsou splněny následující podmínky:
a)
protistranou je instituce, finanční holdingová společnost nebo smíšená finanční holdingová společnost, finanční instituce, společnost spravující aktiva nebo podnik pomocných služeb, na něž se vztahují odpovídající obezřetnostní požadavky;
b)
protistrana je zahrnuta do stejné konsolidace jako instituce v plném rozsahu;
c)
protistrana podléhá stejnému hodnocení rizik, měření rizik a stejným kontrolním postupům jako instituce;
d)
protistrana je usazena ve stejném členském státě jako instituce;
e)
v současné době neexistuje ani se nepředpokládá žádná podstatná věcná nebo právní překážka bránící okamžitému převodu kapitálu nebo splacení závazků protistrany instituci.
Pokud je instituci v souladu s tímto odstavcem povoleno nepoužít požadavky odstavce 1, může přidělit rizikovou váhu 0 %.
7. S výjimkou expozic, které vedou ke vzniku položek kmenového kapitálu tier 1, vedlejšího kapitálu tier 1 a kapitálu tier 2, mohou instituce s předchozím svolením příslušných orgánů nepoužít požadavky odstavce 1 tohoto článku na expozice vůči protistranám, se kterými instituce uzavřela institucionální systém ochrany, jenž je smluvní nebo právními předpisy stanovenou dohodou o závazku, která instituce chrání, a zejména zajišťuje jejich likviditu a platební schopnost k odvrácení úpadku, je-li to nezbytné. Příslušné orgány jsou oprávněny udělit svolení, pokud jsou splněny následující podmínky:
a)
jsou splněny požadavky stanovené v odst. 6 písm. a), d) a e);
b)
dohody zajišťují, že institucionální systém ochrany je schopen poskytnout nutnou podporu v rámci svého závazku z finančních prostředků, které má okamžitě k dispozici;
c)
institucionální systém ochrany má k dispozici vhodné a jednotně stanovené systémy sledování a klasifikace rizik, které poskytují dokonalý přehled o rizicích jednotlivých členů a o institucionálním systému ochrany jako celku, včetně odpovídajících možností, jak je ovlivnit; tyto systémy vhodně sledují expozice, u nichž došlo k selhání, v souladu s čl. 178 odst. 1;
d)
institucionální systém ochrany provádí svůj vlastní přezkum rizik a oznamuje jeho výsledky jednotlivým členům;
e)
za institucionální systém ochrany se každoročně sestavuje a zveřejňuje konsolidovaná zpráva obsahující rozvahu, výsledovku, situační zprávu a hodnocení rizik za institucionální systém ochrany jako celek nebo zpráva obsahující souhrnnou rozvahu, souhrnnou výsledovku, situační zprávu a hodnocení rizik za institucionální systém ochrany jako celek;
f)
účastníci institucionálního systému ochrany jsou povinni oznámit nejméně 24 měsíců předem, pokud si přejí z něj vystoupit;
g)
je nutno vyloučit vícenásobné použití prvků způsobilých pro výpočet kapitálu (dále jen „vícenásobné použití“) a jakoukoli nevhodnou tvorbu kapitálu mezi členy institucionálního systému ochrany;
h)
institucionální systém ochrany je založen na široké účasti úvěrových institucí, které mají převážně homogenní obchodní profil;
i)
přiměřenost systémů uvedených v písmenech c) a d) je schválena a v pravidelných odstupech sledována příslušnými pověřenými orgány.
Pokud se instituce v souladu s tímto odstavcem rozhodne nepoužít požadavky odstavce 1, může přidělit rizikovou váhu 0 %.
Oddíl 2
Rizikové váhy
Článek 114
Expozice vůči ústředním vládám nebo centrálním bankám
1. Expozicím vůči ústředním vládám a centrálním bankám se přiděluje riziková váha 100 %, pokud se na ně nevztahují postupy uvedené v odstavcích 2 až 7.
2. Expozicím vůči ústředním vládám a centrálním bankám, pro které je k dispozici úvěrové hodnocení vypracované určenou externí ratingovou agenturou, se přidělí riziková váha podle tabulky č. 1, jež odpovídá úvěrovému hodnocení externí ratingové agentury v souladu s článkem 136.
Tabulka č. 1
Stupeň úvěrové kvality
1
2
3
4
5
6
Riziková váha
0 %
20 %
50 %
100 %
100 %
150 %
3. Expozicím vůči ECB se přidělí riziková váha 0 %.
4. Expozicím vůči ústředním vládám a centrálním bankám členských států, pokud jsou denominovány a financovány v národní měně dané ústřední vlády a centrální banky, se přidělí riziková váha 0 %.
5. Do 31. prosince 2017 se expozicím vůči ústředním vládám nebo centrálním bankám členských států, které jsou denominovány a financovány v národní měně kteréhokoli členského státu, přidělí riziková váha, která by se uplatnila v případě, že by tyto expozice byly denominovány a financovány v jejich národní měně.
6. Pro expozice uvedené v odstavci 5 platí, že:
a)
v roce 2018 činí vypočtené objemy rizikově vážených expozic 20 % rizikové váhy přidělené těmto expozicím v souladu s čl. 114 odst. 2;
b)
v roce 2019 činí vypočtené objemy rizikově vážených expozic 50 % rizikové váhy přidělené těmto expozicím v souladu s čl. 114 odst. 2;
c)
v roce 2020 a v následujících letech činí vypočtené objemy rizikově vážených expozic 100 % rizikové váhy přidělené těmto expozicím v souladu s čl. 114 odst. 2.
7. Pokud příslušné orgány třetí země, která uplatňuje režimy dohledu a regulace přinejmenším rovnocenné režimům uplatňovaným v Unii, přidělí expozicím vůči vlastní ústřední vládě a centrální bance, jež jsou denominovány a financovány v národní měně, rizikovou váhu nižší, než jak je uvedeno v odstavcích 1 a 2, mohou instituce odpovídajícím expozicím přidělit rizikovou váhu stejným způsobem.
Pro účely tohoto odstavce může Komise formou prováděcích aktů a s výhradou přezkumného postupu uvedeného v čl. 464 odst. 2 přijmout rozhodnutí o tom, zda třetí země uplatňuje režimy dohledu a regulace přinejmenším rovnocenné režimům uplatňovaným v Unii. V případě, že takové rozhodnutí neexistuje, mohou instituce do 1. ledna 2015 i nadále uplatňovat na expozice vůči ústřední vládě nebo centrální bance třetí země postup stanovený v tomto odstavci, pokud dotyčné příslušné orgány schválily třetí zemi jako způsobilou pro uvedený postup před 1. lednem 2014.
Článek 115
Expozice vůči regionálním vládám nebo místním orgánům
1. Expozicím vůči regionálním vládám nebo místním orgánům se přidělí stejná riziková váha jako expozicím vůči institucím, pokud nejsou posuzovány jako expozice vůči ústředním vládám podle odstavce 2 nebo 4 nebo jim nebyla přidělena riziková váha podle odstavce 5. Pro krátkodobé expozice popsané v čl. 119 odst. 2 a čl. 120 odst. 2 se nepoužije preferenční zacházení.
2. S expozicemi vůči regionálním vládám nebo místním orgánům se zachází jako s expozicemi vůči ústřední vládě, do jejíž pravomoci regionální vlády nebo místní orgány spadají, pokud neexistuje rozdíl v riziku mezi těmito expozicemi vzhledem ke specifickým možnostem získávání příjmů na straně regionálních vlád nebo místních orgánů a vzhledem k existenci zvláštního institucionálního uspořádání, které snižuje jejich riziko selhání.
EBA povede veřejně přístupnou databázi všech těchto regionálních vlád a místních orgánů v Unii, s nimiž příslušné orgány zacházejí jako s expozicemi vůči jejich ústředním vládám.
3. S expozicemi vůči církvím nebo náboženským společnostem zřízeným jako právnické osoby podle veřejného práva, pokud vybírají příspěvky v souladu s právními předpisy, které je k tomu opravňují, se zachází stejně jako s expozicemi vůči regionálním vládám nebo místním orgánům. V tomto případě se odstavec 2 nepoužije a pro účely čl. 150 odst. 1 písm. a) se nevylučuje svolení používat standardizovaný přístup.
4. Pokud příslušné orgány třetí země, která uplatňuje režimy dohledu a regulace přinejmenším rovnocenné režimům uplatňovaným v Unii, zacházejí s expozicemi vůči regionálním vládám nebo místním orgánům jako s expozicemi vůči své ústřední vládě a neexistuje rozdíl v riziku mezi těmito expozicemi vzhledem ke specifickým možnostem získávání příjmů na straně regionálních vlád nebo místních orgánů a vzhledem k existenci zvláštního institucionálního uspořádání, které snižuje jejich riziko selhání, mohou instituce expozicím vůči regionálním vládám nebo místním orgánům přidělit rizikovou váhu stejným způsobem.
Pro účely tohoto odstavce může Komise formou prováděcích aktů a s výhradou přezkumného postupu uvedeného v čl. 464 odst. 2 přijmout rozhodnutí o tom, zda třetí země uplatňuje režimy dohledu a regulace přinejmenším rovnocenné režimům uplatňovaným v Unii. V případě, že takové rozhodnutí neexistuje, mohou instituce do 1. ledna 2015 i nadále uplatňovat vůči dané třetí zemi postup stanovený v tomto odstavci, pokud dotyčné příslušné orgány schválily třetí zemi jako způsobilou pro uvedený postup před 1. lednem 2014.
5. Expozicím vůči regionálním vládám nebo místním orgánům členských států, které nejsou uvedeny v odstavcích 2 až 4 a jsou denominovány a financovány v národní měně dané regionální vlády nebo místního orgánu, se přidělí riziková váha 20 %.
Článek 116
Expozice vůči subjektům veřejného sektoru
1. Expozicím vůči subjektům veřejného sektoru, pro které není k dispozici úvěrové hodnocení vypracované určenou externí ratingovou agenturou, se přidělí riziková váha podle stupně úvěrové kvality, který je přiřazen expozicím vůči ústřední vládě, do jejíž pravomoci subjekty veřejného sektoru spadají, v souladu s touto tabulkou č. 2:
Tabulka č. 2
Stupeň úvěrové kvality, který je přiřazen ústřední vládě
1
2
3
4
5
6
Riziková váha
20 %
50 %
100 %
100 %
100 %
150 %
Expozicím vůči subjektům veřejného sektoru, které spadají do pravomocí zemí, jejichž ústřední vláda nemá rating, se přidělí riziková váha 100 %.
2. S expozicemi vůči subjektům veřejného sektoru, pro které je k dispozici úvěrové hodnocení vypracované určenou externí ratingovou agenturou, se zachází podle článku 120. Pro krátkodobé expozice popsané v čl. 119 odst. 2 a čl. 120 odst. 2 se nepoužije preferenční zacházení.
3. Expozicím vůči subjektům veřejného sektoru s původní splatností tři měsíce nebo kratší se přidělí riziková váha 20 %.
4. Ve výjimečných případech lze expozice vůči subjektům veřejného sektoru posuzovat jako expozice vůči ústřední vládě, regionální vládě nebo místnímu orgánu, do jejichž pravomoci spadají, pokud podle příslušných orgánů této jurisdikce neexistuje mezi takovými expozicemi rozdíl v riziku z důvodu existence vhodné záruky ústřední vlády, regionální vlády nebo místního orgánu.
5. Pokud příslušné orgány třetí země, která uplatňuje režimy dohledu a regulace přinejmenším rovnocenné režimům uplatňovaným v Unii, zacházejí s expozicemi vůči subjektům veřejného sektoru podle odstavce 1 nebo 2, mohou instituce expozicím vůči takovým subjektům veřejného sektoru přidělit rizikovou váhu stejným způsobem. Instituce v opačném případě použijí rizikovou váhu 100 %.
Pro účely tohoto odstavce může Komise formou prováděcích aktů a s výhradou přezkumného postupu uvedeného v čl. 464 odst. 2 přijmout rozhodnutí o tom, zda třetí země uplatňuje režimy dohledu a regulace přinejmenším rovnocenné režimům uplatňovaným v Unii. V případě, že takové rozhodnutí neexistuje, mohou instituce do 1. ledna 2015 i nadále uplatňovat vůči dané třetí zemi postup stanovený v tomto odstavci, pokud dotyčné příslušné orgány schválily třetí zemi jako způsobilou pro uvedený postup před 1. lednem 2014.
Článek 117
Expozice vůči mezinárodním rozvojovým bankám
1. S expozicemi vůči mezinárodním rozvojovým bankám, které nejsou uvedeny v odstavci 2, se zachází stejným způsobem jako s expozicemi vůči institucím. Pro krátkodobé expozice popsané v čl. 119 odst. 2, čl. 120 odst. 2 a čl. 121 odst. 3 se nepoužije preferenční zacházení.
Korporace pro meziamerické investice (Inter-American Investment Corporation), Černomořská banka pro obchod a rozvoj (Black Sea Trade and Development Bank), Středoamerická banka pro ekonomickou integraci (Central American Bank for Economic Integration) a Latinskoamerická rozvojová banka (CAF-Development Bank of Latin America) se považují za mezinárodní rozvojové banky.
2. Expozicím vůči těmto mezinárodním rozvojovým bankám se přiděluje riziková váha 0 %:
a)
Mezinárodní banka pro obnovu a rozvoj (International Bank for Reconstruction and Development);
b)
Mezinárodní finanční korporace (International Finance Corporation);
c)
Meziamerická rozvojová banka (Inter-American Development Bank);
d)
Asijská rozvojová banka (Asian Development Bank);
e)
Africká rozvojová banka (African Development Bank);
f)
Rozvojová banka Rady Evropy (Council of Europe Development Bank);
g)
Severská investiční banka (Nordic Investment Bank);
h)
Karibská rozvojová banka (Caribbean Development Bank);
i)
Evropská banka pro obnovu a rozvoj (European Bank for Reconstruction and Development);
j)
Evropská investiční banka (European Investment Bank);
k)
Evropský investiční fond (European Investment Fund);
l)
Multilaterální agentura pro investiční záruky (Multilateral Investment Guarantee Agency);
m)
Mezinárodní finanční nástroj na imunizaci (International Finance Facility for Immunisation);
n)
Islámská rozvojová banka (Islamic Development Bank).
3. Nesplacené části upsaného kapitálu Evropského investičního fondu se přidělí riziková váha 20 %.
Článek 118
Expozice vůči mezinárodním organizacím
Expozicím vůči těmto mezinárodním organizacím se přidělí riziková váha 0 %:
a)
Unie;
b)
Mezinárodní měnový fond;
c)
Banka pro mezinárodní platby;
d)
Evropský nástroj finanční stability;
e)
Evropský mechanismus stability;
f)
mezinárodní finanční instituce založená dvěma nebo více členskými státy, jejímž úkolem je získávat finanční prostředky a poskytovat finanční pomoc ve prospěch svých členů, kteří zažívají vážné problémy s financováním nebo jsou jimi ohroženi.
Článek 119
Expozice vůči institucím
1. Expozicím vůči institucím, pro které je k dispozici úvěrové hodnocení vypracované určenou externí ratingovou agenturou, se přidělí riziková váha v souladu s článkem 120. Expozicím vůči institucím, pro které není k dispozici úvěrové hodnocení vypracované určenou externí ratingovou agenturou, se přidělí riziková váha v souladu s článkem 121.
2. Expozicím vůči institucím, které mají zbytkovou splatnost tři měsíce nebo kratší a jsou denominovány a financovány v národní měně dlužníka, se přidělí riziková váha o jednu kategorii horší, než je preferenční riziková váha uvedená v čl. 114 odst. 4 až 7, jež se přiděluje expozicím vůči ústřední vládě, do jejíž pravomoci daná instituce patří.
3. Žádné expozici se zbytkovou splatností tři měsíce nebo kratší denominované a financované v národní měně dlužníka nelze přidělit rizikovou váhu nižší než 20 %.
4. Expozici vůči instituci ve formě minimálních rezerv vyžadovaných ECB nebo centrální bankou členského státu, které má mít instituce v držení, může být přidělena riziková váha jako expozicím vůči centrální bance daného členského státu, pokud:
a)
jsou rezervy udržovány v souladu s nařízením Evropské centrální banky (ES) č. 1745/2003 ze dne 12. září 2003 o uplatňování minimálních rezerv (29) nebo v souladu s vnitrostátními požadavky, které jsou uvedenému nařízení ve všech podstatných aspektech rovnocenné;
b)
v případě úpadku nebo platební neschopnosti instituce, u které jsou rezervy udržovány, jsou tyto rezervy včas v plném rozsahu vráceny instituci a nepoužijí se ke krytí jiných závazků dané instituce.
5. S expozicemi vůči finančním institucím, které jsou povoleny příslušnými orgány, podléhají jejich dohledu a řídí se obezřetnostními požadavky, které jsou co do důslednosti srovnatelné s požadavky uplatňovanými vůči institucím, se zachází jako s expozicemi vůči institucím.
Článek 120
Expozice vůči institucím s úvěrovým hodnocením
1. Expozicím vůči institucím se zbytkovou splatností delší než tři měsíce, pro které je k dispozici úvěrové hodnocení vypracované určenou externí ratingovou agenturou, se přidělí riziková váha podle tabulky č. 3, která odpovídá úvěrovému hodnocení externí ratingové agentury v souladu s článkem 136.
Tabulka č. 3
Stupeň úvěrové kvality
1
2
3
4
5
6
Riziková váha
20 %
50 %
50 %
100 %
100 %
150 %
2. Expozicím vůči institucím se zbytkovou splatností maximálně tři měsíce, pro které je k dispozici úvěrové hodnocení vypracované určenou externí ratingovou agenturou, se přidělí riziková váha podle tabulky č. 4, která odpovídá úvěrovému hodnocení externí ratingové agentury v souladu s článkem 136.
Tabulka č. 4
Stupeň úvěrové kvality
1
2
3
4
5
6
Riziková váha
20 %
20 %
20 %
50 %
50 %
150 %
3. Interakce mezi zacházením s krátkodobým úvěrovým hodnocením podle článku 131 a všeobecným preferenčním zacházením pro krátkodobé expozice uvedeným v odstavci 2 jsou tyto:
a)
pokud není krátkodobé úvěrové hodnocení expozice k dispozici, na všechny expozice vůči institucím se zbytkovou splatností maximálně tři měsíce se použije všeobecné preferenční zacházení pro krátkodobé expozice uvedené v odstavci 2;
b)
pokud je krátkodobé úvěrové hodnocení k dispozici a v souladu s ním by se měla použít příznivější nebo stejná riziková váha jako v případě všeobecného preferenčního zacházení pro krátkodobé expozice uvedeného v odstavci 2, pak se toto krátkodobé úvěrové hodnocení použije pouze pro tuto konkrétní expozici. V případě ostatních krátkodobých expozic se použije všeobecné preferenční zacházení pro krátkodobé expozice popsané v odstavci 2;
c)
pokud je krátkodobé úvěrové hodnocení k dispozici a v souladu s ním by se měla použít méně příznivá riziková váha než v případě všeobecného preferenčního zacházení pro krátkodobé expozice uvedeného v odstavci 2, potom se všeobecné preferenční zacházení pro krátkodobé expozice nepoužije a všem krátkodobým pohledávkám bez úvěrového hodnocení se přidělí stejná riziková váha, jako je riziková váha použitá v případě tohoto specifického krátkodobého úvěrového hodnocení.
Článek 121
Expozice vůči institucím bez úvěrového hodnocení
1. Expozicím vůči institucím, pro které není k dispozici úvěrové hodnocení vypracované určenou externí ratingovou agenturou, se přidělí riziková váha podle stupně úvěrové kvality, který je přiřazen expozicím vůči ústřední vládě státu, ve kterém má instituce sídlo, v souladu s tabulkou č. 5.
Tabulka č. 5
Stupeň úvěrové kvality, který je přiřazen ústřední vládě
1
2
3
4
5
6
Riziková váha expozice
20 %
50 %
100 %
100 %
100 %
150 %
2. Expozicím vůči institucím bez úvěrového hodnocení, které mají sídlo v zemích, jejichž ústřední vláda nemá úvěrové hodnocení, se přidělí riziková váha 100 %.
3. Expozicím vůči institucím bez úvěrového hodnocení s původní efektivní splatností 3 měsíce nebo kratší se přidělí riziková váha 20 %.
4. Bez ohledu na odstavce 2 a 3 se expozicím vůči institucím bez úvěrového hodnocení v oblasti financování obchodu, na něž odkazuje čl. 162 odst. 3 druhý pododstavec písm. b), přiděluje riziková váha 50 %, a pokud je zbytková splatnost těchto expozic vůči institucím bez úvěrového hodnocení v oblasti financování obchodu tři měsíce nebo méně, přiděluje se jim riziková váha 20 %.
Článek 122
Expozice vůči podnikům
1. Expozicím, pro které je k dispozici úvěrové hodnocení vypracované určenou externí ratingovou agenturou, se přidělí riziková váha podle tabulky č. 6, která odpovídá úvěrovému hodnocení externí ratingové agentury v souladu s článkem 136.
Tabulka č. 6
Stupeň úvěrové kvality
1
2
3
4
5
6
Riziková váha
20 %
50 %
100 %
100 %
150 %
150 %
2. Expozicím, pro které není takové úvěrové hodnocení k dispozici, se přidělí riziková váha 100 % nebo riziková váha expozic vůči ústřední vládě, do jejíž pravomoci daný podnik patří, podle toho, která z nich je vyšší.
Článek 123
Retailové expozice
Expozicím, které splňují tato kritéria, se přidělí riziková váha 75 %:
a)
jedná se o expozici vůči fyzické osobě nebo osobám nebo vůči malému či střednímu podniku;
b)
expozice je jednou z velkého počtu expozic s takovými podobnými vlastnostmi, že se podstatně sníží rizika spojená s takovým půjčováním;
c)
celková částka, kterou dlužící klient nebo ekonomicky spjatá skupina klientů dluží instituci a mateřským podnikům a jejich dceřiným podnikům, včetně jakékoli expozice v selhání, ale s výjimkou expozic plně a zcela zajištěných obytnými nemovitostmi, které byly zařazeny do kategorie expozic stanovené v čl. 112 písm. i), nepřekročí, podle informací, které má instituce k dispozici, 1 milion EUR. Instituce podnikne patřičné kroky k získání takových informací.
Cenné papíry nejsou způsobilé k zařazení do kategorie retailových expozic.
Expozice, které nesplňují kritéria uvedená v písmenech a) až c) prvního pododstavce nejsou způsobilé k zařazení do kategorie retailových expozic.
Do kategorie retailových expozic lze zařadit současnou hodnotu retailové minimální platby pronájmu.
Článek 124
Expozice zajištěné nemovitostmi
1. Pokud nejsou splněny podmínky podle článků 125 a 126, expozici nebo jakékoli její části plně zajištěné nemovitostmi se přidělí riziková váha 100 %, s výjimkou jakékoli části expozice, která je zařazena do jiné kategorie expozic. Části expozice převyšující hodnotu zástavního práva nemovitosti se přidělí riziková váha použitelná pro nezajištěné expozice zapojené protistrany.
Část expozice, která je považována za plně zajištěnou nemovitostmi, nesmí být vyšší než zastavená výše tržní hodnoty nebo v těch členských státech, které stanovily přísná kritéria pro stanovení zástavní hodnoty nemovitosti v zákonných nebo regulačních ustanoveních, zástavní hodnota daných nemovitostí.
2. Na základě údajů shromážděných podle článku 101 a všech ostatních relevantních ukazatelů příslušné orgány pravidelně a nejméně jednou ročně posuzují, zda riziková váha 35 % pro expozice zajištěné obytnými nemovitostmi uvedená v článku 125 a riziková váha 50 % pro expozice zajištěné obchodními nemovitostmi uvedená v článku 126 v případě nemovitostí, které se nacházejí se na jejich území, jsou odpovídajícím způsobem založeny na:
a)
realizovaných ztrátách z expozic zajištěných nemovitostmi;
b)
budoucím vývoji trhů s nemovitostmi.
Příslušné orgány mohou stanovit vyšší rizikovou váhu nebo přísnější kritéria než ta, která jsou stanovena v čl. 125 odst. 2 a v čl. 126 odst. 2, případně mohou vzít v úvahu finanční stabilitu.
V případě expozic zajištěných obytnými nemovitostmi stanoví příslušný orgán rizikovou váhu v procentním rozpětí od 35 % do 150 %.
V případě expozic zajištěných obchodními nemovitostmi stanoví příslušný orgán rizikovou váhu v procentním rozpětí od 50 % do 150 %.
V rámci těchto rozpětí se vyšší riziková váha stanoví na základě realizovaných ztrát a s přihlédnutím k budoucímu vývoji trhů a k finanční stabilitě. Pokud se na základě posouzení prokáže, že rizikové váhy stanovené v čl. 125 odst. 2 a čl. 126 odst. 2 neodrážejí skutečná rizika spojená s jedním nebo více segmenty nemovitostí tvořícími součást těchto expozic plně zajištěných obytnými nemovitostmi nebo obchodními nemovitostmi, které se nacházejí na jedné nebo více částech jejich území, příslušné orgány stanoví pro tyto segmenty nemovitostí tvořící součást expozic vyšší rizikovou váhu odpovídající skutečným rizikům.
Příslušné orgány konzultují orgán EBA ohledně úprav uplatňovaných rizikových vah a kritérií, které se vypočítají v souladu s kritérii stanovenými v tomto odstavci, jež jsou upřesněna v regulačních technických normách uvedených v odstavci 4 tohoto článku. EBA zveřejní rizikové váhy a kritéria, které příslušné orgány stanovily pro expozice uvedené v článcích 125, 126 a 199.
3. Jestliže příslušné orgány stanoví vyšší rizikovou váhu nebo přísnější kritéria, instituce mají před uplatněním této nové rizikové váhy k dispozici šestiměsíční přechodné období.
4. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění:
a)
přísných kritérií pro stanovení zástavní hodnoty nemovitosti podle odstavce 1;
b)
podmínek uvedených v odstavci 2, které musí vzít příslušné orgány v úvahu při stanovování vyšších rizikových vah, zejména pokud jde o pojem „finanční stabilita“.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. prosince 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
5. Instituce jednoho členského státu použijí rizikové váhy a kritéria, které byly určeny příslušnými orgány jiného členského státu, na expozice zajištěné obchodními a obytnými nemovitostmi, které se nacházejí v daném jiném členském státě.
Článek 125
Expozice plně a zcela zajištěné obytnými nemovitostmi
1. Pokud příslušné orgány nerozhodnou v souladu s čl. 124 odst. 2 jinak, zachází se s expozicemi plně a zcela zajištěnými obytnými nemovitostmi takto:
a)
expozicím nebo jakýmkoli jejím částem plně a zcela zajištěným obytnými nemovitostmi, které obývá nebo bude obývat nebo pronajímá nebo bude pronajímat majitel nebo uživatel v případě soukromých investičních společností, se přidělí riziková váha 35 %;
b)
expozicím vůči nájemci v rámci pronájmu obytných nemovitostí, kdy je instituce pronajímatel a nájemce má předkupní právo, se přidělí riziková váha 35 % za předpokladu, že expozice instituce je plně a zcela zajištěna jejím vlastnictvím nemovitosti.
2. Instituce považuje expozici nebo jakoukoli její část pro účely odstavce 1 za plně a zcela zajištěnou pouze v případě, že jsou splněny tyto podmínky:
a)
hodnota nemovitostí nezávisí významně na úvěrové kvalitě dlužníka. Instituce mohou při určování, zda je taková závislost významná, vyloučit situace, kdy hodnotu nemovitostí i plnění ze strany dlužníka ovlivňují čistě makroekonomické faktory;
b)
riziko dlužníka nezávisí významně na výnosech z daných nemovitostí či projektu, ale na schopnosti dlužníka splatit dluh z jiných zdrojů, a tudíž splacení nástroje nezávisí významně na jakémkoliv peněžním toku vytvořeném danými nemovitostmi, které slouží jako kolaterál. Pokud jde o jiné zdroje, instituce musí v rámci své úvěrové politiky určit maximální poměry úvěru k příjmu a při poskytnutí úvěru získat vhodné důkazy o příslušných příjmech;
c)
jsou splněny požadavky stanovené v článku 208 a pravidla oceňování stanovená v čl. 229 odst. 1;
d)
není-li podle čl. 124 odst. 2 stanoveno jinak, části úvěru, kterým je přidělena riziková váha 35 %, nepřesahují 80 % tržní hodnoty daných nemovitostí, nebo 80 % zástavní hodnoty daných nemovitostí v těch členských státech, které stanovily přísná kritéria pro stanovení zástavní hodnoty nemovitosti v zákonných nebo regulačních ustanoveních, není-li podle čl. 124 odst. 2 stanoveno jinak.
3. Instituce se mohou odchýlit od odst. 2 písm. b) v případě expozic plně a zcela zajištěných obytnými nemovitostmi, které se nacházejí na území členského státu, pokud příslušný orgán dotyčného členského státu zveřejnil důkazy o tom, že na daném území existuje rozvinutý a zavedený trh s obytnými nemovitostmi se ztrátovostí, která nepřekračuje tyto limity:
a)
ztráty z úvěrů zajištěných obytnými nemovitostmi až do výše 80 % tržní hodnoty nebo 80 % zástavní hodnoty nemovitosti, není-li podle čl. 124 odst. 2 stanoveno jinak, nepřekračují 0,3 % nesplacených úvěrů zajištěných obytnými nemovitostmi v každém daném roce;
b)
celkové ztráty z úvěrů zajištěných obytnými nemovitostmi nepřesahují 0,5 % nesplacených úvěrů zajištěných obytnými nemovitostmi v daném roce.
4. Pokud je některý z limitů uvedených v odstavci 3 v daném roce překročen, nelze již odstavec 3 použít; až do doby, kdy budou splněny podmínky odstavce 3 v následujícím roce, se použije podmínka uvedená v odst. 2 písm. b).
Článek 126
Expozice plně a zcela zajištěné obchodními nemovitostmi
1. Pokud příslušné orgány nerozhodnou v souladu s čl. 124 odst. 2 jinak, zachází se s expozicemi plně a zcela zajištěnými obchodními nemovitostmi takto:
a)
expozicím nebo jakýmkoli jejím částem plně a zcela zajištěným kancelářemi nebo jinými obchodními prostory může být přidělena riziková váha 50 %;
b)
expozicím souvisejícím s pronájmy kanceláří nebo jiných obchodních prostor, kde je instituce pronajímatelem a nájemce má předkupní právo, může být přidělena riziková váha 50 % za předpokladu, že expozice instituce je plně a zcela zajištěna jejím vlastnictvím nemovitosti.
2. Instituce považuje expozici nebo jakoukoli její část pro účely odstavce 1 za plně a zcela zajištěnou pouze v případě, že jsou splněny tyto podmínky:
a)
hodnota nemovitostí nezávisí významně na úvěrové kvalitě dlužníka. Instituce mohou při určování, zda je taková závislost významná, vyloučit situace, kdy hodnotu nemovitostí i plnění ze strany dlužníka ovlivňují čistě makroekonomické faktory;
b)
riziko dlužníka nezávisí významně na výnosech z daných nemovitostí či projektu, ale na schopnosti dlužníka splatit dluh z jiných zdrojů, a tudíž splacení nástroje nezávisí významně na jakémkoliv peněžním toku vytvořeném danými nemovitostmi, které slouží jako kolaterál.
c)
jsou splněny požadavky stanovené v článku 208 a pravidla oceňování stanovená v čl. 229 odst. 1;
d)
riziková váha ve výši 50 %, není-li podle čl. 124 odst. 2 stanoveno jinak, se přidělí té části úvěru, která nepřesahuje 50 % tržní hodnoty nemovitostí nebo 60 % zástavní hodnoty daných nemovitostí, není-li podle čl. 124 odst. 2 stanoveno jinak, v těch členských státech, které stanovily přísná kritéria pro stanovení zástavní hodnoty nemovitosti v zákonném nebo regulačním ustanovení.
3. Instituce se mohou odchýlit od písmene b) v odstavci 2 v případě expozic plně a zcela zajištěných obchodními nemovitostmi, které se nacházejí na území členského státu, pokud příslušný orgán dotyčného členského státu zveřejnil důkazy o tom, že na daném území existuje rozvinutý a zavedený trh s obchodními nemovitostmi, který nevykazuje ztráty vyšší než tyto limity:
a)
ztráty z úvěrů zajištěných obchodními nemovitostmi až do výše 50 % tržní hodnoty nebo 60 % zástavní hodnoty nemovitosti, není-li podle čl. 124 odst. 2 stanoveno jinak, nepřekračují 0,3 % nesplacených úvěrů zajištěných obchodními nemovitostmi;
b)
celkové ztráty z úvěrů zajištěných obchodními nemovitostmi nepřesahují 0,5 % nesplacených úvěrů zajištěných obchodními nemovitostmi.
4. Pokud je některý z limitů uvedených v odstavci 3 v daném roce překročen, nelze již odstavec 3 použít; až do doby, kdy budou splněny podmínky odstavce 3 v následujícím roce, se použije podmínka uvedená v odst. 2 písm. b).
Článek 127
Expozice v selhání
1. Nezajištěné části jakékoli položky, u níž je dlužník v selhání podle článku 178, nebo - v případě retailových expozic - nezajištěné části jakéhokoli úvěrového příslibu, u něhož došlo k selhání podle článku 178, se přidělí riziková váha ve výši:
a)
150 %, pokud jsou specifické úpravy o úvěrové riziko nižší než 20 % nezajištěné části hodnoty expozice bez těchto úprav;
b)
100 %, pokud specifické úpravy o úvěrové riziko nejsou nižší než 20 % nezajištěné části hodnoty expozice bez těchto úprav.
2. Pro účely definování zajištěné části expozice po splatnosti se způsobilým kolaterálem a zárukami rozumí kolaterál a záruky způsobilé pro účely snižování úvěrového rizika podle kapitoly 4.
3. U expozic plně a zcela zajištěných obytnými nemovitostmi v souladu s článkem 125 se přidělí riziková váha 100 % hodnotě expozice zbývající po specifické úpravě o úvěrové riziko, pokud došlo k selhání podle článku 178.
4. U expozic plně a zcela zajištěných obytnými nemovitostmi v souladu s článkem 126 se přidělí riziková váha 100 % hodnotě expozice zbývající po specifické úpravě o úvěrové riziko, pokud došlo k selhání podle článku 178.
Článek 128
Položky spojené s obzvlášť vysokým rizikem
1. V příslušných případech instituce přidělí rizikovou váhu 150 % expozicím, včetně expozic ve formě akcií nebo podílových jednotek v subjektu kolektivního investování, které jsou spojeny s obzvláště vysokým rizikem.
2. Expozice s obzvláště vysokým rizikem zahrnují tyto expozice:
a)
investice do rizikového kapitálu společností;
b)
investice do alternativních investičních fondů ve smyslu čl. 4 odst. 1 písm. a) směrnice 2011/61/EU, kromě případů, kdy mandát fondu neumožňuje využít páky, která by převyšovala páku požadovanou v čl. 51 odst. 3 směrnice 2009/65/ES;
c)
investice do soukromého kapitálu;
d)
spekulativní financování nemovitostí.
3. Při posuzování, zda expozice jiná než expozice uvedené v odstavci 2 je spojena s obzvláště vysokým rizikem, vezme instituce v úvahu tyto charakteristiky rizika:
a)
existuje vysoké riziko ztráty v důsledku selhání dlužníka;
b)
není možné řádně posoudit, zda expozice spadá pod písmeno a).
EBA vydá pokyny, které upřesní, jaké druhy expozic jsou spojeny s obzvláště vysokým rizikem a za jakých okolností.
Tyto pokyny se přijímají v souladu s článkem 16 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 129
Expozice v krytých dluhopisech
1. Aby byly způsobilé pro preferenční zacházení uvedené v odstavcích 4 a 5, splňují kryté dluhopisy uvedené v čl. 52 odst. 4 směrnice 2009/65/ES požadavky stanovené v odstavci 7 a jsou zajištěné některými z těchto způsobilých aktiv:
a)
expozicemi vůči ústředním vládám, centrálním bankám ESCB, subjektům veřejného sektoru, regionálním vládám nebo místním orgánům v Unii nebo jimi zaručenými;
b)
expozicemi vůči ústředním vládám třetích zemí, centrálním bankám třetích zemí, multilaterálním rozvojovým bankám, mezinárodním organizacím, které splňují stupeň úvěrové kvality 1, jak je stanoveno v této kapitole, nebo jimi zaručenými a expozicemi vůči subjektům veřejného sektoru třetích zemí, regionálním vládám nebo místním orgánům třetích zemí nebo jimi zaručenými expozicemi, jimž je přidělena stejná riziková váha jako expozicím vůči institucím nebo ústředním vládám a centrálním bankám v souladu s čl. 115 odst. 1 nebo 2, čl. 116 odst. 1, 2 nebo 4 a které patří do stupně úvěrové kvality 1, jak je stanoveno v této kapitole, a expozicemi ve smyslu tohoto odstavce, které splňují minimálně stupeň úvěrové kvality 2, jak je stanoveno v této kapitole, za předpokladu, že nepřesahují 20 % nominální hodnoty nesplacených krytých dluhopisů emitujících institucí;
c)
expozicemi vůči institucím, které patří do stupně úvěrové kvality 1, jak je stanoveno v této kapitole. Celková expozice tohoto druhu nepřesahuje 15 % nominální hodnoty nesplacených krytých dluhopisů emitující instituce. Expozice vůči institucím v Unii, u nichž splatnost nepřesahuje 100 dní, se nezahrnují do požadavku stupně 1, ale tyto instituce musí splňovat minimálně podmínky stupně úvěrové kvality 2, jak je stanoveno v této kapitole;
d)
úvěry zajištěnými:
i)
obytnými nemovitostmi až do výše jistiny kryté zástavním právem nebo obdobnou jistotou spojenými s předchozími zástavním právem nebo obdobnou jistotou nebo do výše 80 % hodnoty zastavených nemovitostí, podle toho, která z částek je nižší; nebo
ii)
úvěry zajištěnými podíly s přednostním vypořádáním emitovanými francouzskými Fonds Communs de Titrisation nebo rovnocennými sekuritizačními společnostmi řídícími se právními předpisy členského státu, které sekuritizují expozice zajištěné obytnými nemovitostmi. V případě, že jsou tyto podíly s přednostním vypořádáním používány jako kolaterál, zvláštní veřejný dohled na ochranu držitelů dluhopisů v souladu s čl. 52 odst. 4 směrnice 2009/65/ES zajistí, že aktiva zajišťující tyto dluhopisy jsou tvořena kdykoli během jejich začlenění do krycího portfolia nejméně z 90 % zástavním právem na obchodní nemovitosti nebo obdobnou jistotou spojenými s jakýmkoli předchozím zástavním právem nebo obdobnou jistotou do výše nejnižší z těchto částek - částky dlužné na základě uvedených podílů, jistiny kryté zástavním právem nebo obdobnou jistotou nebo 80 % hodnoty zastavených nemovitostí, - že uvedené podíly patří do stupně úvěrové kvality 1, jak je stanoveno v této kapitole, a že tyto podíly nepřesahují 10 % nominální hodnoty nesplacené emise.
e)
úvěry na obytné nemovitosti plně zajištěnými způsobilým poskytovatelem zajištění uvedeným v článku 201, který je klasifikován ve stupni úvěrové kvality 2 nebo výše, jak je uvedeno v této kapitole, jestliže podíl každého z těchto úvěrů, který je použit ke splnění požadavku na úroveň zajištění krytých dluhopisů podle tohoto odstavce, nepředstavuje více než 80 % hodnoty příslušné obytné nemovitosti nacházející se ve Francii a jestliže poměr úvěru k příjmu je v době poskytnutí úvěru nanejvýš 33 %. Obytná nemovitost nesmí být v době poskytnutí úvěru zatížena zástavními právy a u úvěrů poskytnutých od 1. ledna 2014 se dlužník musí smluvně zavázat, že bez souhlasu úvěrové instituce, která poskytla daný úvěr, žádné takové právo nezřídí. Poměr úvěru k příjmu představuje část hrubého příjmu dlužníka, která kryje splácení úvěru včetně úroků. Poskytovatelem zajištění je finanční instituce, jež byla povolena příslušnými orgány a jež podléhá jejich dohledu a na kterou se vztahují obezřetnostní požadavky srovnatelné z hlediska robustnosti s požadavky uplatňovanými na instituce, nebo instituce nebo pojišťovna. Poskytovatel zajištění zřídí vzájemný záruční fond nebo odpovídající ochranu, aby mohly pojišťovny vstřebat ztráty z úvěrového rizika, jejichž nastavení příslušné orgány pravidelně přezkoumávají. Úvěrová instituce i poskytovatel zajištění provedou posouzení úvěruschopnosti dlužníka;
f)
půjčkami zajištěnými:
i)
obytnými nemovitostmi až do výše jistiny kryté zástavním právem nebo obdobnou jistotou spojenými s předchozími zástavním právem nebo obdobnou jistotou nebo do výše 60 % hodnoty zastavených nemovitostí, podle toho, která z částek je nižší; nebo
ii)
úvěry zajištěnými podíly s přednostním vypořádáním emitovanými francouzskými Fonds Communs de Titrisation nebo rovnocennými sekuritizačními společnostmi řídícími se právními předpisy členského státu, které sekuritizují expozice zajištěné obchodními nemovitostmi. V případě, že jsou tyto podíly s přednostním vypořádáním používány jako kolaterál, zvláštní veřejný dohled na ochranu držitelů dluhopisů v souladu s čl. 52 odst. 4 směrnice 2009/65/ES zajistí, že aktiva zajišťující tyto dluhopisy jsou tvořena kdykoli během jejich začlenění do krycího portfolia nejméně z 90 % zástavním právem na obchodní nemovitosti nebo obdobnou jistotou spojenými s jakýmkoli předchozím zástavním právem nebo obdobnou jistotou do výše nejnižší z těchto částek - částky dlužné na základě uvedených podílů, jistiny kryté zástavním právem nebo obdobnou jistotou nebo 60 % hodnoty zastavených nemovitostí, - že uvedené podíly patří do stupně úvěrové kvality 1, jak je stanoveno v této kapitole, a že tyto podíly nepřesahují 10 % nominální hodnoty nesplacené emise.
Úvěry zajištěné obchodními nemovitostmi jsou způsobilé, pokud je poměr úvěru k hodnotě nemovitostí, stanovený na 60 %, překročen maximálně do výše 70 %, přesahuje-li hodnota celkových aktiv, která jsou zastavena jako kolaterál pro kryté dluhopisy, nesplacenou nominální hodnotu krytého dluhopisu o nejméně 10 % a pohledávka držitele dluhopisu splňuje požadavky právní jistoty stanovené v kapitole 4. Pohledávka držitele dluhopisu má přednost před všemi ostatními pohledávkami týkajícími se daného kolaterálu;
g)
úvěry zajištěnými námořním zástavním právem na lodě do výše rozdílu mezi 60 % hodnoty zastavené lodě a hodnotou jakéhokoli předchozího námořního zástavního práva.
Pro účely prvního pododstavce písm. c), písm. d) bodu ii) a písm. f) bodu ii) se expozice vyplývající z převodu a správy plateb dlužníků majících úvěry zajištěné nemovitostmi držitelů krytých dluhopisů nebo expozice vyplývající z jejich likvidace do limitů stanovených v uvedených písmenech nezapočítávají.
Příslušné orgány mohou po konzultaci s orgánem EBA částečně upustit od uplatňování prvního pododstavce písm. c) a povolit stupeň úvěrové kvality 2 až do výše 10 % celkové expozice nominální hodnoty nesplacených krytých dluhopisů emitující instituce, za předpokladu, že významné potenciální problémy koncentrace mohou být v dotčených členských státech zdokumentovány v důsledku uplatnění požadavku stupně úvěrové kvality 1 uvedeného v uvedeném písmenu.
2. Situace uvedené v odst. 1 písm. a) až f) zahrnují rovněž kolaterál, který je právními předpisy určen výhradně na ochranu držitelů dluhopisů před ztrátami.
3. V případě krytých dluhopisů zajištěných nemovitostmi musí instituce splnit požadavky stanovené v článku 208 a pravidla ocenění stanovená v čl. 229 odst. 1.
4. Krytým dluhopisům, pro které je k dispozici úvěrové hodnocení vypracované určenou externí ratingovou agenturou, se přidělí riziková váha podle tabulky č. 6a, která odpovídá úvěrovému hodnocení externí ratingové agentury v souladu s článkem 136.
Tabulka č. 6a
Stupeň úvěrové kvality
1
2
3
4
5
6
Riziková váha
10 %
20 %
20 %
50 %
50 %
100 %
5. Krytým dluhopisům, pro které není k dispozici úvěrové hodnocení vypracované určenou externí ratingovou agenturou, se přidělí riziková váha na základě rizikové váhy přidělené přednostním nezajištěným expozicím vůči instituci, která je vydává. Pro rizikové váhy se použijí tyto vztahy:
a)
pokud je expozicím vůči dané instituci přidělena riziková váha 20 %, krytému dluhopisu se přidělí riziková váha 10 %;
b)
pokud je expozicím vůči dané instituci přidělena riziková váha 50 %, krytému dluhopisu se přidělí riziková váha 20 %;
c)
pokud je expozicím vůči dané instituci přidělena riziková váha 100 %, krytému dluhopisu se přidělí riziková váha 50 %;
d)
pokud je expozicím vůči dané instituci přidělena riziková váha 150 %, krytému dluhopisu se přidělí riziková váha 100 %.
6. Kryté dluhopisy vydané před 31. prosincem 2007 nepodléhají požadavkům odstavců 1 a 3. Jsou způsobilé pro preferenční zacházení podle odstavců 4 a 5 až do doby své splatnosti.
7. Expozice ve formě krytých dluhopisů jsou způsobilé pro preferenční zacházení, pokud instituce investující do krytých dluhopisů může příslušných orgánům doložit, že:
a)
dostává informace o portfoliu týkající se alespoň:
i)
hodnoty krycího portfolia a nesplacených krytých dluhopisů,
ii)
zeměpisného rozdělení a druhu krytých aktiv, velikostí úvěrů, úrokové sazby a měnových rizik,
iii)
struktura splatnosti krytých aktiv a dluhopisů, a
iv)
procentní podíl úvěrů, které jsou více než 90 dní po splatnosti;
b)
emitent zpřístupňuje instituci informace uvedené v písmeni a) alespoň jednou za půl roku.
Článek 130
Položky představující sekuritizované pozice
Objemy rizikově vážených expozic pro sekuritizované pozice se určí v souladu s ustanoveními kapitoly 5.
Článek 131
Expozice vůči institucím a podnikům s krátkodobým úvěrovým hodnocením
Expozicím vůči institucím a expozicím vůči podnikům, pro které je k dispozici krátkodobé úvěrové hodnocení vypracované určenou externí ratingovou agenturou, se přidělí riziková váha podle tabulky č. 7, jež odpovídá úvěrovému hodnocení externí ratingové agentury v souladu s článkem 136.
Tabulka č. 7
Stupeň úvěrové kvality
1
2
3
4
5
6
Riziková váha
20 %
50 %
100 %
150 %
150 %
150 %
Článek 132
Expozice ve formě podílových jednotek nebo akcií v subjektech kolektivního investování
1. Expozicím ve formě podílových jednotek nebo akcií v subjektech kolektivního investování se přidělí riziková váha 100 %, pokud instituce nepoužije metodu posuzování úvěrového rizika podle odstavce 2 nebo přístup uvedený v odstavci 4 nebo průměrnou rizikovou váhu podle odstavce 5, pokud jsou splněny podmínky stanovené v odstavci 3.
2. Expozicím ve formě podílových jednotek nebo akcií v subjektech kolektivního investování, pro které je k dispozici úvěrové hodnocení vypracované určenou externí ratingovou agenturou, se přidělí riziková váha podle tabulky č. 8, jež odpovídá úvěrovému hodnocení externí ratingové agentury v souladu s článkem 136.
Tabulka č. 8
Stupeň úvěrové kvality
1
2
3
4
5
6
Riziková váha
20 %
50 %
100 %
100 %
150 %
150 %
3. Instituce mohou rizikovou váhu pro subjekt kolektivního investování stanovit podle odstavců 4 a 5, pokud jsou splněna tato kritéria způsobilosti:
a)
subjekt kolektivního investování je řízen společností, která podléhá dohledu v členském státě, nebo, v případě subjektu kolektivního investování ze třetí země, pokud jsou splněny tyto podmínky:
i)
subjekt kolektivního investování je řízen společností, která podléhá dohledu považovanému za rovnocenný dohledu podle práva Unie;
ii)
je dostatečně zajištěna spolupráce mezi příslušnými orgány;
b)
prospekt subjektu kolektivního investování nebo jiný rovnocenný dokument zahrnuje:
i)
kategorie aktiv, do kterých smí subjekt kolektivního investování investovat;
ii)
pokud pro jeho investice platí určité limity, pak tyto relativní limity a metodiky jejich výpočtu;
c)
subjekt kolektivního investování podává alespoň jednou ročně zprávu o své obchodní činnosti, aby mohly být posouzeny jeho aktiva a pasiva, hospodářský výsledek a činnost za dané období.
Pro účely písmene a) může Komise přijmout formou prováděcích aktů a s výhradou přezkumného postupu uvedeného v čl. 464 odst. 2 rozhodnutí o tom, zda třetí země uplatňuje režimy dohledu a regulace přinejmenším rovnocenné režimům uplatňovaným v Unii. V případě, že takové rozhodnutí neexistuje, mohou instituce do 1. ledna 2015 i nadále uplatňovat u expozic ve formě podílových jednotek nebo akcií v subjektech kolektivního investování ze třetích zemí postup stanovený v tomto odstavci, pokud dotyčné příslušné orgány schválily danou třetí zemi jako způsobilou pro uvedený postup před 1. lednem 2014.
4. Pokud je instituce obeznámena s podkladovými expozicemi subjektu kolektivního investování, může na základě těchto podkladových expozic vypočítat průměrnou rizikovou váhu pro své expozice ve formě podílových jednotek nebo akcií v subjektech kolektivního investování v souladu s metodami stanovenými v této kapitole. Pokud je podkladová expozice subjektu kolektivního investování expozicí ve formě akcií v jiném subjektu kolektivního investování, který splňuje kritéria odstavce 3, může instituce přihlédnout k podkladovým expozicím tohoto jiného subjektu kolektivního investování.
5. Pokud není instituce obeznámena s podkladovými expozicemi subjektu kolektivního investování, může průměrnou rizikovou váhu svých expozic ve formě podílových jednotek nebo akcií v daném subjektu kolektivního investování vypočítat v souladu s metodami stanovenými v této kapitole, za předpokladu, že daný subjekt kolektivního investování nejprve investuje v maximálním objemu, který má povolen podle svého oprávnění, do kategorií expozic, na které se vztahují nejvyšší kapitálové požadavky, a poté dále investuje v sestupném pořadí, dokud nedosáhne maximálního limitu pro celkové investice.
Instituce mohou při výpočtu a vykazování rizikové váhy v souladu s metodami stanovenými v odstavcích 4 a 5 pro daný subjekt kolektivního investování spoléhat na tyto třetí strany:
a)
depozitář nebo finanční instituce ve funkci depozitáře subjektu kolektivního investování za předpokladu, že subjekt kolektivního investování investuje výhradně do cenných papírů a ukládá všechny cenné papíry u tohoto depozitáře nebo finanční instituce;
b)
v případě subjektů kolektivního investování, na které se nevztahuje písmeno a), společnost, která subjekt kolektivního investování spravuje, za předpokladu, že tato společnost splňuje kritéria stanovená v odst. 3 písm. a).
Správnost výpočtu uvedeného v prvním pododstavci potvrdí externí auditor.
Článek 133
Akciové expozice
1. Tyto expozice se považují za akciové expozice:
a)
expozice, které nemají povahu dluhu a které vyjadřují podřízený podíl na zbývajících aktivech nebo na příjmech emitenta;
b)
dluhové expozice a jiné cenné papíry, podíly společníků, deriváty nebo jiné nástroje, jejichž ekonomická podstata je podobná jako u expozic uvedených v písmenu a).
2. Akciovým expozicím se přidělí riziková váha 100 %, pokud se nevyžaduje, aby byly odečteny v souladu s druhou částí, v souladu s čl. 48 odst. 4 se jim přidělí riziková váha 250 %, v souladu s čl. 89 odst. 3 se jim přidělí riziková váha 1 250 % nebo se s nimi zachází jako s vysoce rizikovými položkami v souladu s článkem 128.
3. Investice do nástrojů vlastního nebo regulatorního kapitálu emitovaných institucemi se klasifikují jako akciové pohledávky, pokud nejsou odečteny z kapitálu, nebo se jim přidělí riziková váha 250 % podle čl. 48 odst. 4 nebo se s nimi zachází jako s vysoce rizikovými položkami v souladu s článkem 128.
Článek 134
Ostatní položky
1. Hmotným aktivům ve smyslu čl. 4 bodu 10 směrnice 86/635/EHS se přidělí riziková váha 100 %.
2. Nákladům a příjmům příštích období v souladu se směrnicí 86/635/EHS, u nichž nedokáže instituce určit protistranu, se přidělí riziková váha 100 %.
3. Hotovostním položkám v procesu inkasa se přidělí riziková váha 20 %. Pokladní hotovosti a obdobným hotovostním položkám se přidělí riziková váha 0 %.
4. Zlatým rezervám drženým ve vlastních trezorech nebo ve společné správě do výše, do jaké jsou kryty závazky ve zlatě, se přidělí riziková váha 0 %.
5. Dohodám o prodeji a zpětném odkupu aktiv (repo) a přímým forwardům na koupi se přidělí riziková váha náležející daným aktivům, a nikoliv riziková váha protistran těchto operací.
6. V případě, že instituce poskytne koši expozic zajištění úvěrového rizika za podmínky, že n-té selhání u expozic povede k použití zajištění a ukončení smlouvy, a jestliže je pro tento produkt k dispozici úvěrové hodnocení vypracované externí ratingovou agenturou, přidělí se rizikové váhy předepsané v kapitole 5. Pokud produkt nebyl ohodnocen externí ratingovou agenturou, rizikové váhy expozic v daném koši se sečtou, s výjimkou expozic n-1, do maximální výše 1 250 % a vynásobí se nominální hodnotou zajištění poskytnutého úvěrovým derivátem, čímž se získá hodnota rizikově váženého aktiva. Expozice n-1, které mají být z agregace vyloučeny, jsou ty, jejichž objem rizikově vážené expozice je nižší než objem rizikově vážené expozice kterékoli z expozic zahrnutých do agregace.
7. Hodnota expozice u pronájmů odpovídá diskontovaným minimálním platbám pronájmu. Minimální platby pronájmu jsou platby v době pronájmu, k nimž nájemce je nebo může být zavázán, a každé výhodné předkupní právo, které se velmi pravděpodobně realizuje. Po jiné smluvní straně, než je nájemce, lze vyžadovat platbu v souvislosti se zbytkovou hodnotou pronajaté nemovitosti a tato platební povinnost splňuje soubor podmínek stanovených v článku 201 týkajících se způsobilosti poskytovatelů zajištění a požadavky na uznání jiných typů záruk uvedené v článcích 213 až 215, takže lze tuto platební povinnost považovat za osobní zajištění úvěrového rizika podle kapitoly 4. Tyto expozice se zařadí do příslušné kategorie expozic v souladu s článkem 112. Je-li expozice zbytkovou hodnotou pronajatých aktiv, objemy rizikově vážených expozic se vypočítají takto: 1/t * 100 % * zbytková hodnota, kde t je větší z následujících dvou hodnot: 1 nebo nejbližší počet celých zbývajících let pronájmu.
Oddíl 3
Uznávání a přiřazování hodnocení úvěrového rizika
Poddíl 1
Uznávání externích ratingových agentur
Článek 135
Využití úvěrových hodnocení vypracovaných externími ratingovými agenturami
1. Externí úvěrové hodnocení lze použít pro určení rizikové váhy expozice podle této kapitoly pouze tehdy, pokud bylo vydáno externí ratingovou agenturou nebo bylo schváleno externí ratingovou agenturou v souladu s nařízením (ES) č. 1060/2009.
2. EBA na svých internetových stránkách zveřejní seznam externích ratingových agentur v souladu s čl. 2 odst. 4 a čl. 18 odst. 3 nařízení (ES) č. 1060/2009.
Pododdíl 2
Přiřazování úvěrových hodnocení poskytnutých externími ratingovými agenturami
Článek 136
Přiřazování úvěrových hodnocení poskytnutých externími ratingovými agenturami
1. EBA, EIOPA a ESMA prostřednictvím společného výboru vypracují návrhy prováděcích technických norem, kterými pro všechny externí ratingové agentury upřesní, jaké stupně úvěrové kvality stanovené v oddílu 2 odpovídají příslušným úvěrovým hodnocením externí ratingové agentury („přiřazování“). Toto určení musí být objektivní a konzistentní.
EBA, EIOPA a ESMA tyto návrhy prováděcích technických norem předloží Komisi do 1. července 2014 a v případě potřeby předloží revidované návrhy prováděcích technických norem.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010, nařízení (EU) č. 1094/2010 a nařízení (EU) č. 1095/2010.
2. Při určení přiřazování úvěrových hodnocení splní EBA, EIOPA a ESMA tyto požadavky:
a)
aby bylo možné rozlišovat mezi relativními stupni rizika vyjádřenými jednotlivými úvěrovými hodnoceními, musí vzít EBA, EIOPA a ESMA v úvahu kvantitativní faktory, jako například dlouhodobý poměr selhání spojený se všemi položkami, jimž bylo přiděleno stejné úvěrové hodnocení. V případě ratingových agentur, které vznikly teprve nedávno nebo dosud neshromáždily dlouhodobé záznamy o selhání, musí EBA, EIOPA a ESMA takovou agenturu požádat, aby jim sdělila, jaký je podle ní dlouhodobý poměr selhání spojený se všemi položkami, jimž bylo přiděleno stejné úvěrové hodnocení;
b)
aby bylo možné rozlišovat mezi relativními stupni rizika vyjádřenými jednotlivými úvěrovými hodnoceními, musí vzít EBA, EIOPA a ESMA v úvahu kvalitativní faktory, jako například skupinu emitentů, které daná externí ratingová agentura hodnotí, rozsah úvěrových hodnocení, jež externí ratingová agentura přiděluje, význam jednotlivých úvěrových hodnocení a jak daná agentura definuje pojem „selhání“;
c)
EBA, EIOPA a ESMA porovnají poměry selhání v případě každého úvěrového hodnocení určité externí ratingové agentury a srovnají je s referenční hodnotou vytvořenou na základě poměrů selhání zjištěných ostatními ratingovými agenturami u skupiny emitentů, kteří představují stejné úvěrové riziko;
d)
tam, kde jsou poměry selhání v případě úvěrového hodnocení určité externí ratingové agentury systematicky podstatně vyšší než referenční hodnota, přidělí EBA, EIOPA a ESMA úvěrovému hodnocení externí ratingové agentury vyšší stupeň úvěrové kvality na stupnici úvěrového hodnocení externí ratingové agentury;
e)
pokud EBA, EIOPA a ESMA zvýšily související rizikovou váhu pro konkrétní úvěrové hodnocení určité externí ratingové agentury a poměry selhání v případě úvěrových hodnocení určité ratingové agentury již nejsou systematicky podstatně vyšší než referenční hodnota, může EBA, EIOPA a ESMA obnovit původní stupeň úvěrové kvality na stupnici úvěrového hodnocení pro úvěrové hodnocení externí ratingové agentury.
3. EBA, EIOPA a ESMA vypracují návrh prováděcích technických norem pro upřesnění kvantitativních faktorů uvedených v odst. 2 písm. a), kvalitativních faktorů uvedených v odst. 2 písm. b) a referenční hodnoty uvedené v odst. 2 písm. c).
EBA, EIOPA a ESMA předloží tyto návrhy prováděcích technických norem Komisi do 1. července 2014.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010, nařízení (EU) č. 1094/2010 a nařízení (EU) č. 1095/2010.
Pododdíl 3
Použití úvěrových hodnocení vypracovaných exportními úvěrovými agenturami
Článek 137
Použití úvěrových hodnocení vypracovaných exportními úvěrovými agenturami
1. Pro účely článku 114 mohou instituce využívat úvěrová hodnocení vypracovaná exportní úvěrovou agenturou, kterou instituce určila, pokud je splněna jedna z těchto podmínek:
a)
jde o vyhodnocení rizika, na kterém se shodly exportní úvěrové agentury účastnící se „Ujednání o pravidlech pro státem podporované vývozní úvěry“ v rámci OECD;
b)
exportní úvěrová agentura zveřejňuje svá úvěrová hodnocení a dodržuje dohodnutou metodiku OECD a úvěrové hodnocení je vázáno na jednu z osmi minimálních exportních pojišťovacích prémií (MEPP), které stanoví dohodnutá metodika OECD. Instituce může zrušit své určení exportní úvěrové agentury. Toto zrušení určení musí instituce doložit, pokud existují konkrétní náznaky, že záměrem pro uvedené zrušení je snížení požadavků na kapitálovou přiměřenost.
2. Expozicím, pro něž je pro účely vážení rizika uznáno úvěrové hodnocení vypracované exportní úvěrovou agenturou, se přidělí riziková váha podle tabulky č. 9.
Tabulka č. 9
MEPP
0
1
2
3
4
5
6
7
Riziková váha
0 %
0 %
20 %
50 %
100 %
100 %
100 %
150 %
Oddíl 4
Použití úvěrových hodnocení vypracovaných externími ratingovými agenturami pro stanovení rizikových vah
Článek 138
Obecné požadavky
Instituce si může určit jednu nebo několik externích ratingových agentur, které bude využívat pro určení rizikových vah pro svá aktiva a podrozvahové položky. Instituce může zrušit své určení externí ratingové agentury. Toto zrušení určení musí instituce doložit, pokud existují konkrétní náznaky, že záměrem pro uvedené zrušení je snížení požadavků na kapitálovou přiměřenost. Úvěrová hodnocení se nepoužívají selektivně. Instituce využívají vyžádaná úvěrová hodnocení. Mohou však využít i nevyžádaná úvěrová hodnocení v případě, že EBA potvrdil, že kvalita nevyžádaných úvěrových hodnocení externí ratingové agentury se neliší od vyžádaných úvěrových hodnocení této externí ratingové agentury. EBA odmítne udělit nebo zruší toto potvrzení zejména, pokud daná externí ratingová agentura využila nevyžádaná úvěrová hodnocení k vyvinutí tlaku na hodnocený subjekt k tomu, aby si objednal úvěrové hodnocení nebo jiné služby. Při využívání úvěrových hodnocení splňuje instituce tyto požadavky:
a)
instituce, která se rozhodne použít pro některou kategorii položek úvěrová hodnocení vypracovaná externí ratingovou agenturou, použije tato úvěrová hodnocení soustavně pro všechny expozice patřící do dané kategorie;
b)
instituce, která se rozhodne používat úvěrová hodnocení vypracovaná externí ratingovou agenturou, je používá průběžně a soustavně po celou dobu;
c)
instituce používá pouze ta úvěrová hodnocení externích ratingových agentur, které berou v úvahu všechny dlužné částky, tj. jistinu i úroky;
d)
pokud je pro hodnocenou položku k dispozici pouze jedno úvěrové hodnocení od určené externí ratingové agentury, použije se pro určení rizikové váhy dané položky toto úvěrové hodnocení;
e)
pokud jsou k dispozici dvě úvěrová hodnocení od určených externích ratingových agentur a každé z nich odpovídá v případě hodnocené položky jiné rizikové váze, přidělí se vyšší riziková váha;
f)
pokud jsou pro hodnocenou položku k dispozici více než dvě úvěrová hodnocení od určených externích ratingových agentur, vychází se ze dvou úvěrových hodnocení s nejnižšími rizikovými váhami. Pokud se tyto dvě nejnižší rizikové váhy liší, přidělí se vyšší z nich. Pokud jsou tyto dvě nejnižší rizikové váhy stejné, přidělí se tato riziková váha.
Článek 139
Úvěrové hodnocení emitenta a emise
1. Pokud je k dispozici úvěrové hodnocení konkrétního emisního programu nebo facility, k nimž položka představující expozici patří, použije se toto úvěrové hodnocení ke stanovení rizikové váhy pro tuto položku.
2. Pokud neexistuje přímo použitelné úvěrové hodnocení pro určitou položku, ale existuje úvěrové hodnocení konkrétního emisního programu nebo facility, k nimž položka představující expozici nepatří, nebo obecné úvěrové hodnocení emitenta, potom se toto úvěrové hodnocení použije v jednom z těchto případů:
a)
v případě, že znamená vyšší rizikovou váhu, než by tomu bylo jinak, a daná expozice je ve všech ohledech rovnocenná nebo podřízená zvláštnímu emisnímu programu nebo facilitě nebo přednostním nezajištěným expozicím daného emitenta;
b)
v případě, že znamená nižší rizikovou váhu a daná expozice je ve všech ohledech rovnocenná nebo nadřazená zvláštnímu emisnímu programu nebo facilitě nebo přednostním nezajištěným expozicím tohoto emitenta.
Ve všech ostatních případech se s expozicí zachází jako s expozicí bez ratingu.
3. Odstavce 1 a 2 nevylučují použití článku 129.
4. Úvěrová hodnocení emitentů v rámci skupiny společností nelze použít jako úvěrové hodnocení jiného emitenta v rámci stejné skupiny společností.
Článek 140
Dlouhodobá a krátkodobá úvěrová hodnocení
1. Krátkodobá úvěrová hodnocení lze použít pouze pro krátkodobá aktiva a podrozvahové položky představující expozice vůči institucím a podnikům.
2. Jakékoli krátkodobé úvěrové hodnocení se použije pouze na položku, k níž se toto krátkodobé úvěrové hodnocení vztahuje, a nepoužije se k určování rizikových vah pro žádnou jinou položku, s výjimkou těchto případů:
a)
pokud se krátkodobé facilitě s ratingem přidělí riziková váha 150 %, pak se všem nezajištěným expozicím bez ratingu vůči danému dlužníkovi, ať už krátkodobým nebo dlouhodobým, přidělí rovněž riziková váha 150 %;
b)
pokud se krátkodobé facilitě s ratingem přidělí riziková váha 50 %, pak se žádné krátkodobé expozici bez ratingu nepřidělí riziková váha nižší než 100 %.
Článek 141
Položky v národní a zahraniční měně
Úvěrové hodnocení, které se týká položky v národní měně dlužníka, nelze použít ke stanovení rizikové váhy jiné expozice vůči stejnému dlužníkovi v zahraniční měně.
Pokud expozice vznikne prostřednictvím účasti instituce na úvěru od mezinárodní rozvojové banky, jejíž statut preferovaného věřitele je na trhu uznávaný, úvěrové hodnocení položky dlužníka v národní měně lze použít pro účely vážení rizika.
KAPITOLA 3
Přístup založený na interním ratingu (IRB)
Oddíl 1
Svolení příslušných orgánů k použití přístupu IRB
Článek 142
Definice
1. Pro účely této kapitoly se rozumí:
1)
„ratingovým systémem“ veškeré metody, postupy, kontroly, sběr údajů a informační systémy, které podporují hodnocení úvěrového rizika, zařazování expozic do ratingových stupňů nebo seskupení a kvantifikaci odhadů ohledně selhání a ztráty, které byly vypracovány u konkrétních druhů expozic;
2)
„druhem expozic“ skupina homogenně řízených expozic, které jsou tvořeny určitým typem transakcí a které mohou být omezeny na jediný subjekt nebo jedinou podskupinu subjektů v rámci skupiny za předpokladu, že stejný druh expozic je v jiných subjektech skupiny řízen odlišně;
3)
„obchodní jednotkou“ jakékoli oddělené organizační nebo právní subjekty, linie podnikání a zeměpisné oblasti;
4)
„velkým subjektem finančního sektoru“ jakýkoli subjekt finančního sektoru jiný než subjekty uvedené v čl. 4 odst. 1 bodu 27 písm. j), který splňuje tyto podmínky:
a)
jeho celková aktiva vypočítaná na individuálním nebo konsolidovaném základě jsou vyšší než nebo rovna 70 miliardám EUR, pokud se ke stanovení výše aktiv použije nejnovější auditovaná účetní závěrka nebo konsolidovaná účetní závěrka; a
b)
subjekt samotný nebo alespoň jeden z jeho dceřiných podniků podléhá obezřetnostní regulaci v Unii nebo právním předpisům třetí země, která uplatňuje požadavky na dohled a regulaci, jež jsou přinejmenším rovnocenné požadavkům na dohled a regulaci uplatňovanými v Unii;
5)
„neregulovaným finančním subjektem“ jakýkoli jiný subjekt, který není regulovaným subjektem finančního sektoru, ale vykonává jako svou hlavní podnikatelskou činnost jednu nebo více činností uvedených v příloze I směrnice 2013/36/EU nebo uvedených v příloze I směrnice 2004/39/ES;
6)
„stupněm dlužníka“ kategorie rizika na ratingové stupnici dlužníků v rámci ratingového systému, do níž jsou dlužníci zařazováni na základě konkrétních a zřejmých ratingových kritérií, z nichž se odvozují odhady pravděpodobnosti selhání (PD);
7)
„stupněm transakce“ kategorie rizika na ratingové stupnici transakcí v rámci ratingového systému, do níž jsou expozice zařazovány na základě konkrétních a zřejmých ratingových kritérií, z nichž se odvozují vlastní odhady LGD;
8)
„obsluhovatelem“ subjekt, který každodenně spravuje seskupení pohledávek nabytých za úplatu nebo podkladových úvěrových expozic.
2. Pro účely odst. 1 bodu 4 písm. b) tohoto článku může Komise formou prováděcích aktů a s výhradou přezkumného postupu uvedeného v čl. 464 odst. 2 přijmout rozhodnutí o tom, zda třetí země uplatňuje režimy dohledu a regulace přinejmenším rovnocenné režimům uplatňovaným v Unii. V případě, že takové rozhodnutí neexistuje, mohou instituce do 1. ledna 2015 i nadále uplatňovat vůči dané třetí zemi postup stanovený v tomto odstavci, pokud dotyčné příslušné orgány schválily třetí zemi jako způsobilou pro tento postup před 1. lednem 2014.
Článek 143
Svolení používat přístup IRB
1. V případě, že jsou splněny podmínky stanovené v této kapitole, svolí příslušný orgán, aby instituce vypočítaly objemy svých rizikově vážených expozic s použitím přístupu IRB.
2. Předchozí svolení používat přístup IRB včetně vlastních odhadů LGD a konverzních faktorů se požaduje pro každou kategorii expozic a pro každý ratingový systém a všechny přístupy k akciovým expozicím založené na interních modelech a pro každý přístup použitý k odhadování LGD a konverzních faktorů.
3. Instituce musí získat předchozí svolení příslušných orgánů v těchto případech:
a)
podstatné změny rozsahu použití ratingového systému nebo přístupu k akciovým expozicím založeného na interních modelech, ke kterým instituce obdržela svolení k použití;
b)
podstatné změny ratingového systému nebo přístupu k akciovým expozicím založeného na interních modelech, ke kterým instituce obdržela svolení k použití.
Rozsah použití ratingového systému zahrnuje všechny expozice příslušného druhu, pro které byl ratingový systém vypracován.
4. Instituce uvědomí příslušné orgány o všech změnách ratingových systémů a přístupů k akciovým expozicím založených na interních modelech.
5. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění podmínek pro posouzení podstatnosti použití stávajícího ratingového systému pro jiné dodatečné expozice, na něž se daný ratingový systém dosud nevztahuje, a změn ratingových systémů nebo přístupů k akciovým expozicím založených na interních modelech v rámci přístupu IRB.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. prosince 2013.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 144
Posouzení žádosti používat přístup IRB provedené příslušnými orgány
1. Příslušný orgán udělí instituci svolení podle článku 143 k použití přístupu IRB, včetně použití vlastních odhadů LGD a konverzních faktorů, pouze tehdy, pokud se příslušný orgán přesvědčí, že požadavky uvedené v této kapitole jsou splněny, zejména požadavky stanovené v oddíle 6, a že systémy, které instituce zavedla pro řízení a rating expozic úvěrového rizika, jsou spolehlivé a jsou uplatňovány jednotně, a zejména že instituce příslušnému orgánu uspokojivě prokázala, že jsou splněny tyto standardy:
a)
ratingové systémy instituce poskytují smysluplné hodnocení charakteristik dlužníka a transakce, smysluplné rozlišení rizika a přesné a konzistentní kvantitativní odhady rizika;
b)
interní ratingy a odhady ztráty a selhání použité při výpočtu kapitálových požadavků a přidružené systémy a postupy hrají zásadní úlohu při řízení rizik a v rozhodovacím procesu a při schvalování úvěru, při rozložení vnitřně stanoveného kapitálu a ve správě a řízení instituce;
c)
instituce má útvar řízení úvěrového rizika a který je odpovědný za její ratingové systémy, přičemž je přiměřeně nezávislý a nepodléhá nepatřičným vlivům;
d)
instituce shromažďuje a ukládá všechny relevantní údaje, aby účinně podpořila svůj postup měření a řízení úvěrového rizika;
e)
instituce uchovává doklady o svých ratingových systémech a o důvodech, které ji vedly k výběru dané podoby systému, a provádí ověřování svých ratingových systémů;
f)
instituce ověřila všechny ratingové systémy a všechny přístupy k akciovým expozicím založené na interních modelech v přiměřeném časovém období, které předcházelo svolení používat daný ratingový systém nebo přístup k akciovým expozicím založený na interních modelech, posoudila během tohoto období, zda tento ratingový systém nebo přístup k akciovým expozicím založený na interních modelech odpovídá rozsahu použití ratingového systému nebo přístupu k akciovým expozicím založeného na interních modelech, a učinila nezbytné změny těchto ratingových systémů nebo přístupů k akciovým expozicím založených na interních modelech, jež vyplynuly z jejího posouzení;
g)
instituce vypočítala kapitálové požadavky vyplývající z jejích odhadů rizikových parametrů podle přístupu IRB a je schopna předkládat zprávy, jak vyžaduje článek 99.
h)
instituce zařadila a nadále zařazuje každou expozici, která spadá do rozsahu použití ratingového systému, do ratingového stupně nebo seskupení v rámci tohoto ratingového systému; instituce zařadila a nadále zařazuje každou expozici, která spadá do rozsahu použití přístupu k akciovým expozicím, do tohoto přístupu založeného na interních modelech.
Požadavky na použití přístupu IRB, včetně vlastních odhadů LGD a konverzních faktorů, se rovněž uplatní, pokud instituce zavedla ratingový systém nebo model použitý v rámci ratingového systému, který zakoupila od třetí strany.
2. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění metodiky posuzování, podle které příslušné orgány posuzují, zda instituce dodržuje požadavky na použití přístupu IRB.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. prosince 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 145
Předchozí zkušenosti s použitím přístupu IRB
1. Instituce, která žádá o použití přístupu IRB, používá pro dotčené kategorie expozic, na něž se vztahuje přístup IRB, ratingové systémy, které jsou obecně v souladu s požadavky pro účely měření a řízení interního rizika stanovenými v oddíle 6 po dobu nejméně tří let před tím, než bude způsobilá používat přístup IRB.
2. Instituce, která žádá o použití vlastních odhadů LGD a konverzních faktorů, příslušným orgánům uspokojivě prokáže, že odhaduje a využívá vlastní odhady LGD a konverzních faktorů způsobem, který je obecně v souladu s požadavky na použití vlastních odhadů těchto parametrů stanovenými v oddíle 6 po dobu nejméně tří let tím, než bude způsobilá používat vlastní odhady LGD a konverzních faktorů.
3. Pokud instituce rozšiřuje použití přístupu IRB poté, co již získala počáteční svolení, zkušenosti instituce postačují, aby vyhověly požadavkům uvedeným v odstavcích 1 a 2, které se vztahují na dodatečné expozice. Pokud se použití ratingových systémů rozšiřuje na expozice, které se výrazně liší od rozsahu stávajícího pokrytí a to tak, že stávající zkušenosti nelze vzhledem k dodatečným expozicím reálně považovat za dostatečné ke splnění požadavků těchto ustanovení, potom se požadavky odstavců 1 a 2 použijí na dodatečné expozice samostatně.
Článek 146
Opatření, která mají být přijata v případě nesplnění požadavků této kapitoly
Pokud instituce přestane plnit požadavky stanovené v této kapitole, vyrozumí příslušný orgán a učiní jeden z těchto kroků:
a)
příslušnému orgánu předloží uspokojivý plán včasného návratu k plnění těchto požadavků a tento plán uskuteční ve lhůtě dohodnuté s příslušným orgánem;
b)
příslušným orgánům uspokojivě prokáže, že dopad neplnění je nepodstatný.
Článek 147
Metodika zařazování expozic do kategorií expozic
1. Metodika, kterou instituce používá pro zařazování expozic do různých kategorií, je vhodná a používá se soustavně.
2. Každá expozice se zařadí do jedné z těchto kategorií expozic:
a)
expozice vůči ústředním vládám a centrálním bankám;
b)
expozice vůči institucím;
c)
expozice vůči podnikům;
d)
retailové expozice;
e)
akciové expozice;
f)
položky představující sekuritizované pozice;
g)
jiná aktiva nemající povahu úvěrového závazku.
3. Tyto expozice se zařadí do kategorie uvedené v odst. 2 písm. a):
a)
expozice vůči regionálním vládám nebo místním orgánům nebo subjektům veřejného sektoru, s nimiž se podle článků 115 a 116 zachází jako s expozicemi vůči ústředním vládám;
b)
expozice vůči mezinárodním rozvojovým bankám uvedeným v čl. 117 odst. 2;
c)
expozice vůči mezinárodním organizacím, kterým se v souladu s článkem 118 přiřazuje riziková váha 0 %.
4. Tyto expozice se zařadí do kategorie uvedené v odst. 2 písm. b):
a)
expozice vůči regionálním vládám nebo místním orgánům, s nimiž se podle čl. 115 odst. 2 a 4 nezachází jako s expozicemi vůči ústředním vládám;
b)
expozice vůči subjektům veřejného sektoru, s nimiž se podle čl. 116 odst. 4 nezachází jako s expozicemi vůči ústředním vládám;
c)
expozice vůči mezinárodním rozvojovým bankám, kterým není podle článku 117 přidělena riziková váha 0 %; a
d)
expozice vůči finančním institucím, s nimiž se podle čl. 119 odst. 5 zachází jako s expozicemi vůči institucím.
5. Expozice jsou způsobilé k zařazení do kategorie retailových expozic uvedené v odst. 2 písm. d), jestliže splňují tato kritéria:
a)
jedná se o jeden z těchto případů:
i)
expozice vůči jedné či více fyzickým osobám;
ii)
expozice vůči malému nebo střednímu podniku, pokud v tomto případě celková částka, kterou dlužící klient nebo ekonomicky spjatá skupina klientů dluží instituci a mateřským podnikům a jejich dceřiným podnikům, včetně jakékoli expozice po splatnosti, ale s výjimkou expozic zajištěných obytnými nemovitostmi, nepřevýší, podle vědomí instituce, která musí učinit přiměřené kroky s cílem potvrdit situaci, částku 1 milion EUR,
b)
instituce s nimi při řízení svého úvěrového rizika zachází v průběhu času konzistentně a podobným způsobem;
c)
nejsou řízeny individuálně do té míry jako expozice v kategorii expozic vůči podnikům;
d)
každá představuje jednu z velkého počtu podobně řízených expozic.
Kromě expozic uvedených v prvním pododstavci se do kategorie retailových expozic zahrne současná hodnota retailových minimálních splátek pronájmu.
6. Tyto expozice se zařadí do kategorie uvedené v odst. 2 písm. e):
a)
expozice, které nemají povahu dluhu a které vyjadřují podřízený podíl na zbývajících aktivech nebo na příjmech emitenta;
b)
dluhové expozice a jiné cenné papíry, podíly společníků, deriváty nebo jiné nástroje, jejichž ekonomická podstata je podobná jako u expozic uvedených v písmenu a).
7. Jakýkoli úvěrový závazek, který není zařazen do kategorií expozic uvedených v odst. 2 písm. a), b), d), e) a f), se zařadí do kategorie expozic vůči podnikům uvedené v písmenu c) daného odstavce.
8. V rámci kategorie expozic vůči podnikům uvedené v odst. 2 písm. c) instituce odděleně rozlišují jako specializované úvěrové expozice takové expozice, které mají tyto vlastnosti:
a)
jedná se o expozici vůči subjektu, který byl speciálně vytvořen za účelem financování nebo řízení hmotných aktiv nebo se jedná o z hospodářského hlediska srovnatelnou expozici;
b)
smluvní ujednání poskytují věřiteli značný stupeň kontroly nad aktivy a příjmy, která tato aktiva vytvářejí;
c)
primárním zdrojem splácení závazku je příjem vytvářený aktivy, která jsou financována, nikoliv nezávislá schopnost samostatného podnikání.
9. Zbytková hodnota pronajatých nemovitostí se zařadí do kategorie expozic uvedené v odst. 2 písm. g), kromě části zbytkové hodnoty, která je již zahrnuta v expozici z pronájmu uvedené v čl. 166 odst. 4.
10. Expozice vyplývající z poskytnutí zajištění na základě úvěrového derivátu n-tého selhání v koši se zařadí do téže kategorie podle odstavce 2, do které by byly zařazeny expozice obsažené v koši; pokud by jednotlivé expozice obsažené v koši byly zařazeny do různých kategorií expozic, zařadí se daná expozice do kategorie expozic vůči podnikům stanovené v odst. 2 písm. c).
Článek 148
Podmínky zavádění přístupu IRB v různých kategoriích expozic a obchodních jednotkách
1. Instituce a jakýkoli mateřský podnik a jeho dceřiné podniky zavedou přístup IRB pro všechny expozice, pokud neobdržely svolení příslušných orgánů trvale používat standardizovaný přístup v souladu s článkem 150.
S předchozím svolením příslušných orgánů může zavádění probíhat postupně napříč různými kategoriemi expozic uvedenými v článku 147 uvnitř téže obchodní jednotky, napříč různými obchodními jednotkami uvnitř stejné skupiny nebo pro využití vlastních odhadů LGD nebo konverzních faktorů pro výpočet rizikových vah expozic vůči podnikům, institucím, ústředním vládám a centrálním bankám.
V případě kategorie retailových expozic uvedené v čl. 147 odst. 5 může zavádění probíhat postupně napříč kategoriemi expozic, jimž odpovídají různé korelace podle článku 154.
2. Příslušné orgány stanoví lhůtu, během níž se po institucích a jakémkoli mateřském podniku a jeho dceřiných podnicích vyžaduje, aby zavedly přístup IRB pro všechny expozice. Stanovenou lhůtu musí příslušné orgány považovat za odpovídající vzhledem k povaze a rozsahu aktivit institucí nebo jakéhokoli mateřského podniku a jeho dceřiných podniků a počtu a povaze ratingových systémů, které mají být zavedeny.
3. Instituce zavedou přístup IRB v souladu s podmínkami stanovenými příslušnými orgány. Příslušný orgán navrhne uvedené podmínky tak, aby zajistily, že se flexibilita uvedená v odstavci 1 nepoužívá selektivně za účelem snížení kapitálových požadavků u těch kategorií expozic nebo obchodních jednotek, které teprve mají být zahrnuty do přístupu IRB nebo do použití vlastních odhadů LGD nebo konverzních faktorů.
4. Institucím, které začnou používat přístup IRB až po 1. lednu 2013 nebo od nich příslušné orgány do tohoto data vyžadovaly, aby k výpočtu svých kapitálových požadavků byly schopny používat standardizovaný přístup, zůstává během lhůty pro zavedení možnost vypočítat kapitálové požadavky pro všechny své expozice podle standardizovaného přístupu, dokud jim příslušné orgány neoznámí, že jsou přesvědčeny, že zavedení přístupu IRB bude dokončeno s přiměřenou jistotou.
5. Instituce, která má povoleno používat přístup IRB pro jakoukoli kategorii expozic, používá přístup IRB pro kategorii akciových expozic stanovenou v čl. 147 odst. 2 písm. e), s výjimkou případů, kdy má instituce povoleno používat standardizovaný přístup podle článku 150 pro akciové expozice a pro kategorii expozic ostatních aktiv nemajících povahu úvěrového závazku stanovenou v čl. 147 odst. 2 písm. g).
6. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění podmínek, podle nichž příslušné orgány stanoví odpovídající povahu a časový harmonogram postupného zavádění přístupu IRB na kategorie expozic uvedené v odstavci 3.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. prosince 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 149
Podmínky opětovného použití méně propracovaných přístupů
1. Instituce, která používá přístup IRB pro konkrétní kategorii expozic nebo druh expozic, nepřestane tento přístup používat a nezačne místo něho pro výpočet objemů rizikově vážených expozic používat standardizovaný přístup, pokud nejsou splněny tyto podmínky:
a)
instituce příslušnému orgánu uspokojivě prokázala, že použití standardizovaného přístupu se nenavrhuje proto, aby se snížily kapitálové požadavky instituce, ale že je nezbytné na základě povahy a složitosti jejích celkových expozic tohoto druhu a nebude mít podstatný nepříznivý dopad na solventnost instituce nebo její schopnost účinně řídit riziko;
b)
instituce již obdržela předchozí svolení příslušného orgánu.
2. Instituce, které získaly svolení podle čl. 151 odst. 9 používat vlastní odhady LGD a konverzních faktorů, opětovně nepoužijí hodnoty LGD a konverzních faktorů uvedené v čl. 151 odst. 8, pokud nejsou splněny tyto podmínky:
a)
instituce příslušnému orgánu uspokojivě prokázala, že použití hodnot LGD a konverzních faktorů uvedených v čl. 151 odst. 8 pro určitou kategorii expozic nebo druh expozic se nenavrhuje proto, aby se snížily kapitálové požadavky instituce, ale že je nezbytné na základě povahy a složitosti jejích celkových expozic tohoto druhu a nebude mít podstatný nepříznivý dopad na solventnost instituce nebo její schopnost účinně řídit riziko;
b)
instituce již obdržela předchozí svolení příslušného orgánu.
3. Na použití odstavců 1 a 2 se vztahují podmínky pro zavedení přístupu IRB stanovené příslušnými orgány v souladu s článkem 148 a svolení pro trvalé částečné použití podle článku 150.
Článek 150
Podmínky pro trvalé částečné použití
1. S předchozím svolením příslušných orgánů mohou instituce, které mají povoleno používat přístup IRB pro výpočet objemů rizikově vážených expozic a výše očekávaných ztrát pro jednu nebo více kategorií expozic, použít standardizovaný přístup pro tyto expozice:
a)
kategorii expozic uvedenou v čl. 147 odst. 2 písm. a), kde je počet podstatných protistran omezen a pro instituci by uplatnění ratingového systému na tyto protistrany bylo nepřiměřeně zatěžující;
b)
kategorii expozic uvedenou v čl. 147 odst. 2 písm. b), kde je počet podstatných protistran omezen a pro instituci by uplatnění ratingového systému na tyto protistrany bylo nepřiměřeně zatěžující;
c)
expozice v nevýznamných obchodních jednotkách a kategorie expozic nebo druhy expozic, které jsou nepodstatné z hlediska velikosti a předpokládaného rizikového profilu;
d)
expozice vůči ústředním vládám a centrálním bankám členských států a vůči jejich regionálním vládám a místním orgánům a správním orgánům a subjektům veřejného sektoru za předpokladu, že:
i)
neexistuje rozdíl v riziku expozic vůči této ústřední vládě a centrální bance a ostatních obdobných expozic v důsledku zvláštních veřejnoprávních ustanovení a
ii)
expozicím vůči ústřední vládě a centrální bance je podle čl. 114 odst. 2, 4 nebo 5 přidělena riziková váha 0 %;
e)
expozice instituce vůči protistraně, která je jejím mateřským podnikem, jejím dceřiným podnikem nebo dceřiným podnikem jejího mateřského podniku, za předpokladu, že tato protistrana je institucí nebo finanční holdingovou společností, smíšenou finanční holdingovou společností, finanční institucí, společností spravující aktiva nebo podnikem pomocných služeb, na něž se vztahují odpovídající obezřetnostní požadavky, nebo podnikem propojeným vztahem ve smyslu čl. 12 odst. 1 směrnice 83/349/EHS;
f)
expozice mezi institucemi, které splňují požadavky uvedené v čl. 113 odst. 7;
g)
akciové expozice vůči subjektům, jejichž úvěrovým závazkům je přidělena riziková váha 0 % podle kapitoly 2, včetně těch subjektů veřejného sektoru, u kterých může být použita riziková váha 0 %;
h)
akciové expozice nabyté v rámci legislativních programů na podporu přesně vymezených hospodářských odvětví, které poskytují instituci významné dotace na tuto investici a zahrnují určitou formu státního dohledu a omezení kapitálových investic, přičemž tyto expozice mohou být v souhrnu vyloučeny z přístupu IRB pouze do výše 10 % kapitálu;
i)
expozice vymezené v čl. 119 odst. 4, které splňují podmínky tam uvedené;
j)
státní a státem zajištěné záruky uvedené v čl. 215 odst. 2.
Příslušné orgány povolí použití standardizovaného přístupu pro akciové expozice uvedené v prvním pododstavci písm. g) a h), u nichž toto zacházení již bylo povoleno v ostatních členských státech. EBA na svých internetových stránkách zveřejňuje a pravidelně aktualizuje seznam expozic stanovených v uvedených ustanoveních, pro které se má použít standardizovaný přístup.
2. Pro účely odstavce 1 se kategorie akciových expozic instituce považuje za podstatnou, pokud jejich souhrnná hodnota snížená o akciové expozice nabyté v rámci legislativních programů, jak je uvedeno v odst. 1 písm. g), převýší v průměru za předchozí rok 10 % kapitálu instituce. Je-li počet těchto akciových expozic nižší než 10 jednotlivých účastí, činí tento limit 5 % kapitálu instituce.
3. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro stanovení podmínek uplatňování odst. 1 písm. a), b) a c).
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. prosince 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
4. EBA vydá pokyny k uplatňování odst. 1 písm. d) v roce 2018, v nichž doporučí limity procentního podílu celkové rozvahy nebo rizikově vážených aktiv, pro jejichž výpočet má být použit standardizovaný přístup.
Tyto pokyny se přijímají v souladu s článkem 16 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Oddíl 2
Výpočet objemů rizikově vážených expozic
Poddíl 1
Zacházení podle kategorie expozice
Článek 151
Zacházení podle kategorie expozice
1. Objemy rizikově vážených expozic pro úvěrové riziko u expozic, které náleží do jedné z kategorií expozic uvedených v čl. 147 odst. 2 písm. a) až e) a g) se, pokud nejsou odečteny z kapitálu, vypočítají v souladu s pododdílem 2 s výjimkou případů, kdy se tyto expozice odečtou z kmenového kapitálu tier 1, položek vedlejšího kapitálu tier 1 nebo položek kapitálu tier 2.
2. Objemy rizikově vážených expozic u pohledávek nabytých za úplatu se pro na riziko rozmělnění vypočítají podle článku 157. Pokud má instituce vůči prodejci pohledávek nabytých za úplatu právo plného postihu za riziko selhání nebo za riziko rozmělnění, ustanovení tohoto článku, článku 152 a čl. 158 odst. 1 až 4 se ve vztahu k pohledávkám nabytým za úplatu nepoužijí a s expozicí se zachází jako se zajištěnou expozicí.
3. Výpočet objemů rizikově vážených expozic pro úvěrové riziko a riziko rozmělnění se zakládá na relevantních parametrech, které se vztahují k dané expozici. Tyto parametry zahrnují PD, LGD, splatnost (dále jen „M“) a hodnotu expozice. PD a LGD mohou být zohledněny odděleně nebo společně v souladu s oddílem 4.
4. Instituce vypočítávají objemy rizikově vážených expozic pro úvěrové riziko u všech expozic, které náleží do kategorie akciových expozic uvedené v čl. 147 odst. 2 písm. e) v souladu s článkem 155. Instituce mohou využít přístupy podle čl. 155 odst. 3 a 4, pokud obdržely předchozí svolení příslušných orgánů. Příslušné orgány instituci povolí používat přístup založený na interních modelech podle čl. 155 odst. 4 za předpokladu, že instituce splňuje požadavky stanovené v oddílu 6 pododdílu 4.
5. Objemy rizikově vážených expozic pro úvěrové riziko pro specializované úvěrové expozice se vypočítají v souladu s čl. 153 odst. 5.
6. Pro expozice, které náleží do kategorií expozic uvedených v čl. 147 odst. 2 písm. a) až d), stanoví instituce své vlastní odhady PD v souladu s článkem 143 a oddílem 6.
7. Pro expozice, které náleží do kategorie expozic uvedené v čl. 147 odst. 2 písm. d), stanoví instituce své vlastní odhady LGD a konverzních faktorů v souladu s článkem 143 a oddílem 6.
8. Pro expozice, které náleží do kategorií expozic uvedených v čl. 147 odst. 2 písm. a) až c), použije instituce hodnoty LGD stanovené v čl. 161 odst. 1 a hodnoty konverzních faktorů stanovené v čl. 166 odst. 8 písm. a) až d), pokud nebylo u těchto kategorií expozic povoleno používat vlastní odhady LGD a konverzních faktorů v souladu s odstavcem 9.
9. Pro všechny expozice, které náleží do kategorií expozic uvedených v čl. 147 odst. 2 písm. a) až c), příslušný orgán institucím povolí, aby používaly vlastní odhady LGD a konverzních faktorů v souladu s článkem 143 a oddílem 6.
10. Objemy rizikově vážených expozic pro sekuritizované expozice a pro expozice, které náleží do kategorie expozic uvedené v čl. 147 odst. 2 písm. f), se vypočítají v souladu s kapitolou 5.
Článek 152
Zacházení s expozicemi ve formě podílových jednotek nebo akcií v subjektech kolektivního investování
1. Pokud expozice ve formě podílových jednotek nebo akcií v subjektech kolektivního investování splňují kritéria stanovená v čl. 132 odst. 3 a instituci jsou známy všechny nebo části podkladových expozic subjektu kolektivního investování, přihlédne instituce k těmto podkladovým expozicím při výpočtu objemů rizikově vážených expozic a výše očekávaných ztrát v souladu s metodami stanovenými v této kapitole.
Pokud je podkladová expozice subjektu kolektivního investování sama o sobě jinou expozicí ve formě podílových jednotek nebo akcií v jiném subjektu kolektivního investování, první instituce rovněž přihlédne k podkladovým expozicím tohoto jiného subjektu kolektivního investování.
2. Pokud instituce nesplňuje podmínky pro použití metod stanovených v této kapitole na všechny podkladové expozice subjektu kolektivního investování nebo jejich části, vypočítají se objemy rizikově vážených expozic a výše očekávaných ztrát podle těchto přístupů:
a)
pro expozice, které jsou zařazeny do kategorie akciových expozic uvedené v čl. 147 odst. 2 písm. e), použijí instituce metodu zjednodušené rizikové váhy stanovenou v čl. 155 odst. 2;
b)
pro všechny ostatní podkladové expozice uvedené v odstavci 1 použijí instituce standardizovaný přístup uvedený v kapitole 2 a splní toto:
i)
pro expozice, na které se použije specifická riziková váha pro expozice bez ratingu nebo stupeň úvěrové kvality vedoucí k nejvyšší rizikové váze pro danou kategorii expozice, se riziková váha násobí koeficientem 2, avšak nesmí být vyšší než 1 250 %,
ii)
u všech ostatních expozic se riziková váha násobí koeficientem 1,1 a musí činit alespoň 5 %.
Pokud není instituce pro účely písmene a) schopna rozlišit mezi akciovými expozicemi neobchodovanými a obchodovanými na regulovaných trzích a ostatními akciovými expozicemi, zachází s těmito expozicemi jako s ostatními akciovými expozicemi. Pokud tyto expozice společně s přímými expozicemi instituce v této kategorii expozic nejsou podstatné ve smyslu čl. 150 odst. 2, lze použít čl. 150 odst. 1 se svolením příslušných orgánů.
3. Pokud expozice ve formě podílových jednotek nebo akcií v subjektu kolektivního investování nesplňují kritéria stanovená v čl. 132 odst. 3 nebo instituci nejsou známy všechny podkladové expozice subjektu kolektivního investování nebo jeho podkladové expozice, které jsou samy o sobě expozicemi ve formě podílových jednotek nebo akcií v jiném subjektu kolektivního investování, přihlédne instituce k těmto podkladovým expozicím a vypočítá objemy rizikově vážených expozic a výši očekávaných ztrát v souladu s metodou zjednodušené rizikové váhy uvedenou v čl. 155 odst. 2.
Pokud není instituce schopna rozlišit mezi akciovými expozicemi neobchodovanými a obchodovanými na regulovaných trzích a ostatními akciovými expozicemi, zachází s těmito expozicemi jako s ostatními akciovými expozicemi. Ty expozice, které nejsou akciovými expozicemi, zařadí do kategorie ostatních akciových expozic.
4. Jako alternativu k metodě popsané v odstavci 3 si instituce při výpočtu a vykazování průměrného objemu rizikově vážených expozic na základě podkladových expozic subjektu kolektivního investování v souladu s přístupy uvedenými v odst. 2 písm. a) a b) mohou provést výpočet samy nebo se spolehnout na níže uvedené třetí strany:
a)
depozitáře nebo finanční instituci subjektu kolektivního investování ve funkci depozitáře za předpokladu, že subjekt kolektivního investování investuje výhradně do cenných papírů a ukládá všechny cenné papíry do tohoto depozitáře nebo finanční instituce;
b)
v případě jiných subjektů kolektivního investování na společnost, která subjekt kolektivního investování spravuje, za předpokladu, že tato společnost splňuje kritéria stanovená v čl. 132 odst. 3 písm. a).
Správnost výpočtu potvrdí externí auditor.
5. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění podmínek, podle nichž příslušné orgány mohou institucím povolit, aby použily standardizovaný přístup uvedený v čl. 150 odst. 1, jak je stanoveno v odst. 2 písm. b) tohoto článku.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 30. června 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Pododdíl 2
Výpočet objemů rizikově vážených expozic pro úvěrové riziko
Článek 153
Objemy rizikově vážených expozic pro expozice vůči podnikům, institucím, ústředním vládám a centrálním bankám
1. S výhradou použití zvláštního zacházení stanoveného v odstavcích 2, 3 a 4 se objemy rizikově vážených expozic pro expozice vůči podnikům, institucím, ústředním vládám a centrálním bankám vypočítají podle těchto vzorců:
kde riziková váha RW je definována takto:
i)
jestliže PD = 0, RW je 0;
ii)
jestliže PD = 1, tj. pro expozice, u nichž došlo k selhání:
-
pokud instituce používají hodnoty LGD stanovené v čl. 161 odst. 1, RW je 0,
-
pokud instituce používají vlastní odhady LGD, RW je; ;
kde nejlepší odhad očekávané ztráty (dále jen „ELBE“) je nejlepším odhadem očekávané ztrátovosti pro expozici, u níž došlo k selhání, ve smyslu čl. 181 odst. 1 písm. h);
iii)
jestliže 0 PD 1
kde:
N(x)
=
kumulativní distribuční funkce normovaného normálního rozdělení náhodné veličiny (tj. pravděpodobnost, že náhodná veličina se střední hodnotou 0 a rozptylem 1 nabývá hodnoty menší nebo rovné x),
G (Z)
=
inverzní funkce k distribuční funkci normovaného normálního rozdělení náhodné veličiny (tj. hodnota x je taková, že N(x) = (z),
R
=
koeficient korelace, který je definován jako
b
=
faktor splatnosti, který je definován jako.
.
2. Pro všechny expozice vůči velkým subjektům finančního sektoru se koeficient korelace podle odst. 1 bodu iii) násobí hodnotou 1,25. Pro všechny expozice vůči neregulovaným finančním subjektům se koeficienty korelace stanovené v odst. 1 bodě iii) a případně v odst. 4 násobí hodnotou 1,25.
3. Objem rizikově vážené expozice pro každou expozici, která splňuje požadavky stanovené v článcích 202 a 217, může být upraven podle následujícího vzorce:
kde:
PDpp
=
PD poskytovatele zajištění.
RW se vypočítá podle příslušného vzorce rizikové váhy uvedeného v bodě 1 pro expozici, PD dlužníka a LGD srovnatelné přímé expozice vůči poskytovateli zajištění. Faktor splatnosti b se vypočítá pomocí nižší z těchto hodnot: PD poskytovatele zajištění a PD dlužníka.
4. V případě expozic vůči společnostem, kdy celkový roční obrat konsolidované skupiny, k níž daný podnik patří, činí méně než 50 milionů EUR, mohou instituce pro výpočet rizikových vah expozic vůči podnikům použít následující vzorec korelace podle odst. 1 bodu iii). V tomto vzorci S vyjadřuje celkový roční obrat v milionech EUR, přičemž 5 milionů EUR ≤ S ≤ 50 milionů EUR. V případě vykázaného obratu nižšího než 5 milionů EUR se postupuje tak, jako kdyby obrat dosahoval 5 milionů EUR. V případě pohledávek nabytých za úplatu odpovídá celkový roční obrat váženému průměru jednotlivých expozic daného seskupení.
Pokud celkový roční obrat není smysluplným ukazatelem velikosti daného podniku a výstižnějším ukazatelem jsou celková aktiva, nahradí instituce celkový roční obrat bilanční sumou konsolidované skupiny.
5. V případě specializovaných úvěrových expozic, pro které instituce není schopna odhadnout PD nebo odhady PD instituce nesplňují požadavky stanovené v oddíle 6, přidělí instituce těmto expozicím rizikové váhy podle tabulky č. 1 takto:
Tabulka č. 1
Zbývající doba splatnosti
Kategorie 1
Kategorie 2
Kategorie 3
Kategorie 4
Kategorie 5
Méně než 2,5 roku
50 %
70 %
115 %
250 %
0 %
2,5 roku a více
70 %
90 %
115 %
250 %
0 %
Při přidělování rizikových vah specializovaným úvěrovým expozicím musí instituce vzít v úvahu tyto faktory: finanční sílu, politické a právní prostředí, charakteristiku transakce nebo aktiva, postavení sponzora a developera, včetně všech příjmů vyplývajících z partnerství veřejného a soukromého sektoru, bezpečnostní opatření.
6. V případě pohledávek nabytých za úplatu za podniky dodržují instituce požadavky stanovené v článku 184. V případě pohledávek nabytých za úplatu za podniky, které navíc splňují i podmínky stanovené v čl. 154 odst. 5, pokud by pro instituci bylo zbytečně náročné použít pravidla pro výpočet rizika platná pro expozice vůči podnikům stanovená v oddíle 6, lze použít pravidla pro výpočet rizika platná pro retailové expozice stanovená v oddíle 6.
7. V případě pohledávek nabytých za úplatu za podniky lze s diskonty s budoucí úhradou, kolaterálem nebo částečnými zárukami, které poskytují ochranu před první ztrátou pro ztráty ze selhání, ztráty z rozmělnění nebo v obou těchto případech, zacházet jako s pozicemi první ztráty v rámci přístupu IRB pro sekuritizaci.
8. V případě, že instituce poskytne koši expozic zajištění úvěrového rizika za podmínky, že n-té selhání u expozic povede k použití zajištění a ukončení smlouvy, a jestliže je pro tento produkt k dispozici externí úvěrové hodnocení vypracované externí ratingovou agenturou, přidělí se rizikové váhy předepsané v kapitole 5. Pokud produkt nebyl ohodnocen externí ratingovou agenturou, rizikové váhy expozic v daném koši se sečtou, s výjimkou expozic n-1, přičemž součet výše očekávané ztráty vynásobené hodnotou 12,5 a objemu rizikově vážené expozice nesmí přesáhnout nominální hodnotu zajištění poskytnutého úvěrovým derivátem vynásobenou hodnotou 12,5. Expozice n-1, které mají být ze součtu vyloučeny, jsou ty, jejichž objem rizikově vážené expozice je nižší než objem rizikově vážené expozice kterékoli z expozic zahrnutých do agregace. Na pozice v koši se použije riziková váha 1 250 %, pro které instituce nemůže určit rizikovou váhu v rámci přístupu IRB.
9. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění způsobu, jakým instituce zohlední faktory uvedené v odst. 5 druhém pododstavci při přidělování rizikových vah specializovaným úvěrovým expozicím.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. prosince 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 154
Objemy rizikově vážených expozic pro retailové expozice
1. Objemy rizikově vážených expozic pro retailové expozice se vypočítají podle těchto vzorců:
kde riziková váha RW je definována takto:
i)
jestliže PD = 1, tj. pro expozice, u nichž došlo k selhání, RW je;
;
kde ELBE je co nejlepší odhad očekávané ztrátovosti pro expozici, u níž došlo k selhání podle čl. 181 odst. 1 písm. h);
ii)
jestliže 0 PD 1, tj. pro každou jinou možnou hodnotu pro PD, než je uvedena v bodě i)
kde:
N(x)
=
kumulativní distribuční funkce normovaného normálního rozdělení náhodné veličiny (tj. pravděpodobnost, že náhodná veličina se střední hodnotou 0 a rozptylem 1 nabývá hodnoty menší nebo rovné x),
G(Z)
=
inverzní funkce k distribuční funkci normovaného normálního rozdělení náhodné veličiny (tj. hodnota x je taková, že N(x) = (z),
R
=
koeficient korelace, který je definován jako
2. Objem rizikově vážené expozice pro každou expozici vůči malému a střednímu podniku uvedenou v čl. 147 odst. 5, která splňuje požadavky stanovené v článcích 202 a 217, lze vypočítat podle čl. 153 odst. 3.
3. V případě retailových expozic zajištěných nemovitostmi se číselný údaj, který vyplynul ze vzorce korelace v odstavci 1, nahradí koeficientem korelace R s hodnotou 0,15.
4. V případě kvalifikovaných revolvingových retailových expozic podle písmen a) až e) se číselný údaj ze vzorce korelace v odstavci 1 nahradí koeficientem korelace R s hodnotou 0,04.
Za kvalifikované revolvingové retailové expozice se považují expozice, které splňují tyto podmínky:
a)
jedná se o expozice vůči fyzickým osobám;
b)
jedná se o nezajištěné revolvingové expozice, které, pokud nejsou čerpány okamžitě a bezpodmínečně, může instituce zrušit. V tomto smyslu jsou revolvingové expozice definovány jako expozice, u nichž mohou zůstatky na účtech klientů kolísat na základě jejich rozhodnutí půjčit si nebo splatit dluh, a to až do určitého limitu stanoveného institucí. Nevyčerpané přísliby lze považovat za bezpodmínečně zrušitelné, pokud podmínky, které se k nim vztahují, instituci umožňují, aby je zrušila v rozsahu povoleném právními předpisy na ochranu spotřebitele a souvisejícími právními předpisy;
c)
maximální expozice vůči jedné fyzické osobě v dílčím portfoliu činí 100 000 EUR nebo méně;
d)
použití hodnoty korelace podle tohoto odstavce je omezeno na portfolia, která vykazují relativně nízkou volatilitu ztrátovosti ve srovnání s průměrnou ztrátovostí, zejména v nižších pásmech PD;
e)
zacházení jako s kvalifikovanou revolvingovou retailovou expozicí je v souladu s charakteristikami podkladového rizika dílčího portfolia.
U zajištěných úvěrových příslibů spojených s účtem, na který se převádí plat, se odchylně od písmene b) nepoužije podmínka, aby byl úvěr nezajištěný. V takovém případě se při odhadu LGD nepřihlíží k výnosům z tohoto kolaterálu.
Příslušné orgány posuzují relativní volatilitu ztrátovosti dílčích portfolií kvalifikovaných revolvingových retailových expozic i souhrnného portfolia kvalifikovaných revolvingových retailových expozic a informace o typických charakteristikách této ztrátovosti poskytují členským státům.
5. Aby pohledávky nabyté za úplatu byly způsobilé pro stejné zacházení jako retailové expozice, musí splnit požadavky stanovené v článku 184 a tyto podmínky:
a)
instituce pohledávky nakoupila od třetí strany, s níž není nijak spojená, a její expozice vůči dlužníkovi dané pohledávky nezahrnuje žádné expozice, jejichž přímým či nepřímým původcem je sama instituce;
b)
pohledávky nabyté za úplatu vznikly na základě nezávislého vztahu mezi prodejcem a dlužníkem; jako takové nejsou přípustné vzájemné pohledávky a závazky podniků, které mezi sebou prodávají a nakupují;
c)
nakupující instituce má nárok na veškeré výnosy z pohledávek nabytých za úplatu nebo na poměrný úrok z výnosů; a
d)
portfolio pohledávek nabytých za úplatu je dostatečně diverzifikované.
6. V případě pohledávek nabytých za úplatu za podniky lze s diskonty s budoucí úhradou, kolaterálem nebo částečnými zárukami, které poskytují ochranu před první ztrátou pro ztráty ze selhání, ztráty z rozmělnění nebo v obou těchto případech, zacházet jako s pozicemi první ztráty v rámci přístupu IRB pro sekuritizaci.
7. V případě hybridních seskupení retailových pohledávek nabytých za úplatu, kdy nakupující instituce nedokáží oddělit expozice zajištěné nemovitostmi a kvalifikované revolvingové retailové expozice od ostatních retailových expozic, se použije funkce rizikové váhy, která dává pro tyto expozice nejvyšší kapitálový požadavek.
Článek 155
Objemy rizikově vážených expozic pro akciové expozice
1. Instituce určí objemy svých rizikově vážených expozic pro akciové expozice, kromě těch, které byly odečteny v souladu s částí druhou nebo jimž byla přiřazena riziková váha 250 % podle článku 48, v souladu s přístupy stanovenými v odstavcích 2, 3 a 4 tohoto článku. Instituce může použít různé přístupy k různým akciovým portfoliím, pokud sama používá různé přístupy pro účely interního řízení rizik. Pokud instituce používá různé přístupy, výběr metody PD/LGD nebo přístupu založeného na interních modelech musí být konzistentní, a to dlouhodobě a včetně přístupu použitého pro interní řízení rizik příslušné akciové expozice, a nesmí vycházet ze snahy o regulatorní arbitráž.
Instituce mohou zacházet s akciovými expozicemi vůči podnikům pomocných služeb stejně jako s jinými aktivy, která nemají povahu úvěrového závazku.
2. V souladu s metodou zjednodušené rizikové váhy se objem rizikově vážených expozic vypočítá podle těchto vzorců:
kde:
Riziková váha (RW)= 190 % v případě akciových expozic neobchodovaných na regulovaných trzích v dostatečně diverzifikovaných portfoliích.
Riziková váha (RW)= 290 % v případě akciových expozic obchodovaných na burze.
Riziková váha (RW)= 370 % v případě veškerých ostatních akciových expozic.
Je povoleno, aby krátké hotovostní pozice a derivátové nástroje držené v investičním portfoliu kompenzovaly dlouhé pozice ve stejných nástrojích za předpokladu, že tyto nástroje byly výslovně určeny k zajištění konkrétních akciových expozic a toto zajištění budou poskytovat ještě nejméně rok. S ostatními krátkými pozicemi se zachází jako s dlouhými pozicemi, přičemž absolutní hodnotě každé pozice se přidělí příslušná riziková váha. V případě nesouladu splatností se použije stejná metoda jako u expozic vůči podnikům stanovená v čl. 162 odst. 5.
Instituce mohou uznat osobní zajištění úvěrového rizika v případě akciové expozice v souladu s metodami stanovenými v kapitole 4.
3. V rámci metody PD/LGD se objemy rizikově vážených expozic vypočítají podle vzorců v čl. 153 odst. 1. Pokud nemají instituce dostatek informací, aby mohly použít definici selhání stanovenou v článku 178, rizikové váhy se upraví o faktor navýšení 1,5.
Na úrovni jednotlivých expozic nesmí součet výše očekávaných ztrát vynásobené 12,5 a objemu rizikově vážené expozice přesáhnout hodnotu expozice vynásobenou 12,5.
Instituce mohou uznat osobní zajištění úvěrového rizika v případě akciové expozice v souladu s metodami stanovenými v kapitole 4. Pro expozici vůči poskytovateli zajištění přitom platí LGD ve výši 90 %. Pro akciové expozice neobchodované na regulovaných trzích v dostatečně diverzifikovaných portfoliích lze použít LGD ve výši 65 %. Pro tyto účely je splatnost M pět let.
4. Podle přístupu založeného na interních modelech je objemem rizikově vážených expozic potenciální ztráta z akciových expozic instituce odvozená za použití interních modelů hodnoty v riziku s tím, že je použit jednostranný interval spolehlivosti s hladinou spolehlivosti 99 % pro rozdíl mezi čtvrtletními výnosy a odpovídající bezrizikovou úrokovou mírou, přičemž výpočet je prováděn za delší období a percentil je vynásoben hodnotou 12,5. Objemy rizikově vážených expozic na úrovni akciového portfolia nesmí být menší než součet těchto celkových částek:
a)
objemů rizikově vážených expozic, které jsou požadovány v rámci metody PD/LGD; a
b)
odpovídající výše očekávaných ztrát vynásobené hodnotou 12,5.
Hodnoty uvedené v písm. a) a b) se vypočítají na základě hodnot PD stanovených v čl. 165 odst. 1 a odpovídajících hodnot LGD stanovených v čl. 165 odst. 2.
Instituce mohou v případě akciové pozice uznat osobní zajištění úvěrového rizika.
Článek 156
Objemy rizikově vážených expozic pro jiná aktiva, která nemají povahu úvěrového závazku
Objemy rizikově vážených expozic pro jiná aktiva, která nemají povahu úvěrového závazku, se vypočítají podle tohoto vzorce:,
,
s výjimkou:
a)
pokladní hotovosti a obdobných hotovostních položek, jakož i zlatých rezerv držených ve vlastním trezoru nebo ve společné správě do výše, do jaké jsou kryty závazky ve zlatě, jimž se přidělí riziková váha 0 %;
b)
případů, kdy expozicí je zbytková hodnota pronajatých aktiv - v tomto případě by měla být vypočítána takto:
kde t je počet celých zbývajících let pronájmu, nejméně však 1.
Pododdíl 3
Výpočet objemů rizikově vážených expozic pro riziko rozmělnění u pohledávek nabytých za úplatu
Článek 157
Objemy rizikově vážených expozic pro riziko rozmělnění u pohledávek nabytých za úplatu
1. Instituce vypočítají objemy rizikově vážených expozic pro riziko rozmělnění u pohledávek nabytých za úplatu za podniky a retailových pohledávek podle vzorce stanoveného v čl. 153 odst. 1.
2. Instituce určuje vstupní parametry PD a LGD v souladu s oddílem 4.
3. Instituce stanovuje hodnotu expozice v souladu s oddílem 5.
4. Pro účely tohoto článku činí hodnota M 1 rok.
5. Příslušné orgány osvobodí instituci od výpočtu a uznávání objemů rizikově vážených expozic pro riziko rozmělnění u druhu expozic vyplývajících z pohledávek nabytých za úplatu za podniky nebo z retailových pohledávek, pokud instituce příslušnému orgánu uspokojivě prokázala, že riziko rozmělnění je v případě tohoto druhu expozic pro danou instituci nepodstatné.
Oddíl 3
Výše očekávaých ztrát
Článek 158
Zacházení podle druhu expozice
1. Výpočet výše očekávaných ztrát se zakládá na týchž vstupních údajích PD, LGD a hodnotě expozice pro každou expozici, jako jsou ty, které se používají pro výpočet objemů rizikově vážených expozic v souladu s článkem 151.
2. Výše očekávaných ztrát pro sekuritizované expozice se vypočítá podle kapitoly 5.
3. Výše očekávaných ztrát pro expozice, které náleží do kategorie expozic „jiná aktiva nemající povahu úvěrového závazku“ uvedené v čl. 147 odst. 2 písm. g), je nulová.
4. Výše očekávaných ztrát pro expozice ve formě akcií nebo podílových jednotek v subjektu kolektivního investování uvedené v článku 152 se vypočítají v souladu s metodami stanovenými v tomto článku.
5. Očekávaná ztráta (EL) a výše očekávaných ztrát pro expozice vůči podnikům, institucím, ústředním vládám a centrálním bankám a pro retailové expozice se vypočítá podle následujících vzorců:
Výše očekávaných ztrát
=
EL znásobená hodnotou expozice.
U expozic, u nichž došlo k selhání, (PD = 100 %) a pro které instituce používají vlastní odhady LGD, se EL rovná ELBE, tj. co nejlepšímu vlastnímu odhadu očekávané ztráty u expozice v selhání podle čl. 181 odst. 1 písm. h).
V případě expozic, pro něž platí zacházení uvedené v čl. 153 odst. 3, se EL rovná 0 %.
6. Hodnoty EL pro specializované úvěrové expozice, u nichž instituce používají metody pro přidělování rizikových vah stanovené v čl. 153 odst. 5, se přidělí podle tabulky č. 2.
Tabulka č. 2
Zbývající doba splatnosti
Kategorie 1
Kategorie 2
Kategorie 3
Kategorie 4
Kategorie 5
Méně než 2,5 roku
0 %
0,4 %
2,8 %
8 %
50 %
2,5 roku a více
0,4 %
0,8 %
2,8 %
8 %
50 %
7. Výše očekávaných ztrát pro akciové expozice, u nichž se objemy rizikově vážených expozic počítají podle zjednodušené metody rizikové váhy, se vypočítá podle tohoto vzorce:
Hodnoty EL jsou tyto:
Očekávaná ztráta (EL)= 0,8 % v případě akciových expozic neobchodovaných na regulovaných trzích v dostatečně diverzifikovaných portfoliích
Očekávaná ztráta (EL)= 0,8 % v případě akciových expozic obchodovaných na burze.
Očekávaná ztráta (EL)= 2,4 % v případě všech ostatních akciových expozic.
8. Očekávaná ztráta a výše očekávaných ztrát pro akciové expozice, u nichž se objemy rizikově vážených expozic počítají podle metody PD/LGD, se vypočítá podle tohoto vzorce:
9. Výše očekávaných ztrát pro akciové expozice, u nichž se objemy rizikově vážených expozic počítají podle metody interního modelu, je nula.
10. Výše očekávaných ztrát pro riziko rozmělnění u pohledávek nabytých za úplatu se vypočítá podle tohoto vzorce:
Článek 159
Zacházení s výší očekávané ztráty
Instituce odečítá výši očekávaných ztrát vypočítanou v souladu s čl. 158 odst. 5, 6 a 10 od obecné a specifické úpravy o úvěrové riziko, dodatečných úprav ocenění v souladu s články 34 a 110 a dalších snížení kapitálu vztahujících se k těmto expozicím. S diskonty rozvahových expozic nabytých v selhání podle čl. 166 odst. 1 se zachází stejně jako se specifickými úpravami o úvěrové riziko. Specifické úpravy o úvěrové riziko pro expozice v selhání se nepoužijí na pokrytí výše očekávaných ztrát u jiných expozic. Do tohoto výpočtu se nezahrnuje výše očekávaných ztrát pro sekuritizované expozice a obecné a specifické úpravy o úvěrové riziko související s těmito expozicemi.
Oddíl 4
PD, LGD a splatnost
Pododdíl 1
Expozice vůči podnikům, institucím, ústředním vládám a centrálním bankám
Článek 160
Pravděpodobnost selhání (PD)
1. PD expozice vůči podniku nebo instituci činí alespoň 0,03 %.
2. V případě pohledávek vůči podnikům nabytých za úplatu, u nichž instituce není schopna PD odhadnout nebo odhady PD instituce nesplňují požadavky stanovené v oddíle 6, se PD pro tyto expozice určí pomocí těchto metod:
a)
pro přednostní pohledávky vůči podnikům nabyté za úplatu odpovídá PD vlastnímu odhadu EL vydělenému hodnotou LGD pro tyto pohledávky;
b)
pro podřízené pohledávky vůči podnikům nabyté za úplatu odpovídá PD vlastnímu odhadu EL;
c)
instituce, která obdržela svolení příslušného orgánu používat vlastní odhady LGD pro expozice vůči podnikům podle článku 143 a která je schopna své odhady EL u pohledávek vůči podnikům nabytých za úplatu rozkládat na hodnoty PD a LGD způsobem, jenž příslušný orgán považuje za spolehlivý, může používat odhad PD vyplývající z tohoto rozkladu.
3. PD dlužníků v selhání je 100 %.
4. Instituce mohou v hodnotě PD zohlednit osobní zajištění úvěrového rizika v souladu s ustanoveními kapitoly 4. Pro účely rizika rozmělnění, kromě poskytovatelů zajištění uvedených v čl. 201 odst. 1 písm. g), je prodávající pohledávek nabytých za úplatu způsobilý, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
podnik má úvěrové hodnocení vypracované některou externí ratingovou agenturou, které podle vymezení EBA odpovídá stupni úvěrové kvality 3 nebo vyššímu podle pravidel pro stanovení rizikových vah expozic vůči podnikům podle kapitoly 2;
b)
v případě institucí, které vypočítávají objemy rizikově vážených expozic a výši očekávaných ztrát podle přístupu IRB, podnik nemá úvěrové hodnocení vypracované uznanou externí ratingovou agenturou a podle interního ratingu je jeho PD stejná jako u úvěrových hodnocení vypracovaných externími ratingovými agenturami, kterým podle vymezení EBA odpovídá stupeň úvěrové kvality 3 nebo vyšší podle pravidel pro stanovení rizikových vah expozic vůči podnikům podle kapitoly 2.
5. Instituce, které používají vlastní odhady LGD, mohou zohlednit osobní zajištění úvěrového rizika úpravou PD za podmínek čl. 161 odst. 3.
6. Pro účely rizika rozmělnění u pohledávek vůči podnikům nabytých za úplatu se PD rovná vlastnímu odhadu EL pro riziko rozmělnění. Instituce, která obdržela svolení příslušného orgánu používat vlastní odhady LGD pro expozice vůči podnikům podle článku 143 a je schopna své odhady EL pro riziko rozmělnění u pohledávek vůči podnikům nabytých za úplatu rozkládat na hodnoty PD a LGD způsobem, jenž příslušný orgán považuje za spolehlivý, může používat odhad PD vyplývající z tohoto rozkladu. Instituce mohou v hodnotě PD zohlednit osobní zajištění úvěrového rizika v souladu s ustanoveními kapitoly 4. Pro účely rizika rozmělnění, kromě poskytovatelů zajištění uvedených v čl. 201 odst. 1 písm. g), je prodávající pohledávek nabytých za úplatu způsobilý za předpokladu, že jsou splněny podmínky stanovené v odstavci 4.
7. Odchylně od čl. 201 odst. 1 písm. g) jsou podniky, které splňují podmínky stanovené v odstavci 4, způsobilé.
Instituce, která obdržela svolení příslušného orgánu podle článku 143 používat vlastní odhady LGD pro riziko rozmělnění u pohledávek vůči podnikům nabytých za úplatu, může zohlednit osobní zajištění úvěrového rizika úpravou PD za podmínek čl. 161 odst. 3.
Článek 161
Ztrátovost ze selhání (LGD)
1. Instituce použijí tyto hodnoty LGD:
a)
pro přednostní expozice bez způsobilého kolaterálu: 45 %;
b)
pro podřízené expozice bez způsobilého kolaterálu: 75 %;
c)
instituce mohou v hodnotě LGD zohlednit majetkové a osobní zajištění úvěrového rizika v souladu s kapitolou 4;
d)
krytým dluhopisům způsobilým pro postup stanovený v čl. 129 odst. 4 nebo 5 lze přidělit hodnotu LGD ve výši 11,25 %;
e)
pro přednostní pohledávky vůči podnikům nabyté za úplatu, pokud instituce není schopna odhadnout hodnoty PD nebo vlastní odhady PD nesplňují požadavky stanovené v oddíle 6: 45 %;
f)
pro podřízené pohledávky vůči podnikům nabyté za úplatu, pokud instituce není schopna odhadnout hodnoty PD nebo vlastní odhady PD nesplňují požadavky stanovené v oddíle 6: 100 %;
g)
pro riziko rozmělnění u pohledávek vůči podnikům nabytých za úplatu: 75 %.
2. Pro účely rizika rozmělnění a rizika selhání, pokud instituce obdržela svolení příslušného orgánu používat vlastní odhady LGD pro expozice vůči podnikům podle článku 143 a je schopna své odhady EL u pohledávek vůči podnikům nabytých za úplatu rozkládat na hodnoty PD a LGD způsobem, jenž příslušný orgán považuje za spolehlivý, může pro pohledávky vůči podnikům nabyté za úplatu používat odhad LGD.
3. Pokud instituce obdržela svolení příslušného orgánu používat vlastní odhady LGD pro expozice vůči podnikům, institucím, ústředním vládám a centrálním bankám v souladu s článkem 143, může zohlednit osobní zajištění úvěrového rizika úpravou PD nebo LGD za předpokladu, že jsou splněny požadavky stanovené v oddíle 6 a ve svolení příslušných orgánů. Instituce nesmí zaručeným expozicím přidělit upravené hodnoty PD nebo LGD tak, že by upravená riziková váha byla nižší než riziková váha srovnatelné přímé expozice vůči danému ručiteli.
4. Pro účely podniků uvedených v čl. 153 odst. 3 je LGD srovnatelné přímé expozice vůči poskytovateli zajištění buď LGD související s nezajištěnou transakcí vůči ručiteli, nebo s nezajištěnou transakcí dlužníka podle toho, zda z dostupné dokumentace a ze struktury záruky vyplývá, že navrácená částka by závisela na finanční situaci ručitele či dlužníka, pokud se ručitel i dlužník dopustí během zajištěné transakce platebního selhání.
Článek 162
Splatnost
1. Instituce, které neobdržely svolení používat vlastní LGD a vlastní konverzní faktory pro expozice vůči podnikům, institucím, ústředním vládám a centrálním bankám, přidělí expozicím vzniklým v důsledku repo obchodů nebo půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit splatnost (M) 0,5 roku a veškerým ostatním expozicím splatnost (M) 2,5 roku.
Obdobně v rámci svolení uvedeného v článku 143 rozhodnou příslušné orgány o tom, zda instituce použije splatnost (M) pro každou expozici, jak je stanoveno v odstavci 2.
2. Instituce, které obdržely svolení příslušného orgánu používat vlastní LGD a vlastní konverzní faktory pro expozice vůči podnikům, institucím nebo ústředním vládám a centrálním bankám podle článku 143, vypočítají M pro každou z těchto expozic v souladu s písmeny a) až e) tohoto odstavce a s výhradou odstavců 3 až 5 tohoto článku. M není delší než pět let kromě případů uvedených v čl. 384 odst. 1, kde M vymezená podle tohoto článku se použije:
a)
pro nástroje, které podléhají plánu peněžních toků, se M vypočítá podle tohoto vzorce:
kde CFt označuje peněžní toky v čase t (jistina, úroky a poplatky) smluvně dohodnuté s dlužníkem;
b)
pro deriváty, které podléhají rámcové dohodě o započtení, odpovídá M váženému průměru zbytkové splatnosti expozice, přičemž nesmí být kratší než 1 rok, a pro vážení splatnosti se použije pomyslná hodnota každé expozice;
c)
pro expozice vzniklé v důsledku derivátových nástrojů plně či téměř plně zajištěných kolaterálem uvedených v příloze II a maržových obchodů plně či téměř plně zajištěných kolaterálem, které podléhají rámcové dohodě o započtení, odpovídá M váženému průměru zbytkové splatnosti těchto transakcí, přičemž nesmí být kratší než 10 dní;
d)
v případě repo obchodů nebo půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit, které podléhají rámcové dohodě o započtení, odpovídá M váženému průměru zbytkové splatnosti transakcí, přičemž M nesmí být kratší než 5 dnů. Pro vážení splatnosti se použije pomyslná hodnota každé transakce;
e)
v případě institucí, které obdržely svolení příslušného orgánu podle článku 143 používat vlastní odhady PD pro pohledávky vůči podnikům nabyté za úplatu, odpovídá M pro vyčerpané částky váženému průměru splatnosti těchto pohledávek, přičemž nesmí být kratší než 90 dnů. Stejná hodnota M se použije i pro nevyčerpanou část poskytnutého příslibu odkoupit pohledávky za předpokladu, že tento příslib obsahuje účinné omezovací doložky, doložky o předčasném umoření nebo jiné prvky, které nabývající instituci chrání před výrazným zhoršením kvality budoucích pohledávek, které musí v průběhu platnosti příslibu nakoupit. Pokud takové účinné ochranné prvky neexistují, vypočítá se M pro nevyčerpané částky jako součet nejzazšího data splatnosti možné pohledávky v rámci kupní smlouvy a zbytkové splatnosti příslibu, přičemž nesmí být kratší než 90 dnů;
f)
v případě jiných nástrojů než uvedených v tomto odstavci nebo pokud instituce není schopna vypočítat M v souladu s pokyny v písmenu a), odpovídá M maximální zbytkové době (v letech), která je dlužníkovi povolena pro splnění jeho smluvních závazků, přičemž nesmí být kratší než 1 rok;
g)
v případě institucí, které používají k výpočtu hodnot expozic metodu interního modelu uvedenou v kapitole 6 oddíle 6, se M vypočítá pro expozice, na něž instituce tuto metodu uplatňují a u nichž je splatnost smlouvy s nejzazším datem zahrnuté do skupiny transakcí se započtením delší než rok, podle tohoto vzorce:
kde:
=
formální proměnná, jejíž hodnota v budoucím období tk se rovná 0, je-li tk 1 rok, a 1, jestliže tk ≤ 1;
=
očekávaná expozice v budoucím období tk;
=
efektivní očekávaná expozice v budoucím období tk;
=
bezrizikový diskontní faktor pro budoucí časové období tk;
;
h)
instituce, která k výpočtu jednostranné úvěrové úpravy v ocenění používá interní model, může se svolením příslušných orgánů používat efektivní duraci úvěru odhadnutou na základě interního modelu stejně jako v případě M.
S výhradou odstavce 2 platí pro skupiny transakcí se započtením, u nichž je původní splatnost všech smluv kratší než rok, vzorec uvedený v písmenu a);
i)
v případě institucí, které používají k výpočtu hodnot expozic metodu interního modelu uvedenou v kapitole 6 oddíle 6 a mají svolení použít interní model pro specifické riziko spojené s obchodovanými dluhovými pozicemi v souladu s částí třetí hlavou IV kapitolou 5, odpovídá M ve vzorci stanoveném v čl. 153 odst. 1 hodnotě 1 za předpokladu, že instituce je schopna příslušným orgánům prokázat, že její interní model pro specifické riziko spojené s obchodovanými dluhovými pozicemi použitý v článku 383 obsahuje dopady migrace mezi ratingy;
j)
pro účely čl. 153 odst. 3 odpovídá M efektivní splatnosti úvěrového zajištění, ale činí minimálně jeden rok.
3. Pokud je dle dokumentace nutné každodenní dozajištění a přecenění a v dokumentaci jsou ustanovení, která umožňují rychlé zpeněžení nebo započtení kolaterálu v případě selhání nebo neprovedená dozajištění, nesmí být M kratší než jeden den v případě:
a)
derivátových nástrojů plně či téměř plně zajištěných kolaterálem, které jsou uvedeny v příloze II;
b)
maržových obchodů plně či téměř plně zajištěných kolaterálem;
c)
repo obchodů a transakcí půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit.
Kromě toho pro kvalifikované krátkodobé expozice, které nejsou součástí probíhajícího financování dlužníka ze strany instituce, činí M nejméně jeden den. Kvalifikované krátkodobé expozice zahrnují:
a)
expozice vůči institucím vyplývající z vypořádání měnových závazků;
b)
samolikvidující se krátkodobé transakce financování obchodu spojené s výměnou zboží nebo služeb se zbytkovou splatností do jednoho roku, jak je uvedeno v čl. 4 odst. 1 bodě 80;
c)
expozice vyplývající z vypořádání nákupu a prodeje cenných papírů během obvyklé dodací lhůty nebo dvou obchodních dnů;
d)
expozice vyplývající z hotovostních vypořádání převodem a z vypořádání elektronických platebních transakcí a předplacených nákladů, včetně přečerpání vyplývajících z neúspěšných transakcí, které nepřekračují nízký, pevně dohodnutý počet obchodních dnů.
4. V případě expozic vůči podnikům v rámci Unie s konsolidovaným obratem a bilanční sumou nižší než 500 milionů EUR se může instituce rozhodnout soustavně stanovovat M tak, jak je uvedeno v odstavci 1, namísto použití odstavce 2. V případě podniků, které především vlastní a pronajímají nespekulativní obytné nemovitosti, mohou instituce místo limitu pro bilanční sumu ve výši 500 milionů EUR použít limit 1 000 milionů EUR.
5. V případě nesouladu splatností se postupuje tak, jak je uvedeno v kapitole 4.
Pododdíl 2
Retailové expozice
Článek 163
Pravděpodobnost selhání (PD)
1. PD expozice činí alespoň 0,03 %.
2. PD dlužníků nebo, v případě použití metody založené na závazcích dlužníků, PD expozic v selhání je 100 %.
3. Pro účely rizika rozmělnění u pohledávek nabytých za úplatu se PD rovná odhadu EL pro riziko rozmělnění. Pokud je instituce schopna své odhady EL pro riziko rozmělnění u pohledávek nabytých za úplatu rozkládat na hodnoty PD a LGD způsobem, jenž příslušné orgány považují za spolehlivý, lze použít odhad PD.
4. S výhradou čl. 164 odst. 2 lze úpravou hodnot PD zohlednit osobní zajištění úvěrového rizika. Pro účely rizika rozmělnění, kromě poskytovatelů zajištění uvedených v čl. 201 odst. 1 písm. g), je prodávající pohledávek nabytých za úplatu způsobilý za předpokladu, že jsou splněny podmínky stanovené v čl. 160 odst. 4.
Článek 164
Ztrátovost ze selhání (LGD)
1. Instituce stanovují vlastní odhady LGD s přihlédnutím k požadavkům uvedeným v oddíle 6 a svolení příslušných orgánů vydanému podle článku 143. Pro účely rizika rozmělnění se u pohledávek nabytých za úplatu použije hodnota LGD ve výši 75 %. Pokud je instituce schopna své odhady EL pro riziko rozmělnění u pohledávek nabytých za úplatu spolehlivě rozkládat na hodnoty PD a LGD, může instituce použít vlastní odhad LGD.
2. Osobní zajištění úvěrového rizika lze uznat za způsobilé úpravou odhadů hodnot PD nebo LGD s přihlédnutím k požadavkům uvedeným v čl. 183 odst. 1, 2 a 3 a svolení příslušných orgánů, a to pro jednotlivou expozici nebo seskupení expozic. Instituce nesmí zaručeným expozicím přidělit upravené hodnoty PD nebo LGD tak, že by upravená riziková váha byla nižší než riziková váha srovnatelné přímé expozice vůči danému ručiteli.
3. Pro účely čl. 154 odst. 2 je LGD srovnatelné přímé expozice vůči poskytovateli zajištění podle čl. 153 odst. 3 buď LGD související s nezajištěnou transakcí vůči ručiteli, nebo s nezajištěnou transakcí dlužníka podle toho, zda z dostupné dokumentace a ze struktury záruky vyplývá, že navrácená částka by závisela na finanční situaci ručitele, případně dlužníka, pokud se ručitel či dlužník dopustí během zajištěné transakce platebního selhání.
4. Průměrná vážená hodnota LGD, kde vahou jsou expozice, nesmí být pro žádnou retailovou expozici, která je zajištěna obytnými nemovitostmi a na kterou se nevztahují záruky ústředních vlád, nižší než 10 %.
Průměrná vážená hodnota LGD, kde vahou jsou expozice, nesmí být pro žádnou retailovou expozici, která je zajištěna obytnými nemovitostmi a na kterou se nevztahují záruky ústředních vlád, nižší než 15 %.
5. Na základě údajů shromážděných podle článku 101 a s přihlédnutím k budoucímu vývoji trhu s nemovitostmi a veškerým dalším relevantním ukazatelům příslušné orgány pravidelně, alespoň jednou ročně, posuzují, zda jsou minimální hodnoty LGD uvedené v odstavci 4 tohoto článku vhodné pro expozice zajištěné obytnými nebo obchodními nemovitostmi nacházejícími se na jejich území. Příslušné orgány mohou vzít případně v úvahu finanční stabilitu a pro expozice zajištěné nemovitostmi na jejich území stanovit vyšší minimální hodnoty expozicí vážené průměrné hodnoty LGD.
Příslušné orgány oznámí EBA jakékoli změny minimálních hodnot LGD, které učiní v souladu s prvním pododstavcem a EBA tyto hodnoty LGD zveřejní.
6. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění podmínek, které příslušné orgány vezmou v úvahu pro určování vyšších minimálních hodnot LGD.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31.prosince 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
7. Instituce jednoho členského státu použijí vyšší minimální hodnoty LGD, které byly určeny příslušnými orgány jiného členského státu, na expozice zajištěné nemovitostmi, které se nacházejí v daném jiném členském státě.
Pododdíl 3
Akciové expozice, na které se vztahuje metoda PD/LGD
Článek 165
Akciové expozice, na které se vztahuje metoda PD/LGD
1. Hodnoty PD se určí pomocí metod používaných pro expozice vůči podnikům.
Použijí se tyto minimální hodnoty PD:
a)
0,09 % v případě akciových expozic obchodovaných na burze, pokud je tato investice součástí dlouhodobého vztahu se zákazníkem;
b)
0,09 % v případě akciových expozic neobchodovaných na burze, u nichž je návratnost investice založena na pravidelně se opakujících hotovostních tocích, které nejsou odvozeny z kapitálových výnosů;
c)
0,40 % v případě akciových expozic obchodovaných na burze, včetně ostatních krátkých pozic uvedených v čl. 155 odst. 2;
d)
1,25 % v případě všech ostatních akciových expozic, včetně ostatních krátkých pozic uvedených v čl. 155 odst. 2.
2. Akciovým expozicím neobchodovaným na regulovaných trzích v dostatečně diverzifikovaných portfoliích lze přidělit LGD ve výši 65 %. Všem ostatním takovým expozicím se přidělí LGD ve výši 90 %.
3. Všem expozicím se přidělí M v délce pěti let.
Oddíl 5
Hodnota expozice
Článek 166
Expozice vůči podnikům, institucím, ústředním vládám a centrálním bankám a retailové expozice
1. Pokud není uvedeno jinak, hodnotou expozice u rozvahových expozic je účetní hodnota měřená bez ohledu na veškeré provedené úpravy o úvěrové riziko.
Toto pravidlo platí i v případě aktiv nakoupených za cenu, která se liší od dlužné částky.
V případě nakoupených aktiv je rozdíl mezi dlužnou částkou a účetní hodnotou po uplatnění specifické úpravy o úvěrové riziko, která byla institucí zaznamenána v rozvaze při nákupu aktiva, označen jako diskont, pokud je dlužná částka vyšší, nebo jako prémie, pokud je dlužná částka nižší.
2. Pokud instituce používají v případě repo obchodů nebo půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit rámcové dohody o započtení, vypočítá se hodnota expozice podle kapitoly 4 nebo 6.
3. Pro výpočet hodnoty expozice pro rozvahové započtení úvěrů a vkladů použijí instituce metody stanovené v kapitole 4.
4. Hodnota expozice u pronájmů odpovídá diskontovaným minimálním platbám pronájmu. Minimální platby pronájmu zahrnují platby v době pronájmu, k nimž je nebo může být nájemce zavázán, a jakékoli výhodné předkupní právo (tj. právo, které se velmi pravděpodobně realizuje). Pokud lze vyžadovat platbu v souvislosti se zbytkovou hodnotou pronajaté nemovitosti po jiné smluvní straně, než je nájemce, a platební povinnost splňuje řadu podmínek stanovených v článku 201 týkajících se způsobilosti poskytovatelů zajištění a požadavků na uznání jiných typů záruk uvedených v článku 213, platební povinnost může být zohledněna jako osobní zajištění úvěrového rizika podle kapitoly 4.
5. U veškerých kontraktů uvedených v příloze II se hodnota expozice určí metodami stanovenými v kapitole 6 a nezohlední se žádné provedené úpravy o úvěrové riziko.
6. Hodnota expozice pro výpočet objemů rizikově vážených expozic u pohledávek nabytých za úplatu odpovídá hodnotě určené podle odstavce 1 minus kapitálové požadavky k riziku rozmělnění před snižováním úvěrového rizika.
7. Pokud expozici tvoří cenné papíry nebo komodity prodané, složené či zapůjčené v rámci repo obchodu nebo půjčky či výpůjčky cenných papírů nebo komodit, transakce s delší dobou vypořádání a maržového obchodu, odpovídá hodnota expozice hodnotě daných cenných papírů nebo komodit určené podle článku 24. Pokud se použije komplexní metoda finančního kolaterálu uvedená v článku 223, navýší se hodnota expozice vynásobením koeficientem volatility příslušným pro takové cenné papíry nebo komodity, jak je stanoveno v daném článku. Hodnota expozice repo obchodů, půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit, transakcí s delší dobou vypořádání a maržových obchodů se může určit buď podle kapitoly 6, nebo čl. 220 odst. 2.
8. Hodnota expozice u následujících položek se vypočítá tak, že se přislíbená, ale nevyčerpaná částka vynásobí konverzním faktorem. Instituce použijí tyto konverzní faktory v souladu s čl. 151 odst. 8 na expozice vůči podnikům, institucím, ústředním vládám a centrálním bankám:
a)
na úvěrové linky, které může instituce kdykoli a bez předchozího oznámení bezpodmínečně zrušit, nebo které umožňují automatické zrušení v důsledku zhoršení úvěruschopnosti dlužníka, se použije konverzní faktor 0 %. Aby mohly instituce uplatnit konverzní faktor 0 %, musí aktivně sledovat finanční situaci dlužníka a jejich systémy interní kontroly jim musí umožnit okamžitě zjistit zhoršení úvěruschopnosti dlužníka. Nevyčerpané úvěrové linky lze považovat za bezpodmínečně zrušitelné, pokud podmínky, které se k nim vztahují, umožňují instituci zrušit je v plném rozsahu, jak to povolují právní předpisy na ochranu spotřebitele a související právní předpisy;
b)
na krátkodobé akreditivy vzniklé v důsledku pohybu zboží se použije konverzní faktor 20 % jak u emitující instituce, tak u potvrzující instituce;
c)
na nevyčerpané přísliby nákupu revolvingových pohledávek nabývaných za úplatu, jež mohou být bezpodmínečně zrušeny nebo které umožňují kdykoli a bez předchozího oznámení automatické zrušení ze strany instituce, se použije konverzní faktor 0 %. Aby mohly instituce uplatnit konverzní faktor 0 %, musí aktivně sledovat finanční situaci dlužníka a jejich systémy interní kontroly jim musí umožnit okamžitě zjistit zhoršení úvěrové kvality dlužníka;
d)
na ostatní úvěrové linky, přísliby nakoupit dluhové cenné papíry (NIF) a přísliby revolvingových úvěrů (RUF) se použije konverzní faktor 75 %;
e)
instituce, které splňují požadavky pro používání vlastních odhadů konverzních faktorů uvedené v oddíle 6, mohou používat vlastní odhady konverzních faktorů pro různé typy produktů, jak je stanoveno v písmenech a) až d), se svolením příslušných orgánů.
9. Pokud se některý příslib vztahuje k prodloužení jiného příslibu, použije se nižší ze dvou konverzních faktorů spojených s jednotlivými přísliby.
10. V případě jiných podrozvahových položek, než které jsou uvedeny v odstavcích 1 až 8, se hodnota expozice vypočítá jako tato procentuální část její hodnoty:
a)
100 % u položek s vysokým rizikem;
b)
50 % u položek se středním rizikem;
c)
20 % u položek se středně nízkým rizikem a
d)
0 % u položek s nízkým rizikem.
Pro účely tohoto odstavce se podrozvahové položky zařazují do kategorií rizika podle přílohy I.
Článek 167
Akciové expozice
1. Hodnota expozice u akciových expozic odpovídá účetní hodnotě poté, co byla uplatněna specifická úprava o úvěrové riziko.
2. Hodnotou expozice podrozvahových akciových expozic je jejich nominální hodnota poté, co byly od nominální hodnoty odečteny specifické úpravy o úvěrové riziko pro tuto expozici.
Článek 168
Jiná aktiva nemající povahu úvěrového závazku
Hodnota expozic u jiných aktiv nemajících povahu úvěrového závazku odpovídá účetní hodnotě poté, co byla uplatněna specifická úprava o úvěrové riziko.
Oddíl 6
Požadavky týkající se přístupu IRB
Pododdíl 1
Ratingové systémy
Článek 169
Obecné zásady
1. Používá-li instituce několik ratingových systémů, rozhodnutí o volbě ratingového systému pro daného dlužníka či transakci musí být doloženo a použito způsobem, který přiměřeně odráží úroveň rizika.
2. Kritéria a postupy pro volbu ratingového systému se pravidelně vyhodnocují, přičemž se posuzuje, zda zůstávají vhodné pro aktuální portfolio a vnější podmínky.
3. Pokud instituce používá přímé odhady rizikových parametrů u jednotlivých dlužníků nebo expozic, lze na ně pohlížet jako na odhady přiřazené stupňům na spojité ratingové stupnici.
Článek 170
Struktura ratingových systémů
1. Struktura ratingových systémů pro expozice vůči podnikům, institucím, ústředním vládám a centrálním bankám splňuje tyto požadavky:
a)
ratingový systém zohledňuje rizikové charakteristiky dlužníka a transakce;
b)
ratingový systém má ratingovou stupnici dlužníků, která odráží výlučně kvantifikaci rizika selhání dlužníků. Ratingová stupnice dlužníků musí mít minimálně 7 stupňů pro dlužníky, kteří nejsou v selhání, a jeden pro dlužníky, kteří jsou v selhání;
c)
instituce dokladuje vztah mezi stupni dlužníků jak ve smyslu úrovně rizika selhání, které jednotlivé stupně předpokládají, tak kritérií užívaných k rozlišení jednotlivých úrovní tohoto rizika;
d)
instituce s portfolii soustředěnými do určitého tržního segmentu a v určitém rozpětí rizika selhání musí mít v tomto rozpětí dostatek stupňů dlužníka, aby se zamezilo nadměrné koncentraci dlužníků v jednom stupni. Výrazné koncentrace v rámci jednoho stupně musí být podpořeny přesvědčivými empirickými důkazy, že stupeň dlužníka pokrývá přiměřeně úzké pásmo PD a riziko selhání představované všemi dlužníky v daném stupni spadá do tohoto pásma;
e)
aby příslušný orgán povolil používat vlastní odhady LGD pro výpočet kapitálového požadavku, musí ratingový systém obsahovat jasně odlišenou ratingovou stupnici transakcí, která odráží výlučně charakteristiky transakcí související s LGD. Vymezení jednotlivých stupňů transakce zahrnuje jak popis zařazování expozic do stupňů, tak kritérií používaných k rozlišení úrovně rizika mezi jednotlivými stupni;
f)
významné koncentrace v rámci jednoho stupně transakce musí být podpořeny přesvědčivými empirickými důkazy, že stupeň transakce pokrývá přiměřeně úzké pásmo LGD a riziko představované všemi expozicemi v daném stupni spadá do tohoto pásma.
2. Instituce používající k určení rizikových vah pro specializované úvěrové expozice metody stanovené v čl. 153 odst. 5 jsou osvobozeny od požadavku mít ratingovou stupnici dlužníků, která odráží výlučně kvantifikaci rizika selhání dlužníků u těchto expozic. Tyto instituce musí mít pro výše zmíněné expozice alespoň 4 stupně pro dlužníky, kteří nejsou v selhání, a alespoň jeden pro dlužníky, kteří jsou v selhání.
3. Struktura ratingových systémů pro retailové expozice splňuje tyto požadavky:
a)
ratingové systémy odráží riziko dlužníka i riziko transakce a zachycují všechny odpovídající charakteristiky dlužníka a transakce;
b)
úroveň diferenciace rizik zajišťuje, že počet expozic v daném stupni nebo seskupení je dostatečný, aby umožnil věrohodnou kvantifikaci a validaci charakteristik ztráty na úrovni stupně nebo seskupení. Rozdělení expozic a dlužníků napříč stupni nebo seskupeními zamezuje nadměrným koncentracím;
c)
proces zařazování expozic do stupňů nebo seskupení zajišťuje věrohodnou diferenciaci rizika, sdružení dostatečně homogenních expozic a umožňuje přesný a soustavný odhad charakteristik ztráty v rámci stupně či seskupení. U pohledávek nabytých za úplatu odráží seskupení postupy upisování prodávajícího a různorodost jeho klientů.
4. Při zařazování expozic do stupňů nebo seskupení vezmou instituce v úvahu tyto rizikové faktory:
a)
rizikové charakteristiky dlužníka;
b)
rizikové charakteristiky transakce, včetně typu produktu či kolaterálu, případně obojího. Instituce explicitně řeší případy, kdy je pro několik expozic použit stejný kolaterál;
c)
nesplácení, kromě případů, kdy instituce svému příslušnému orgánu uspokojivě prokáže, že nesplácení není podstatným faktorem ovlivňujícím riziko expozice.
Článek 171
Zařazení do jednotlivých stupňů nebo seskupení
1. Pro zařazování expozic do stupňů a seskupení v rámci ratingového systému musí mít instituce specifické definice, postupy a kritéria, které splňují tyto požadavky:
a)
definice a kritéria pro stupně a seskupení jsou dostatečně podrobné, aby umožnily osobám odpovědným za přiřazování ratingu soustavně zařazovat dlužníky či transakce představující obdobné riziko do stejného ratingového stupně nebo seskupení. Tato soustavnost se musí týkat všech linií podnikání a všech útvarů a zeměpisných oblastí;
b)
podklady týkající se ratingového postupu umožňují třetím stranám pochopit způsob zařazování expozic do stupňů a seskupení, reprodukovat proces zařazování do stupňů či seskupení a hodnotit patřičnost zařazení do stupně či seskupení;
c)
kritéria jsou také v souladu s interními zásadami úvěrování dané instituce a s jejími postupy při nakládání s problémovými dlužníky a transakcemi.
2. Instituce zohledňuje při zařazování dlužníků a transakcí do ratingových stupňů nebo seskupení veškeré relevantní informace. Tyto informace musí být aktuální a musí instituci umožnit předpovídat budoucí vývoj expozice. Čím méně informací instituce má, tím je proces zařazování dlužníků a transakcí do stupňů nebo seskupení konzervativnější. Používá-li instituce externí rating jako primární faktor určující přiřazení interního ratingu, ujistí se, že bere v úvahu i ostatní relevantní informace.
Článek 172
Zařazování expozic
1. U expozic vůči podnikům, institucím, ústředním vládám a centrálním bankám a u akciových expozic, u nichž instituce využívá přístup PD/LGD podle čl. 155 odst. 3, se zařazování expozic provádí v souladu s těmito kritérii:
a)
v rámci procesu schvalování úvěrů je každý dlužník zařazen do stupně dlužníka;
b)
u expozic, pro něž instituce obdržela svolení příslušného orgánu používat vlastní odhady LGD a konverzních faktorů v souladu s článkem 143, se v rámci procesu schvalování úvěrů každá expozice rovněž zařadí do stupně transakce;
c)
instituce, které používají metody stanovené v čl. 153 odst. 5 pro přiřazování rizikových vah pro specializované úvěrové expozice, zařadí jednotlivé expozice do stupňů v souladu s čl. 170 odst. 2;
d)
každý samostatný právní subjekt, vůči němuž má instituce expozici, musí být hodnocen samostatně. Instituce mají patřičné postupy pro nakládání s jednotlivými dlužícími klienty a skupinami spjatých klientů;
e)
různé expozice vůči stejnému dlužníkovi se zařadí do stejného stupně dlužníka bez ohledu na jakékoli rozdíly v povaze jednotlivých transakcí. Avšak pokud je povoleno zařazovat jednotlivé expozice vůči témuž dlužníkovi do různých ratingových stupňů, použije se toto:
i)
riziko země v závislosti na tom, zda jsou expozice denominovány v národní nebo zahraniční měně;
ii)
stupeň dlužníka lze upravit vzhledem k zárukám přidruženým k expozici;
iii)
právní předpisy o ochraně spotřebitele, zachování bankovního tajemství nebo jiné právní předpisy zakazují poskytovat údaje o klientovi.
2. U retailových expozic musí být v rámci procesu schvalování úvěrů každá expozice zařazena do stupně nebo seskupení.
3. Pro účely zařazování do stupňů a seskupení instituce zaznamenávají, v jakých situacích může osobní posouzení převážit nad vstupními parametry nebo výsledky procesu zařazování a kteří pracovníci jsou odpovědni za schvalování takovýchto odchýlení. Instituce zaznamenává tato odchýlení a odpovědné pracovníky. Instituce analyzují vývoj expozic, u nichž při zařazování do stupňů došlo k odchýlení. Tato analýza obsahuje posouzení vývoje expozic, u kterých byl rating pozměněn určitou osobou a uvádí všechny odpovědné pracovníky.
Článek 173
Spolehlivost procesu zařazování
1. U expozic vůči podnikům, institucím, ústředním vládám a centrálním bankám a u akciových expozic, u nichž instituce využívá přístup PD/LGD podle čl. 155 odst. 3, splňuje proces zařazování tyto požadavky spolehlivosti:
a)
zařazení do ratingových stupňů a jeho pravidelný přezkum provádí nebo schvaluje nezávislá strana, která nemá přímý prospěch z rozhodování o poskytování úvěrů;
b)
instituce provádí přezkum zařazení do ratingových stupňů minimálně jednou ročně a zařazení upraví, pokud výsledek přezkumu ukáže, že ponechání stávajícího zařazení není odůvodněné. Vysoce rizikoví dlužníci a problémové expozice jsou podrobováni častějšímu přezkumu. Pokud instituce získají podstatné informace o dlužníkovi či expozici, provedou nové zařazení;
c)
instituce mají účinný postup získávání a aktualizace příslušných informací o charakteristikách dlužníka, které ovlivňují PD, a o charakteristikách transakce, které ovlivňují LGD a konverzní faktory.
2. U retailových expozic provádí instituce alespoň jednou ročně přezkum zařazení dlužníka a transakce a zařazení upraví, pokud výsledek přezkumu ukáže, že ponechání stávajícího zařazení není odůvodněné, nebo provádí přezkum charakteristik ztráty a stavu nesplácení každého identifikovaného rizikového seskupení. Instituce provádí rovněž alespoň jednou ročně na reprezentativním vzorku přezkum stavu jednotlivých expozic v rámci každého seskupení, aby se ujistila, že expozice jsou i nadále zařazovány do správného seskupení, a zařazení upraví, pokud výsledek přezkumu ukáže, že ponechání stávajícího zařazení není odůvodněné.
3. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro metodiky příslušných orgánů používaných k posouzení spolehlivosti procesu zařazování a pravidelného a nezávislého hodnocení rizik.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. prosince 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 174
Použití modelů
Pokud instituce používá k zařazování expozic do stupňů či seskupení dlužníků nebo transakcí statistické modely a jiné technické metody, musí být splněny tyto požadavky:
a)
model má dobrou schopnost předpovědi a v důsledku jeho použití nejsou zkresleny kapitálové požadavky. Vstupní veličiny tvoří adekvátní a účinný základ pro výsledné předpovědi. Model nesmí vykazovat podstatná zkreslení;
b)
instituce má k dispozici postup prověřování údajů vstupujících do daného modelu, který zahrnuje posouzení přesnosti, úplnosti a vhodnosti údajů;
c)
údaje použité pro vytvoření daného modelu jsou reprezentativní pro soubor aktuálních dlužníků či expozic instituce;
d)
instituce má pravidelný cyklus validace modelu, který se skládá ze sledování výkonu a stability modelu, přezkumu specifikace modelu a testování výstupů modelu proti skutečnosti;
e)
instituce doplňuje statistický model osobním posouzením a dohledem, aby bylo možno přezkoumávat zařazení do ratingových stupňů provedená na základě modelu a zajistit správné užívání modelů. Proces přezkoumávání se zaměřuje na nalezení a omezení chyb spojených se slabinami modelu. Osobní posouzení bere v úvahu všechny relevantní informace, které model nezohledňuje. Instituce zaznamenává, jakým způsobem je osobní posouzení kombinováno s výsledky modelu.
Článek 175
Záznamy týkající se ratingových systémů
1. Instituce zaznamenává koncepci a provozní detaily svých ratingových systémů. Tyto podklady poskytují důkazy o dodržování požadavků uvedených v tomto oddíle a zahrnují oblast diferenciace portfolií, ratingová kritéria, povinnosti osob hodnotících dlužníky a expozice, četnost přezkumů zařazování a dohled nad ratingovým procesem ze strany vedení.
2. Instituce zaznamenává důvody výběru svých ratingových kritérií a analýzu podporující tento výběr. Instituce zaznamenává veškeré významné změny ve svém ratingovém procesu a tyto podklady umožňují zjistit změny, které byly v ratingovém procesu provedeny po posledním přezkumu ze strany příslušných orgánů. Organizace přiřazování ratingu, včetně procesu přiřazení ratingu a struktury interní kontroly, musí být rovněž zaznamenány.
3. Instituce zaznamenává specifické definice selhání a ztráty, které interně používá, a zajistí jejich soulad s definicemi uvedenými v tomto nařízení.
4. Pokud instituce v ratingovém procesu využívá statistické modely, zaznamená jejich metodiky. Tyto materiály:
a)
poskytují podrobný popis teorie, předpokladů a matematického a empirického základu pro přiřazování odhadů ke stupňům, jednotlivým dlužníkům, expozicím nebo seskupením a také zdroj(e) údajů užívaných k odhadování modelu;
b)
zakládají přesný statistický postup pro validaci modelu, včetně testování výkonnosti modelu na vzorku údajů z jiného časového období a na jiném vzorku údajů, než je vzorek použitý ke specifikaci modelu;
c)
poukazují na všechny okolnosti, za kterých model nefunguje účinně.
5. Instituce uspokojivě prokáže příslušnému orgánu, že požadavky tohoto článku jsou splněny, pokud získala ratingový systém nebo model používaný v rámci ratingového systému od třetí strany a daný prodejce odmítá nebo omezuje přístup instituce k informacím týkajícím se metodiky ratingového systému nebo modelu nebo podkladových údajů použitých k vývoji této metodiky nebo modelu na základě skutečnosti, že k takovým informacím má vlastnická práva.
Článek 176
Správa údajů
1. Instituce shromažďuje a ukládá údaje týkající se jejích interních ratingů v souladu s požadavky uvedenými v části osmé.
2. U expozic vůči podnikům, institucím, ústředním vládám a centrálním bankám a u akciových expozic, u nichž instituce využívá přístup PD/LGD podle čl. 155 odst. 3, instituce shromažďují a ukládají toto:
a)
úplnou historii všech ratingů přidělených dlužníkům a uznaným ručitelům;
b)
data, kdy byly ratingy přiděleny;
c)
základní údaje a metodiku použitou k odvození ratingu;
d)
údaje o osobě odpovědné za přidělení ratingu;
e)
identitu dlužníků a expozic, u nichž došlo k selhání;
f)
datum a okolnosti těchto selhání;
g)
údaje týkající se PD a skutečných poměrů selhání spojených s ratingovými stupni a migrací mezi ratingy.
3. Instituce, které nepoužívají vlastní odhady LGD a konverzních faktorů, shromažďují a ukládají údaje o srovnání skutečných hodnot LGD s hodnotami uvedenými v čl. 161 odst. 1 a skutečných konverzních faktorů s hodnotami uvedenými v čl. 166 odst. 8.
4. Instituce, které používají vlastní odhady LGD a konverzních faktorů, shromažďují a ukládají:
a)
úplnou historii všech údajů týkajících se ratingů transakcí a odhadů LGD a konverzních faktorů spojených s jednotlivými ratingovými stupnicemi;
b)
data, kdy byly přiděleny ratingy a provedeny odhady;
c)
základní údaje a metodiku použitou k odvození ratingů transakcí a odhadů LGD a konverzních faktorů;
d)
údaje o osobě, která přiřadila transakci rating, a osobě, která provedla odhady LGD a konverzních faktorů;
e)
odhadnuté a skutečné hodnoty LGD a konverzních faktorů spojených s jednotlivými expozicemi, u nichž došlo k selhání;
f)
hodnoty LGD u dané expozice před a po vyhodnocení vlivu záruky či úvěrového derivátu v případě institucí, u nichž se v hodnotě LGD projevují účinky snižování úvěrového rizika prostřednictvím záruk nebo úvěrových derivátů;
g)
údaje týkající se složek ztráty pro každou expozici, u níž došlo k selhání.
5. U retailových expozic instituce shromažďují a ukládají:
a)
údaje použité při procesu zařazování expozic do stupňů či seskupení;
b)
odhady PD, LGD a konverzních faktorů spojených se stupni nebo seskupeními expozic;
c)
identitu dlužníků a expozic, u nichž došlo k selhání;
d)
v případě expozic, u nichž došlo k selhání, stupně nebo seskupení, do nichž byla daná expozice zařazena v roce předcházejícím selhání, a skutečné hodnoty LGD a konverzního faktoru;
e)
údaje o ztrátovosti v případě kvalifikovaných revolvingových retailových expozic.
Článek 177
Zátěžové testy používané při hodnocení kapitálové přiměřenosti
1. Instituce má zavedeny spolehlivé postupy zátěžového testování, které používá při hodnocení své kapitálové přiměřenosti. Zátěžové testování zahrnuje vymezení možných událostí nebo budoucích změn ekonomických podmínek, které by mohly nepříznivě ovlivnit úvěrové expozice dané instituce, a dále posouzení schopnosti dané instituce těmto změnám čelit.
2. Instituce pravidelně provádí zátěžové testování úvěrového rizika, aby mohla vyhodnotit vliv určitých specifických podmínek na celkové kapitálové požadavky k úvěrovému riziku. Test si vybere instituce, avšak podléhá přezkumu v rámci dohledu. Používaný test má být vypovídající a zohledňovat dopady vážných, ale možných scénářů pro případ recese. Instituce v rámci zátěžového testování hodnotí rovněž migraci mezi ratingy. Portfolia podrobená zátěžovému testování zahrnují převážnou většinu celkových expozic instituce.
3. Instituce, které používají postup stanovený v čl. 153 odst. 3, vezmou v úvahu - jako součást svého zátěžového testování - dopad případného zhoršení úvěrové kvality poskytovatelů zajištění, zejména v případě, kdy poskytovatelé zajištění nesplní kritéria způsobilosti.
Pododdíl 2
Kvantifikace rizika
Článek 178
Selhání dlužníka
1. Má se za to, že u konkrétního dlužníka došlo k selhání, pokud nastane jedna nebo obě tyto situace:
a)
instituce má za to, že dlužník pravděpodobně v plném rozsahu nesplatí své úvěrové závazky vůči instituci, jejímu mateřskému podniku či některému z jejích dceřiných podniků, aniž by instituce přistoupila ke krokům, jako je realizace zajištění;
b)
některý podstatný úvěrový závazek dlužníka vůči instituci, jejímu mateřskému podniku či některému z jejích dceřiných podniků je více než 90 dní po splatnosti. Příslušné orgány mohou nahradit lhůtu 90 dní lhůtou 180 dnů u expozic zajištěných obytnými nebo obchodními nemovitostmi malých nebo středních podniků v kategorii retailových expozic, i u expozic vůči subjektům veřejného sektoru. Lhůta 180 dní se pro účely článku 127 nepoužije.
V případě retailových expozic mohou instituce uplatnit definici selhání stanovenou v prvním pododstavci písm. a) a b) spíše na úrovni jednotlivých úvěrových příslibů než v souvislosti s celkovými závazky dlužníka.
2. Pro účely odst. 1 písm. b) platí toto:
a)
při přečerpání se dny po splatnosti začínají počítat od okamžiku, kdy dlužník překročí doporučený limit, je mu doporučen limit nižší než aktuální čerpání nebo čerpal úvěr neoprávněně a jedná se o podstatnou částku;
b)
pro účely písmene a) doporučený limit zahrnuje jakýkoli úvěrový limit stanovený institucí, o kterém instituce dlužníka informovala;
c)
dny po splatnosti pro úvěrové karty se začínají počítat dnem splatnosti minimální splátky;
d)
podstatnost úvěrového závazku po splatnosti se posuzuje podle limitu stanoveného příslušnými orgány. Tento limit odráží úroveň rizika, kterou příslušný orgán považuje za přiměřenou;
e)
instituce zaznamenala zásady, pokud jde o počítání dnů po splatnosti, zejména pokud jde o opětovné porovnání data uskutečnění transakcí a data jejich splatnosti a udělení prodloužení, změn nebo odkladů, obnovení a započtení stávajících účtů. Tyto zásady se uplatňují soustavně a jsou v souladu s interním řízením rizika a rozhodovacími procesy instituce.
3. Pro účely odst. 1 písm. a) situace, které naznačují pravděpodobnost nesplácení, zahrnují tyto případy:
a)
instituce přestane úvěrový závazek úročit;
b)
instituce uznává specifickou úpravu úvěru, která vyplývá z významného zhoršení úvěrové kvality zaznamenaného až po převzetí expozice institucí;
c)
instituce prodává úvěrový závazek s podstatnou ekonomickou ztrátou spojenou s úvěrem;
d)
instituce souhlasí s nucenou restrukturalizací úvěrového závazku, která pravděpodobně povede ke snížení finančního závazku způsobenému podstatným prominutím nebo odkladem splátek jistiny, úroků nebo (případně) poplatků. V případě akciových expozic hodnocených metodou PD/LGD to zahrnuje nucenou restrukturalizaci samotných těchto akcií;
e)
instituce podala návrh na vyhlášení úpadku dlužníka nebo podobný požadavek týkající se úvěrového závazku dlužníka vůči instituci, jejímu mateřskému podniku či některému z jejích dceřiných podniků;
f)
dlužník požádal o vyhlášení úpadku nebo bylo vydáno rozhodnutí o jeho úpadku nebo podobné ochraně, aby se tím vyhnul splacení úvěrového závazku vůči instituci, jejímu mateřskému podniku či některému z jejích dceřiných podniků, anebo ho odložil.
4. Instituce používající externí údaje, které nejsou v souladu s definicí selhání uvedenou v odstavci 1, učiní příslušné úpravy, aby bylo dosaženo obecné shody s danou definicí selhání.
5. Má-li instituce za to, že na expozici, u které dříve došlo k selhání, již nepůsobí okolnosti vedoucí k selhání, může stanovit rating dlužníka nebo transakce způsobem, který by uplatňovala u expozice, která není ve stavu selhání. Pokud je následně třeba uplatnit definici selhání, má se za to, že došlo k dalšímu selhání.
6. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění podmínek, podle nichž příslušný orgán stanovuje limit uvedený v odst. 2 písm. d).
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. prosince 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
7. EBA vydává pokyny o použití tohoto článku. Tyto pokyny se přijímají v souladu s článkem 16 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 179
Obecné požadavky týkající se odhadu
1. Při kvantifikaci rizikových parametrů spojených s ratingovými stupni nebo seskupeními instituce uplatňují tyto požadavky:
a)
vlastní odhady rizikových parametrů PD, LGD, konverzních faktorů a EL provedené institucí zahrnují veškeré relevantní údaje, informace a metody. Odhady se odvozují s využitím zkušeností z minulosti a empirických důkazů, nikoliv pouze na základě osobního posouzení. Odhady jsou realistické a věrohodné a vycházejí z faktorů, které podstatně ovlivňují příslušné rizikové parametry. Čím méně má instituce k dispozici údajů, tím konzervativnější je její odhad;
b)
instituce je schopna provádět rozklad realizované ztráty na četnost selhání, LGD a konverzní faktor, nebo používá-li odhady EL, na faktory, jež považuje za určující pro vývoj příslušných rizikových parametrů. Odhady instituce vycházejí z dlouhodobých zkušeností;
c)
zohlední se veškeré změny v úvěrovacích postupech nebo v postupu vymáhání pohledávek za sledovaná období uvedená v čl. 180 odst. 1 písm. h) a odst. 2 písm. e), čl. 181 odst. 1 písm. j) a odst. 2 a čl. 182 odst. 2 a 3. Odhady instituce odrážejí vliv technického pokroku, nových údajů a dalších informací, jakmile jsou k dispozici. Instituce revidují své odhady, kdykoli se objeví nové informace, vždy však alespoň jednou ročně;
d)
soubor expozic, z něhož pochází údaje používané k odhadům, úvěrové standardy používané v době vzniku údajů a další odpovídající charakteristiky jsou srovnatelné s charakteristikami expozic a standardy instituce. Ekonomické nebo tržní podmínky, jež slouží jako podklad pro údaje, jsou relevantní vzhledem k aktuálním a předvídatelným podmínkám. Počet expozic ve vzorku a časové období používané ke kvantifikaci jsou dostatečné na to, aby se mohla instituce spolehnout, že její odhady jsou přesné a spolehlivé;
e)
u pohledávek nabytých za úplatu odhady odrážejí veškeré relevantní informace, které jsou nabývající instituci k dispozici ohledně kvality podkladových pohledávek, včetně údajů o obdobných seskupeních poskytnutých prodávajícím, nabývající institucí nebo externími zdroji. Nabývající instituce vyhodnocuje veškeré údaje, ze kterých vychází a které poskytl prodávající;
f)
instituce je ve svých odhadech ohledně očekávaného rozpětí chyb přiměřeně konzervativní. Pokud jsou metody a údaje považovány za méně uspokojivé a očekávané rozpětí chyb je větší, potom je i odhad konzervativnější.
Pokud instituce používají rozdílné odhady pro výpočet rizikových vah a pro interní účely, zaznamenají tuto skutečnost a odůvodní ji. Pokud instituce mohou prokázat svým příslušným orgánům, že údaje získané před 1. lednem 2007 byly upraveny odpovídajícím způsobem tak, aby bylo dosaženo obecné shody s definicemi selhání podle článku 178 nebo ztráty, mohou příslušné orgány institucím povolit určitou flexibilitu při uplatňování požadovaných standardů ohledně údajů.
2. Pokud instituce používá údaje, které jsou sdíleny mezi institucemi, musí splňovat tyto požadavky:
a)
ratingové systémy a kritéria ostatních institucí v daném seskupení jsou podobná jejím vlastním;
b)
seskupení reprezentuje portfolio, pro něž jsou sdílené údaje použity;
c)
sdílené údaje používá instituce pro své odhadování soustavně;
d)
instituce je i nadále odpovědná za spolehlivost svých ratingových systémů;
e)
instituce dostatečně rozumí svým ratingovým systémům, včetně toho, že je schopna efektivně sledovat a kontrolovat ratingový proces.
Článek 180
Specifické požadavky týkající se odhadu PD
1. Při kvantifikaci rizikových parametrů spojených s ratingovými stupni nebo seskupeními použijí instituce tyto specifické požadavky týkající se odhadu PD pro expozice vůči podnikům, institucím, ústředním vládám a centrálním bankám a pro akciové expozice v případech, kdy instituce používá metodu PD/LGD uvedenou v čl. 155 odst. 3:
a)
instituce odhadují hodnoty PD pro stupně dlužníků z dlouhodobých průměrů jednoletých poměrů selhání. Odhady PD pro dlužníky, kteří jsou vysoce zadluženi, nebo pro dlužníky, jejichž aktiva jsou tvořena převážně obchodními aktivy, odrážejí výkonnost podkladových aktiv na základě časových období krizové volatilility;
b)
u pohledávek vůči podnikům nabytých za úplatu mohou instituce odhadnout EL pro stupně dlužníků z dlouhodobých průměrů skutečných jednoletých poměrů selhání;
c)
pokud instituce odvozuje dlouhodobé průměrné odhady PD a LGD pro pohledávky vůči podnikům nabyté za úplatu z odhadu EL a příslušného odhadu PD nebo LGD, pak postup odhadu celkové ztráty splňuje obecné standardy pro odhad PD a LGD stanovené v této části a výsledek musí být v souladu s konceptem LGD uvedeným v čl. 181 odst. 1 písm. a);
d)
instituce používají metody odhadu PD pouze společně s podpůrnou analýzou. Instituce si je vědoma významu osobního posouzení při kombinování výsledků různých metod a při úpravách v důsledku omezenosti daných metod a informací;
e)
používá-li instituce k odhadování PD vlastní historické údaje o selháních, potom tyto odhady odrážejí standardy pro upisování a veškeré rozdíly mezi ratingovým systémem, který tyto údaje poskytl, a aktuálně používaným ratingovým systémem. Pokud byly standardy pro upisování či ratingové systémy změněny, instituce je ve svém odhadování PD konzervativnější;
f)
pokud instituce spojuje své interní ratingové stupně se stupnicí užívanou externí ratingovou agenturou či podobnými organizacemi, nebo je k takové stupnici přiřazuje, a poté přiděluje poměr selhání zaznamenaný u ratingových stupňů externí organizace svým vlastním stupňům, musí být toto přiřazování založeno na porovnání interních ratingových kritérií a kritérií používaných danou externí organizací a na porovnání interních a externích ratingů jakýchkoli společných dlužníků. Přitom se instituce vyvaruje zkreslení či rozporů v metodě přiřazování nebo v podkladových údajích. Kritéria externí organizace, z nichž vycházejí údaje používané ke kvantifikaci, se zaměřují pouze na riziko selhání a neodrážejí charakteristiky transakcí. Analýzy provedené institucí obsahují srovnání používaných definic selhání s přihlédnutím k požadavkům uvedeným v článku 178. Instituce zásady přiřazování zaznamená;
g)
používá-li instituce statistické modely pro prognózu selhání, smí odhadovat hodnoty PD jako prostý průměr odhadů pravděpodobnosti selhání u jednotlivých dlužníků v daném ratingovém stupni. Používá-li instituce modely pravděpodobnosti selhání pro tento účel, splňuje standardy uvedené v článku 174;
h)
bez ohledu na to, zda instituce pro účely odhadování PD používá externí, interní nebo sdílené zdroje údajů nebo jejich kombinaci, je délka příslušné historické časové řady alespoň pro jeden z těchto zdrojů minimálně pět let. Zahrnuje-li časová řada pro některý ze zdrojů delší období a jsou-li tyto údaje relevantní, použije se toto delší období. Toto písmeno se vztahuje rovněž na metodu PD/LGD u akcií. Se svolením příslušných orgánů mohou instituce, které neobdržely svolení příslušného orgánu podle článku 143 k použití vlastních odhadů LGD nebo konverzních faktorů, použít při uplatňování přístupu IRB odpovídající údaje za období dvou let. Období, jež musí být zahrnuto, se každoročně prodlouží o jeden rok do doby, než odpovídající údaje zahrnou období pěti let.
2. V případě retailových expozic se použijí tyto požadavky:
a)
instituce odhadují hodnoty PD pro stupně nebo seskupení dlužníků z dlouhodobých průměrů jednoletých poměrů selhání;
b)
odhady PD mohou být rovněž odvozeny z odhadu celkové ztráty a z příslušných odhadů LGD;
c)
převažujícím zdrojem informací instituce pro odhadování charakteristik ztráty jsou interní údaje pro zařazování expozic do stupňů nebo seskupení. Instituce mohou pro kvantifikaci použít externí údaje (včetně sdílených údajů) nebo statistické modely, za předpokladu, že existují obě tyto silné vazby:
i)
mezi procesem zařazování expozic do stupňů nebo seskupení v instituci a procesem, který používá daný externí zdroj údajů; a
ii)
mezi interním rizikovým profilem instituce a složením externích údajů;
d)
pokud instituce odvozuje dlouhodobé průměrné odhady PD a LGD pro retailové expozice z odhadu celkové ztráty a příslušného odhadu PD nebo LGD, pak postup odhadu celkové ztráty splňuje obecné standardy pro odhad PD a LGD stanovené v této části a výsledek je v souladu s konceptem LGD uvedeným v čl. 181 odst. 1 písm. a);
e)
bez ohledu na to, zda instituce pro účely odhadování charakteristik ztráty používá externí, interní nebo sdílené zdroje údajů nebo jejich kombinaci, délka podkladové historické časové řady činí minimálně pět let alespoň pro jeden z těchto zdrojů. Zahrnuje-li časová řada pro některý ze zdrojů delší období a jsou-li tyto údaje relevantní, použije se toto delší období. Instituce nemusí přikládat historickým údajům stejný význam, pokud novější údaje předpovídají ztrátovost lépe. Se svolením příslušných orgánů mohou instituce, které uplatňují přístup IRB, použít relevantní údaje za dvouleté období. Období, které je zahrnuto, se každoročně prodlouží o jeden rok do doby, než odpovídající údaje zahrnou období pěti let;
f)
instituce rozpoznávají a analyzují očekávané změny rizikových parametrů v průběhu trvání úvěrových expozic (sezónní vlivy).
V případě retailových pohledávek nabytých za úplatu mohou instituce používat externí i interní referenční údaje. Instituce pro porovnání použijí veškeré relevantní zdroje údajů.
3. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění těchto otázek:
a)
podmínky, podle nichž mohou příslušné orgány udělit svolení uvedená v odst. 1 písm. h) a odst. 2 písm. e);
b)
metodiky, podle nichž příslušné orgány posoudí metodiku instituce používanou k odhadům PD podle článku 143.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. prosince 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 181
Specifické požadavky týkající se vlastních odhadů LGD
1. Při kvantifikaci rizikových parametrů spojených s ratingovými stupni nebo seskupeními použijí instituce tyto specifické požadavky týkající se vlastních odhadů LGD:
a)
instituce odhadují LGD pro stupně nebo seskupení transakcí na základě průměru skutečných hodnot LGD v jednotlivých stupních nebo seskupeních transakcí za použití všech selhání zjištěných ze zdrojů údajů (průměr vážený počty selhání);
b)
instituce použijí odhady LGD pro případ hospodářského poklesu, jsou-li konzervativnější než dlouhodobá průměrná úroveň. Pokud se očekává, že výstupem ratingového systému budou dlouhodobě konstantní skutečné hodnoty LGD pro jednotlivé stupně nebo seskupení, provedou instituce úpravy svých odhadů rizikových parametrů pro jednotlivé stupně nebo seskupení, aby omezily dopad hospodářského poklesu na kapitál;
c)
instituce zohlední stupeň jakékoli závislosti mezi rizikem dlužníka a rizikem kolaterálu nebo poskytovatele kolaterálu. K případům, u kterých je zjevný vysoký stupeň závislosti, se přistupuje konzervativně;
d)
při svém posuzování LGD přistupuje instituce k nesouladu měn mezi podkladovým závazkem a kolaterálem konzervativně;
e)
pokud odhady LGD zohledňují existenci kolaterálu, nejsou tyto odhady založeny výlučně na odhadované tržní hodnotě kolaterálu. Odhady LGD zohledňují dopad potenciální neschopnosti institucí získat okamžitou kontrolu nad svým kolaterálem a realizovat jej;
f)
pokud odhady LGD berou v úvahu existenci kolaterálu, stanoví instituce interní požadavky na řízení kolaterálu, právní jistotu a řízení rizika, které se obecně shodují s těmi, které jsou uvedeny v kapitole 4 oddílu 3;
g)
pokud instituce zohledňuje kolaterál při určování hodnoty expozice pro účely úvěrového rizika protistrany podle kapitoly 6 oddílu 5 nebo 6, žádnou částku, u níž očekává, že bude z kolaterálu získána, nezohlední při odhadech LGD;
h)
ve specifickém případě expozic, u nichž již došlo k selhání, použije instituce součet svého nejlepšího odhadu očekávané ztráty pro každou expozici vzhledem k daným ekonomickým podmínkám a stavu expozice a svého odhadu zvýšení ztrátovosti způsobeného možnými dalšími neočekávanými ztrátami v průběhu vymáhání dlužných částek, tj. v období mezi datem selhání a konečnou likvidací expozice;
i)
nesplacené zpožděné poplatky, které se promítly do výkazu zisků a ztrát instituce, se ve stejném rozsahu zahrnou do expozice a výše ztráty dané instituce;
j)
pro expozice vůči podnikům, institucím, ústředním vládám a centrálním bankám vycházejí odhady LGD z údajů za minimálně pětileté období, přičemž po zavedení se období každoročně prodluží o jeden další rok, dokud není dosaženo období minimálně sedmi let v případě alespoň jednoho ze zdrojů údajů. Zahrnuje-li časová řada pro některý ze zdrojů delší období a jsou-li tyto údaje relevantní, použije se toto delší období.
2. V případě retailových expozic mohou instituce učinit následující:
a)
odvodit odhady LGD ze skutečné ztráty a z příslušných odhadů PD;
b)
zohlednit budoucí čerpání buď ve svých odhadech konverzních faktorů, nebo ve svých odhadech LGD;
c)
u retailových pohledávek nabytých za úplatu používat pro odhady LGD externí i interní referenční údaje.
U retailových expozic vycházejí odhady LGD z údajů za období minimálně pěti let. Instituce nemusí přikládat historickým údajům stejný význam, pokud novější údaje předpovídají ztrátovost lépe. Se svolením příslušných orgánů mohou instituce, které uplatňují přístup IRB, použít relevantní údaje za dvouleté období. Období, jež musí být zahrnuto, se každoročně prodlouží o jeden rok do doby, než odpovídající údaje zahrnou období pěti let.
3. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění těchto otázek:
a)
povaha, závažnost a trvání hospodářského poklesu uvedeného v odstavci 1;
b)
podmínky, za nichž příslušný orgán může povolit a instituce podle odstavce 3 používat příslušné údaje za dvouleté období v případě, že uplatňuje přístup IRB.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. prosince 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 182
Specifické požadavky týkající se vlastních odhadů konverzních faktorů
1. Při kvantifikaci rizikových parametrů spojených s ratingovými stupni nebo seskupeními použijí instituce tyto specifické požadavky týkající se vlastních odhadů konverzních faktorů:
a)
instituce odhadují konverzní faktory pro jednotlivé stupně nebo seskupení transakcí na základě průměru skutečných konverzních faktorů v jednotlivých stupních nebo seskupeních transakcí za použití průměru váženého počty selhání podle všech selhání zjištěných ze zdrojů údajů;
b)
instituce použijí odhady konverzních faktorů pro případ hospodářského poklesu, jsou-li konzervativnější než dlouhodobá průměrná úroveň. Pokud se očekává, že výstupem ratingového systému budou dlouhodobě konstantní skutečné konverzní faktory pro jednotlivé ratingové stupně nebo seskupení, provedou instituce úpravy svých odhadů rizikových parametrů pro jednotlivé stupně nebo seskupení, aby omezily dopad hospodářského poklesu na kapitál;
c)
odhady konverzních faktorů provedené institucemi odrážejí možnost dodatečných čerpání dlužníkem až do okamžiku, kdy dojde k selhání, a také po tomto okamžiku. Pokud lze reálně předpokládat silnou pozitivní korelaci mezi četností selhání a rozpětím konverzního faktoru, odhad konverzního faktoru musí být konzervativnější;
d)
při odhadování konverzních faktorů instituce zohlední vlastní specifické zásady a strategie používané v souvislosti se sledováním účtů a zpracováváním plateb. Instituce vezmou také v úvahu svou schopnost a ochotu zabránit dalšímu čerpání prostředků v situaci krátce před selháním, jako je porušení smluvních podmínek nebo jiné technicky podmíněné případy selhání;
e)
instituce mají odpovídající systémy a postupy pro sledování objemů transakcí, aktuálních dlužných částek v porovnání s přislíbenými nástroji a změnami dlužné částky u jednotlivých dlužníků a stupňů. Instituce je schopna každodenně sledovat aktuální stav zůstatků;
f)
pokud instituce používají rozdílné odhady konverzních faktorů pro výpočet objemů rizikově vážených expozic a pro interní účely, zaznamenají tuto skutečnost a odůvodní ji.
2. Pro expozice vůči podnikům, institucím, ústředním vládám a centrálním bankám vycházejí odhady konverzních faktorů z údajů za minimálně pětileté období, přičemž po zavedení se období každoročně prodlouží o jeden další rok, dokud není dosaženo období minimálně sedmi let v případě alespoň jednoho ze zdrojů údajů. Zahrnuje-li časová řada pro některý ze zdrojů delší období a jsou-li tyto údaje relevantní, použije se toto delší období.
3. Pro retailové expozice mohou instituce zohlednit budoucí čerpání buď ve svých odhadech konverzních faktorů, nebo ve svých odhadech LGD.
Odhady konverzních faktorů pro retailové expozice vycházejí z údajů za minimálně pětileté období. Odchylně od odst. 1 písm. a) nemusí instituce přikládat historickým údajům stejný význam, pokud lze pomocí novějších údajů čerpání předpovědět lépe. Se svolením příslušných orgánů mohou instituce, které uplatňují přístup IRB, použít relevantní údaje za období dvou let. Období, jež musí být zahrnuto, se každoročně prodlouží o jeden rok do doby, než odpovídající údaje zahrnou období pěti let.
4. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění těchto otázek:
a)
povaha, závažnost a trvání hospodářského poklesu uvedeného v odstavci 1;
b)
podmínky, za nichž příslušný orgán může povolit a instituce použít odpovídající údaje za období dvou let v době, kdy instituce poprvé uplatní přístup IRB.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. prosince 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 183
Požadavky týkající se hodnocení vlivu záruk a úvěrových derivátů na expozice vůči podnikům, institucím, ústředním vládám a centrálním bankám, u nichž se používají vlastní odhady LGD, a pro retailové expozice
1. V souvislosti se způsobilými ručiteli a zárukami se použijí tyto požadavky:
a)
instituce mají jasně stanovená kritéria pro typy ručitelů, které uznávají pro výpočet objemů rizikově vážených expozic;
b)
pro uznané ručitele se použijí stejná pravidla jako pro dlužníky, jak je uvedeno v článcích 171, 172 a 173;
c)
záruka je zaznamenaná písemně, není vypověditelná ze strany ručitele, je platná, dokud není závazek plně splacen (v závislosti na výši a době platnosti záruky) a je na ručiteli právně vymahatelná v jurisdikci, kde ručitel disponuje aktivy, jež by mohla být z rozhodnutí soudu zadržena a realizována. Podmíněné záruky, podle jejichž podmínek nemusí být ručitel povinen dostát svým závazkům, mohou být uznány s výhradou svolení příslušných orgánů. Kritéria přiřazování ke stupňům odpovídajícím způsobem zohlední jakékoli možné omezení vlivu snižování rizika.
2. Instituce má jasně stanovená kritéria pro úpravy stupňů, seskupení nebo odhadů LGD a v případě retailových expozic a způsobilých pohledávek nabytých za úplatu také pro proces zařazování expozic do stupňů nebo seskupení, aby byl zohledněn vliv záruk na výpočet objemů rizikově vážených expozic. Tato kritéria jsou v souladu s požadavky stanovenými v článcích 171, 172 a 173.
Daná kritéria jsou realistická a věrohodná. Berou v úvahu schopnost a ochotu ručitele dostát svým závazkům, pravděpodobné načasování plateb od ručitele, míru korelace mezi schopností ručitele dostát svým závazkům a schopností dlužníka splácet a rozsah, v němž přetrvává zbytkové riziko dlužníka.
3. Požadavky týkající se záruk uvedené v tomto článku se použijí rovněž na úvěrové deriváty s jedním dlužníkem. V případě nesouladu mezi podkladovým závazkem a referenčním závazkem úvěrového derivátu nebo závazkem používaným pro určení, zda nastala úvěrová událost, se použijí požadavky stanovené v čl. 216 odst. 2. V případě retailových expozic a způsobilých pohledávek nabytých za úplatu se tento odstavec použije pro proces zařazování expozic do stupňů či seskupení.
Kritéria zohledňují strukturu vyplácení úvěrového derivátu a konzervativně hodnotí vliv, který má tato struktura na úroveň a časový rozvrh splátek. Instituce zohlední rozsah, v němž přetrvávají další formy zbytkového rizika.
4. Požadavky stanovené v odstavcích 1 až 3 se nepoužijí pro záruky poskytnuté institucemi, ústředními vládami a centrálními bankami a podniky, které splňují požadavky stanovené v čl. 201 odst. 1 písm. g), pokud instituce obdržela svolení používat standardizovaný přístup pro expozice vůči těmto subjektům podle článků 148 a 150. V tomto případě se použijí požadavky kapitoly 4.
5. V případě retailových záruk se požadavky stanovené v odstavcích 1, 2 a 3 rovněž použijí na zařazování expozic do stupňů nebo seskupení a při odhadování PD.
6. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem k upřesnění podmínek, podle nichž příslušné orgány mohou povolit, aby byly uznány podmíněné záruky.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. prosince 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 184
Požadavky týkající se pohledávek nabytých za úplatu
1. Při kvantifikaci rizikových parametrů spojených s ratingovými stupni nebo seskupeními u pohledávek nabytých za úplatu instituce zajistí splnění podmínek stanovených v odstavcích 2 až 6.
2. Struktura transakce zajišťuje, že instituce má za všech předvídatelných okolností skutečné právo vlastnit a kontrolovat veškeré peněžní plnění z těchto pohledávek. Pokud dlužník provádí přímé platby vůči prodávajícímu nebo obsluhovateli, instituce pravidelně prověřuje, že platby jsou vypořádávány úplně a v rámci smluvně dohodnutých podmínek. Instituce má postupy zajišťující, že vlastnické právo k pohledávkám a peněžní plnění jsou chráněny před vyhlášením úpadku nebo právním napadením, které by mohlo podstatně zpozdit schopnost věřitele zpeněžit nebo postoupit pohledávky, případně udržet si kontrolu nad peněžním plněním.
3. Instituce sleduje kvalitu pohledávek nabytých za úplatu i finanční situaci prodávajícího a obsluhovatele. Přitom platí, že:
a)
instituce vyhodnocuje korelaci mezi kvalitou pohledávek nabytých za úplatu a finanční situací prodejce i obsluhovatele a má interní zásady a postupy, které zajistí odpovídající ochranu před všemi nepředvídatelnými událostmi a zahrnují přidělení interního ratingu každému prodávajícímu a obsluhovateli;
b)
instituce má jasné a účinné zásady a postupy pro určení způsobilosti prodávajícího a obsluhovatele. Instituce nebo její zmocněnec provádí pravidelné přezkumy prodávajících a obsluhovatelů s cílem prověřit přesnost zpráv vydávaných prodávajícím nebo obsluhovatelem, odhalit podvody nebo provozní slabiny a prověřit kvalitu úvěrových zásad prodávajícího a inkasních zásad a postupů obsluhovatele. Výsledky těchto přezkumů se zaznamenají;
c)
instituce vyhodnocuje charakteristiky seskupení pohledávek nabytých za úplatu, včetně přečerpání záloh; historii nedoplatků, ohrožených pohledávek a opravných položek na ohrožené pohledávky prodejce; podmínky plateb a potenciální protiúčty;
d)
instituce má účinné zásady a postupy pro souhrnné sledování koncentrací jednoho dlužníka v rámci jednoho seskupení pohledávek nabytých za úplatu i mezi jednotlivými seskupeními pohledávek nabytých za úplatu;
e)
instituce si zajistí ze strany obsluhovatele přísun včasných a dostatečně podrobných zpráv o stárnutí a rozmělnění pohledávek, aby mohla zajistit splnění svých kritérií způsobilosti a procesů postoupení pohledávek nabytých za úplatu a účinně sledovat a potvrdit podmínky prodeje a rozmělnění pro prodávajícího.
4. Instituce má systémy a postupy pro včasné odhalení zhoršování finanční situace prodávajícího a kvality pohledávek nabytých za úplatu a pro aktivní vypořádání se s nově vznikajícími problémy. Instituce má zejména jasné a účinné zásady, postupy a informační systémy ke sledování porušování smluvních podmínek a jasné a účinné zásady a postupy pro podniknutí právních kroků a zacházení s problémovými pohledávkami nabytými za úplatu.
5. Instituce má jasné a účinné zásady a postupy týkající se kontroly pohledávek nabytých za úplatu, úvěrů a plateb v hotovosti. Písemné interní zásady upřesní zejména všechny podstatné prvky programu nabývání pohledávek za úplatu, včetně výše záloh, způsobilého kolaterálu, nezbytných záznamů, omezení koncentrací a způsobu zacházení s peněžním plněním. Tyto prvky odpovídajícím způsobem zohledňují veškeré relevantní a podstatné faktory, včetně finanční situace prodávajícího a obsluhovatele, koncentrace rizika a trendů v kvalitě pohledávek nabytých za úplatu a v portfoliu klientů daného prodejce, přičemž interní systémy zajišťují, že finanční prostředky jsou poskytovány pouze proti přesně stanovenému doprovodnému kolaterálu a záznamům.
6. Instituce má účinný interní proces hodnocení toho, jak jsou dodržovány všechny interní strategie a postupy. Tento proces zahrnuje pravidelné kontroly všech kritických fází programu nabývání pohledávek za úplatu, ověření oddělení funkcí hodnocení prodávajícího a obsluhovatele a hodnocení dlužníka a hodnocení prodávajícího a obsluhovatele a auditu prodávajícího a obsluhovatele, jakož i hodnocení činnosti provozních útvarů se zvláštním důrazem na kvalifikaci, zkušenosti a počet pracovníků a hodnocení podpůrných automatických systémů.
Pododdíl 3
Validace vlastních odhadů
Článek 185
Validace vlastních odhadů
Instituce validují své vlastní odhady v souladu s těmito požadavky:
a)
instituce mají spolehlivé systémy sloužící k vyhodnocení přesnosti a konzistentnosti ratingových systémů, procesů a odhadů všech relevantních rizikových parametrů. Interní proces validace instituci umožňuje, aby posuzovala fungování systémů interního ratingu a odhadování rizika soustavně a účelně;
b)
instituce pravidelně porovnávají skutečné poměry selhání s odhadovanými hodnotami PD pro každý stupeň, a jsou-li skutečné poměry selhání mimo očekávané rozmezí pro daný stupeň, analyzují konkrétní důvody této odchylky. Instituce, které používají vlastní odhady LGD a konverzních faktorů, provádějí také analogickou analýzu těchto odhadů. Tato srovnání vycházejí z historických údajů, které se vztahují k co nejdelšímu časovému úseku. Instituce zaznamenávají metody a údaje použité pro tato srovnání. Analýza a záznamy se aktualizují minimálně jednou ročně;
c)
instituce používají rovněž další kvantitativní nástroje validace a srovnání s relevantními externími zdroji údajů. Analýza vychází z údajů vhodných pro dané portfolio, pravidelně aktualizovaných a pokrývajících odpovídající období sledování. Interní posouzení výkonnosti ratingových systémů vychází z co nejdelšího časového úseku;
d)
metody a údaje používané pro kvantitativní validaci se používají soustavně. Změny v údajích (týkající se jak zdrojů údajů, tak období) a metodách odhadování a validace se zaznamenávají;
e)
instituce mají řádné interní standardy pro případy, kdy odchylky skutečných hodnot PD, LGD, konverzních faktorů a celkové ztráty (při použití EL) od očekávaných hodnot jsou natolik výrazné, že zpochybňují platnost odhadů. Tyto standardy berou v úvahu hospodářské cykly a podobnou systematickou proměnlivost v historii selhání. Jsou-li skutečné hodnoty stále vyšší než očekávané hodnoty, instituce upraví odhady směrem nahoru, aby odrážely historii selhání a ztráty.
Pododdíl 4
Požadavky na akciové expozice v rámci metody interních modelů
Článek 186
Kapitálové požadavky a kvantifikace rizika
Pro účely výpočtu kapitálových požadavků instituce splňují tyto standardy:
a)
odhad potenciální ztráty je dostatečně odolný vůči nepříznivým pohybům trhu souvisejícím s dlouhodobým rizikovým profilem specifických podílů držených institucí. Údaje, jež zachycují rozdělení výnosů, pokrývají nejdelší časový úsek, pro nějž jsou údaje k dispozici a věrohodně zobrazují rizikový profil specifických akciových expozic instituce. Používané údaje jsou dostačující na to, aby poskytovaly konzervativní, statisticky spolehlivé a stabilní odhady ztráty, které nejsou založeny pouze na subjektivní úvaze nebo osobním rozhodnutí. Předpoklad šoku dává konzervativní odhad potenciální ztráty pro příslušný dlouhodobý tržní nebo hospodářský cyklus. Instituce spojí empirickou analýzu dostupných údajů s úpravami, které vycházejí z celé řady faktorů, aby tak získala přiměřeně realistické a konzervativní výstupy modelu. Při vytváření modelů hodnot v riziku (VaR) pro odhad potenciálních čtvrtletních ztrát mohou instituce použít čtvrtletní údaje nebo převést údaje z kratšího období na čtvrtletní ekvivalent za použití analyticky vhodné metody podpořené empirickými důkazy a pomocí myšlenkového postupu a analýzy, které jsou dobře rozvinuty a zaznamenány. Tento přístup se používá konzervativně a soustavně. Je-li k dispozici jen omezený objem relevantních údajů, počíná si instituce přiměřeně konzervativně;
b)
používané modely jsou schopny odpovídajícím způsobem zachytit všechna podstatná rizika spojená s výnosy akcií, včetně obecného tržního rizika a specifického rizika akciového portfolia instituce. Interní modely adekvátně objasňují cenové změny v průběhu času, zachycují rozsah a změny ve složení potenciálních koncentrací a jsou odolné vůči nepříznivému tržnímu prostředí. Soubor rizikových expozic, z něhož pochází vzorek údajů použitý k vypracování odhadů, vystihuje soubory akciových expozic instituce nebo je s nimi alespoň srovnatelný;
c)
interní model odpovídá rizikovému profilu a složitosti akciového portfolia instituce. Vlastní-li instituce podstatné podíly, jejichž hodnoty jsou ze své podstaty vysoce nelineární, interní modely jsou navrženy tak, aby přiměřeně zachycovaly rizika spojená s takovými nástroji;
d)
přiřazování jednotlivých pozic k odhadům, tržním indexům a rizikovým faktorům je realistické, věrohodné a koncepčně správné;
e)
instituce pomocí empirických analýz prokáží vhodnost rizikových faktorů, včetně jejich schopnosti odrážet obecné i specifické riziko;
f)
odhady volatility výnosu akciových expozic zahrnují relevantní a dostupné údaje, informace a metody. Použijí se jak interní údaje podrobené nezávislému přezkumu, tak údaje z externích zdrojů, včetně sdílených údajů;
g)
instituce má k dispozici propracovaný a komplexní program zátěžového testování.
Článek 187
Proces řízení rizika a kontrolní mechanismy
Vzhledem k vývoji a použití interních modelů pro účely kapitálových požadavků zavádějí instituce zásady, postupy a kontrolní mechanismy, aby zajistily integritu modelu a procesu modelování. Tyto zásady, postupy a kontrolní mechanismy zahrnují:
a)
plnou integraci interního modelu do celkového řídicího informačního systému instituce a do řízení investičního akciového portfolia. Interní modely musí být plně integrovány do infrastruktury řízení rizik instituce, zejména jsou-li používány pro měření a hodnocení výkonnosti akciového portfolia, včetně rizikově upravené výkonnosti, alokaci ekonomického kapitálu do akciových expozic a hodnocení celkové kapitálové přiměřenosti a procesu řízení investic;
b)
zavedené systémy řízení, postupy a kontrolní funkce pro zajištění pravidelného a nezávislého přezkumu všech prvků interního procesu modelování, včetně schvalování revizí modelu, prověřování vstupů modelu a přezkumu výstupů modelu, jako například přímého ověření výpočtů rizika. Tyto přezkumy hodnotí přesnost, úplnost a vhodnost vstupů a výsledků modelu a zaměřují se na nalezení a omezení potenciálních chyb spojených se známými slabinami modelu a na odhalení jeho neznámých slabých stránek. Tyto přezkumy může provádět nezávislý interní útvar nebo nezávislá externí třetí strana;
c)
odpovídající systémy a postupy sledování investičních limitů a rizika u akciových expozic;
d)
útvary odpovědné za tvorbu a použití modelu jsou funkčně nezávislé na útvarech odpovědných za řízení jednotlivých investic;
e)
osoby odpovědné za některou součást procesu modelování mají odpovídající kvalifikaci. Vedení přidělí útvaru odpovědnému za modelování dostatečně schopné a kvalifikované pracovníky.
Článek 188
Validace a záznamy
Instituce mají spolehlivé systémy pro validaci přesnosti a konzistentnosti svých interních modelů a procesů modelování. Veškeré podstatné prvky interních modelů, procesů modelování a validace se zaznamenávají.
Validace a záznamy institucí týkající se interních modelů a procesů modelování splňují tyto požadavky:
a)
k posouzení výkonnosti svých interních modelů a procesů používá instituce interní proces validace soustavně a věrohodným způsobem;
b)
metody a údaje používané pro kvantitativní validaci se používají soustavně. Změny týkající se metod odhadování a validace a změny týkající se údajů (jak jejich zdrojů, tak období) se zaznamenávají;
c)
instituce pravidelně porovnávají skutečné výnosy akcií, které se vypočítají pomocí realizovaných a nerealizovaných zisků a ztrát, s modelovými odhady. Tato srovnání vycházejí z historických údajů, které se vztahují k co nejdelšímu časovému úseku. Instituce zaznamenávají metody a údaje použité pro tato srovnání. Analýza a záznamy se aktualizují minimálně jednou ročně;
d)
instituce využívají ostatní kvantitativní nástroje validace a srovnání s externími zdroji údajů. Analýza vychází z údajů vhodných pro dané portfolio, pravidelně aktualizovaných a pokrývajících odpovídající období sledování. Interní posouzení výkonnosti modelů prováděné institucemi je založeno na co nejdelším časovém úseku;
e)
instituce mají řádné interní standardy pro řešení situací, kdy srovnání skutečných výnosů akcií s odhady modelů zpochybňuje platnost odhadů nebo modelů. Tyto standardy berou v úvahu hospodářské cykly a podobnou systematickou proměnlivost ve výnosech akcií. Veškeré úpravy interních modelů provedené na základě revizí modelů se zaznamenají a musí být konzistentní se standardy pro revizi modelů dané instituce;
f)
interní model a proces modelování se zaznamená, a to včetně povinností osob účastnících se modelování a procesů schvalování a revize modelů.
Pododdíl 5
Interní správa a řízení a dohled
Článek 189
Správa a řízení společnosti
1. Všechny podstatné aspekty ratingových procesů a procesů odhadu schvaluje vedoucí orgán instituce nebo jím jmenovaný výbor a vrcholné vedení. Tyto osoby mají obecné vědomosti o ratingových systémech instituce a plně chápou informace obsažené ve zprávách pro vedení, které se systémy zabývají.
2. Vrcholné vedení plní tyto požadavky:
a)
upozorňuje vedoucí orgán nebo jím jmenovaný výbor na podstatné změny nebo výjimky v zavedených zásadách, které podstatným způsobem ovlivní fungování ratingových systémů instituce;
b)
dobře rozumí koncepci a fungování ratingových systémů;
c)
trvale zajišťuje řádné fungování ratingových systémů.
Útvary řízení úvěrového rizika pravidelně informují vrcholné vedení o fungování ratingového procesu, oblastech vyžadujících zlepšení a krocích směřujících k nápravě dříve zjištěných nedostatků.
3. Analýza profilu úvěrového rizika dané instituce, která vychází z interních ratingů, je důležitou součástí zpráv pro vedení. Zprávy obsahují alespoň rizikové profily jednotlivých stupňů, přechody mezi stupni, odhad příslušných parametrů pro jednotlivé stupně a srovnání očekávaných a skutečných poměrů selhání a případně, používají-li se vlastní odhady, očekávaných a skutečných LGD a očekávaných a skutečných konverzních faktorů, a výsledky zátěžových testů. Četnost zpráv závisí na významu a typu informací a na postavení příjemce.
Článek 190
Řízení úvěrového rizika
1. Útvar řízení úvěrového rizika je nezávislý na pracovnících a členech vedení odpovědných za vznik a obnovu expozic a podléhá přímo vrcholnému vedení. Útvar je odpovědný za koncepci nebo výběr, realizaci, dohled a fungování ratingových systémů. Pravidelně vydává a analyzuje zprávy o výstupech ratingových systémů.
2. Útvar řízení úvěrového rizika je odpovědný za:
a)
testování a sledování stupňů a seskupení;
b)
zpracování a analýzu souhrnných zpráv o ratingových systémech instituce;
c)
prováděcí postupy sloužící k ověření, zda definice stupňů a seskupení jsou soustavně používány všemi útvary a pro všechny zeměpisné oblasti;
d)
přezkum a záznamy všech změn týkajících se ratingového procesu, včetně důvodů, které k těmto změnám vedly;
e)
přezkum ratingových kritérií s cílem zjistit, zda zůstávají vhodná pro předpověď rizika. Změny v ratingovém procesu, kritériích nebo jednotlivých ratingových parametrech se zaznamenávají a uchovávají;
f)
aktivní účast na tvorbě či výběru, realizaci a validaci modelů používaných v ratingovém procesu;
g)
dohled nad modely používanými v ratingovém procesu;
h)
průběžnou kontrolu a úpravy modelů používaných v ratingovém procesu.
3. Instituce, které používají sdílené údaje podle čl. 179 odst. 2, mohou zadat externím subjektům tyto úkoly:
a)
zpracování informací týkajících se testování a sledování stupňů a seskupení;
b)
zpracování souhrnných zpráv o ratingových systémech instituce;
c)
zpracování informací týkajících se přezkumu ratingových kritérií za účelem zjištění, zda zůstávají vhodná pro předpověď rizika;
d)
záznamy změn ratingového procesu, kritérií či jednotlivých ratingových parametrů;
e)
zpracování informací týkajících se průběžné kontroly a úpravy modelů používaných v ratingovém procesu.
4. Instituce, které využijí odstavce 3, zajistí, aby příslušné orgány měly přístup ke všem relevantním informacím třetí strany, které jsou nezbytné ke kontrole splnění požadavků, a aby příslušné orgány mohly provádět kontroly na místě ve stejném rozsahu jako v instituci.
Článek 191
Interní audit
Interní audit nebo jiná srovnatelná nezávislá auditorská jednotka prověří alespoň jednou ročně ratingové systémy instituce a jejich fungování, včetně provádění úvěrových obchodů a odhadů PD, LGD, EL a konverzních faktorů. Oblasti prověřování zahrnují i dodržování všech příslušných požadavků.
KAPITOLA 4
Snižování úvěrového rizika
Oddíl 1
Definice a všeobecné požadavky
Článek 192
Definice
Pro účely této kapitoly se rozumí:
1)
„institucí poskytující úvěr“ instituce, která má danou expozici;
2)
„zajištěnou úvěrovou transakcí“ jakákoliv transakce, na jejímž základě vzniká expozice zajištěná kolaterálem, aniž má instituce má právo obdržet rozpětí alespoň jednou denně;
3)
„transakcí na kapitálovém trhu“ jakákoliv transakce, na jejímž základě vzniká expozice zajištěná kolaterálem s tím, že instituce má právo obdržet rozpětí alespoň jednou denně;
4)
„podkladovým subjektem kolektivního investování“ subjekt kolektivního investování, do jehož akcií nebo podílových jednotek investoval jiný subjekt kolektivního investování.
Článek 193
Zásady pro uznávání účinku technik snižování úvěrového rizika
1. Žádné expozici, u které instituce získá snížení úvěrového rizika, nesmí být přiřazen vyšší objem rizikově vážené expozice nebo výše očekávané ztráty, než u jinak totožné expozice, u níž instituce nemá žádné snížení úvěrového rizika.
2. Jestliže objem rizikově vážené expozice již bere v úvahu zajištění úvěrového rizika buď podle kapitoly 2, nebo případně kapitoly 3, instituce ve výpočtech podle této kapitoly nevezme zajištění úvěrového rizika v úvahu.
3. Pokud jsou požadavky ustanovení oddílů 2 a 3 splněny, instituce mohou pozměnit výpočet objemů rizikově vážených expozic podle standardizovaného přístupu a výpočet objemů rizikově vážených expozic a výše očekávaných ztrát podle přístupu IRB v souladu s ustanoveními oddílů 4, 5 a 6.
4. Instituce zacházejí s hotovostí, cennými papíry či komoditami nakoupenými, vypůjčenými nebo obdrženými v rámci repo obchodu nebo půjčky či výpůjčky cenných papírů nebo komodit jako s kolaterálem.
5. Instituce, která počítá objemy rizikově vážených expozic podle standardizovaného přístupu a má více než jednu formu snižování úvěrového rizika, které se týkají jedné expozice, provede oba tyto postupy:
a)
rozdělí expozici do částí, na něž se vztahuje příslušný typ nástroje snižování úvěrového rizika;
b)
vypočítá objem rizikově vážené expozice zvlášť pro každou část získanou v písmenu a) podle ustanovení kapitoly 2 a této kapitoly.
6. Pokud instituce, která počítá objemy rizikově vážených expozic podle standardizovaného přístupu, pokrývá jednu expozici zajištěním úvěrového rizika poskytnutým jedním poskytovatelem zajištění a s různými dobami splatnosti, provede oba tyto postupy:
a)
rozdělí expozici na části kryté příslušným nástrojem snižování úvěrového rizika;
b)
vypočítá objem rizikově vážené expozice zvlášť pro každou část získanou v písmenu a) podle ustanovení kapitoly 2 a této kapitoly.
Článek 194
Zásady, jimiž se řídí způsobilost technik snižování úvěrového rizika
1. Technika používaná pro zajištění úvěrového rizika spolu s provedenými akcemi a kroky, jakož i postupy a zásadami realizovanými institucí poskytující úvěr musí vést k vytvoření takových ujednání o zajištění úvěrového rizika, která jsou právně účinná a vymahatelná podle všech příslušných právních řádů.
Instituce poskytující úvěr poskytne na žádost příslušného orgánu nejaktuálnější verzi nezávislého, písemného a odůvodněného právního stanoviska či stanovisek, jichž použila k určení toho, zda její ujednání o zajištění úvěrového rizika splňuje či splňují podmínky stanovené v prvním pododstavci.
2. Instituce poskytující úvěr učiní všechny náležité kroky, aby zajistila účinnost ujednání o zajištění úvěrového rizika a aby pokryla rizika, jichž se ujednání týká.
3. Instituce případně mohou zohlednit majetkové zajištění úvěrového rizika při výpočtu účinku snižování úvěrového rizika, pouze pokud aktiva pro zajištění splňují obě tyto podmínky;
a)
jsou zařazena na seznam způsobilých aktiv stanovených v článcích 197 až 200; a
b)
jsou dostatečně likvidní a jejich hodnota v průběhu času dostatečně stabilní tak, aby poskytovala vhodnou úroveň jistoty ohledně dosaženého zajištění úvěrového rizika s přihlédnutím k přístupu, který se používá k výpočtu objemů rizikově vážených expozic, a k povolené míře uznatelnosti.
4. Instituce mohou zohlednit majetkové zajištění úvěrového rizika při výpočtu účinku snižování úvěrového rizika, pouze pokud má instituce poskytující úvěr právo v případě selhání, platební neschopnosti nebo konkursu nebo v případě jiné smluvně stanovené úvěrové události dlužníka, případně správce kolaterálu, aktiva, která byla poskytnuta jako zajištění, ve vhodném okamžiku realizovat nebo zadržet. Stupeň korelace mezi hodnotou aktiva, které poskytuje zajištění úvěru, a úvěrovou kvalitou dlužníka nesmí být nepřiměřeně vysoký.
5. V případě osobního zajištění úvěrového rizika bude poskytovatel zajištění považován za způsobilého poskytovatele zajištění pouze v případě, že poskytovatel zajištění je uveden na seznamu způsobilých poskytovatelů stanovených v článcích 201 nebo případně 202.
6. V případě osobního zajištění úvěrového rizika se dohoda o zajištění považuje za způsobilou dohodu o zajištění, pouze pokud splňuje obě tyto podmínky:
a)
je uvedena na seznamu způsobilých dohod o zajištění stanovených v článku 203 a čl. 204 odst. 1;
b)
je právně účinná a vymahatelná podle příslušných právních řádů, aby poskytovala vhodnou úroveň jistoty ohledně dosaženého zajištění úvěrového rizika s přihlédnutím k přístupu, který se používá k výpočtu objemů rizikově vážených expozic, a k povolené míře uznatelnosti;
c)
poskytovatel zajištění splňuje kritéria stanovená v odstavci 5.
7. Zajištění úvěrového rizika musí být v souladu s příslušnými požadavky uvedenými v oddíle 3.
8. Instituce musí být příslušným orgánům schopna prokázat, že zavedla přiměřené postupy pro řízení rizik, aby byla schopna kontrolovat ta rizika, jimž může být vystavena v důsledku uplatňování postupů pro snižování úvěrového rizika.
9. Bez ohledu na skutečnost, že snižování úvěrového rizika bylo vzato v úvahu pro účely výpočtu objemů rizikově vážených expozic a případně výpočtu výše očekávaných ztrát, musí instituce nadále provádět plné hodnocení úvěrového rizika podkladové expozice a musí být schopny prokázat příslušným orgánům, že tento požadavek splňují. V případě repo obchodů a půjček cenných papírů nebo půjček či výpůjček komodit bude za podkladovou expozici, pouze pro účely tohoto odstavce, považována čistá hodnota expozice.
10. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění toho, co představuje dostatečně likvidní aktiva a kdy mohou být hodnoty aktiv považovány za dostatečně stabilní pro účely odstavce 3.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 30. září 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Oddíl 2
Způsobilé formy snižování úvěrového rizika
Pododdíl 1
Majetkové zajištění úvěrového rizika
Článek 195
Rozvahové započtení
Instituce může používat rozvahové započtení vzájemných pohledávek mezi ní a její protistranou jakožto způsobilou formu snižování úvěrového rizika.
Aniž je dotčen článek 196, lze uznat pouze do výše vzájemného hotovostního krytí mezi institucí a protistranou. Instituce mohou pozměnit objemy rizikově vážených expozic, a případně výši očekávaných ztrát pouze u úvěrů a vkladů, které samy obdržely a které jsou předmětem dohody o rozvahovém započtení.
Článek 196
Rámcové dohody o započtení týkající se repo obchodů nebo půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit anebo ostatních transakcí na kapitálovém trhu
Instituce používající komplexní metodu finančního kolaterálu stanovenou v článku 223 mohou zohlednit dopady dvoustranných dohod o započtení týkajících se repo obchodů, půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit nebo ostatních transakcí na kapitálovém trhu s protistranou. Aniž je dotčen článek 299, kolaterál a cenné papíry nebo komodity vypůjčené v rámci takovýchto dohod nebo transakcí musí splňovat požadavky ohledně způsobilosti kolaterálu uvedené v článcích 197 a 198.
Článek 197
Způsobilost kolaterálu pro účely všech přístupů a metod
1. Instituce mohou využívat následující položky jako způsobilý kolaterál pro účely všech přístupů a metod:
a)
složená hotovost nebo hotovostní nástroje v držení instituce poskytující úvěr;
b)
dluhové cenné papíry vydané ústředními vládami nebo centrálními bankami, pokud tyto cenné papíry mají úvěrové hodnocení vypracované externí ratingovou agenturou nebo exportní úvěrovou agenturou uznanou pro účely kapitoly 2, kterému byl orgánem EBA přiřazen stupeň úvěrové kvality 4 nebo lepší podle pravidel pro stanovení rizikových vah expozic vůči ústředním vládám a centrálním bankám podle kapitoly 2;
c)
dluhové cenné papíry vydané institucemi, pokud tyto cenné papíry mají úvěrové hodnocení vypracované externí ratingovou agenturou, kterému byl orgánem EBA přiřazen stupeň úvěrové kvality 3 nebo lepší podle pravidel pro stanovení rizikových vah expozic vůči institucím podle kapitoly 2;
d)
dluhové cenné papíry vydané jinými subjekty, pokud tyto cenné papíry mají úvěrové hodnocení vypracované externí ratingovou agenturou, kterému byl orgánem EBA přiřazen stupeň úvěrové kvality 3 nebo lepší podle pravidel pro stanovení rizikových vah expozic vůči podnikům podle kapitoly 2;
e)
dluhové cenné papíry s krátkodobým úvěrovým hodnocením vypracovaným externí ratingovou agenturou, kterému byl orgánem EBA přiřazen stupeň úvěrové kvality 3 nebo lepší podle pravidel pro stanovení rizikových vah krátkodobých expozic podle kapitoly 2;
f)
akcie nebo konvertibilní dluhopisy zahrnované do hlavního indexu;
g)
zlato;
h)
sekuritizované pozice, které nejsou resekuritizovanými pozicemi, které mají externí úvěrové hodnocení vypracované externí ratingovou agenturou, pokud byl tomuto hodnocení orgánem EBA přiřazen stupeň úvěrové kvality 3 nebo lepší podle pravidel pro stanovení rizikových vah sekuritizovaných expozic podle přístupu uvedeného v kapitole 5 oddíle 3 pododdíle 3.
2. Pro účely odst. 1 písm. b) se do položky „dluhové cenné papíry vydané ústředními vládami nebo centrálními bankami“ zahrnují následující:
a)
dluhové cenné papíry vydané regionální vládou nebo místními orgány, pokud se s expozicemi vůči těmto orgánům zachází jako s expozicemi vůči ústřední vládě, do jejíž pravomoci spadají, podle čl. 115 odst. 2;
b)
dluhové cenné papíry vydané subjekty veřejného sektoru, které jsou posuzovány jako expozice vůči ústředním vládám podle čl. 116 odst. 4;
c)
dluhové cenné papíry vydané mezinárodními rozvojovými bankami, kterým je přidělena riziková váha 0 % podle čl. 117 odst. 2;
d)
dluhové cenné papíry vydané mezinárodními organizacemi, kterým je přidělena riziková váha 0 % podle článku 118;
3. Pro účely odst. 1 písm. c) se do položky „dluhové cenné papíry vydané institucemi“ zahrnují následující:
a)
dluhové cenné papíry vydané regionální vládou nebo místními orgány jiné než dluhové cenné papíry uvedené v odst. 2 písm. a);
b)
dluhové cenné papíry vydané subjekty veřejného sektoru, pokud se s expozicemi vůči těmto subjektům zachází podle čl. 116 odst. 1 a 2;
c)
dluhové cenné papíry vydané mezinárodními rozvojovými bankami jinými než těmi, kterým je přidělena riziková váha 0 % podle čl. 117 odst. 2.
4. Instituce může používat dluhové cenné papíry, které jsou vydané jinými institucemi a které nemají úvěrové hodnocení vypracované externí ratingovou agenturou, jako způsobilý kolaterál, pokud tyto dluhové cenné papíry splňují všechna tato kritéria:
a)
jsou kotovány na uznané burze;
b)
jsou přednostním dluhem;
c)
všechny ostatní emise emitující instituce s ratingem, jež mají stejnou úroveň (přednosti), mají úvěrové hodnocení vypracované externí ratingovou agenturou, kterému byl orgánem EBA přiřazen stupeň úvěrové kvality 3 nebo lepší podle pravidel pro stanovení rizikových vah expozic vůči institucím nebo krátkodobých expozic podle kapitoly 2;
d)
instituce poskytující úvěr nemá k dispozici žádné informace, podle nichž by emise měla obdržet úvěrové hodnocení nižší, než je uvedeno v písmenu c);
e)
tržní likvidita daného nástroje je pro tyto účely dostatečná.
5. Instituce mohou používat podílové jednotky nebo akcie subjektů kolektivního investování jako způsobilý kolaterál, pokud jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
podílové jednotky nebo akcie jsou denně kótovány na kapitálovém trhu;
b)
subjekty kolektivního investování se omezují na investice do nástrojů, které jsou uznatelné podle odstavců 1 a 2;
c)
subjekty kolektivního financování splňují podmínky stanovené v čl. 132 odst. 3.
Pokud subjekt kolektivního investování investuje do akcií nebo podílových jednotek jiného subjektu kolektivního investování, podmínky stanovené v písmenech a) až c) prvního pododstavce se použijí obdobně na každý podkladový subjekt kolektivního investování.
Použití derivátových nástrojů k zajištění povolených investic subjektem kolektivního investování není na újmu uznání podílových jednotek nebo akcií takového subjektu jakožto kolaterálu.
6. Pro účely odstavce 5, pokud subjekt kolektivního investování (dále jen „původní subjekt kolektivního investování“) nebo jeho podkladové subjekty kolektivního investování nejsou omezeny na investice do nástrojů, které jsou způsobilé podle odstavců 1 a 4, mohou instituce použít podílové jednotky nebo akcie tohoto subjektu kolektivního investování jako kolaterál na částku rovnající se hodnotě způsobilých aktiv, které tento subjekt kolektivního investování drží, za předpokladu, že subjekt kolektivního investování nebo kterýkoliv z jeho podkladových subjektů kolektivního investování investoval do neuznatelných aktiv v maximální míře povolené v rámci svého oprávnění.
Pokud jakýkoliv podkladový subjekt kolektivního investování má svoje vlastní podkladové subjekty kolektivního investování, mohou instituce použít podílové jednotky nebo akcie původního subjektu kolektivního investování jako způsobilý kolaterál za předpokladu, že používají metodiku stanovenou v prvním pododstavci.
Pokud mohou mít neuznatelná aktiva zápornou hodnotu v důsledku závazků nebo podmíněných závazků vyplývajících z vlastnictví, instituce učiní oba tyto kroky:
a)
vypočtou celkovou hodnotu neuznatelných aktiv;
b)
pokud částka získaná podle písmene a) je negativní, odečtou absolutní hodnotu částky od celkové hodnoty způsobilých aktiv.
7. Pokud jde o odst. 1 písm. b) až e), tak v případě, že cenný papír má dvě úvěrová hodnocení vypracovaná externími ratingovými agenturami, použijí instituce méně příznivé hodnocení. Pokud má cenný papír více než dvě úvěrová hodnocení vypracovaná externími ratingovými agenturami, instituce použijí dvě nejpříznivější úvěrová hodnocení. Pokud se tato dvě nejpříznivější úvěrová hodnocení liší, instituce použijí úvěrové hodnocení méně příznivé.
8. ESMA vypracuje návrhy prováděcích technických norem pro upřesnění těchto otázek:
a)
hlavní indexy uvedené v odst. 1 písm. f) tohoto článku, čl. 198 odst. 1 písm. a), čl. 224 odst. 1 a 4 a čl.299 odst. 2 písm. e);
b)
uznané burzy uvedené v odst. 4 písm. a) tohoto článku a v čl. 198 odst. 1 písm. a), čl. 224 odst. 1 a 4, čl. 299 odst. 2 písm. e), čl. 400 odst. 2 písm. k), čl. 416 odst. 3 písm. e), čl. 428 odst. 1 písm. c) a v příloze III bodu 12 podle podmínek stanovených v čl. 4 odst. 1 bodu 72.
ESMA předloží tyto návrhy prováděcích technických norem Komisi do 31. prosince 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 15 nařízení (EU) č. 1095/2010.
Článek 198
Další možnosti uznání kolaterálu pro účely komplexní metody finančního kolaterálu
1. Kromě kolaterálu stanoveného v článku 197 může instituce, která používá komplexní metodu finančního kolaterálu stanovenou v článku 223, používat jako způsobilý kolaterál níže uvedené položky:
a)
akcie nebo konvertibilní dluhopisy nezahrnuté do hlavního indexu, ale obchodované na uznané burze;
b)
podílové jednotky nebo akcie subjektů kolektivního investování, pokud jsou splněny obě následující podmínky:
i)
podílové jednotky nebo akcie jsou denně kótovány na kapitálovém trhu;
ii)
subjekty kolektivního investování jsou omezeny na investice do nástrojů, které jsou uznatelné podle čl. 197 odst. 1 a 4 a na položky uvedené v písm. a) tohoto pododstavce.
V případě, kdy subjekt kolektivního investování investuje do podílových jednotek nebo akcií jiného subjektu kolektivního investování, se podmínky písm. a) a b) tohoto odstavce použijí na takové podkladové subjekty kolektivního investování obdobně.
Použití derivátových nástrojů k zajištění povolených investic subjektem kolektivního investování není na újmu uznání podílových jednotek nebo akcií takového subjektu jakožto kolaterálu.
2. Pokud subjekt kolektivního investování nebo jakýkoliv podkladový subjekt kolektivního investování není omezen na investice do nástrojů, které jsou uznatelné podle čl. 197 odst. 1 a 4 a na položky uvedené v odst. 1 písm. a), mohou instituce používat podílové jednotky nebo akcie takového subjektu kolektivního investování jako kolaterál na částku rovnající se hodnotě způsobilých aktiv, která drží tento subjekt kolektivního investování, za předpokladu, že tento subjekt kolektivního investování nebo kterýkoliv z jeho podkladových subjektů kolektivního investování investoval do neuznatelných aktiv v maximální míře povolené v rámci svého oprávnění.
Pokud mohou mít neuznatelná aktiva zápornou hodnotu v důsledku závazků nebo podmíněných závazků vyplývajících z vlastnictví, instituce učiní oba tyto kroky:
a)
vypočtou celkovou hodnotu neuznatelných aktiv;
b)
pokud částka získaná podle písmene a) je negativní, odečtou absolutní hodnotu uvedené částky od celkové hodnoty způsobilých aktiv.
Článek 199
Další možnosti uznání kolaterálu pro účely přístupu IRB
1. Kromě kolaterálu uvedeného v článcích 197 a 198 mohou instituce, které vypočítávají objemy rizikově vážených expozic a výši očekávaných ztrát podle přístupu IRB, použít také tyto formy kolaterálu:
a)
kolaterál ve formě nemovitého majetku podle odstavců 2, 3 a 4;
b)
pohledávky podle odstavce 5;
c)
další hmotný kolaterál podle odstavců 6 a 8;
d)
pronájem podle odstavce 7.
2. Není-li stanoveno jinak podle čl. 124 odst. 2, instituce mohou použít jako způsobilý kolaterál obytné nemovitosti, které vlastník obývá nebo bude obývat, nebo které pronajímá nebo bude pronajímat nebo uživatel v případě osobních investičních společností, a obchodní nemovitosti, včetně kanceláří nebo jiných obchodních prostor, pokud jsou splněny obě následující podmínky:
a)
hodnota nemovitosti nezávisí významně na úvěrové kvalitě dlužníka. Instituce mohou při určování, zda je taková závislost významná, vyloučit situace, kdy hodnotu nemovitostí i plnění ze strany dlužníka ovlivňují čistě makroekonomické faktory;
b)
riziko dlužníka nezávisí významně na výnosech z dané nemovitosti či projektu, ale na základní schopnosti dlužníka splatit dluh z jiných zdrojů, a tudíž splacení dluhu významně nezávisí na jakémkoliv peněžním toku vytvářeném danou nemovitostí, která slouží jako kolaterál.
3. Instituce se mohou odchýlit od odst. 2 písm. b) v případě expozic zajištěných obytnými nemovitostmi, které se nacházejí na území členského státu, pokud příslušný orgán dotyčného členského státu zveřejnil důkazy o tom, že na daném území existuje rozvinutý a zavedený trh s obytnými nemovitostmi se ztrátovostí, která nepřekračuje tyto limity:
a)
ztráty z úvěrů zajištěných obytnou nemovitostí až do výše 80 % tržní hodnoty nebo 80 % zástavní hodnoty nemovitosti, není-li stanoveno jinak podle čl. 124 odst. 2, nepřekračují 0,3 % nesplacených úvěrů zajištěných obytnou nemovitostí v každém daném roce;
b)
celkové ztráty z úvěrů zajištěných obytnou nemovitostí nepřesahují 0,5 % nesplacených úvěrů zajištěných obytnou nemovitostí v daném roce.
Jestliže jedna z podmínek uvedených v písmenech a) a b) prvního pododstavce není v daném roce splněna, instituce nesmí použít postup stanovený v uvedeném pododstavci, dokud obě podmínky nebudou v následujícím roce opět splněny.
4. Instituce se mohou odchýlit od odst. 2 písm. b) pro obchodní nemovitosti nacházející se na území členského státu, pokud příslušný orgán dotyčného členského státu zveřejnil důkazy o tom, že na daném území existuje rozvinutý a zavedený trh s obchodními nemovitostmi se ztrátovostí, která nepřekračuje žádný z těchto limitů:
a)
ztráty z úvěrů zajištěných obchodními nemovitostmi až do 50 % tržní hodnoty nebo 60 % zástavní hodnoty nemovitosti nepřekračují 0,3 % nesplacených úvěrů zajištěných obchodními nemovitostmi v každém daném roce;
b)
celkové ztráty z úvěrů zajištěných obchodními nemovitostmi nepřesahují 0,5 % nesplacených úvěrů zajištěných obchodními nemovitostmi v každém daném roce.
Jestliže jedna z podmínek uvedených v písmenech a) a b) prvního pododstavce není v daném roce splněna, instituce nesmí použít postup stanovený v uvedeném pododstavci, dokud obě podmínky nebudou v následujícím roce opět splněny.
5. Instituce mohou využít jako způsobilý kolaterál pohledávku spojenou s obchodní transakcí nebo s transakcemi s původní splatností maximálně jeden rok. Uznatelné pohledávky nezahrnují pohledávky spojené se sekuritizací, subparticipací nebo s úvěrovými deriváty, nebo pohledávky za ekonomicky spjatými osobami.
6. Příslušné orgány povolí, aby instituce použila jako způsobilý kolaterál jiné druhy hmotného kolaterálu než ty, které jsou uvedeny v odstavcích 2, 3 a 4, pokud jsou splněny všechny následující podmínky:
a)
existují likvidní trhy, doložené četnými transakcemi s ohledem na druh aktiva, pro nakládání s kolaterálem rychlým a ekonomicky účinným způsobem. Instituce posuzují tuto podmínku pravidelně a rovněž v případech, kdy z informací plyne, že nastávají podstatné změny na trhu;
b)
existují zavedené, veřejně dostupné tržní ceny daného kolaterálu. Instituce mohou považovat tržní ceny za zavedené, pokud plynou ze spolehlivých zdrojů informací, jako jsou veřejné indexy, a odrážejí cenu transakcí za obvyklých podmínek. Instituce mohou považovat tržní ceny za veřejně dostupné, pokud jsou tyto ceny zveřejňovány, snadno přístupné, a je možné je získávat pravidelně, aniž by to představovalo nepatřičnou administrativní nebo finanční zátěž;
c)
instituce analyzuje tržní ceny, čas a náklady potřebné ke zpeněžení kolaterálu a realizované výnosy z kolaterálu;
d)
instituce prokáže, že realizované výnosy z kolaterálu nejsou nižší než 70 % hodnoty kolaterálu ve více než 10 % všech likvidací pro daný typ kolaterálu. Pokud existuje podstatné kolísání tržních cen, instituce prokáže ke spokojenosti příslušných orgánů, že její ocenění kolaterálu je dostatečně konzervativní.
Instituce dokumentují splnění podmínek uvedených v prvním pododstavci písm. a) až d) a těch, které jsou uvedeny v článku 210.
7. S výhradou ustanovení čl. 230 odst. 2, pokud jsou požadavky uvedené v článku 211 splněny, může být s expozicemi, které vznikly z pronájmu majetku instituce třetí osobě, nakládáno stejným způsobem jako s úvěry zajištěnými stejným druhem nemovitosti.
8. EBA zveřejní seznam druhů hmotného kolaterálu, u nichž mohou instituce předpokládat, že splňují podmínky uvedené v odst. 6 písm. a) a b).
Článek 200
Ostatní majetkové zajištění úvěrového rizika
Instituce mohou jako způsobilý kolaterál použít tato ostatní majetková zajištění úvěrového rizika:
a)
hotovost nebo hotovostní nástroje v držení třetí strany, která je institucí, jestliže tato hotovost nebo hotovostní nástroje nejsou ve správě třetí strany a jsou zastavené ve prospěch instituce poskytující úvěr;
b)
životní pojistky zastavené ve prospěch instituce poskytující úvěr;
c)
nástroje vydané třetí stranou, která je institucí, jež budou na požádání touto institucí zpětně odkoupeny.
Pododdíl 2
Osobní zajištění úvěrového rizika
Článek 201
Způsobilost poskytovatelů zajištění pro účely všech přístupů
1. Instituce mohou jako způsobilé poskytovatele osobního zajištění úvěrového rizika použít tyto strany:
a)
ústřední vlády a centrální banky;
b)
orgány regionální nebo místní správy;
c)
mezinárodní rozvojové banky;
d)
mezinárodní organizace, pokud expozicím vůči nim je podle článku 117 přidělena riziková váha 0 %;
e)
subjekty veřejného sektoru, pokud se s pohledávkami vůči nim zachází podle článku 116;
f)
instituce a finanční instituce, u nichž se s expozicemi vůči nim zachází jako s expozicemi vůči institucím podle čl. 119 odst. 5;
g)
další podniky, včetně mateřských, dceřiných a přidružených podniků instituce, pokud je splněna jedna z následujících podmínek:
i)
tyto další podniky mají úvěrové hodnocení vypracované externí ratingovou agenturou;
ii)
v případě institucí, které vypočítávají objemy rizikově vážených expozic a výši očekávaných ztrát podle přístupu IRB, tyto další podniky nemají úvěrové hodnocení vypracované uznanou externí ratingovou agenturou a jsou interně ohodnoceny danou institucí;
h)
ústřední protistrany.
2. V případě, že instituce vypočítávají objemy rizikově vážených expozic a výši očekávaných ztrát podle přístupu IRB, musí být ručitel, aby byl způsobilý jako poskytovatel osobního zajištění úvěrového rizika, institucí interně ohodnocen v souladu s ustanoveními kapitoly 3 oddílu 6.
Příslušné orgány zveřejní a budou udržovat seznam těchto finančních institucí, které jsou způsobilými poskytovateli osobního zajištění úvěrového rizika podle odst. 1 písm. f), nebo hlavních kritérií pro určování těchto způsobilých poskytovatelů osobního zajištění úvěrového rizika, spolu s popisem použitelných obezřetnostních požadavků, a svůj seznam budou sdílet s dalšími příslušnými orgány v souladu s článkem 117 směrnice 2013/36/EU.
Článek 202
Způsobilost poskytovatelů zajištění pro účely přístupu IRB, kteří splňují podmínky pro uplatnění postupu stanoveného v čl. 153 odst. 3
Instituce může využívat instituce, pojišťovny a zajišťovny a exportní úvěrové agentury jako způsobilé poskytovatele osobního zajištění úvěrového rizika, kteří splňují podmínky pro uplatnění postupu stanoveného v čl. 153 odst. 3 v případě, že splňují všechny tyto podmínky:
a)
mají dostatečné odborné znalosti pro poskytování osobního zajištění úvěrového rizika;
b)
jsou regulovány způsobem rovnocenným pravidlům stanoveným v tomto nařízení, nebo měly v době, kdy bylo poskytnuto zajištění úvěru, úvěrové hodnocení vypracované uznanou externí ratingovou agenturou, kterému byl agenturou EBA přiřazen stupeň úvěrové kvality 3 nebo vyšší podle pravidel pro stanovení rizikových vah expozic vůči podnikům uvedených v kapitole 2;
c)
v době, kdy bylo poskytnuto zajištění úvěru nebo v jakémkoli období poté, měly interní rating, s PD stejnou nebo nižší než pravděpodobnost selhání než u stupně úvěrové kvality 2 nebo vyššího podle pravidel pro stanovení rizikových vah expozic vůči podnikům uvedených v kapitole 2;
d)
mají interní rating, s PD stejnou nebo nižší než pravděpodobnost selhání než u stupně úvěrové kvality 3 nebo vyššího podle pravidel pro stanovení rizikových vah expozic vůči podnikům uvedených v kapitole 2.
Pro účely tohoto článku nepožívá zajištění úvěru poskytnuté exportní úvěrovou agenturou výhod výslovné protizáruky ze strany ústřední vlády.
Článek 203
Způsobilost záruk jako osobního zajištění úvěrového rizika
Instituce mohou jako způsobilé osobní zajištění úvěrového rizika využívat záruky.
Pododdíl 3
Druhy derivátů
Článek 204
Způsobilé druhy úvěrových derivátů
1. Instituce mohou jako způsobilé zajištění úvěrového rizika využívat následující druhy úvěrových derivátů a nástrojů, které mohou být z těchto úvěrových derivátů složeny, nebo nástrojů s obdobnou ekonomickou podstatou:
a)
swapy úvěrového selhání („credit default swaps“);
b)
swapy veškerých výnosů („total return swaps“);
c)
úvěrové dluhové cenné papíry do výše, v jaké jsou podloženy hotovostí.
Zajištění úvěrového rizika nelze uznat v případě, kdy instituce toto zajištění koupí prostřednictvím swapu veškerých výnosů a čisté platby obdržené ze swapu eviduje jako čistý příjem, avšak v evidenci nezohledňuje odpovídající snížení hodnoty zajištěných aktiv (snížením reálné hodnoty, nebo tvorbou opravných položek).
2. Pokud instituce provádí vnitřní zajištění pomocí úvěrového derivátu tak, aby toto zajištění úvěrového rizika bylo způsobilé jakožto zajištění úvěrového rizika pro účely této kapitoly, úvěrové riziko, které je převedeno do obchodního portfolia, musí být převedeno na třetí stranu nebo strany.
Pokud bylo vnitřní zajištění provedeno v souladu s prvním pododstavcem a požadavky uvedené v této kapitole byly splněny, instituce použijí pro výpočet objemů rizikově vážených expozic a výše očekávaných ztrát v případě pořizování osobního zajištění úvěrového rizika pravidla stanovená v oddílech 4 až 6.
Oddíl 3
Požadavky
Pododdíl 1
Majetkové zajištění úvěrového rizika
Článek 205
Požadavky na dohody o rozvahovém započtení jiné než rámcové dohody o započtení podle článku 206
Dohody o rozvahovém započtení jiné než rámcové dohody podle článku 206 se považují za způsobilou formu snižování úvěrového rizika, pokud jsou splněny všechny následující podmínky:
a)
musí být právně účinné a vymahatelné podle všech relevantních právních řádů, a to i v případě insolvence nebo úpadku protistrany;
b)
instituce jsou schopny kdykoli určit aktiva a závazky, které jsou předmětem uvedených dohod;
c)
instituce průběžně sledují a kontrolují rizika spojená s ukončením zajištění úvěrového rizika;
d)
instituce průběžně sledují a kontrolují příslušné expozice jako čisté pozice.
Článek 206
Požadavky na rámcové dohody o započtení týkající se repo obchodů nebo půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit anebo ostatních transakcí na kapitálovém trhu
Rámcové dohody o započtení týkající se repo obchodů, půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit anebo ostatních transakcí na kapitálovém trhu se považují za způsobilé formy snižování úvěrového rizika, pokud kolaterál poskytnutý podle těchto dohod splňuje všechny požadavky stanovené v čl. 207 odst. 2 až 4 a pokud jsou splněny všechny následující podmínky:
a)
jsou právně účinné a vymahatelné podle všech relevantních právních řádů, a to i v případě insolvence nebo úpadku protistrany;
b)
dávají protistraně, která není v selhání, právo ukončit a uzavřít včas všechny transakce, na které se vztahuje tato dohoda, v případě selhání druhé protistrany, a to i v případě konkursu nebo insolvence této protistrany;
c)
umožňují započtení zisků a ztrát z transakcí uzavřených podle této rámcové dohody tak, aby byla stanovena jen jediná čistá částka, kterou dluží jedna strana druhé.
Článek 207
Požadavky na finanční kolaterál
1. Finanční kolaterál a zlato se považují za způsobilý kolaterál pro účely všech přístupů a metod, jsou-li splněny všechny požadavky stanovené v odstavcích 2 až 4.
2. Mezi úvěrovou kvalitou dlužníka a hodnotou kolaterálu nesmí být podstatná pozitivní korelace. Dojde-li k výraznému snížení hodnoty kolaterálu, tato skutečnost nesmí být sama o sobě důvodem k výraznému zhoršení úvěrové kvality dlužníka. Stane-li se úvěrová kvalita dlužníka kritickou, tato skutečnost nesmí být sama o sobě důvodem k výraznému snížení hodnoty kolaterálu.
Cenné papíry vydané dlužníkem nebo členem ekonomicky spjaté skupiny osob, nejsou uznatelné jako způsobilý kolaterál. Aniž je dotčeno toto pravidlo, jsou kryté dluhopisy dlužníka, které splňují podmínky článku 129, uznatelné jako způsobilý kolaterál, pokud jsou poskytnuty jako kolaterál pro repo obchod, za předpokladu, že splňují podmínky stanovené v prvním pododstavci.
3. Instituce musí splňovat všechny smluvní a zákonné požadavky ohledně vymahatelnosti dohod o kolaterálu podle právního řádu, kterému jejich nárok na daný kolaterál podléhá, a uskutečnit všechny kroky nezbytné k tomu, aby tato vymahatelnost byla zajištěna.
Instituce musí provést dostatečnou právní analýzu, jež potvrdí vymahatelnost dohod o kolaterálu ve všech relevantních právních řádech. Dle potřeby musí takovou právní analýzu opakovat, aby byla vymahatelnost zajištěna trvale.
4. Instituce musí splňovat všechny následující provozní požadavky:
a)
řádně zdokumentují dohody o kolaterálu a mají jasný a spolehlivý postup pro včasnou realizaci kolaterálu;
b)
využívají spolehlivé procesy a postupy pro řízení rizik spojených s využitím kolaterálu - včetně rizik spojených se ztrátou nebo snížením zajištění úvěrového rizika, rizik nesprávného ocenění, rizik spojených s ukončením zajištění úvěrového rizika, rizika koncentrace vyplývajícího z využití kolaterálu a vazby na celkový rizikový profil instituce;
c)
mají zdokumentovány zásady a postupy týkající se přijímaných druhů a výše kolaterálu;
d)
vypočítávají tržní hodnotu kolaterálu a odpovídajícím způsobem ji přeceňují alespoň jednou za šest měsíců a vždy, když mají důvod se domnívat, že došlo k značnému poklesu tržní hodnoty kolaterálu;
e)
v případech, kdy je kolaterál v držení třetí strany, podniknou instituce přiměřené kroky, aby zajistily, že tato třetí strana bude kolaterál držet odděleně od svých vlastních aktiv;
f)
zajistí vyčlenění dostatečných zdrojů pro řádné plnění maržových dohod s protistranami financujícími OTC deriváty a cenné papíry, měřeno včasností a přesností jejich odchozích výzev k dodatkové úhradě marže a dobou odezvy na příchozí výzvy;
g)
mají zavedeny zásady řízení kolaterálu za účelem kontroly, sledování a vykazování následujících údajů:
i)
rizika, jimž je maržové dohody vystavují;
ii)
riziko koncentrace pro určité druhy aktiv použitých jako kolaterál;
iii)
opětovné použití kolaterálu včetně možných deficitů likvidity vyplývajících z opětovného použití kolaterálu přijatého od protistran;
iv)
vzdání se práv na kolaterál poskytnutý protistranám.
5. Kromě splnění všech požadavků stanovených v odstavcích 2 až 4, aby finanční kolaterál byl uznatelný jako způsobilý kolaterál pro účely jednoduché metody finančního kolaterálu, musí být zbytková splatnost zajištění nejméně stejně dlouhá jako zbytková splatnost expozice.
Článek 208
Požadavky na nemovitou zástavu
1. Nemovitý majetek lze považovat za způsobilý kolaterál pouze tehdy, pokud jsou splněny všechny požadavky stanovené v odstavcích 2 až 5.
2. Je třeba splňovat tyto požadavky na právní jistotu:
a)
zástavní právo nebo obdobná jistota jsou vymahatelné ve všech právních řádech relevantních k okamžiku uzavření úvěrové smlouvy a musí být řádně a včas zapsány;
b)
veškeré právní požadavky na vznik zástavy byly splněny;
c)
dohoda o zajištění a s ní související právní postupy umožňují instituci realizovat hodnotu zajištění v přiměřené lhůtě.
3. Je třeba, aby byly splněny tyto požadavky na sledování hodnoty nemovitostí a na oceňování nemovitostí:
a)
instituce sledují hodnotu nemovitosti často a nejméně jednou ročně u obchodních nemovitostí a nejméně jednou za tři roky v případě obytných nemovitostí. Instituce provádějí sledování častěji v případě, že na trhu dochází k výrazným změnám podmínek;
b)
ocenění nemovitosti se přezkoumá, pokud z údajů, které má instituce k dispozici, vyplývá, že hodnota nemovitosti se mohla v porovnání se všeobecnými tržními cenami podstatně snížit a přezkum je prováděn znalcem, který má potřebnou kvalifikaci, schopnosti a zkušenosti, aby mohl provést ocenění, a který je nezávislý na procesu rozhodování o poskytnutí úvěru. U půjček, které přesahují 3 milióny EUR nebo 5 % kapitálu instituce, musí tento znalec přezkoumat ocenění nemovitosti nejméně jednou za tři roky.
Pro sledování hodnoty nemovitosti a identifikaci nemovitosti, u níž je nutné přecenění, mohou instituce využívat statistické metody.
4. Instituce jasně zdokumentují druhy obytných a obchodních nemovitostí, které přijímají, a své zásady pro poskytování úvěrů v této oblasti.
5. Instituce mají zavedeny postupy pro sledování, zda je nemovitost přijatá jako zajištění úvěrového rizika dostatečně pojištěna proti nebezpečí poškození.
Článek 209
Požadavky na pohledávky
1. Pohledávky se považují za způsobilý kolaterál, pokud jsou splněny všechny požadavky stanovené v odstavcích 2 a 3.
2. Je třeba splňovat tyto požadavky na právní jistotu:
a)
právní mechanismus, na jehož základě je tento kolaterál instituci poskytující úvěr poskytnut, musí být důkladně propracovaný, účinný a musí zajistit, že tato instituce má ke kolaterálu jasná práva včetně práva na výnosy z prodeje kolaterálu;
b)
instituce učiní všechny kroky nezbytné ke splnění místních požadavků na vymahatelnost svých nároků z tohoto zajištění. Instituce poskytující úvěr musí mít prvořadý nárok na tento kolaterál, ačkoli tyto nároky mohou být podřízené nárokům přednostních věřitelů, jejichž postavení plyne z právních předpisů;
c)
instituce provedou dostatečnou právní analýzu, jež potvrdí vymahatelnost dohod o kolaterálu ve všech relevantních právních řádech;
d)
řádně zdokumentují dohodu o kolaterálu a mají jasný a spolehlivý postup pro včasnou realizaci kolaterálu;
e)
instituce mají zavedeny postupy, které zajistí, že všechny právní podmínky nezbytné pro prohlášení selhání dlužníka a včasnou realizaci kolaterálu jsou splněny;
f)
v případě finančních potíží dlužníka nebo selhání z jeho strany musí být instituce ze zákona oprávněna prodat nebo postoupit pohledávky třetím stranám bez souhlasu osob z těchto pohledávek zavázaných.
3. Jsou splněny tyto požadavky na řízení rizik:
a)
instituce má řádné postupy pro stanovení úvěrového rizika spojeného s pohledávkami. Tyto postupy zahrnují analýzy dlužníkova podnikání a odvětví a druhů zákazníků, s nimiž dlužník obchoduje. Pokud instituce spoléhá na své dlužníky u hodnocení úvěrového rizika jejich zákazníků, musí ověřit postupy úvěrování uplatňované dlužníky, aby se ujistila o jejich spolehlivosti a důvěryhodnosti;
b)
rozdíl mezi objemem expozice a hodnotou pohledávek odráží všechny příslušné faktory, včetně nákladů realizace, koncentrace uvnitř seskupení pohledávek zastavených jedním dlužníkem a možného rizika koncentrace v rámci celkových expozic instituce mimo těch, které jsou řízeny v rámci obecné metodiky instituce. Instituce udržují průběžný a vhodný postup sledování pohledávek. Rovněž pravidelně přezkoumávají dodržování úvěrových podmínek, omezení souvisejících s ochranou životního prostředí a jiných zákonných požadavků;
c)
pohledávky zastavené dlužníkem musí být diverzifikovány a nesmí být v přílišné korelaci s tímto dlužníkem. V případech podstatné pozitivní korelace instituce zohlední ve stanovení marže pro celé seskupení kolaterálu doprovodná rizika vyplývající z této korelace;
d)
instituce nepoužije jako způsobilé zajištění úvěrů pohledávky vůči osobám spojeným s dlužníkem, včetně dceřiných podniků a zaměstnanců;
e)
instituce mají zavedený zdokumentovaný postup inkasa pohledávek v případech finančních těžkostí dlužníka. Instituce mají odpovídající postupy inkasa i v případě, že u inkasa běžně spoléhají na své dlužníky.
Článek 210
Požadavky pro ostatní hmotný kolaterál
Fyzický kolaterál jiný než kolaterál ve formě nemovitosti se považuje za způsobilý kolaterál pro účely přístupu založeného na interním ratingu, pokud jsou splněny všechny následující podmínky:
a)
dohoda o kolaterálu, podle níž je hmotný kolaterál instituci poskytnut, musí být účinná a vymahatelná ve všech relevantních právních řádech a musí instituci umožňovat, aby hodnotu kolaterálu realizovala v přiměřené lhůtě;
b)
s jedinou výjimkou povolených prvořadých nároků uvedených v čl. 209 odst. 2 písm. b), jsou jako způsobilý kolaterál uznatelná pouze první zástavní práva nebo věcná břemena vázaná na kolaterál a instituce musí mít přednostní právo před všemi ostatními věřiteli na uspokojení z realizovaných výnosů z kolaterálu;
c)
instituce pravidelně sledují hodnotu kolaterálu, a to alespoň jednou ročně. Instituce provádějí sledování častěji v případě, že na trhu dochází k výrazným změnám podmínek;
d)
dohoda o úvěru musí obsahovat podrobný popis kolaterálu, jakož i podrobné údaje o způsobu a četnosti přeceňování;
e)
instituce v interních úvěrových strategiích a postupech, které jsou dostupné k přezkumu, jasně zdokumentují, které druhy hmotného kolaterálu přijímají a které zásady a postupy zavedly s ohledem na přiměřenou hodnotu jednotlivých druhů hmotného kolaterálu ve vztahu k objemu příslušné expozice;
f)
s ohledem na strukturu transakcí se instituce ve své úvěrové politice zaměří na tyto aspekty:
i)
odpovídající požadavky na kolaterál ve vztahu k objemu expozice;
ii)
schopnost snadno kolaterál realizovat;
iii)
schopnost objektivně stanovit cenu nebo tržní hodnotu;
iv)
četnost, s jakou je možno tuto hodnotu zjistit (včetně odborných odhadů nebo ocenění);
v)
volatilitu nebo substitut volatility hodnoty kolaterálu.
g)
při oceňování a přeceňování berou instituce plně v úvahu každé fyzické nebo morální opotřebení kolaterálu, přičemž věnují zvláštní pozornost účinkům zastarávání u kolaterálu citlivého na módnost a aktuálnost;
h)
instituce mají právo na kontrolu kolaterálu na místě. Mají rovněž zavedeny zásady a postupy, které upravují výkon tohoto práva kontroly na místě;
i)
kolaterál přijatý jako zajištění musí být řádně pojištěn proti riziku poškození a instituce mají zavedeny postupy pro kontrolu této povinnosti.
Článek 211
Požadavky pro zacházení s expozicemi z pronájmu jako se zajištěnými expozicemi
Instituce nakládají s expozicemi z nájemních transakcí jako s expozicemi zajištěnými tím druhem majetku, jenž je předmětem nájmu, pokud jsou splněny všechny následující podmínky:
a)
jsou splněny podmínky uvedené v článku 208 nebo případně 210, aby tento druh věci, která je předmětem nájmu, mohl být uznán jako způsobilý kolaterál;
b)
pronajímatel má robustní řízení rizik s ohledem na způsob využití předmětu nájmu, jeho umístění, jeho stáří a plánovanou dobu používání, včetně přiměřeného sledování hodnoty zajištění;
c)
pronajímatel je vlastníkem aktiva a je schopen uplatnit svá vlastnická práva včas;
d)
pokud to není potvrzeno již při výpočtu hodnoty LGD, rozdíl mezi hodnotou neumořené částky a tržní hodnotou zajištění není natolik velký, aby přesáhl účinek snižování úvěrového rizika, který má mít předmět nájmu.
Článek 212
Požadavky na ostatní majetkové zajištění úvěrového rizika
1. Hotovostní vklad nebo hotovostní nástroje v držení třetí strany, která je institucí, jsou způsobilé pro postup upravený v čl. 232 odst. 1, jsou-li splněny tyto podmínky:
a)
pohledávka dlužníka za třetí stranou, která je institucí, je veřejně zastavena nebo postoupena na instituci poskytující úvěr a tato zástava nebo postoupení jsou právně účinné a vymahatelné ve všech relevantních právních řádech a jsou bezpodmínečné a neodvolatelné;
b)
daná zástava nebo postoupení musí být třetí straně, která je institucí, oznámeno;
c)
v důsledku tohoto oznámení může tato třetí strana, která je institucí, provádět platby výlučně ve prospěch instituce poskytující úvěr nebo ve prospěch jiných stran, avšak pouze se souhlasem instituce poskytující úvěr.
2. Životní pojištění zastavené ve prospěch instituce poskytující úvěr lze považovat za způsobilý kolaterál, pokud jsou splněny všechny následující podmínky:
a)
životní pojištění je veřejně zastaveno nebo postoupeno instituci poskytující úvěr;
b)
společnost poskytující životní pojištění je o této zástavě nebo postoupení informována a v důsledku tohoto oznámení nesmí vyplácet částky splatné podle této smlouvy bez předchozího souhlasu instituce poskytující úvěr;
c)
instituce poskytující úvěr má právo v případě selhání dlužníka zrušit pojistnou smlouvu a obdržet odbytné;
d)
instituce poskytující úvěr je informována o jakémkoli nezaplacení pojistného pojistníkem;
e)
zajištění úvěrového rizika se poskytuje na celou dobu úvěru do jeho splatnosti. Pokud to není možné, protože pojistný vztah končí před uplynutím úvěrového vztahu, instituce zajistí, aby částka, která vyplývá z pojistné smlouvy, sloužila instituci jako zajištění až do konce durace úvěrové smlouvy;
f)
zástava nebo postoupení jsou právně účinné a vymahatelné ve všech právních řádech relevantních v době uzavření úvěrové smlouvy;
g)
částka odbytného je potvrzena společností poskytující životní pojištění a je neredukovatelná;
h)
částka odbytného je splatná na výzvu společností poskytující životní pojištění bez zbytečného odkladu;
i)
o částku odbytného nelze požádat bez předchozího souhlasu instituce;
j)
společnost poskytující životní pojištění spadá do oblasti působnosti směrnice 2009/138/ES nebo podléhá dohledu příslušného orgánu třetí země, která uplatňuje režimy dohledu a regulace přinejmenším rovnocenné režimům uplatňovaným v Unii.
Pododdíl 2
Osobní zajištění úvěrového rizika a úvěrové dluhové cenné papíry
Článek 213
Společné požadavky pro záruky a úvěrové deriváty
1. S výhradou čl. 214 odst. 1 zajištění úvěrového rizika, které je odvozeno od záruky nebo úvěrového derivátu, se považuje za způsobilé osobní zajištění úvěrového rizika, pokud jsou splněny všechny následující podmínky:
a)
zajištění úvěrového rizika je přímé;
b)
rozsah zajištění úvěrového rizika je jasně definovaný a nesporný;
c)
smlouva o zajištění úvěrového rizika neobsahuje žádné ustanovení, jehož splnění by bylo mimo přímou kontrolu věřitele a které:
i)
by poskytovateli zajištění umožňovalo toto zajištění jednostranně zrušit;
ii)
by zvyšovalo skutečné náklady zajištění v případě zhoršení úvěrové kvality zajištěné expozice;
iii)
by poskytovateli zajištění umožňovalo neplnit včas v případě, že původní dlužník nezaplatil jakoukoli splatnou částku, nebo v případě, že nájemní smlouva skončila z důvodu uznání zaručené zbytkové hodnoty podle čl. 134 odst. 7 a čl. 166 odst. 4;
iv)
by poskytovateli zajištění umožňovalo zkrátit dobu splatnosti tohoto zajištění;
d)
smlouva o zajištění úvěrového rizika je právně účinná a vymahatelná ve všech právních řádech relevantních v době uzavření úvěrové smlouvy.
2. Instituce příslušným orgánům prokáže, že má k dispozici systémy k řízení případné koncentrace rizika vyplývající z jejího využívání záruk a úvěrových derivátů. Instituce je schopna prokázat ke spokojenosti příslušných orgánů, jak je její strategie pro využívání úvěrových derivátů a záruk propojena s řízením jejího celkového rizikového profilu.
3. Instituce splňuje všechny smluvní a zákonné požadavky týkající se vymahatelnosti smluv o osobním zajištění úvěrového rizika podle právního řádu, kterému dané zajištění podléhá, a uskuteční všechny kroky nezbytné k tomu, aby tato vymahatelnost byla zajištěna.
Instituce provedou dostatečnou právní analýzu, jež potvrdí vymahatelnost osobního zajištění úvěrového rizika ve všech relevantních právních řádech. Tento přezkum opakují podle potřeby, aby byla vymahatelnost zajištěna trvale.
Článek 214
Protizáruky vystavené státem a jinými subjekty veřejného sektoru
1. Instituce mohou nakládat s expozicemi podle odstavce 2 jako s expozicemi zajištěnými zárukami poskytovanými subjekty uvedenými v daném odstavci, pokud jsou splněny všechny následující podmínky:
a)
protizáruka pokrývá všechny prvky úvěrového rizika spojeného s danou pohledávkou;
b)
jak původní záruka, tak protizáruka splňují požadavky pro záruky uvedené v článku 213 a čl. 215 odst. 1 s výjimkou toho, že protizáruka nemusí být přímá;
c)
krytí je spolehlivé a z historické zkušenosti neplyne, že krytí protizárukou by bylo méně účinné než krytí přímou zárukou vystavenou daným subjektem.
2. Postup stanovený v odstavci 1 se použije na expozice zajištěné zárukou, na níž je poskytnuta protizáruka kterýmkoliv z těchto subjektů:
a)
ústřední vládou nebo centrální bankou;
b)
regionální vládou nebo orgánem místní správy;
c)
subjektem veřejného sektoru, pokud se s pohledávkami za ním zachází jako s pohledávkami za ústřední vládou podle čl. 116 odst. 4;
d)
mezinárodní rozvojovou bankou nebo mezinárodní organizací, které je přidělena riziková váha 0 % podle čl. 117 odst. 2 nebo článku 118;
e)
subjektem veřejného sektoru, pokud se s pohledávkami za ním zachází podle čl. 116 odst. 1 a 2.
3. Instituce použijí postup uvedený v odstavci 1 i na expozici, na niž nebyla poskytnuta protizáruka subjektem uvedeným v odstavci 2, v případě, že protizáruka této expozice je přímo zaručena jedním z těchto subjektů a podmínky uvedené v odstavci 1 jsou splněny.
Článek 215
Dodatečné požadavky na záruky
1. Záruky se považují za způsobilé osobní zajištění úvěrového rizika, pokud jsou splněny všechny podmínky článku 213 a všechny následující podmínky:
a)
v případě kvalifikovaného selhání nebo neplnění protistranou má instituce poskytující úvěr právo v přiměřené době požadovat po ručiteli jakoukoli splatnou částku související s pohledávkou, u níž je poskytnuto zajištění, a platba ručitelem nesmí být podmíněna tím, aby instituce poskytující úvěr platbu nejprve vymáhala po dlužníkovi;
V případě osobního zajištění úvěrového rizika u hypoték na obytné nemovitosti je třeba požadavky uvedené v čl. 213 odst. 1 písm. c) bodu iii) a v prvním pododstavci tohoto písmena splňovat pouze během 24 měsíců;
b)
záruka je výslovně zdokumentovaný závazek převzatý ručitelem;
c)
je splněna jedna z následujících podmínek:
i)
záruka pokrývá všechny druhy plateb, které má dlužník provést v souvislosti se svým závazkem;
ii)
pokud jsou některé druhy plateb ze záruky vyloučeny, musí instituce poskytující úvěr upravit hodnotu záruky, aby zohlednila toto omezené krytí.
2. V případě záruk poskytnutých v rámci vzájemných záručních režimů nebo poskytnutých jako záruky nebo protizáruky subjekty uvedenými v čl. 214 odst. 2, se požadavky uvedené v odst. 1 písm. a) tohoto článku považují za splněné, pokud je splněna jedna z následujících podmínek:
a)
instituce poskytující úvěr má právo obdržet včas předběžnou platbu ručitelem, která splňuje obě následující podmínky:
i)
představuje spolehlivý odhad výše ztráty, včetně ztrát vyplývajících z neplacení úroků a jiných druhů plateb, ke kterým je dlužník zavázán, kterou instituce poskytující úvěr pravděpodobně utrpí;
ii)
je přiměřená vůči výši krytí poskytnutého zárukou;
b)
instituce poskytující úvěr je ke spokojenosti příslušných orgánů schopna prokázat, že účinky záruky, která kryje rovněž ztráty vyplývající z neplacení úroků a jiných druhů plateb, ke kterým je dlužník zavázán, opravňuje k takovému postupu.
Článek 216
Dodatečné požadavky pro úvěrové deriváty
1. Úvěrové deriváty se považují za způsobilé osobní zajištění úvěrového rizika, pokud jsou splněny všechny podmínky článku 213 a všechny tyto podmínky:
a)
úvěrové události uvedené ve smlouvě o úvěrovém derivátu zahrnují:
i)
nezaplacení částek splatných podle podmínek podkladového závazku, které jsou platné v době tohoto nezaplacení, s dobou odkladu, která je stejná jako doba odkladu podkladového závazku nebo kratší;
ii)
úpadek, insolvenci či neschopnost dlužníka splatit své dluhy, jeho neschopnost nebo písemné přiznání neschopnosti obecně platit své dluhy v termínu jejich splatnosti, a podobné skutečnosti;
iii)
restrukturalizaci podkladového závazku vyžadující prominutí nebo odložení splátek jistiny, úroků nebo poplatků, která vede k úvěrové ztrátě;
b)
v případě, že úvěrové deriváty umožňují hotovostní vypořádání:
i)
instituce mají k dispozici spolehlivé oceňovací postupy, které umožňují spolehlivý odhad ztráty;
ii)
musí být jasně stanovena lhůta, v níž je provedeno přecenění podkladového závazku v závislosti na úvěrové události;
c)
v případě, že je pro účely vypořádání vyžadováno právo a schopnost příjemce zajištění převést podkladový závazek na poskytovatele zajištění, podmínky podkladového závazku musí stanovit, že jakýkoliv požadovaný souhlas s takovýmto převodem nesmí být bezdůvodně odepírán;
d)
jsou jasně definovány strany odpovědné za určení, zda nastala úvěrová událost;
e)
určení úvěrové události není výlučnou odpovědností poskytovatele zajištění;
f)
příjemce zajištění má právo nebo možnost informovat poskytovatele zajištění o tom, že nastala úvěrová událost.
Pokud úvěrové události nezahrnují restrukturalizaci podkladového závazku podle písm. a) bodu iii), může být zajištění úvěrového rizika přesto způsobilé za předpokladu snížení hodnoty podle čl. 233 odst. 2;
2. Nesoulad mezi podkladovým závazkem a referenčním závazkem v rámci úvěrového derivátu nebo mezi podkladovým závazkem a závazkem použitým pro účely určení, zda nastala úvěrová událost, je přípustný, pouze pokud jsou splněny obě následující podmínky:
a)
referenční závazek nebo závazek použitý za účelem určení, zda nastala úvěrová událost, je postaven naroveň podkladovému závazku nebo je mu podřízen;
b)
podkladový závazek a referenční závazek nebo závazek použitý za účelem určení, zda nastala úvěrová událost, jsou vydány stejným dlužníkem a obsahují právně vymahatelné doložky křížového selhání a křížového urychlení.
Článek 217
Požadavky ke splnění podmínek pro uplatnění postupu stanoveného v článku 153 odst. 3
1. Aby zajištění úvěrového rizika odvozené od záruky nebo úvěrového derivátu bylo způsobilé pro postup stanovený v čl. 153 odst. 3, musí splňovat následující podmínky:
a)
podkladový závazek se týká jedné z těchto expozic:
i)
expozice vůči podnikům uvedené v článku 147, kromě pojišťoven a zajišťoven;
ii)
expozice vůči regionální vládě, orgánu místní správy nebo subjektu veřejného sektoru, která není posuzována jako expozice vůči ústřední vládě nebo centrální bance podle článku 147;
iii)
expozice vůči malému nebo střednímu podniku, klasifikované jako retailová expozice podle čl. 147 odst. 5;
b)
dlužníci podkladového závazku nejsou členy stejné skupiny, jako je poskytovatel zajištění;
c)
expozice je zajištěna jedním z těchto nástrojů:
i)
krátkodobými úvěrovými deriváty na jedno jméno nebo zárukami znějící na jedno jméno;
ii)
produkty v koši prvního selhání;
iii)
produkty v koši n-tého selhání;
d)
zajištění úvěru splňuje příslušné požadavky stanovené v článcích 213, 215 a 216;
e)
riziková váha spojená s expozicí před uplatněním postupu stanoveného v čl. 153 odst. 3 není ještě zahrnuta po žádné stránce do zajištění úvěru;
f)
úvěrová instituce má právo na obdržení platby od poskytovatele zajištění a očekává ji, aniž by musela podniknout právní kroky s cílem získat platbu od protistrany. Instituce podnikne v rámci možností kroky, aby se přesvědčila, zda je poskytovatel zajištění ochoten okamžitě provést platbu, nastane-li úvěrová událost;
g)
nabyté zajištění úvěru pokryje veškeré úvěrové ztráty, které vznikly ze zajištěné části expozice v důsledku výskytu úvěrových událostí uvedených ve smlouvě;
h)
pokud struktura výplaty úvěrového zajištění stanoví vypořádání ve fyzické podobě, musí existovat právní jistota, pokud jde o postupitelnost půjčky, dluhopisu nebo podmíněného závazku;
i)
pokud má instituce v úmyslu postoupit jiný závazek než podkladovou expozici, musí zaručit, že postupitelný závazek je dostatečně likvidní, aby jej instituce byla schopna nakoupit pro postoupení v souladu se smlouvou;
j)
podmínky ujednání o zajištění úvěrového rizika jsou právně potvrzeny v písemné formě jak poskytovatelem zajištění, tak i institucí;
k)
instituce zavedou postupy k zjištění nadměrné korelace mezi úvěruschopností poskytovatele zajištění a dlužníka podkladové expozice v důsledku toho, že jejich ekonomická výkonnost závisí na společných faktorech, které se nacházejí mimo rámec faktoru systémového rizika;
l)
v případě zajištění proti riziku rozmělnění nemůže být prodejce pohledávek nabytých za úplatu členem stejné skupiny, jako je poskytovatel zajištění.
2. Pro účely odst. 1 písm. c) bodu ii), instituce použije postup uvedený v čl. 153 odst. 3 na to aktivum v koši, které má nejnižší objem rizikově vážené expozice.
3. Pro účely odst. 1 písm. c) bodu iii) je získané zajištění v tomto rámci způsobilé, pouze pokud bylo rovněž získáno způsobilé zajištění pro (n-1) selhání nebo kdy již došlo k selhání u (n-1) aktiv v koši. Pokud tomu tak je, instituce použijí zacházení uvedené v čl. 153 odst. 3 na to aktivum v koši, které má nejnižší objem rizikově vážené expozice.
Oddíl 4
Výpočet účinků snižování úvěrového rizika
Pododdíl 1
Majetkové zajištění úvěrového rizika
Článek 218
Úvěrové dluhové cenné papíry
S investicemi do úvěrových dluhových cenných papírů vydaných institucí poskytující úvěr lze za účelem výpočtu účinku majetkového zajištění úvěrového rizika v souladu s ustanoveními tohoto pododdílu zacházet jako s hotovostním kolaterálem za předpokladu, že swap úvěrového selhání začleněný do úvěrového dluhového cenného papíru lze považovat za způsobilé osobní zajištění úvěrového rizika. Pro účely určení, zda lze swap úvěrového selhání začleněný do úvěrového dluhového cenného papíru považovat za způsobilé osobní zajištění úvěrového rizika, může instituce považovat podmínku uvedenou v čl. 194 odst. 6 písm. c) za splněnou.
Článek 219
Rozvahové započtení
S úvěry a vklady u instituce poskytující úvěr, jež jsou předmětem rozvahového započtení, tato instituce za účelem výpočtu účinku majetkového zajištění úvěrového rizika u úvěrů a vkladů instituce poskytující úvěr, jež jsou předmětem rozvahového započtení, které jsou denominovány ve stejné měně, zachází jako s hotovostním kolaterálem.
Článek 220
Použití metody využívající regulatorní koeficienty volatility nebo metody využívající vlastní odhady koeficientu volatility pro rámcové dohody o započtení
1. Pokud instituce vypočítávají „plně upravenou hodnotu expozice“ (E*) u expozic zahrnutých do způsobilé rámcové dohody o započtení týkající se repo obchodů anebo půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit nebo ostatních transakcí na kapitálovém trhu, vypočítají koeficienty volatility, které potřebují, buď pomocí metody využívající regulatorní koeficienty volatility, nebo metody využívající vlastní odhady koeficientu volatility („metoda vlastních odhadů“), jak jsou stanoveny v článcích 223 až 226 pro komplexní metodu finančního kolaterálu.
Pro použití metody využívající vlastní odhady koeficientu volatility platí stejné podmínky a požadavky jako v případě komplexní metody finančního kolaterálu.
2. Pro účely výpočtu E* instituce:
a)
vypočítají čisté pozice v každé skupině cenných papírů nebo u každého druhu komodity odečtením částky v bodě ii) od částky v bodě i):
i)
celková hodnota skupiny cenných papírů nebo komodit stejného druhu půjčených, prodaných nebo poskytnutých podle rámcové dohody o započtení;
ii)
celková hodnota skupiny cenných papírů nebo komodit daného druhu vypůjčených, nakoupených nebo obdržených podle rámcové dohody o započtení;
b)
vypočítají čisté pozice v každé měně, jiné než měně, v níž probíhá vypořádání rámcové dohody o započtení, odečtením částky v bodě ii) od částky v bodě i):
i)
součet celkové hodnoty cenných papírů denominovaných v této měně zapůjčených, prodaných nebo poskytnutých podle rámcové dohody o započtení a částky hotovosti v této měně vypůjčené nebo převedené podle této dohody;
ii)
součet celkové hodnoty cenných papírů denominovaných v této měně vypůjčených, nakoupených nebo obdržených podle rámcové dohody o započtení a částky hotovosti v této měně vypůjčené nebo obdržené v rámci této dohody;
c)
použijí koeficient volatility pro danou skupinu cenných papírů nebo hotovostní pozici na absolutní hodnotu kladné nebo záporné čisté pozice v cenných papírech v této skupině;
d)
použijí koeficient volatility pro devizové riziko (fx) pro kladnou nebo zápornou čistou pozici v každé měně s výjimkou měny, v níž probíhá vypořádání rámcové dohody o započtení.
3. Instituce vypočítají E * podle následujícího vzorce:
kde:
Ei
=
hodnota expozice pro každou jednotlivou expozici (i) zahrnutou do dohody, která by se použila v případě, že by neexistovalo zajištění úvěrového rizika, pokud instituce vypočítávají objemy rizikově vážených expozic podle standardizovaného přístupu, nebo pokud instituce vypočítávají objemy rizikově vážených expozic a výši očekávaných ztrát podle přístupu založeného na interním ratingu;
Ci
=
hodnota cenných papírů v každé skupině nebo komodit stejného druhu vypůjčených, nakoupených nebo obdržených nebo vypůjčené či obdržené hotovosti s ohledem na každou expozici (i);
=
čistá pozice (kladná či záporná) v určité skupině cenných papírů (j);
=
čistá pozice (kladná či záporná) v určité měně (k) jiné než měně, v níž probíhá vypořádání rámcové dohody, vypočtená podle odst. 2 písm. b);
=
koeficient volatility pro určitou skupinu cenných papírů (j);
=
koeficient volatility pro devizové riziko pro měnu (k).
4. Pro účely výpočtu objemů rizikově vážených expozic a výše očekávaných ztrát u repo obchodů anebo půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit anebo ostatních transakcí na kapitálovém trhu zahrnutých do rámcových dohod o započtení použijí instituce E* vypočítané podle odstavce 3 jako hodnotu expozice vůči protistraně vyplývající z transakcí zahrnutých do rámcové dohody o započtení pro účely článku 113 podle standardizovaného přístupu nebo kapitoly 3 podle přístupu IRB.
5. Pro účely odstavců 2 a 3 se „skupinou cenných papírů“ rozumí cenné papíry vydané stejným subjektem, se stejným datem emise, stejnou splatností, na které se vztahují stejné podmínky a platí pro ně stejné doby do realizace, jak je uvedeno v článcích 224 a 225.
Článek 221
Použití metody interních modelů pro rámcové dohody o započtení
1. Se svolením příslušných orgánů mohou instituce používat jako alternativu k metodě využívající regulatorní koeficienty volatility nebo metodě využívající vlastní odhady koeficientu volatility pro výpočet plně upravené hodnoty expozice (E*) vyplývající z použití uznané rámcové dohody o započtení týkající se repo obchodů, půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit anebo ostatních transakcí na kapitálovém trhu, s výjimkou transakcí s deriváty, metodu interních modelů, která zohledňuje vliv korelace mezi pozicemi v cenných papírech, které jsou předmětem dané rámcové dohody o započtení, i likviditu dotčených nástrojů.
2. Instituce rovněž mohou, se svolením příslušných orgánů, použít své interní modely pro maržové obchody za předpokladu, že transakce jsou zajištěny v rámci dvoustranné rámcové dohody o započtení, která splňuje požadavky stanovené v kapitole 6 oddílu 7.
3. Instituce může použít metodu interních modelů nezávisle na své předchozím volbě mezi standardizovaným přístupem a přístupem IRB pro výpočet objemů rizikově vážených expozic. Pokud se však instituce rozhodne používat metodu interních modelů, učiní tak u všech protistran a cenných papírů, s výjimkou nepodstatných portfolií, v jejichž případě může použít metodu využívající regulatorní koeficienty volatility nebo metodu využívající vlastní odhady koeficientu volatility, jak je stanoveno v článku 220.
Instituce, které obdržely svolení pro interní model řízení rizika podle hlavy IV kapitoly 5, mohou použít metodu interních modelů. Pokud instituce takové svolení neobdržela, může u příslušných orgánů požádat o svolení používat metodu interních modelů pro účely tohoto článku.
4. Příslušné orgány povolí, aby instituce používala metodu interních modelů, pouze pokud jsou přesvědčeny, že systém instituce pro řízení rizik vyplývajících z transakcí podle rámcové dohody o započtení je koncepčně správný a řádně aplikovaný, a pokud jsou splněny následující kvalitativní standardy:
a)
interní model měření rizika používaný pro výpočet možné cenové volatility u transakcí je úzce propojen s každodenním procesem řízení rizika instituce a slouží jako základ pro hlášení rizikových expozic vrcholnému vedení instituce;
b)
instituce má útvar řízení rizika, který splňuje všechny tyto požadavky:
i)
je nezávislý na obchodních útvarech a podléhá přímo vrcholnému vedení instituce;
ii)
je odpovědný za tvorbu a používání systému řízení rizika instituce;
iii)
denně vypracovává a analyzuje zprávy o výstupech modelu měření rizika a o vhodných opatřeních, která mají být přijata ve vztahu k limitům pozic;
c)
každodenní zprávy vypracované útvarem řízení rizika přezkoumávají řídící pracovníci, které mají dostatečné pravomoci, aby mohly prosadit snížení přijatých pozic a celkové rizikové expozice;
d)
instituce má v útvaru řízení rizika dostatek pracovníků se zkušenostmi v používání složitých modelů;
e)
instituce zavedla postupy, jimiž monitoruje a zajišťuje dodržování zdokumentovaného souboru interních strategií a kontrolních mechanismů týkajících se celkové funkčnosti systému měření rizik;
f)
modely používané institucí prokazatelně vykazují dostatečnou přesnost v měření rizik potvrzenou zpětným testováním výstupů s využitím alespoň jednoletých údajů;
g)
instituce pravidelně provádí přísný program zátěžového testování, jehož výsledky jsou vrcholným vedením instituce přezkoumávány a reflektovány při stanovování strategií a limitů;
h)
instituce jako součást svého běžného výkonu vnitřního auditu provádí nezávislý přezkum svého systému měření rizik. Tento přezkum se vztahuje jak na činnosti obchodních útvarů, tak i na činnosti nezávislého útvaru řízení rizika;
i)
nejméně jednou ročně instituce provádí přezkum svého systému řízení rizika;
j)
interní model splňuje požadavky stanovené v čl. 292 odst. 8 a 9 a v článku 294.
5. Interní model měření rizika používaný institucí zachycuje dostatečný počet rizikových faktorů tak, aby byla zachycena všechna podstatná cenová rizika.
Instituce může používat empirické korelace v rámci jednotlivých kategorií rizika a mezi nimi, jestliže její systém pro měření korelací je správný a řádně používaný.
6. Instituce, které používají metodu interních modelů, vypočítají E* podle následujícího vzorce:
kde:
Ei
=
hodnota expozice pro každou jednotlivou expozici (i) v rámci dohody, která by se použila v případě, že by neexistovalo zajištění úvěrového rizika, pokud instituce vypočítávají objemy rizikově vážených expozic podle standardizovaného přístupu, nebo pokud instituce vypočítávají objemy rizikově vážených expozic a výši očekávaných ztrát podle přístupu IRB;
Ci
=
hodnota vypůjčených, nakoupených nebo obdržených cenných papírů nebo vypůjčené či obdržené hotovosti v případě každé expozice (i).
Při výpočtu objemů rizikově vážených expozic za použití interních modelů instituce použijí výstup modelu z předchozího obchodního dne.
7. Na výpočet možné změny hodnoty uvedené v odstavci 6 se vztahují všechny tyto požadavky:
a)
je prováděn alespoň jednou denně;
b)
je založen na 99 % jednostranném intervalu spolehlivosti;
c)
je založen na době do realizace v délce 5 dnů, nebo 10 dnů v případě jiných transakcí než repo obchodů s cennými papíry nebo půjček či výpůjček cenných papírů;
d)
je založen na skutečném období sledování nejméně jednoho roku, kromě případů, kdy je kratší období sledování ospravedlněno významným nárůstem cenové volatility;
e)
soubor údajů použitých při výpočtu se aktualizuje každé tři měsíce.
Pokud instituce provádí repo obchod, půjčku nebo výpůjčku cenných papírů nebo komodit a maržové nebo podobné transakce nebo skupiny transakcí se započtením, které splňují kritéria stanovená v čl. 285 odst. 2, 3 a 4, minimální doba držby se uvede v soulad s dobou krytí rizika marží, která by se použila podle uvedených odstavců ve spojení s čl. 285 odst. 5.
8. Pro účely výpočtu objemů rizikově vážených expozic a výše očekávaných ztrát u repo obchodů anebo půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit anebo ostatních transakcí na kapitálovém trhu zahrnutých do rámcových dohod o započtení použijí instituce E* vypočítané podle odstavce 6 jako hodnotu expozice vůči protistraně vyplývající z transakcí zahrnutých do rámcové dohody o započtení pro účely článku 113 podle standardizovaného přístupu nebo kapitoly 3 podle přístupu IRB.
9. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění těchto otázek:
a)
co představuje nevýznamné portfolio pro účely odstavce 3;
b)
kritéria pro určení, zda je interní model správný a řádné používaný pro účely odstavců 4 a 5 a rámcových dohod o započtení.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. prosince 2015.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 222
Jednoduchá metoda finančního kolaterálu
1. Instituce mohou používat jednoduchou metodu finančního kolaterálu, pouze pokud vypočítávají objemy rizikově vážených expozic podle standardizovaného přístupu. Instituce nepoužijí zároveň jednoduchou metodu finančního kolaterálu i komplexní metodu finančního kolaterálu, pokud tak nečiní pro účely čl. 148 odst. 1 a čl. 150 odst. 1. Instituce nepoužijí tuto výjimku selektivně za účelem snížení kapitálových požadavků nebo za účelem provádění regulační arbitráže.
2. Podle jednoduché metody finančního kolaterálu instituce přidělí způsobilému finančnímu kolaterálu hodnotu rovnou jeho tržní hodnotě určené v souladu s čl. 207 odst. 4 písm. d).
3. Instituce přidělí těm částem hodnot expozice, které jsou zajištěny tržní hodnotou způsobilého kolaterálu, rizikovou váhu, kterou by přidělily podle kapitoly 2, pokud má instituce poskytující úvěr vůči nástroji použitému jako kolaterál přímou expozici. Pro tento účel musí být hodnota expozice podrozvahové položky uvedené v příloze I rovna 100 % hodnoty položky, a nikoli hodnotě expozice uvedené v čl. 111 odst. 1.
Riziková váha zajištěné části musí být přinejmenším 20 %, s výjimkou případů uvedených v odstavcích 4 až 6. Instituce použijí na zbývající části hodnoty expozice rizikovou váhu, kterou by přidělily nezajištěné expozici vůči dané protistraně podle kapitoly 2.
4. Instituce přidělí rizikovou váhu 0 % zajištěným částem expozice plynoucí z repo obchodu nebo půjčky či výpůjčky cenných papírů, které splňují kritéria uvedená v článku 227. Pokud protistrana takové transakce není hlavním účastníkem trhu, instituce přidělí rizikovou váhu 10 %.
5. V případě derivátových nástrojů uvedených v příloze II, které jsou denně tržně přeceňovány, jsou zajištěny hotovostí nebo hotovostními nástroji a neexistuje u nich nesoulad měn, instituce přidělí hodnotám jejich expozice určené podle kapitoly 6 rizikovou váhu 0 % do výše jejich zajištění.
Hodnotám expozice uvedených transakcí, jsou-li zajištěny dluhovými cennými papíry vydanými ústředními vládami nebo centrálními bankami, kterým je přidělena riziková váha 0 % podle kapitoly 2, přidělí instituce rizikovou váhu 10 % do výše jejich zajištění.
6. Jiným transakcím než transakcím uvedeným v odstavcích 4 a 5 mohou instituce přidělit rizikovou váhu 0 %, pokud jsou expozice i kolaterál denominovány ve stejné měně a je splněna jedna z následujících podmínek:
a)
kolaterál je ve formě hotovosti nebo hotovostního nástroje;
b)
kolaterál je ve formě dluhových cenných papírů vydaných ústředními vládami nebo centrálními bankami, jimž by se podle článku 114 přidělila riziková váha 0 %, a jeho tržní hodnota byla snížena o 20 %.
7. Pro účely odstavců 5 a 6 dluhové cenné papíry vydané ústředními vládami nebo centrálními bankami zahrnují:
a)
dluhové cenné papíry vydané regionálními vládami nebo místními orgány, pokud se s expozicemi vůči těmto orgánům podle článku 115 zachází jako s expozicemi vůči ústřední vládě, do jejíž pravomoci spadají;
b)
dluhové cenné papíry vydané mezinárodními rozvojovými bankami, kterým je přidělena riziková váha 0 % podle čl. 117 odst. 2;
c)
dluhové cenné papíry vydané mezinárodními organizacemi, kterým je přidělena riziková váha 0 % podle článku 118;
d)
dluhové cenné papíry vydané subjekty veřejného sektoru, pokud se s nimi zachází jako s expozicemi vůči ústředním vládám podle čl. 116 odst. 4.
Článek 223
Komplexní metoda finančního kolaterálu
1. Aby byla zohledněna cenová volatilita, použijí instituce při oceňování finančního kolaterálu pro účely komplexní metody finančního kolaterálu na tržní hodnotu kolaterálu koeficienty volatility, jak stanoví články 224 až 227.
V případě, že je kolaterál denominován v měně, která se liší od měny, ve které je denominována podkladová expozice, doplní instituce úpravu odrážející volatilitu měn k volatilitě kolaterálu, jak je stanoveno v článcích 224 až 227.
V případě transakcí s OTC deriváty podle dohod o započtení uznaných příslušnými orgány podle kapitoly 6 použijí instituce koeficient volatility odrážející volatilitu měn, pokud existuje nesoulad mezi měnou kolaterálu a měnou vypořádání. I v případech, kdy je v transakcích podle dohody o započtení použito více měn, použijí instituce jednotný koeficient volatility.
2. Instituce vypočítají hodnotu kolaterálu upravenou o volatilitu (CVA) takto:
kde:
C
=
hodnota kolaterálu;
HC
=
koeficient volatility pro daný kolaterál vypočtený podle článků 224 a 227;
Hfx
=
koeficient volatility pro nesoulad měn vypočtený podle článků 224 a 227.
Instituce použijí vzorec v tomto odstavci při výpočtu hodnoty kolaterálu upravené o volatilitu u všech transakcí s výjimkou transakcí podle uznaných rámcových dohod o započtení, na něž se použijí ustanovení článků 220 a 221.
3. Instituce vypočítají hodnotu expozice upravenou o volatilitu (EVA) takto:
kde:
E
=
hodnota expozice tak, jak by byla příslušně určena podle kapitoly 2, případně 3, pokud tato expozice nebyla zajištěna;
HE
=
koeficient volatility pro danou expozici vypočtený podle článků 224 a 227.
V případě transakcí s OTC deriváty instituce vypočítají EVA takto:.
.
4. Pro účely výpočtu E v odstavci 3 se použijí tato ustanovení:
a)
u institucí, které vypočítávají objemy rizikově vážených expozic podle standardizovaného přístupu, je hodnotou expozice podrozvahové položky uvedené v příloze I 100 % hodnoty této položky, a nikoli hodnota expozice uvedená v čl. 111 odst. 1;
b)
u institucí, které vypočítávají objemy rizikově vážených expozic podle přístupu IRB, vypočítají hodnotu expozice položek uvedených v čl. 166 odst. 8 až 10 s použitím konverzního faktoru 100 % namísto konverzních faktorů či procent uvedených v daných odstavcích.
5. Instituce vypočítají plně upravenou hodnotu expozice (E*), zohledňující jak volatilitu, tak i účinky kolaterálu snižující riziko takto:
kde:
EVA
=
hodnota expozice upravená o volatilitu vypočítaná podle odstavce 3;
CVAM
=
CVA dále upravená o jakýkoliv nesoulad splatností podle ustanovení oddílu 5.
6. Instituce mohou vypočítat koeficienty volatility buď pomocí metody využívající regulatorní koeficienty volatility uvedené v článku 224 nebo metody využívající vlastní odhady koeficientu volatility uvedené v článku 225.
Instituce se může rozhodnout, zda použije metodu využívající regulatorní koeficienty volatility nebo metodu využívající vlastní odhady koeficientu volatility, nezávisle na svém předchozím výběru mezi standardizovaným přístupem a přístupem IRB pro výpočet objemů rizikově vážených expozic.
Pokud však instituce používá vlastní odhady koeficientu volatility, použije tuto metodu na všechny druhy nástrojů s výjimkou nepodstatných portfolií, v jejichž případě může použít metodu využívající regulatorní koeficienty volatility.
7. Pokud se kolaterál skládá z několika způsobilých položek, instituce vypočítá koeficient volatility (H) takto:
kde:
ai
=
podíl hodnoty způsobilé položky (i) na celkové hodnotě kolaterálu;
Hi
=
koeficient volatility pro způsobilou položku (i).
Článek 224
Regulatorní koeficient volatility pro účely komplexní metody finančního kolaterálu
1. Koeficienty volatility, které instituce použijí podle metody využívající regulatorní koeficienty volatility, za předpokladu každodenního přeceňování, jsou uvedeny v tabulkách č. 1 až č. 4 tohoto odstavce.
KOEFICIENTY VOLATILITY
Tabulka č. 1
Stupeň úvěrové kvality, s nímž je spojeno úvěrové hodnocení daného dluhového cenného papíru
Zbytková splatnost
Koeficienty volatility pro dluhové cenné papíry vydané subjekty popsanými v čl. 197 odst. 1 písm. b)
Koeficienty volatility pro dluhové cenné papíry vydané subjekty popsanými v čl. 197 odst. 1 písm. c) a d)
Koeficienty volatility pro sekuritizované pozice, které splňují kritéria v čl. 197 odst. 1 písm. h)
20denní doba do realizace (%)
10denní doba do realizace (%)
5denní doba do realizace (%)
20denní doba do realizace (%)
10denní doba do realizace (%)
5denní doba do realizace (%)
20denní doba do realizace (%)
10denní doba do realizace (%)
5denní doba do realizace (%)
1
≤ 1 rok
0,707
0,5
0,354
1,414
1
0,707
2,829
2
1,414
1 ≤ 5 let
2,828
2
1,414
5,657
4
2,828
11,314
8
5,657
5 let
5,657
4
2,828
11,314
8
5,657
22,628
16
11,313
2-3
≤ 1 rok
1,414
1
0,707
2,828
2
1,414
5,657
4
2,828
1 ≤ 5 let
4,243
3
2,121
8,485
6
4,243
16,971
12
8,485
5 let
8,485
6
4,243
16,971
12
8,485
33,942
24
16,970
4
≤ 1 rok
21,213
15
10,607
nepoužije se
nepoužije se
nepoužije se
nepoužije se
nepoužije se
nepoužije se
1 ≤ 5 let
21,213
15
10,607
nepoužije se
nepoužije se
nepoužije se
nepoužije se
nepoužije se
nepoužije se
5 let
21,213
15
10,607
nepoužije se
nepoužije se
nepoužije se
nepoužije se
nepoužije se
nepoužije se
Tabulka č. 2
Stupeň úvěrové kvality, s nímž je spojeno úvěrové hodnocení krátkodobého dluhového cenného papíru spojen
Koeficienty volatility pro dluhové cenné papíry vydané subjekty popsanými v čl. 197 odst. 1 písm. b) s krátkodobými úvěrovými hodnoceními
Koeficienty volatility pro dluhové cenné papíry vydané subjekty popsanými v čl. 197 odst. 1 písm. c) a d) s krátkodobými úvěrovými hodnoceními
Koeficienty volatility pro sekuritizované pozice, které splňují kritéria v čl. 197 odst. 1 písm. h)
20denní doba do realizace (%)
10denní doba do realizace (%)
5denní doba do realizace (%)
20denní doba do realizace (%)
10denní doba do realizace (%)
5denní doba do realizace (%)
20denní doba do realizace (%)
10denní doba do realizace (%)
5denní doba do realizace (%)
1
0,707
0,5
0,354
1,414
1
0,707
2,829
2
1,414
2-3
1,414
1
0,707
2,828
2
1,414
5,657
4
2,828
Tabulka č. 3
Jiné druhy kolaterálu nebo expozic
20denní doba do realizace (%)
10denní doba do realizace (%)
5denní doba do realizace (%)
Akcie a konvertibilní dluhopisy zahrnuté do hlavního indexu
21,213
15
10,607
Ostatní akcie nebo konvertibilní dluhopisy kótované na uznané burze
35,355
25
17,678
Hotovost
0
0
0
Zlato
21,213
15
10,607
Tabulka č. 4
Koeficient volatility v případě nesouladu měn
20denní doba do realizace (%)
10denní doba do realizace (%)
5denní doba do realizace (%)
11,314
8
5,657
2. Při výpočtu koeficientů volatility podle odstavce 1 musí být splněny tyto podmínky:
a)
v případě zajištěných úvěrových transakcí je doba do realizace 20 obchodních dnů;
b)
v případě repo obchodů, pokud se netýkají převodu komodit nebo zaručených nároků na komodity, a půjček či výpůjček cenných papírů je doba do realizace 5 obchodních dnů;
c)
v případě ostatních transakcí na kapitálovém trhu je doba do realizace 10 obchodních dnů.
Pokud instituce provádí transakci nebo skupinu transakcí se započtením, která splňuje kritéria stanovená v čl. 285 odst. 2, 3 a 4, minimální období držení je uvedeno v soulad s dobou krytí rizika marží, která by se použila podle uvedených odstavců.
3. V tabulkách č. 1 až 4 odstavce 1 a v odstavcích 4 až 6 se stupněm úvěrové kvality, ke kterému je přiřazeno úvěrové hodnocení dluhového cenného papíru, rozumí stupeň úvěrové kvality, jemuž má být úvěrové hodnocení přiřazeno podle vymezení EBA podle kapitoly 2.
Pro účely stanovení stupně úvěrové kvality, k němuž je přiřazeno úvěrové hodnocení dluhového cenného papíru podle prvního pododstavce, se rovněž použije čl. 197 odst. 7.
4. V případě neuznaných cenných papírů nebo komodit vypůjčených nebo prodaných v rámci repo obchodů nebo půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit je koeficient volatility stejný jako v případě akcií kótovaných na uznané burze nezahrnutých do hlavního indexu.
5. V případě uznaných podílů v subjektech kolektivního investování se koeficientem volatility rozumí vážený průměr koeficientů volatility, které by se použily na aktiva, do nichž fond investoval podle doby do realizace transakce uvedené v odstavci 2.
Pokud instituce aktiva, do nichž fond investoval, nezná, je koeficientem volatility nejvyšší koeficient volatility, jenž by byl použit na kterékoliv z aktiv, do kterých má daný fond právo investovat.
6. V případě dluhových cenných papírů bez ratingu vydaných institucemi a splňujících kritéria uznatelnosti uvedená v čl. 197 odst. 4 jsou koeficienty volatility stejné jako v případě cenných papírů vydaných institucemi nebo podniky s externím úvěrovým hodnocením přiřazeným ke stupňům úvěrové kvality 2 nebo 3.
Článek 225
Vlastní odhady koeficientů volatility pro účely komplexní metody finančního kolaterálu
1. Příslušné orgány svolí, aby instituce používaly vlastní odhady volatility pro výpočet koeficientů volatility, které se použijí na kolaterál a expozice, pokud tyto instituce splňují požadavky stanovené v odstavcích 2 a 3. Instituce, které získaly svolení k používání vlastních odhadů volatility, se nevrátí k používání jiných metod, kromě případů, kdy prokáží opodstatněné důvody a se svolením příslušných orgánů.
V případě dluhových cenných papírů, které mají úvěrové hodnocení od externí ratingové agentury na úrovni investičního stupně nebo lepší, mohou instituce vypočítat odhad volatility pro každou kategorii cenného papíru.
V případě dluhových cenných papírů, které mají úvěrové hodnocení od externí ratingové agentury horší než investiční stupeň, a v případě ostatního způsobilého kolaterálu, musí instituce koeficienty volatility vypočítat pro každou jednotlivou položku.
Instituce, které používají metodu využívající vlastní odhady koeficientu volatility, nesmí při odhadování volatility kolaterálu nebo nesouladu měn zohledňovat jakékoliv korelace mezi nezajištěnou expozicí, kolaterálem anebo směnnými kurzy.
Při určování příslušných kategorií instituce zohlední druh emitenta cenného papíru, externí úvěrové hodnocení cenných papírů, jejich zbytkovou splatnost a jejich pozměněnou duraci. Odhady volatility musí být pro cenné papíry zahrnuté institucí do dané kategorie reprezentativní.
2. Výpočet koeficientů volatility splňuje všechna tato kritéria:
a)
instituce založí výpočet na 99 % jednostranném intervalu spolehlivosti;
b)
instituce založí výpočet na následujících dobách do realizace:
i)
v případě zajištěných úvěrových transakcí do 20 obchodních dnů;
ii)
v případě repo obchodů, pokud se netýkají převodu komodit nebo garantovaných nároků na komodity, a půjček či výpůjček cenných papírů je doba do realizace 5 obchodních dnů;
iii)
v případě ostatních transakcí na kapitálovém trhu je tato doba 10 obchodních dnů.
c)
pokud je doba do realizace kratší či delší než doba do realizace stanovená pro daný druh transakce v písmenu b), mohou instituce upravit hodnotu koeficientu volatility pomocí vzorce druhé odmocniny času:
kde:
TM
=
příslušná doba do realizace;
HM
=
koeficient volatility odvozený z doby do realizace TM;
HN
=
koeficient volatility odvozený z doby do realizace TN.
d)
instituce zohlední nelikvidnost méně kvalitních aktiv. Upraví dobu do realizace směrem nahoru, pokud existují pochybnosti ohledně likvidnosti kolaterálu. Instituce také určí případy, kdy by mohlo na základě historických údajů dojít k podcenění možné volatility. Tyto případy se řeší pomocí zátěžového scénáře;
e)
délka historického období pozorování, které instituce používají pro výpočet koeficientů volatility, je přinejmenším jeden rok. U institucí, které používají systém vážení nebo jiné metody pro historické období sledování, je skutečné období sledování alespoň jeden rok. Příslušné orgány mohou také po instituci požadovat, aby koeficienty volatility počítala s využitím kratšího období sledování, pokud je to podle názoru příslušných orgánů odůvodněno vzhledem k výraznému nárůstu cenové volatility;
f)
instituce aktualizují své datové soubory a vypočítávají koeficienty volatility alespoň jednou za tři měsíce. Rovněž znovu posoudí svoje soubory údajů, kdykoliv se tržní ceny podstatně změní.
3. Odhadování koeficientů volatility musí splňovat všechna tato kvalitativní kritéria:
a)
instituce používá odhady volatility v každodenním procesu řízení rizik, včetně zohlednění v interních limitech na expozice;
b)
pokud je doba do realizace používaná institucí v každodenním procesu řízení rizik pro daný druh transakce delší než doba stanovená v tomto oddíle, tato instituce zvýší svoje koeficienty volatility v souladu s vzorcem druhé odmocniny času stanoveným v odst. 2 písm. c);
c)
instituce má zavedené postupy, kterými sleduje a zajišťuje dodržování zdokumentovaných strategií a kontrolních mechanismů týkajících se provozu svého systému pro odhadování koeficientů volatility a začleňování těchto odhadů do svého procesu řízení rizik;
d)
v rámci procesu vnitřního auditu instituce je pravidelně prováděn nezávislý přezkum jejího systému odhadování koeficientů volatility. Přezkum celkového systému pro odhadování koeficientů volatility a pro začleňování těchto odhadů do procesu řízení rizika instituce se uskuteční nejméně jednou za rok. Předmětem tohoto přezkumu jsou alespoň následující skutečnosti:
i)
začleňování odhadnutých koeficientů volatility do každodenního řízení rizik;
ii)
validace veškerých zásadních změn v procesu odhadování koeficientů volatility;
iii)
ověření konzistentnosti, včasnosti a spolehlivosti zdrojů údajů používaných při provozu systému pro odhadování koeficientů volatility, a to včetně nezávislosti těchto zdrojů údajů;
iv)
přesnost a vhodnost předpokladů používaných při stanovení koeficientů volatility.
Článek 226
Zvyšování koeficientů volatility pro účely komplexní metody finančního kolaterálu
Koeficienty volatility uvedené v článku 224 jsou koeficienty volatility, které instituce používají v případě každodenního přeceňování. Obdobně v případě, že instituce používá vlastní odhady koeficientů volatility podle článku 225, vypočítá je v prvé řadě na základě každodenního přeceňování. Pokud dochází k přeceňování méně často než jednou denně, instituce použijí vyšší koeficienty volatility. Instituce vypočítají zvýšení koeficientů volatility stanovených pro každodenní přeceňování za použití následujícího vzorce druhé odmocniny času:
kde:
H
=
koeficient volatility, který má být použit;
HM
=
koeficient volatility v případě každodenního přeceňování;
NR
=
skutečný počet obchodních dnů mezi přeceněními;
TM
=
doba do realizace u daného druhu transakce.
Článek 227
Podmínky pro použití koeficientu volatility 0 % pro účely komplexní metody finančního kolaterálu
1. V případě repo obchodů a půjček či výpůjček cenných papírů, kde instituce využívá regulatorní koeficienty volatility podle článku 224 nebo vlastní odhady koeficientu volatility podle článku 225, a v případě, že podmínky uvedené v odst. 2 písm. a) až h) jsou splněny, mohou instituce namísto volatility vypočítané podle článků 224 až 226 použít koeficient volatility 0 %. Instituce, které používají metodu interních modelů stanovenou v článku 221, nesmějí postup stanovený v tomto článku použít.
2. Instituce mohou použít koeficient volatility 0 %, pokud jsou splněny všechny následující podmínky:
a)
jak expozice, tak kolaterál jsou ve formě hotovosti nebo dluhových cenných papírů vydaných ústředními vládami nebo centrálními bankami ve smyslu čl. 197 odst. 1 písm. b) a jsou způsobilé pro rizikovou váhu 0 % podle kapitoly 2;
b)
jak expozice, tak kolaterál jsou denominovány ve stejné měně;
c)
splatnost dané transakce není delší než jeden den, nebo se expozice i kolaterál denně přeceňují na tržní ceny či podléhají každodennímu dozajištění;
d)
doba mezi posledním tržním přeceněním předtím, než protistrana neprovede dozajištění a kolaterál je realizován, nečiní víc než čtyři obchodní dny;
e)
transakce je vypořádána v rámci vypořádacího systému, který se pro tento druh transakce osvědčil;
f)
dohoda je založena na dokumentech, které jsou v případě daných cenných papírů standardní tržní dokumentací pro repo obchody nebo půjčky či výpůjčky cenných papírů;
g)
transakce se řídí dokumentací stanovující, že pokud protistrana nesplní povinnost dodat hotovost či cenné papíry nebo doplnit marži, či u ní jinak dojde k selhání, je transakce okamžitě splatná;
h)
příslušné orgány považují protistranu za hlavního účastníka trhu.
3. Pojem hlavní účastníci trhu uvedený v odst. 2 písm. h) zahrnuje tyto subjekty:
a)
subjekty uvedené v čl. 197 odst. 1 písm. b), přičemž expozicím vůči nim je přidělena riziková váha 0 % podle kapitoly 2;
b)
vůči institucím;
c)
jiné finanční podniky ve smyslu čl. 13 bodu 25 písm. b) a d) směrnice 2009/138/ES, přičemž expozicím vůči nim je přidělena riziková váha 20 % podle standardizovaného přístupu, nebo institucí, které počítají objemy rizikově vážených expozic a výši očekávaných ztrát podle přístupu IRB a nemají úvěrové hodnocení vypracované uznanou externí ratingovou agenturou a jsou interně ohodnoceny danou institucí;
d)
regulované subjekty kolektivního investování, které musí splňovat kapitálové požadavky nebo omezení ohledně páky;
e)
regulované penzijní fondy;
f)
uznané clearingové organizace.
Článek 228
Výpočet objemů rizikově vážených expozic a výše očekávaných ztrát podle komplexní metody finančního kolaterálu
1. Podle standardizovaného přístupu instituce použijí E* vypočítané podle čl. 223 odst. 5 jako hodnotu expozice pro účely článku 113. V případě podrozvahových položek uvedených v příloze I instituce použijí E* jako hodnotu, na níž se použije procentuální podíl uvedený v čl. 111 odst. 1, čímž se získá hodnota expozice.
2. Podle přístupu IRB instituce použijí efektivní LGD (LGD*) jako LGD pro účely kapitoly 3. Instituce vypočítají LGD* takto:
kde:
LGD
=
LGD, která by se použila na expozici podle kapitoly 3, pokud by tato expozice nebyla zajištěná;
E
=
hodnota expozice podle čl. 223 odst. 3;
E*
=
plně upravená hodnota expozice podle čl. 223 odst. 5.
Člověk 229
Zásady oceňování jiného způsobilého kolaterálu pro účely přístupu IRB
1. U nemovitého kolaterálu, musí být kolaterál oceněn nezávislým odhadcem tržní nebo nižší hodnotou. Instituce vyžadují, aby nezávislý odhadce odůvodnil tržní hodnotu transparentním a jasným způsobem.
V těch členských státech, jejichž právní předpisy stanoví přísná kritéria pro určení zástavní hodnoty nemovitosti, může být místo toho nemovitost oceněna nezávislým znalcem zástavní nebo nižší hodnotou. Instituce vyžadují, aby nezávislý odhadce nebral při určení zástavní hodnoty nemovitosti v úvahu spekulativní prvky a tuto hodnotu doložil transparentním a jasným způsobem.
Hodnota kolaterálu se rovná tržní hodnotě nebo zástavní hodnotě nemovitosti snížené příslušným způsobem tak, aby odrážela výsledky sledování požadovaného v čl. 208 odst. 3 a aby byly zohledněny veškeré dřívější právní nároky na danou nemovitost.
2. U pohledávek se jejich hodnota rovná výši pohledávky.
3. Instituce ocení hmotný kolaterál jiný než nemovitý majetek jeho tržní hodnotou. Pro účely tohoto článku se za tržní hodnotu považuje odhadovaná částka, za kterou by byl majetek směněn k datu ocenění mezi dobrovolným kupujícím a dobrovolným prodávajícím při transakci mezi samostatnými a nezávislými partnery.
Článek 230
Výpočet objemů rizikově vážených expozic a výše očekávaných ztrát pro jiný způsobilý kolaterál pro účely přístupu IRB
1. Instituce použijí LGD* vypočtenou podle tohoto odstavce a odstavce 2 jako LGD pro účely kapitoly 3.
Pokud je poměr mezi hodnotou kolaterálu (C) a hodnotou expozice (E) nižší než požadovaná minimální úroveň zajištění expozice (C*) uvedená v tabulce č. 5, pak se LGD* rovná hodnotě LGD stanovené v kapitole 3 pro nezajištěnou expozici vůči protistraně. Pro tento účel instituce vypočítají hodnotu expozice položek uvedených v čl. 166 odst. 8 až 10 za použití konverzního faktoru nebo procentuální části ve výši 100 % namísto konverzních faktorů či procentuálních částí stanovených v uvedených odstavcích.
Pokud je poměr mezi hodnotou kolaterálu a hodnotou expozice vyšší než horní mezní úroveň C** uvedená v tabulce č. 5, pak se LGD* rovná hodnotě stanovené v tabulce č. 5.
Pokud u expozice jako celku není dosaženo požadované úrovně zajištění C**, instituce musí expozici považovat za dvě expozice - jedna odpovídá části, u níž bylo požadované úrovně zajištění C** dosaženo, a jedna odpovídá části zbývající.
2. Příslušné hodnoty LGD* a požadované úrovně zajištění pro zajištěné části expozic jsou uvedeny v tabulce č. 5 tohoto odstavce.
Tabulka č. 5
Minimální hodnoty LGD pro zajištěné části expozic
LGD* pro přednostní expozice
LGD* pro podřízené expozice
Požadovaná minimální úroveň zajištění expozice (C*)
Požadovaná minimální úroveň zajištění expozice (C**)
Pohledávky
35 %
65 %
0 %
125 %
Obytné nemovitosti/obchodní nemovitosti
35 %
65 %
30 %
140 %
Ostatní kolaterál
40 %
70 %
30 %
140 %
3. Jako alternativu k postupu stanovenému v odstavcích 1 a 2 a s výhradou čl. 124 odst. 2 mohou instituce té části expozice, která je v rámci limitů stanovených v čl. 125 odst. 2 písm. d) a čl. 126 odst. 2 písm. d) plně zajištěná obytnou nemovitostí nebo obchodní nemovitostí, která se nachází na území členského státu, přidělit rizikovou váhu 50 %, pokud jsou splněny všechny podmínky stanovené v čl. 199 odst. 4.
Článek 231
Výpočet objemů rizikově vážených expozic a výše očekávaných ztrát v případě smíšených seskupení kolaterálu
1. Instituce vypočítá hodnotu LGD*, kterou použije jako LGD pro účely kapitoly 3, podle odstavců 2 a 3, pokud jsou splněny obě následující podmínky:
a)
instituce pro výpočet objemů rizikově vážených expozic a výše očekávaných ztrát používá přístup IRB;
b)
expozice je zajištěna jak finančním kolaterálem, tak i jiným způsobilým kolaterálem.
2. Instituce musí rozdělit hodnotu expozice upravenou o volatilitu, získanou použitím koeficientu volatility na hodnotu expozice podle čl. 223 odst. 5, do částí tak, aby získaly část krytou uznatelným finančním kolaterálem, část krytou pohledávkami, část krytou kolaterálem ve formě obchodních nemovitostí nebo obytných nemovitostí, část krytou jiným způsobilým kolaterálem a případnou nezajištěnou část.
3. Instituce vypočítají LGD* zvlášť pro každou část expozice získanou podle odstavce 2 v souladu s příslušnými ustanoveními této kapitoly.
Článek 232
Ostatní majetkové zajištění úvěrového rizika
1. V případě, že jsou splněny podmínky stanovené v čl. 212 odst. 1, lze s vklady u třetích stran, které jsou institucemi, zacházet jako se zárukou třetí strany, která je institucí.
2. V případě, že jsou splněny podmínky stanovené v čl. 212 odst. 2, instituce zacházejí s částí expozice zajištěnou současnou hodnotou odbytného ze životní pojištění zastaveného ve prospěch instituce poskytující úvěr následujícím způsobem:
a)
pokud se na expozici vztahuje standardizovaný přístup, je rizikově vážena rizikovými vahami stanovenými v odstavci 3;
b)
pokud se na expozici vztahuje přístup IRB, ale nepoužijí se na ni vlastní odhady LGD dané instituce, přiřadí se jí LGD ve výši 40 %.
V případě nesouladu měn, instituce sníží současnou hodnotu odbytného podle čl. 233 odst. 3, přičemž hodnotou úvěrového zajištění je současná hodnota odbytného z daného životního pojištění.
3. Pro účely odst. 2 písm. a) instituce přiřadí následující rizikové váhy na základě rizikové váhy přidělené přednostní nezajištěné expozici vůči podniku poskytujícímu životní pojištění následovně:
a)
rizikovou váhu ve výši 20 % v případě, že přednostní nezajištěné expozici vůči podniku poskytujícímu životní pojištění je přidělena riziková váha ve výši 20 %;
b)
rizikovou váhu ve výši 35 % v případě, že přednostní nezajištěné expozici vůči podniku poskytujícímu životní pojištění je přidělena riziková váha ve výši 50 %;
c)
rizikovou váhu ve výši 70 % v případě, že přednostní nezajištěné expozici vůči podniku poskytujícímu životní pojištění je přidělena riziková váha ve výši 100 %;
d)
rizikovou váhu ve výši 150 % v případě, že přednostní nezajištěné expozici vůči podniku poskytujícímu životní pojištění je přidělena riziková váha ve výši 150 %.
4. Instituce mohou nakládat s nástroji, které budou na požádání zpětně odkoupeny a které jsou způsobilé podle čl. 200 písm. c), jako se zárukou emitující instituce. Hodnota uznatelného zajištění úvěrového rizika je tato:
a)
pokud bude nástroj odkoupen za nominální hodnotu, pak se hodnota zajištění rovná této nominální hodnotě;
b)
pokud bude nástroj odkoupen za tržní cenu, pak se hodnota zajištění rovná hodnotě nástroje oceněného stejným způsobem jako dluhové cenné papíry splňující podmínky stanovené v čl. 197 odst. 4.
Pododdíl 2
Osobní zajištění úvěrového rizika
Článek 233
Oceňování
1. Pro účely výpočtu účinků osobního zajištění úvěrového rizika v souladu s ustanoveními tohoto pododdílu se hodnota osobního zajištění úvěrového rizika (G) rovná částce, kterou se poskytovatel zajištění zavázal zaplatit v případě, že dlužník bude v selhání nebo nezaplatí či dojde k jiným blíže specifikovaným úvěrovým událostem.
2. V případě úvěrových derivátů, které jako úvěrovou událost nezahrnují restrukturalizaci podkladového závazku spojenou s prominutím nebo odložením splátek jistiny, úroků nebo poplatků, které vede k úvěrové ztrátě, platí následující:
a)
pokud částka, kterou se poskytovatel zajištění zavázal zaplatit, není vyšší než hodnota expozice, instituce sníží hodnotu zajištění úvěrového rizika vypočítanou podle odstavce 1 o 40 %;
b)
pokud částka, kterou se poskytovatel zajištění zavázal zaplatit, je vyšší než hodnota expozice, nebude hodnota zajištění úvěrového rizika vyšší než 60 % hodnoty expozice.
3. Pokud je osobní zajištění úvěrového rizika denominováno v jiné měně, než ve které je denominována expozice, instituce sníží hodnotu zajištění úvěrového rizika prostřednictvím koeficientu volatility takto:
kde:
G*
=
hodnota zajištění úvěrového rizika upravená o měnové riziko;
G
=
nominální hodnota zajištění úvěrového rizika;
Hfx
=
koeficient volatility pro případný nesoulad měn mezi zajištěním úvěrového rizika a podkladovým závazkem stanovený podle odstavce 4.
Pokud neexistuje nesoulad měn, pak Hfx je roven nule.
4. Instituce založí výpočet koeficientů volatility pro jakýkoliv nesoulad měn na době 10 denního držení, za předpokladu každodenního přeceňování, a mohou je vypočítat pomocí metody využívající regulatorní koeficienty volatility nebo metody využívající vlastní odhady koeficientu volatility, jak je uvedeno v článcích 224 a 225. Instituce zvýší koeficienty volatility podle článku 226.
Článek 234
Výpočet objemů rizikově vážených expozic a výše očekávaných ztrát v případě částečného zajištění a rozdělení do tranší
Pokud instituce převede část rizika plynoucího z některé expozice v jedné nebo více tranších, použijí se pravidla stanovená v kapitole 5. Instituce mohou stanovit hranice důležitosti plateb, pod jejichž úrovní nebude v případě ztráty provedena platba, které odpovídají nepřevedeným pozicím první ztráty a způsobují převod rizika v tranších.
Článek 235
Výpočet objemů rizikově vážených expozic v rámci standardizovaného přístupu
1. Pro účely čl. 113 odst. 3 instituce vypočítá objemy rizikově vážených expozic podle tohoto vzorce:
kde:
E
=
hodnota expozice podle článku 111; pro tento účel se hodnotou expozice podrozvahové položky uvedené v příloze I rozumí 100 % její hodnoty, a nikoli hodnota expozice uvedená v čl. 111 odst. 1;
GA
=
hodnota zajištění úvěrového rizika vypočítaná podle čl. 233 odst. 3 (G*) a dále upravená o nesoulad splatností, jak je uvedeno v oddíle 5;
r
=
riziková váha expozic vůči dlužníkovi, jak je stanoveno v kapitole 2;
g
=
riziková váha expozic vůči poskytovateli zajištění, jak je stanoveno v kapitole 2.
2. Pokud je hodnota zajištění (GA) nižší než expozice (E), mohou instituce uplatnit vzorec uvedený v odstavci 1, pouze pokud zajištěná i nezajištěná část expozice mají stejné pořadí pro uspokojení pohledávek.
3. Instituce mohou uplatnit postup stanovený v čl. 114 odst. 4 a 7 na expozice nebo části expozic zaručené ústřední vládou nebo centrální bankou, pokud je záruka denominována v domácí měně dlužníka a expozice je financována ve stejné měně.
Článek 236
Výpočet objemů rizikově vážených expozic a výše očekávaných ztrát v rámci přístupu založeného na interním ratingu
1. U zajištěné části hodnoty expozice (E), stanovené na základě upravené hodnoty zajištění úvěrového rizika GA, může být hodnota PD pro účely kapitoly 3 oddílu 4 rovna hodnotě PD poskytovatele zajištění, nebo, pokud se úplná substituce nezdá být opodstatněná, hodnotě vyšší než PD dlužníka a nižší než PD ručitele. V případě podřízených expozic a nepodřízeného zajištění třetí stranou může být hodnota LGD, kterou instituce použijí pro účely kapitoly 3 oddílu 4, rovna hodnotě LGD pro přednostní expozice.
2. U nezajištěné části hodnoty expozice (E) se jako PD použije PD dlužníka a jako LGD se použije LGD podkladové expozice.
3. Pro účely tohoto článku je GA hodnota G* vypočítaná podle čl. 233 odst. 3 a dále upravená o nesoulad splatností, jak je uvedeno v oddílu 5. E je hodnota expozice určená podle kapitoly 3 oddílu 5. Pro tento účel instituce vypočítají hodnotu expozice položek uvedených v čl. 166 odst. 8 až 10 za použití konverzního faktoru nebo procentuální části ve výši 100 % namísto konverzních faktorů či procentuálních částí uvedených v daných odstavcích.
Oddíl 5
Nesoulad splatností
Článek 237
Nesoulad splatností
1. K nesouladu splatností pro účely výpočtu objemů rizikově vážených expozic dochází, pokud je zbytková splatnost zajištění úvěrového rizika kratší než zbytková splatnost zajištěné expozice. Pokud má zajištění zbytkovou splatnost kratší než tři měsíce a doba splatnosti zajištění je kratší než splatnost podkladové expozice, není zajištění způsobilé jako zajištění úvěrového rizika.
2. Dojde-li k nesouladu splatností, nepovažuje se zajištění úvěrového rizika za způsobilé, pokud je splněna jedna z následujících podmínek:
a)
původní doba splatnosti zajištění je kratší než 1 rok;
b)
jedná se o krátkodobou expozici, o které příslušné orgány rozhodly, že podléhá jednodennímu limitu namísto jednoletého limitu splatnosti (M) podle čl. 162 odst. 3.
Článek 238
Splatnost zajištění úvěrového rizika
1. Efektivní splatnost podkladového nástroje je nejdelší možná doba zbývající do okamžiku, kdy má dlužník splnit své závazky, maximálně však pět let. S výhradou odstavce 2 se doba splatnosti zajištění úvěrového rizika rovná době zbývající do nejbližšího okamžiku, kdy může zajištění skončit či být ukončeno.
2. Pokud existuje možnost ukončení zajištění a její využití záleží na rozhodnutí poskytovatele zajištění, instituce považují za splatnost zajištění dobu zbývající do nejbližšího okamžiku, kdy lze tuto možnost využít. Pokud existuje možnost ukončení zajištění, jejíž využití záleží na rozhodnutí příjemce zajištění, a podmínky dohody o zajištění obsahují pozitivní pobídku pro instituci, aby ukončila transakci před smluvní splatností, instituce považuje za splatnost zajištění dobu zbývající do nejbližšího okamžiku, kdy lze tuto možnost využít; jinak může instituce vycházet ze skutečnosti, že tato možnost neovlivňuje splatnost zajištění.
3. Pokud není úvěrový derivát zajištěn proti vypovězení před uplynutím doby odkladu požadované pro případ selhání u daného podkladového závazku vzniklého v důsledku neschopnosti splatit závazek, instituce zkrátí dobu splatnosti zajištění o tuto dobu odkladu.
Článek 239
Oceňování zajištění
1. Dojde-li u transakcí s majetkovým zajištěním úvěrového rizika podle jednoduché metody finančního kolaterálu k nesouladu mezi splatností expozice a splatností zajištění, není kolaterál způsobilý jako uznatelné majetkové zajištění úvěrového rizika.
2. U transakcí s majetkovým zajištěním úvěrového rizika podle komplexní metody finančního kolaterálu instituce musí zohledňovat splatnost zajištění úvěrového rizika a expozice v upravené hodnotě kolaterálu podle následujícího vzorce:
kde:
CVA
=
hodnota kolaterálu upravená o volatilitu podle čl. 223 odst. 2, nebo objem expozice, podle toho, co je nižší;
t
=
počet let zbývajících do data splatnosti zajištění úvěrového rizika stanovený podle článku 238, nebo hodnota T, podle toho, která hodnota je nižší;
T
=
počet let zbývajících do data splatnosti expozice stanovený podle článku 238, nebo pět let, podle toho, která hodnota je nižší;
t*
=
0,25.
Instituce použijí hodnotu CVAM jako hodnotu CVA dále upravenou o nesoulad splatností ve vzorci pro výpočet plně upravené hodnoty expozice (E*) stanovené v čl. 223 odst. 5.
3. U transakcí s osobním zajištěním úvěrového rizika instituce zohlední splatnost zajištění úvěrového rizika a expozice v upravené hodnotě zajištění úvěrového rizika podle následujícího vzorce:
kde:
GA
=
hodnota G* upravená o nesoulad splatností;
G*
=
hodnota zajištění upravená o nesoulad měn;
t
=
počet let zbývajících do data splatnosti zajištění úvěrového rizika stanovený podle článku 238, nebo hodnota T, podle toho, která hodnota je nižší;
T
=
počet let zbývajících do data splatnosti expozice stanovený podle článku 238, nebo pět let, podle toho, která hodnota je nižší;
t*
=
0,25.
Instituce použijí hodnotu GA jako hodnotu zajištění pro účely článků 233 až 236.
Oddíl 6
Techniky snižování úvěrového rizika s využitím koše nástrojů
Článek 240
Úvěrové deriváty prvního selhání
Pokud instituce získá zajištění úvěrového rizika pro určitý počet expozic za podmínky, že první selhání u expozic povede k plnění ze zajištění a že tato úvěrová událost bude mít za následek ukončení smlouvy, může instituce pozměnit výpočet objemu rizikově vážené expozice, a případně výše očekávaných ztrát, u té expozice, která by při absenci zajištění úvěrového rizika vedla k nejnižšímu objemu rizikově vážené expozice podle této kapitoly:.
a)
v případě institucí používajících standardizovaný přístup je objemem rizikově vážené expozice objem vypočítaný podle standardizovaného přístupu;
b)
v případě institucí používajících přístup IRB je objemem rizikově vážené expozice součet objemu rizikově vážené expozice vypočítaného podle přístupu IRB a 12,5 násobku výše očekávané ztráty.
Postup stanovený v tomto článku se použije pouze v případech, kdy je hodnota expozice stejná nebo nižší než hodnota zajištění úvěrového rizika.
Článek 241
Úvěrové deriváty n-tého selhání
Pokud důvodem plnění ze zajištění úvěrového rizika je n-té selhání kterékoliv z expozic, může instituce kupující dané zajištění toto zajištění uznat pro výpočet objemů rizikově vážených expozic a případné výše očekávaných ztrát, pouze pokud bylo zajištění poskytnuto také pro selhání 1 až (n1) nebo pokud již nastalo (n-1) selhání. V takových případech může instituce pozměnit výpočet objemu rizikově vážených expozic, a případně výše očekávaných ztrát u expozice, která by mohla při absenci zajištění úvěrového rizika mít za následek n-tý nejnižší objem rizikově vážené expozice podle této kapitoly. Instituce vypočítají n-tý nejnižší objem podle čl. 240 písm. a) a b).
Postup stanovený v tomto článku se použije pouze v případech, kdy je hodnota expozice stejná nebo nižší než hodnota zajištění úvěrového rizika.
Všechny expozice v koši splňují požadavky stanovené v čl. 204 odst. 2 a čl. 216 odst. 1 písm. d).
KAPITOLA 5
Sekuritizace
Oddíl 1
Definice
Článek 242
Definice
Pro účely této kapitoly se rozumí:
1)
„nadměrným rozpětím“ (excess spread) poplatky za správu a obhospodařování a ostatní poplatky a příjmy související se sekuritizovanými expozicemi očištěné o náklady a výdaje;
2)
„opcí na zpětný odkup“ (clean-up call option) smluvní opce, která dává původci právo odkoupit zpět či splatit sekuritizované pozice předtím, než budou splaceny veškeré podkladové expozice, pokud zůstatek nesplacených expozic klesl pod předem stanovenou hodnotu;
3)
„likviditním příslibem“ sekuritizovaná pozice vyplývající ze smluvních ujednání o poskytnutí peněžních prostředků na překlenutí nesouladů v peněžních tocích vůči investorům;
4)
„KIRB“ součet 8 % objemů rizikově vážených expozic vypočítaných v souladu s kapitolou 3 tak, jako kdyby tyto expozice nebyly sekuritizovány, a výše očekávaných ztrát spojených s těmito expozicemi a vypočítaných v souladu s uvedenou kapitolou;
5)
„metodou založenou na ratingu“ metoda výpočtu objemu rizikově vážených expozic u sekuritizovaných pozic v souladu s článkem 261;
6)
„metodou regulatorního vzorce“ metoda výpočtu objemu rizikově vážených expozic u sekuritizovaných pozic v souladu s článkem 262;
7)
„pozicí bez ratingu“ sekuritizovaná pozice, která nemá uznatelný rating vypracovaný externí ratingovou agenturou uvedený v oddílu 4;
8)
„pozicí s ratingem“ rozumí sekuritizovaná pozice, která má uznatelný rating vypracovaný externí ratingovou agenturou uvedený v oddílu 4;
9)
„programem obchodních cenných papírů zajištěných aktivy“ (dále jen „program ABCP“) sekuritizační program, ve kterém vydané cenné papíry mají převážně formu krátkodobých cenných papírů (commercial papers) s původní splatností maximálně jeden rok;
10)
„tradiční sekuritizací“ sekuritizace, ve které dochází k ekonomickému převodu sekuritizovaných expozic. Tento převod je doprovázen buď převodem vlastnictví k převáděným sekuritizovaným expozicím z instituce, která je původcem, na sekuritizační jednotku pro speciální účel nebo subparticipací sekuritizační jednotky pro speciální účel k pohledávce. Vydané cenné papíry nepředstavují platební závazky instituce, která je původcem;
11)
„syntetickou sekuritizací“ sekuritizace, při níž k přenesení rizika dochází použitím úvěrových derivátů nebo záruk, a expozice, které jsou předmětem sekuritizace, zůstávají expozicemi instituce, která je původcem;
12)
„revolvingovou expozicí“ jakákoli expozice, kdy může zůstatek zákazníka kolísat na základě jeho rozhodnutí půjčit si nebo splatit dluh, a to až do dohodnutého limitu;
13)
„revolvingovou sekuritizací“ sekuritizace, u níž se obměňuje samotná struktura sekuritizace tím, že jsou expozice do seskupení expozic přidávány nebo jsou z něj odebírány bez ohledu na to, zda u expozic dochází k revolvingu, či nikoli;
14)
„doložkou o předčasném umoření“ smluvní ustanovení v sekuritizacích revolvingových expozic nebo v revolvingové sekuritizaci, která vyžadují, aby při definovaných událostech byly pozice investorů splaceny dříve, než bylo u vydaných cenných papírů původně uvedeno;
15)
„tranší první ztráty“ nejvíce podřízená tranše v sekuritizaci, která je první tranší, jež nese ztráty na sekuritizovaných expozicích, a tím poskytuje ochranu tranším druhé ztráty a případně tranším s vyšším pořadím.
Oddíl 2
Uznání převodu významného rizika
Článek 243
Tradiční sekuritizace
1. Instituce, která je původcem tradiční sekuritizace, může sekuritizované expozice vyjmout z výpočtu objemů rizikově vážených expozic a výše očekávaných ztrát, je-li splněna jedna z následujících podmínek:
a)
má se za to, že významné úvěrové riziko spojené se sekuritizovanými expozicemi bylo převedeno na třetí strany;
b)
instituce, která je původcem sekuritizace, uplatní rizikovou váhu 1 250 % na všechny sekuritizované pozice, které v dané sekuritizaci drží, nebo tyto sekuritizované pozice odečte z kmenového kapitálu tier 1 podle čl. 36 odst. 1 písm. k).
2. Má se za to, že významné úvěrové riziko bylo převedeno v těchto případech:
a)
objemy rizikově vážených expozic mezaninových sekuritizovaných pozic držených institucí, která je původcem, v dané sekuritizaci nepřekračují 50 % objemů rizikově vážených expozic všech mezaninových sekuritizovaných pozic existujících v dané sekuritizaci;
b)
v dané sekuritizaci neexistují žádné mezaninové sekuritizované pozice a původce může prokázat, že hodnota expozic sekuritizovaných pozic, na kterou by se použil odpočet od kmenového kapitálu tier 1 nebo riziková váha 1 250 %, výraznou měrou překračuje odůvodněný odhad očekávané ztráty ze sekuritizovaných expozic, a instituce, která je původcem, nedrží více než 20 % hodnot expozic sekuritizovaných pozic, na které by se použil odpočet od kmenového kapitálu tier 1 nebo riziková váha 1 250 %.
Pokud případné snížení objemů rizikově vážených expozic, jehož by instituce, která je původcem, danou sekuritizací dosáhla, není odůvodněno souměřitelným převodem úvěrového rizika na třetí strany, příslušné orgány mohou v jednotlivých případech rozhodnout, že významné úvěrové riziko se nepovažuje za převedené.
3. Pro účely odstavce 2 se mezaninovými sekuritizovanými pozicemi rozumějí sekuritizované pozice, pro které se použije riziková váha nižší než 1 250 % a které jsou podřízenější než pozice nejvyšší úrovně v dané sekuritizaci a podřízenější než kterákoli sekuritizovaná pozice v dané sekuritizaci, které je podle oddílu 4 přiřazen jeden z následujících stupňů úvěrové kvality:
a)
v případě sekuritizované pozice, na kterou se použije oddíl 3 pododdíl 3, stupeň úvěrové kvality 1;
b)
v případě sekuritizované pozice, na kterou se použije oddíl 3 pododdíl 4, stupeň úvěrové kvality 1 nebo 2.
4. Jako alternativu k odstavcům 2 a 3 příslušné orgány udělí institucím, které jsou původci, svolení, aby považovaly významné úvěrové riziko za převedené, pokud je instituce, která je původcem, schopna u každé sekuritizace doložit, že snížení kapitálových požadavků, kterého původce dosahuje prostřednictvím sekuritizace, je odůvodněno souměřitelným převodem úvěrového rizika na třetí strany.
Svolení se udělí pouze v případě, kdy instituce splňuje všechny tyto podmínky:
a)
instituce má pro posouzení převodu rizika přístupy a metodiky přiměřeně citlivé na rizika;
b)
instituce rovněž v každém případě zohlednila převod úvěrového rizika na třetí strany pro účely interního řízení rizik a rozložení vnitřně stanoveného kapitálu.
5. Kromě požadavků stanovených v odstavcích 1 až 4 musí být splněny všechny následující podmínky:
a)
dokumentace týkající se sekuritizace odráží ekonomickou podstatu transakce;
b)
sekuritizované expozice jsou mimo dosah instituce, která je původcem, a jejích věřitelů, a to i v případě insolvence a nucené správy. Tato skutečnost musí být doložena posudkem kvalifikovaného právního poradce;
c)
vydané cenné papíry nepředstavují platební závazky instituce, která je původcem;
d)
instituce, která je původcem, nevykonává faktickou či nepřímou kontrolu nad převedenými expozicemi. Za faktickou kontrolu původce nad převedenými expozicemi je považováno například právo původce odkoupit zpět od nabyvatele dříve převedené expozice za účelem realizace výnosů či jeho povinnost znovu převzít již převedené riziko. Pokud si instituce, která je původcem, podrží práva nebo povinnosti související se správou převedených expozic, není to samo o sobě považováno za nepřímou kontrolu těchto expozic;
e)
dokumentace týkající se sekuritizace splňuje všechny tyto podmínky:
i)
neobsahuje doložky, které mimo případů doložek o předčasném umoření, požadují, aby pozice v sekuritizaci byly institucí, která je původcem, zlepšovány, například nahrazováním podkladových úvěrových expozic či zvyšováním výnosu vypláceného investorům v případě zhoršení úvěrové kvality sekuritizovaných expozic;
ii)
neobsahuje doložky, které stanovují zvýšení výnosu vypláceného držitelům pozic v sekuritizaci v případě zhoršení úvěrové kvality podkladového seskupení;
iii)
jednoznačně z ní plyne, že jakýkoli případný nákup nebo zpětný odkup sekuritizovaných pozic původcem nebo sponzorem, nad rámec jeho smluvních závazků, je výjimečný a může být uskutečněn pouze za tržních podmínek;
f)
pokud existuje opce na zpětný odkup, musí tato opce splňovat také tyto podmínky:
i)
je uplatnitelná podle uvážení instituce, která je původcem;
ii)
je uplatnitelná pouze v případě, kdy neumořená část sekuritizovaných expozic činí nejvýše 10 % původní hodnoty;
iii)
není strukturovaná tak, aby se zabránilo alokaci ztrát na pozice úvěrového posílení nebo jiné pozice, které drží investoři, a ani jiným způsobem nesmí poskytovat úvěrové posílení.
6. Příslušné orgány průběžně informují EBA o specifických případech uvedených v odstavci 2, kdy případné snížení objemů rizikově vážených expozic není odůvodněno souměřitelným převodem úvěrového rizika na třetí strany, a o tom, jak instituce využívají odstavec 4. EBA sleduje celou škálu postupů v této oblasti a v souladu s článkem 16 nařízení (EU) č. 1093/2010 vydává pokyny. EBA posoudí provádění těchto pokynů členskými státy a do 31. prosince 2017 poskytne Komisi doporučení, zda je potřeba závazná technická norma.
Článek 244
Syntetické sekuritizace
1. Instituce, která je původcem syntetické sekuritizace, může vypočítat objemy rizikově vážených expozic, případně výši očekávaných ztrát pro sekuritizované expozice v souladu s článkem 249, je-li splněna jedna z následujících podmínek:
a)
má se za to, že významné úvěrové riziko bylo převedeno na třetí strany prostřednictvím majetkového nebo osobního zajištění úvěrového rizika;
b)
instituce, která je původcem sekuritizace, uplatní rizikovou váhu 1 250 % na všechny sekuritizované pozice, které v dané sekuritizaci drží, nebo tyto sekuritizované pozice odečte z kmenového kapitálu tier 1 podle čl. 36 odst. 1 písm. k).
2. Má se za to, že významné úvěrové riziko bylo převedeno, pokud je splněna jedna z následujících podmínek:
a)
objemy rizikově vážených expozic mezaninových sekuritizovaných pozic držených institucí, která je původcem, v dané sekuritizaci nepřekračují 50 % objemů rizikově vážených expozic všech mezaninových sekuritizovaných pozic existujících v dané sekuritizaci;
b)
v dané sekuritizaci neexistují žádné mezaninové sekuritizované pozice a původce může prokázat, že hodnota expozic sekuritizovaných pozic, na kterou by se použil odpočet od kmenového kapitálu tier 1 nebo riziková váha 1 250 %, výraznou měrou překračuje odůvodněný odhad očekávané ztráty ze sekuritizovaných expozic, a instituce, která je původcem, nedrží více než 20 % hodnot expozic sekuritizovaných pozic, na které by se použil odpočet od kmenového kapitálu tier 1 nebo riziková váha 1 250 %.
c)
pokud případné snížení objemů rizikově vážených expozic, jehož by instituce, která je původcem, danou sekuritizací dosáhla, není odůvodněno souměřitelným převodem úvěrového rizika na třetí strany, příslušný orgán může v jednotlivých případech rozhodnout, že významné úvěrové riziko se nepovažuje za převedené.
3. Pro účely odstavce 2 se mezaninovými sekuritizovanými pozicemi rozumějí sekuritizované pozice, pro které se použije riziková váha nižší než 1 250 % a které jsou podřízenější než pozice nejvyšší úrovně v dané sekuritizaci a podřízenější než kterákoli sekuritizovaná pozice v dané sekuritizaci, které je podle oddílu 4 přiřazen jeden z následujících stupňů úvěrové kvality:
a)
v případě sekuritizované pozice, na kterou se použije oddíl 3 pododdíl 3, stupeň úvěrové kvality 1;
b)
v případě sekuritizované pozice, na kterou se použije oddíl 3 pododdíl 4, stupeň úvěrové kvality 1 nebo 2.
4. Jako alternativu k odstavcům 2 a 3 příslušné orgány udělí institucím, které jsou původci, svolení, aby považovaly významné úvěrové riziko za převedené, pokud je instituce, která je původcem, schopna u každé sekuritizace doložit, že snížení kapitálových požadavků, kterého původce dosahuje prostřednictvím sekuritizace, je odůvodněno souměřitelným převodem úvěrového rizika na třetí strany.
Svolení se udělí pouze v případě, kdy instituce splňuje všechny tyto podmínky:
a)
instituce má pro posouzení převodu rizika přístupy a metodiky přiměřeně citlivé na rizika;
b)
instituce rovněž v každém případě zohlednila převod úvěrového rizika na třetí strany pro účely interního řízení rizik a rozložení vnitřně stanoveného kapitálu.
5. Kromě požadavků stanovených v odstavcích 1 až 4 musí převod splňovat tyto podmínky:
a)
dokumentace týkající se sekuritizace odráží ekonomickou podstatu transakce;
b)
zajištění úvěrového rizika, pomocí něhož je úvěrové riziko převedeno, je v souladu s čl. 247 odst. 2;
c)
nástroje použité k převodu úvěrového rizika neobsahují podmínky, které
i)
stanovují významné hranice důležitosti (materiality thresholds), pod jejichž hodnotou nebude zajištění úvěrového rizika poskytnuto, přestože došlo k úvěrové události;
ii)
umožňují ukončení zajištění v případě zhoršení úvěrové kvality podkladových expozic;
iii)
mimo případů doložek o předčasném umoření požadují, aby pozice v sekuritizaci byly institucí, která je původcem, zlepšovány;
iv)
zvyšují cenu placenou institucí za zajištění úvěrového rizika nebo výnos vyplácený držitelům pozic v sekuritizaci v případě zhoršení úvěrové kvality podkladového seskupení;
d)
byl zajištěn posudek od kvalifikovaného právního poradce potvrzující vymahatelnost zajištění úvěrového rizika ve všech relevantních právních řádech;
e)
z dokumentace týkající se sekuritizace jednoznačně plyne, že jakýkoli případný nákup nebo zpětný odkup sekuritizovaných pozic původcem nebo sponzorem, nad rámec jeho smluvních závazků, může být uskutečněn pouze za tržních podmínek;
f)
pokud existuje opce na zpětný odkup, tato opce splňuje také všechny tyto podmínky:
i)
je uplatnitelná podle uvážení instituce, která je původcem;
ii)
je uplatnitelná pouze v případě, kdy neumořená část sekuritizovaných expozic činí nejvýše 10 % původní hodnoty;
iii)
není strukturovaná tak, aby se zabránilo alokaci ztrát na pozice úvěrového posílení nebo jiné pozice, které drží investoři, a ani jiným způsobem nesmí poskytovat úvěrové posílení.
6. Příslušné orgány průběžně informují EBA o specifických případech uvedených v odstavci 2, kdy případné snížení objemů rizikově vážených expozic není odůvodněno souměřitelným převodem úvěrového rizika na třetí strany, a o tom, jak instituce využívají odstavec 4. EBA sleduje celou škálu postupů v této oblasti a v souladu s článkem 16 nařízení (EU) č. 1093/2010 vydává pokyny. EBA posoudí provádění těchto pokynů členskými státy a do 31. prosince 2017 poskytne Komisi doporučení, zda je potřeba závazná technická norma.
Oddíl 3
Výpočet objemů rizikově vážených expozic
Pododdíl 1
Zásady
Článek 245
Výpočet objemů rizikově vážených expozic
1. Pokud instituce, která je původcem, převedla významné úvěrové riziko spojené se sekuritizovanými expozicemi v souladu s oddílem 2, může tato instituce:
a)
v případě tradiční sekuritizace vyjmout expozice, které sekuritizovala, z výpočtu objemů rizikově vážených expozic, případně výše očekávaných ztrát;
b)
v případě syntetické sekuritizace vypočítat objemy rizikově vážených expozic, případně výše očekávaných ztrát, pro tyto sekuritizované expozice podle článků 249 a 250.
2. Jestliže instituce, která je původcem, rozhodla, že použije odstavec 1, vypočítá objemy rizikově vážených expozic stanovené v této kapitole pro pozice, které případně drží v sekuritizaci.
Jestliže instituce, která je původcem, nepřevedla významné úvěrové riziko nebo rozhodla, že nepoužije odstavec 1, nemusí provádět výpočet objemů rizikově vážených expozic pro žádnou pozici, kterou případně drží v dané sekuritizaci, ale pokračuje ve svém výpočtu objemů rizikově vážených expozic, včetně sekuritizovaných expozic, jako by nebyly sekuritizovány.
3. Jestliže se expozice vztahuje na různé tranše v sekuritizaci, považuje se expozice spojená s každou tranší za samostatnou sekuritizovanou pozici. Má se za to, že poskytovatelé úvěrového zajištění pro sekuritizované pozice drží pozice v sekuritizaci. Sekuritizované pozice zahrnují expozice spojené se sekuritizací vyplývající z úrokových nebo měnových derivátových kontraktů.
4. Pokud se sekuritizovaná pozice odečítá od položek kmenového kapitálu tier 1 podle čl. 36 odst. 1 písm. k), objem rizikově vážené expozice se pro účely čl. 92 odst. 3 zahrne do celkového objemu rizikově vážených expozic dané instituce.
5. Objem rizikově vážené expozice sekuritizované pozice se vypočítá tak, že se na hodnotu expozice, vypočtené podle článku 246, použije příslušná celková riziková váha.
6. Celková riziková váha se stanoví jako součet rizikové váhy stanovené v této kapitole a případné dodatečné rizikové váhy podle článku 407.
Článek 246
Hodnota expozice
1. Hodnota expozice se vypočte takto:
a)
pokud instituce vypočítává objemy rizikově vážených expozic podle pododdílu 3, pak se za hodnotu expozice u rozvahové sekuritizované pozice považuje její účetní hodnota zbývající po provedení specifických úprav o úvěrové riziko stanovených v souladu s článkem 110;
b)
pokud instituce vypočítává objemy rizikově vážených expozic podle pododdílu 4, pak se za hodnotu expozice u rozvahové sekuritizované pozice považuje účetní hodnota bez zohlednění provedených úprav o úvěrové riziko stanovených v souladu s článkem 110;
c)
pokud instituce vypočítává objemy rizikově vážených expozic podle pododdílu 3, za hodnotu expozice u podrozvahové sekuritizované pozice se považuje její nominální hodnota, po specifických úpravách o úvěrové riziko dané sekuritizované pozice, vynásobená konverzním faktorem, jak je stanoveno v této kapitole. Konverzní faktor činí 100 %, pokud není stanoveno jinak;
d)
pokud instituce vypočítává objemy rizikově vážených expozic podle pododdílu 4, za hodnotu expozice u podrozvahové sekuritizované pozice se považuje její nominální hodnota vynásobená konverzním faktorem, jak je stanoveno v této kapitole. Konverzní faktor činí 100 %, pokud není stanoveno jinak;
e)
hodnota expozice pro úvěrové riziko protistrany u derivátových nástrojů uvedených v příloze II se stanoví podle kapitoly 6.
2. Pokud má instituce v sekuritizaci dvě či více vzájemně se překrývajících pozic, zahrne do výše, do jaké se tyto pozice překrývají, do svého výpočtu objemů rizikově vážených expozic pouze tu pozici nebo část pozice, která vytváří vyšší objem rizikově vážené expozice. Instituce může rovněž uznat takové překrývání mezi kapitálovými požadavky ke specifickému riziku u pozic v obchodním portfoliu a kapitálovými požadavky u sekuritizovaných pozic v investičním portfoliu, za předpokladu, že instituce je schopna tyto kapitálové požadavky u příslušných pozic vypočítat a porovnat. Pro účely tohoto odstavce překrývání znamená, že dané pozice, ať již plně nebo zčásti, představují expozici vůči stejnému riziku, takže do výše tohoto překrytí je lze považovat za jedinou expozici.
3. Pokud se na pozice v ABCP vztahuje čl. 268 písm. c), může instituce používat rizikové váhy stanovené pro likviditní příslib za účelem vypočtu objemu rizikově vážené expozice pro ABCP, pokud je 100 % ABCP emitovaných v programu ABCP kryto tímto nebo jiným likviditním příslibem a všechny tyto likviditní přísliby jsou řazeny na stejnou úroveň jako ABCP tak, že tvoří vzájemně se překrývající pozice.
Instituce oznámí příslušným orgánům, pokud tento postup používá.
Článek 247
Uznání nástrojů pro snižování úvěrového rizika u sekuritizovaných pozic
1. Instituce mohou uznat majetkové osobní zajištění úvěrového rizika, které bylo získáno u sekuritizované pozice v souladu s kapitolou 4 a které podléhá požadavkům stanoveným v této kapitole a v kapitole 4.
Způsobilé majetkové zajištění úvěrového rizika je omezeno na finanční kolaterál, který je uznatelný pro výpočet objemů rizikově vážených expozic podle kapitoly 2, jak je stanoveno v kapitole 4, a uznání je podmíněno splněním příslušných požadavků stanovených v kapitole 4.
2. Způsobilým osobním zajištěním úvěrového rizika a poskytovateli tohoto úvěrového zajištění mohou být pouze ta zajištění a ti poskytovatelé, kteří jsou způsobilí podle kapitoly 4, a uznání je podmíněno splněním příslušných požadavků stanovených v kapitole 4.
3. Odchylně od odstavce 2 mají způsobilí poskytovatelé osobního zajištění úvěrového rizika uvedení v čl. 201 odst. 1 písm. a) až h), kromě způsobilých ústředních protistran, úvěrové hodnocení vypracované uznanou externí ratingovou agenturou, kterému byl podle článku 136 přiřazen stupeň úvěrové kvality 3 nebo vyšší a kterému byl v době prvního uznání zajištění úvěrového rizika přiřazen stupeň úvěrové kvality 2 nebo vyšší. Instituce, které mají svolení používat na přímé expozice vůči poskytovateli zajištění přístup IRB, mohou posoudit způsobilost podle věty první na základě rovnocennosti PD poskytovatele zajištění a PD spojené se stupněm úvěrové kvality uvedeným v článku 136.
4. Odchylně od odstavce 2 jsou sekuritizační jednotky pro speciální účel způsobilými poskytovateli zajištění, jestliže vlastní aktiva, která jsou způsobilá jako způsobilý finanční kolaterál a na něž se nevztahují žádná práva nebo podmíněná práva, která mají přednost nebo jsou postavena na roveň podmíněným právům instituce přijímající osobní zajištění úvěrového rizika, a pokud jsou splněny všechny požadavky pro uznání finančního kolaterálu stanovené v kapitole 4. V těchto případech je GA (výše zajištění po zohlednění nesouladu měn a nesouladu splatností podle ustanovení kapitoly 4) omezena na tržní hodnotu těchto aktiv upravenou o volatilitu a g (riziková váha expozic vůči poskytovateli zajištění, jak je uvedeno v rámci standardizovaného přístupu) se vypočítá jako vážená průměrná riziková váha, která by se použila na tato aktiva jakožto finanční kolaterál podle standardizovaného přístupu.
Článek 248
Skrytá podpora
1. Instituce, která je sponzorem, nebo instituce, která je původcem, a v sekuritizaci využila při výpočtu objemů rizikově vážených expozic čl. 245 odst. 1 a 2 nebo prodala nástroje ze svého obchodního portfolia, aby již nebylo nutné držet kapitál pro rizika vyplývající z těchto nástrojů, neposkytne s cílem snížit potenciální nebo skutečné ztráty investorů žádnou podporu sekuritizaci, která by překračovala její smluvní závazky. Transakce není považována za transakci poskytující podporu, jestliže je provedena za tržních podmínek a zohledněna při posouzení převodu významného rizika. Takové transakce, bez ohledu na to, zda poskytují podporu, jsou oznamovány příslušným orgánům a jsou předmětem procesu přezkumu a schvalování úvěrů instituce. Instituce při posuzování, zda transakce není strukturovaná s účelem poskytovat podporu, zváží náležitě alespoň všechny tyto podmínky:
a)
cenu zpětného odkupu;
b)
kapitál a likviditu instituce před zpětným odkupem a po něm;
c)
výkonnost sekuritizovaných expozic;
d)
výkonnost sekuritizovaných pozic.
e)
dopad podpory na očekávané ztráty původce oproti investorovi.
2. EBA vydá v souladu s článkem 16 nařízení (EU) č. 1093/2010 pokyny k tomu, co se rozumí tržními podmínkami a kdy transakce není strukturovaná s cílem poskytnout podporu.
3. Pokud instituce, která je původcem nebo sponzorem, nedodrží u určité sekuritizace odstavec 1, musí držet kapitál přinejmenším vůči všem sekuritizovaným expozicím v takové výši, jako by nebyly sekuritizovány.
Pododdíl 2
Výpočet objemů rizikově vážených expozic instituce, která je původce, sekuritizovaných syntetickou sekuritizací
Článek 249
Obecná ustanovení
Při výpočtu objemů rizikově vážených expozic u sekuritizovaných expozic, pokud jsou splněny podmínky stanovené v článku 244, instituce, která je původcem syntetické sekuritizace, použije s výhradou článku 250 příslušné metody výpočtu stanovené v tomto oddíle, a nikoli ty, které jsou stanoveny v kapitole 2. V případě institucí, které počítají objemy rizikově vážených expozic a výši očekávaných ztrát podle kapitoly 3, se výše očekávané ztráty u takovýchto expozic rovná nule.
Požadavky stanovené v prvním pododstavci se použijí na celé seskupení expozic v dané sekuritizaci. S výhradou článku 250 instituce, která je původcem, vypočítá objemy rizikově vážených expozic u všech tranší v sekuritizaci v souladu s ustanoveními tohoto oddílu, včetně těch, u kterých instituce uznává snižování úvěrového rizika podle článku 247, přičemž v takovém případě lze rizikovou váhu, která má být na danou pozici použita, pozměnit v souladu s kapitolou 4 s výhradou požadavků stanovených v této kapitole.
Článek 250
Postup v případě nesouladu splatností u syntetické sekuritizace
Pro účely výpočtu objemů rizikově vážených expozic v souladu s článkem 249 je nesoulad splatností mezi zajištěním úvěrového rizika, jež tvoří jednu tranši a pomocí něhož dochází k převodu rizika, a sekuritizovanými expozicemi brán v úvahu takto:
a)
za splatnost sekuritizovaných expozic se považuje splatnost té z daných expozic, jejíž splatnost je nejdelší, maximálně však pět let. Splatnost zajištění úvěrového rizika se stanoví v souladu s kapitolou 4;
b)
instituce, která je původcem, pomine nesoulad splatností při výpočtu objemů rizikově vážených expozic v případě tranší, kterým je podle tohoto oddílu přiřazena riziková váha 1 250 %. V případě všech ostatních tranší se použije zacházení pro případ nesouladu splatností uvedené v kapitole 4 v souladu s následujícím vzorcem:
kde:
RW*
=
objemy rizikově vážených expozic pro účely čl. 92 odst. 3 písm. a);
RWAss
=
objemy rizikově vážených expozic, pokud by nebyly sekuritizovány, vypočítané proporcionálně;
RWSP
=
objemy rizikově vážených expozic vypočítané podle článku 249, pokud by neexistoval nesoulad splatností;
T
=
splatnost podkladových expozic v letech;
t
=
splatnost zajištění úvěrového rizika v letech;
t*
=
0,25.
Pododdíl 3
Výpočet objemů rizikově vážených expozic v rámci standardizovaného přístupu
Článek 251
Rizikové váhy
S výhradou článku 252 instituce vypočítá objem rizikově vážené expozice u sekuritizované a resekuritizované pozice s ratingem použitím příslušné rizikové váhy na hodnotu expozice.
Příslušnou rizikovou váhou je riziková váha stanovená v tabulce č. 1, k níž je přiřazeno úvěrové hodnocení pozice podle oddílu 4.
Tabulka č. 1
Stupeň úvěrové kvality
1
2
3
4 (pouze pro jiné než krátkodobé úvěrové hodnocení)
všechny ostatní stupně úvěrové kvality
Sekuritizované pozice
20 %
50 %
100 %
350 %
1 250 %
Resekuritizované pozice
40 %
100 %
225 %
650 %
1 250 %
S výhradou článků 252 až 255 se objem rizikově vážené expozice u sekuritizované pozice bez ratingu vypočítá tak, že se na něj použije riziková váha 1 250 %.
Článek 252
Instituce, které jsou původci nebo sponzory
U institucí, které jsou původcem nebo sponzorem, mohou být objemy rizikově vážených expozic vypočítané u jejich sekuritizovaných pozic v jakékoliv sekuritizaci omezeny na objemy rizikově vážených expozic, které by byly v daném okamžiku vypočítány pro sekuritizované expozice, kdyby tyto expozice nebyly sekuritizovány, s výhradou předpokládaného použití rizikové váhy 150 % na:
a)
všechny položky, které jsou v daném okamžiku v selhání;
b)
všechny položky s obzvláště vysokým rizikem podle článku 128 v rámci sekuritizovaných expozic.
Článek 253
Zacházení s pozicemi bez ratingu
1. Pro účely výpočtu objemu rizikově vážené expozice u sekuritizované pozice bez ratingu může instituce použít váženou průměrnou rizikovou váhu, která by byla institucí, která expozice drží, použita na sekuritizované expozice podle kapitoly 2, vynásobenou koeficientem koncentrace uvedeným v odstavci 2. Za tímto účelem musí instituce vždy znát složení seskupení sekuritizovaných expozic.
2. Koeficient koncentrace se rovná součtu nominálních hodnot všech tranší děleno součtem nominálních hodnot tranší, které jsou podřízené nebo na stejné úrovni jako tranše, v níž je pozice držena, včetně této tranše samotné. Výsledná riziková váha nesmí být vyšší než 1 250 % ani nižší než riziková váha použitelná na tranši vyšší úrovně s ratingem. Pokud instituce nedokáže určit rizikové váhy, které by se použily na sekuritizované expozice podle kapitoly 2, použije na danou pozici rizikovou váhu 1 250 %.
Článek 254
Zacházení se sekuritizovanými pozicemi patřícími k tranši druhé ztráty nebo lepší tranši v rámci programu ABCP
S výhradou dostupnosti příznivějšího zacházení s likviditními přísliby bez ratingu podle článku 255 může instituce na sekuritizované pozice, které splňují následující podmínky, použít rizikovou váhu, která odpovídá vyšší z těchto hodnot: 100 % nebo nejvyšší rizikové váze, která by byla použita na kteroukoliv ze sekuritizovaných expozic podle kapitoly 2 institucí držící tyto expozice:
a)
sekuritizovaná pozice je součástí tranše, která je ekonomicky v pozici druhé ztráty či lepší pozici v dané sekuritizaci, a tranše první ztráty poskytuje tranši druhé ztráty dostatečné úvěrové posílení;
b)
kvalita sekuritizované pozice odpovídá podle standardizovaného přístupu stupni úvěrové kvality 3 nebo lepšímu;
c)
sekuritizovaná pozice je držená institucí, která nedrží pozici v tranši první ztráty.
Článek 255
Zacházení s likviditními přísliby bez ratingu
1. Instituce mohou uplatnit konverzní faktor 50 % na nominální hodnotu likviditního příslibu bez ratingu za účelem stanovení její hodnoty expozice, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
v dokumentaci týkající se likviditního příslibu jsou jednoznačně stanoveny a omezeny podmínky, za nichž je možné daný příslib čerpat;
b)
není možné, aby příslib byl čerpán tak, aby poskytovala úvěrovou podporu pokrytím ztrát, které již existovaly v době čerpání, a zejména není možné poskytovat likviditu na expozice, u nichž již v době čerpání této likvidity došlo k selhání, nebo na pořízení aktiv za cenu vyšší než jejich reálná hodnota;
c)
příslib nesmí být využíván jako trvalý nebo pravidelný zdroj financování dané sekuritizace;
d)
splátky daného příslibu nesmí být podřízeny pohledávkám investorů, s výjimkou pohledávek vyplývajících z úrokových nebo měnových derivátů, poplatků nebo jiných takových plateb, a nesmějí být prominuty nebo odloženy;
e)
příslib nesmí být čerpán poté, co byla vyčerpána všechna příslušná úvěrová posílení, která může daný likviditní příslib využívat;
f)
příslib obsahuje ustanovení, které automaticky snižuje částku, jež může být čerpána, o objem expozic, u nichž došlo k selhání ve smyslu kapitoly 3, nebo jestliže se seskupení sekuritizovaných expozic skládá z nástrojů s ratingem, a které ukončí daný příslib, pokud průměrná kvalita tohoto seskupení klesne pod úroveň investičního stupně.
Jako riziková váha se použije nejvyšší riziková váha, kterou by na kteroukoliv ze sekuritizovaných expozic podle kapitoly 2 použila instituce držící tyto expozice.
2. Pro účely stanovení hodnoty expozice zálohových příslibů lze použít konverzní faktor 0 % na nominální hodnotu likviditního příslibu, kterou lze bezpodmínečně zrušit, za předpokladu, že jsou splněny podmínky uvedené v odstavci 1 a že splátky daného příslibu nejsou podřízeny žádným dalším pohledávkám na peněžní toky vyplývající ze sekuritizovaných expozic.
Článek 256
Dodatečné kapitálové požadavky pro sekuritizace revolvingových expozic s doložkami o předčasném umoření
1. V případě sekuritizace revolvingových expozic s doložkou o předčasném umoření, vypočítá instituce, která je původcem, podle tohoto článku dodatečný objem rizikově vážené expozice vzhledem k nebezpečí, že úroveň úvěrového rizika, jemuž je vystavena, se může pro využití doložky o předčasném umoření zvýšit.
2. Instituce vypočítá objem rizikově vážené expozice k součtu hodnot expozic podílu původce a podílu investorů.
V případě sekuritizačních struktur, jejichž sekuritizované expozice zahrnují revolvingové a nerevolvingové expozice, použije instituce, která je původcem, zacházení uvedené v odstavcích 3 až 6 na tu část podkladového seskupení, která obsahuje revolvingové expozice.
Hodnotou expozice podílu původce je hodnota expozice pomyslného objemu seskupení čerpaných částí prodaných do sekuritizace, jehož podíl vzhledem k hodnotě celého seskupení prodaného do sekuritizační struktury určuje podíl peněžních toků vytvářených jistinou, úroky a dalšími platbami, které neslouží k zaplacení držitelům sekuritizovaných pozic v rámci sekuritizace. Podíl původce nesmí být podřízen podílu investorů. Hodnotou expozice podílu investorů je hodnota expozice zbylého pomyslného objemu seskupení čerpaných částí.
Objem rizikově vážené expozice pro hodnotu expozice podílu původce se vypočítá jako pro poměrnou expozici vůči sekuritizovaným expozicím, jako kdyby nebyly sekuritizovány.
3. Původci níže uvedených druhů sekuritizace jsou vyňati z výpočtu dodatečného objemu rizikově vážené expozice podle odstavce 1:
a)
sekuritizace revolvingových expozic, při nichž investoři zůstávají plně vystaveni všem budoucím čerpáním ze strany dlužníků, takže riziko podkladových facilit se nevrací instituci, která je původcem, ani po předčasném umoření, a
b)
sekuritizace, u nichž k předčasnému umoření dochází výhradně při událostech, které nejsou spojeny se splácením sekuritizovaných aktiv nebo se zhoršením kvality instituce, která je původcem, například při podstatných změnách daňových zákonů nebo nařízení.
4. U instituce, která je původcem a provádí výpočet dodatečného objemu rizikově vážené expozice podle odstavce 1, nesmí být součet objemů rizikově vážených expozic u jejích pozic v podílu investorů a objemů rizikově vážených expozic vypočítaných podle odstavce 1 vyšší než vyšší z těchto dvou hodnot:
a)
objemy rizikově vážených expozic vypočítané u jejích pozic v podílu investorů;
b)
objemy rizikově vážených expozic, které by pro sekuritizované expozice vypočítala instituce držící dané expozice, kdyby tyto expozice nebyly sekuritizovány, do výše odpovídající podílu investorů.
Případný odpočet čistého zisku vyplývajícího z kapitalizace budoucího příjmu požadovaný podle čl. 32 odst. 1 nesmí být zahrnut do maximálního objemu rizikově vážené expozice podle předchozího pododstavce.
5. Při výpočtu objemu rizikově vážené expozice v souladu s odstavcem 1 se postupuje tak, že se hodnota expozice podílu investorů vynásobí příslušným konverzním faktorem, uvedeným v odstavcích 6 až 9, a váženou průměrnou rizikovou váhou, která by se použila na sekuritizované expozice, kdyby nebyly sekuritizované.
Doložka o předčasném umoření je považována za kontrolovanou, pokud jsou splněny všechny následující podmínky:
a)
instituce, která je původcem, má vhodný kapitálový/likviditní plán k udržení dostatečného kapitálu a dostatečné likvidity pro případ předčasného umoření;
b)
v průběhu transakce musí být platby úroků a jistiny, výdaje, ztráty a výtěžky poměrně rozdělovány mezi podíl původce a podíl investorů na základě podkladových pohledávek k jednomu nebo více referenčním okamžikům v průběhu každého měsíce;
c)
lhůta pro umoření je považována za dostatečně dlouhou, pokud 90 % všech dluhů (podíl původce i podíl investorů) nesplacených na začátku období předčasného umoření je splaceno nebo je u nich uznáno selhání;
d)
rychlost splácení není větší, než jaká by byla dosažena lineárním umořováním v průběhu období stanoveného v písmenu c).
6. V případě sekuritizací s doložkou o předčasném umoření u retailových expozic, které jsou nezávazné a bezpodmínečně zrušitelné bez předchozího oznámení a u kterých k předčasnému umoření dochází v případě, že nadměrné rozpětí poklesne pod stanovenou úroveň, musí instituce porovnávat hodnotu průměru nadměrného rozpětí za tři měsíce s hodnotami nadměrného rozpětí, při kterých má být nadměrné rozpětí zachyceno.
Pokud daná sekuritizace nevyžaduje zachycení nadměrného rozpětí, bude hodnota, při které k zachycení dochází, o 4,5 procentního bodu vyšší než nadměrné rozpětí, při kterém dochází k předčasnému umoření.
Konverzní faktor, který má být použit, se stanoví podle hodnoty skutečného průměru nadměrného rozpětí za tři měsíce v souladu s tabulkou č. 2.
Tabulka č. 2
Sekuritizace s kontrolovanou doložkou o předčasném umoření
Sekuritizace s nekontrolovanou doložkou o předčasném umoření
Průměr nadměrného rozpětí za tři měsíce
Konverzní faktor
Konverzní faktor
Nad úrovní A
0 %
0 %
Úroveň A
1 %
5 %
Úroveň B
2 %
15 %
Úroveň C
10 %
50 %
Úroveň D
20 %
100 %
Úroveň E
40 %
100 %
Přičemž:
a)
„úrovní A“ se rozumí hodnoty nadměrného rozpětí nižší než 133,33 % úrovně, při které má být nadměrné rozpětí zachyceno, ale ne nižší než 100 % této úrovně;
b)
„úrovní B“ se rozumí hodnoty nadměrného rozpětí nižší než 100 % úrovně, při které má být nadměrné rozpětí zachyceno, ale ne nižší než 75 % této úrovně;
c)
„úrovní C“ se rozumí hodnoty nadměrného rozpětí nižší než 75 % úrovně, při které má být nadměrné rozpětí zachyceno, ale ne nižší než 50 % této úrovně;
d)
„úrovní D“ se rozumí hodnoty nadměrného rozpětí nižší než 50 % úrovně, při které má být nadměrné rozpětí zachyceno, ale ne nižší než 25 % této úrovně;
e)
„úrovní E“ se rozumí hodnoty nadměrného rozpětí nižší než 25 % úrovně, při které má být nadměrné rozpětí zachyceno.
7. V případě sekuritizací s doložkou o předčasném umoření u retailových expozic, jež jsou nezávazné a bezpodmínečně zrušitelné bez předchozího oznámení a u kterých je předčasné umoření zahájeno kvantitativní hodnotou související s jiným ukazatelem, než je průměr nadměrného rozpětí za tři měsíce, mohou instituce se svolením příslušných orgánů použít ke stanovení uvedeného konverzního faktoru postup, který se velmi blíží postupu popsanému v odstavci 6. Příslušný orgán svolení udělí, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
tento postup je vhodnější, neboť příslušná instituce může stanovit kvantitativní ukazatel s kvantitativní hodnotou, která má za následek předčasné umoření, tak, aby odpovídal úrovni, při které má být nadměrné rozpětí zachyceno;
b)
tento postup vede k takovému podchycení rizika, že úvěrové riziko, kterému je instituce vystavena, se může po využití doložky o předčasném umoření, které je tak obezřetné jako podchycení rizika dle výpočtů podle odstavce 6, zvýšit.
8. Pro všechny ostatní sekuritizace s kontrolovanou doložkou o předčasném umoření u revolvingových expozic je konverzní faktor stanoven na 90 %.
9. Pro všechny ostatní sekuritizace s nekontrolovanou doložkou o předčasném umoření u revolvingových expozic je konverzní faktor stanoven na 100 %.
Článek 257
Snižování úvěrového rizika u sekuritizovaných pozic, které podléhají standardizovanému přístupu
Pokud je zajištění úvěrového rizika poskytnuto pro sekuritizovanou pozici, lze výpočet objemů rizikově vážených expozic pozměnit v souladu s kapitolou 4.
Článek 258
Snížení objemu rizikově vážených expozic
V případech, kde je sekuritizované pozici přidělena riziková váha 1 250 %, mohou instituce v souladu s čl. 36 odst. 1 písm. k) alternativně namísto zařazení této pozice do výpočtu objemů rizikově vážených expozic odečíst hodnotu expozice u této pozice z kmenového kapitálu Tier 1. Pro tyto účely může výpočet hodnoty expozice zohledňovat způsobilé majetkové zajištění úvěrového rizika způsobem v souladu s článkem 257.
Pokud instituce, která je původcem, využije tuto alternativu, může odečíst 12,5násobek objemu odečteného v souladu s čl. 36 odst. 1 písm. k) od objemu uvedeného v článku 252 jakožto objemu rizikově vážené expozice, která by v daném okamžiku byla vypočítána pro sekuritizované expozice, pokud by nebyly sekuritizované.
Pododdíl 4
Výpočet objemů rizikově vážených expozic v rámci přístupu IRB
Článek 259
Pořadí metod
1. Instituce použije metody podle následujícího pořadí:
a)
v případě pozice s ratingem či pozice, pro kterou je možno použít odvozený rating, se pro výpočet objemu rizikově vážené expozice použije metoda založená na ratingu uvedená v článku 261;
b)
pro pozici bez ratingu může instituce použít metodu regulatorního vzorce uvedenou v článku 262, pokud může provést odhady PD, a popřípadě hodnoty expozice a LGD jako vstupů pro tuto metodu v souladu s požadavky pro odhad těchto parametrů v rámci přístupu IRB v souladu s oddílem 3. Jiná instituce než instituce, která je původcem, může metodu regulatorního vzorce použít pouze s předchozím svolením příslušných orgánů, které se udělí pouze v případě, že instituce splňuje podmínky uvedené v první větě tohoto písmene;
c)
jako alternativu k písmenu b) a pouze pro pozice bez ratingu v programech ABCP může instituce použít metodu interního hodnocení uvedenou v odstavci 4, pokud to povolily příslušné orgány;
d)
ve všech ostatních případech se sekuritizovaným pozicím bez ratingu přidělí riziková váha 1 250 %;
e)
bez ohledu na písmeno d), a s předchozím svolením příslušných orgánů, může instituce vypočítat rizikovou váhu pozice bez ratingu v programu ABCP v souladu s článkem 253 nebo 254, pokud daná pozice bez ratingu není v obchodním cenném papíru a spadá do oblasti uplatňování metody interního hodnocení, jejíž použití je předmětem žádosti o svolení. Hodnoty celkových expozic, na něž je tato výjimka uplatňována, nejsou podstatné a v žádném případě nesmí být nižší než 10 % hodnot celkových expozic, které instituce posuzuje v rámci metody interního hodnocení. Instituce přestane toto ustanovení používat, pokud bylo svolení týkající se příslušné metody interního hodnocení zamítnuto.
2. Pro účely používání odvozeného ratingu přiřadí instituce pozici bez ratingu odvozený rating, který se rovná úvěrovému hodnocení referenční pozice s ratingem, která je pozicí s nejvyšší předností a která je ve všech ohledech podřízena dané sekuritizované pozici bez ratingu a splňuje všechny tyto podmínky:
a)
referenční pozice jsou ve všech ohledech podřízeny sekuritizované pozici bez ratingu;
b)
splatnost referenčních pozic je stejná nebo delší než splatnost dané pozice bez ratingu;
c)
odvozený rating je průběžně aktualizován, aby odrážel veškeré změny v úvěrovém hodnocení referenčních pozic.
3. Příslušné orgány udělí institucím svolení k použití „metody interního hodnocení“ stanovené v odstavci 4, pokud jsou splněny všechny následující podmínky:
a)
pozice v obchodním cenném papíru vydaném v rámci programu ABCP jsou pozice s ratingem;
b)
interní hodnocení úvěrové kvality pozice zohledňuje veřejně dostupnou metodiku hodnocení jedné nebo více externích ratingových agentur pro rating cenných papírů krytých expozicemi stejného druhu, jako jsou sekuritizované expozice;
c)
externí ratingové agentury, jejichž metodika se zohledňuje v souladu s požadavkem v písmenu b), musí zahrnovat ty externí ratingové agentury, které obchodnímu cennému papíru vydanému v rámci programu ABCP stanovily externí rating. Kvantitativní prvky, jako například zátěžové faktory, používané při přiřazování určité úvěrové kvality dané pozici jsou minimálně stejně konzervativní jako prvky použité v příslušné metodice hodnocení daných externích ratingových agentur;
d)
při vyvíjení interní metodiky hodnocení zohlední instituce příslušné zveřejněné ratingové metodiky externích ratingových agentur, které hodnotí obchodní cenný papír programu ABCP. Tuto skutečnost instituce zdokumentuje a pravidelně aktualizuje, jak je uvedeno v písmenu g);
e)
interní metodika hodnocení používaná danou institucí obsahuje ratingové stupně. Tyto ratingové stupně musí odpovídat úvěrovým hodnocením externích ratingových agentur. Tato skutečnost musí být výslovně zdokumentována;
f)
interní metodika hodnocení musí být využívána při interních postupech pro řízení rizik instituce, včetně procesů rozhodování, poskytování informací vedení a rozložení vnitřně stanoveného kapitálu;
g)
interní nebo externí auditoři, externí ratingová agentura nebo interní útvar instituce pro přezkoumávání úvěrů nebo řízení rizika pravidelně přezkoumávají proces interního hodnocení a kvalitu interních hodnocení úvěrové kvality expozic instituce v programu ABCP. Pokud toto přezkoumávání provádí vnitřní audit, útvar pro přezkoumávání úvěrů či pro řízení rizika, musí být tyto útvary nezávislé na útvarech, které řídí program ABCP, i na útvarech, které jsou odpovědné za vztahy se zákazníky;
h)
instituce průběžně sleduje výsledky svých interních ratingů, aby mohla ohodnotit svou metodiku interního hodnocení, a v případě potřeby musí provést změny této metodiky, pokud se vývoj expozic pravidelně odchyluje od vývoje očekávaného na základě interních ratingů;
i)
program ABCP obsahuje standardy pro upisování ve formě úvěrových a investičních pokynů. Při rozhodování o nákupu aktiv posoudí správce programu ABCP druh nakupovaných aktiv, druh a peněžní hodnotu expozic vznikajících z poskytování likviditních příslibů a úvěrových posílení, rozložení ztrát a právní a ekonomické oddělení převedených aktiv od subjektu prodávajícího tato aktiva. Musí být provedena úvěrová analýza rizikového profilu subjektu prodávajícího aktiva, která musí zahrnovat analýzu minulých i očekávaných budoucích finančních výsledků, aktuální pozice na trhu, očekávané budoucí konkurenceschopnosti, páky, peněžního toku a ukazatele úrokového krytí a externí rating. Dále by u prodávajícího měly být ověřeny standardy pro upisování, jeho kapacity pro provádění činnosti obsluhovatele a postupy inkasa;
j)
standardy pro upisování v rámci programu ABCP stanoví minimální kritéria pro uznatelnost aktiv, která zejména
i)
vylučují nákup aktiv, která jsou výrazně po splatnosti nebo v selhání;
ii)
omezují nadměrnou koncentraci vůči jednomu dlužníku nebo zeměpisné oblasti;
iii)
omezují dobu splatnosti nakupovaných aktiv;
k)
součástí programu ABCP jsou zásady a postupy inkasa, které zohledňují provozní kapacitu a úvěrovou kvalitu obsluhovatele. Program ABCP snižuje riziko související s činností prodejce a obsluhovatele skrze různé metody, jako jsou například spouštěcí mechanismy založené na současné úvěrové kvalitě, které by zamezily směšování peněžních prostředků;
l)
souhrnný odhad ztráty ze seskupení aktiv, jehož koupě je v rámci programu ABCP zvažována, zohledňuje veškeré zdroje potenciálního rizika, jako například úvěrové riziko a riziko rozmělnění. Jestliže je úvěrové posílení poskytnuté prodejcem založeno pouze na ztrátách vztahujících se k úvěrovým událostem, musí být vytvořena samostatná rezerva pro riziko rozmělnění, je-li toto riziko pro dané seskupení expozic podstatné. Dále se musí při posuzování požadované úrovně posílení přezkoumávat informace z několika minulých let, včetně ztrát, nesplácení, rozmělnění a míry obratu pohledávek;
m)
program ABCP obsahuje strukturální rysy pro nákup expozic (např. wind-down triggers), aby bylo sníženo riziko možného zhoršení úvěrové kvality podkladového portfolia.
4. Podle metody interního hodnocení instituce přiřadí pozici bez ratingu, jeden ze svých ratingových stupňů stanovených v odst. 3 písm. e). Pozici se přiřadí odvozený rating stejný jako úvěrové hodnocení odpovídající danému ratingovému stupni, jak je stanoveno v odst. 3 písm. e). Pokud je tento odvozený rating na počátku sekuritizace na úrovni investičního stupně nebo na vyšší úrovni, lze s ním zacházet jako s uznatelným ratingem od externí ratingové agentury pro účely výpočtu objemů rizikově vážených expozic.
5. Instituce, které získaly svolení k použití metody interního hodnocení, se nesmí vrátit k používání jiných metod, pokud nejsou splněny všechny následující podmínky:
a)
instituce prokázala ke spokojenosti příslušného orgánu, že má vážné důvody, aby tak učinila;
b)
instituce již obdržela předchozí svolení příslušného orgánu.
Článek 260
Maximální objemy rizikově vážených expozic
Instituce, která je původcem či sponzorem, nebo jiné instituce, které mohou vypočítat KIRB, mohou objemy rizikově vážených expozic vypočítávané pro jejich pozice v sekuritizaci omezit na ten objem, který by vedl ke stanovení požadavku na kapitál podle čl. 87 odst. 3 ve výši součtu 8 % objemů rizikově vážených expozic za situace, kdy by sekuritizovaná aktiva sekuritizována nebyla a zůstala by v rozvaze instituce, a výše očekávaných ztrát z těchto expozic.
Článek 261
Metoda založená na ratingu
1. Podle metody založené na ratingu instituce vypočítá objem rizikově vážené expozice hodnocené sekuritizované a resekuritizované pozice s ratingem použitím příslušné rizikové váhy na hodnotu expozice a vynásobením výsledku číslem 1,06.
Příslušnou rizikovou váhou je riziková váha stanovená v tabulce č. 4, k níž je přiřazeno úvěrové hodnocení pozice podle oddílu 4.
Tabulka č. 4
Stupeň úvěrové kvality
Sekuritizované pozice
Resekuritizované pozice
Jiná než krátkodobá úvěrová hodnocení
Krátkodobá úvěrová hodnocení
A
B
C
D
E
1
1
7 %
12 %
20 %
20 %
30 %
2
8 %
15 %
25 %
25 %
40 %
3
10 %
18 %
35 %
35 %
50 %
4
2
12 %
20 %
40 %
65 %
5
20 %
35 %
60 %
100 %
6
35 %
50 %
100 %
150 %
7
3
60 %
75 %
150 %
225 %
8
100 %
200 %
350 %
9
250 %
300 %
500 %
10
425 %
500 %
650 %
11
650 %
750 %
850 %
Všechny ostatní stupně úvěrové kvality a pozice bez ratingu
1 250 %
Váhy ve sloupci C tabulky č. 4 se použijí v případě, že sekuritizovaná pozice není resekuritizovanou pozicí a efektivní počet sekuritizovaných expozic je menší než šest.
Pro zbývající sekuritizované pozice, které nejsou resekuritizovanými pozicemi, se použijí váhy v sloupci B za předpokladu, že daná pozice není v tranši s nejvyšší předností v rámci sekuritizace, v takovém případě se použijí váhy v sloupci A.
Pro resekuritizované pozice se použijí váhy v sloupci E za předpokladu, že daná resekuritizovaná pozice není v tranši s nejvyšší předností v rámci resekuritizace a žádné podkladové expozice nejsou samy resekuritizovanými expozicemi, v takovém případě se použije sloupec D.
Při rozhodování, zda na danou tranši lze nahlížet jako na tranši s nejvyšší předností, není nutno zohledňovat splatné částky vyplývající z úrokových či měnových derivátů, poplatky či jiné obdobné platby.
Při stanovování efektivního počtu sekuritizovaných expozic se s vícenásobnými expozicemi vůči jednomu dlužníkovi zachází jako s jednou expozicí. Efektivní počet expozic se vypočítá jako:
kde EADi představuje součet hodnot expozic pro všechny expozice vůči i-tému dlužníkovi. Jestliže je znám podíl největší expozice C1 na celém portfoliu, může instituce vypočítat N jako 1/ C1.
2. Nástroje snižování úvěrového rizika u sekuritizovaných pozic lze uznat v souladu s čl. 264 odst. 1 a 4, s výhradou podmínek uvedených v článku 247.
Článek 262
Metoda regulatorního vzorce
1. Podle metody regulatorního vzorce se riziková váha pro sekuritizovanou pozici vypočítá níže uvedeným způsobem s výhradou minimální úrovně 20 % pro resekuritizované pozice a 7 % pro veškeré ostatní sekuritizované pozice:
kde:
S[x] =
x,
when x ≤ K IRBR
,
when x K IRBR
kde:
τ= 1 000;
ω= 20;
Beta [x; a, b]= kumulativní distribuční funkce rozdělení beta s parametry a a b vypočítaná v bodě x;
T= poměrná velikost (thickness) tranše, ve které je pozice držena, stanovená jako poměr mezi a) nominální hodnotou příslušné tranše a b) součtem nominálních hodnot sekuritizovaných expozic. U derivátových nástrojů uvedených v příloze II se namísto nominální hodnoty použije součet současných reprodukčních nákladů a potenciální budoucí úvěrové expozice vypočítané v souladu s kapitolou 6;
KIRBR = poměr mezi a) KIRB a b) součtem hodnot sekuritizovaných expozic, vyjádřen desetinným číslem;
L= úroveň úvěrového posílení měřená jako poměr mezi nominální hodnotou všech tranší podřízených té tranši, ve které je pozice držena, a součtem nominálních hodnot sekuritizovaných expozic. Kapitalizované budoucí výnosy nejsou do výpočtu L zahrnuty. V případě derivátových nástrojů uvedených v příloze II mohou být splatné částky od protistran představující tranše podřízené dané tranši při výpočtu úrovně posílení zachyceny pouze ve svých současných reprodukčních nákladech bez zahrnutí potenciálních budoucích úvěrových expozic;
N= efektivní počet expozic vypočítaný podle článku 261. V případě resekuritizací instituce vychází z počtu sekuritizovaných expozic v seskupení, a nikoli z počtu podkladových expozic v původních seskupeních, z nichž podkladové sekuritizované expozice vycházejí;
ELGD= expozičně vážená průměrná hodnota LGD, vypočtená takto:
kde:
LGDi = průměrná hodnota LGD pro všechny expozice vůči i-tému dlužníkovi, přičemž LGD se určí podle kapitoly 3. V případě resekuritizace se na sekuritizované pozice použije LGD ve výši 100 %. V případech, kdy je riziko selhání a riziko rozmělnění pro pohledávky nabyté za úplatu v rámci sekuritizace agregováno, je hodnota LGDi stanovena jako vážený průměr LGD pro úvěrové riziko a 75 % LGD pro riziko rozmělnění. Váhami jsou samostatné kapitálové požadavky pro úvěrové riziko a riziko rozmělnění.
2. Jestliže nominální hodnota největší sekuritizované expozice C1 není větší než 3 % součtu nominálních hodnot sekuritizovaných expozic, pak pro účely metody regulatorního vzorce může instituce stanovit LGD = 50 % v případě sekuritizací, které nejsou resekuritizacemi, a vypočítat N podle jednoho z těchto vzorců:
kde:
Cm
=
poměr součtu nominálních hodnot největších expozic „m“ a součtu nominálních hodnot sekuritizovaných expozic. Úroveň „m“ může být institucí stanovena.
U sekuritizací, u nichž jsou v podstatě veškeré sekuritizované expozice retailovými expozicemi, mohou instituce se svolením příslušného orgánu použít metodu regulatorního vzorce s využitím zjednodušení h = 0 a v = 0 za předpokladu, že efektivní počet expozic není nízký a že expozice nejsou vysoce koncentrované.
3. Příslušné orgány průběžně informují EBA o tom, jak instituce využívají odstavec 2. EBA sleduje celou škálu postupů v této oblasti a v souladu s článkem 16 nařízení (EU) č. 1093/2010 vydává pokyny.
4. Nástroje snižování úvěrového rizika u sekuritizovaných pozic lze uznat v souladu s čl. 264 odst. 2 až 4, s výhradou podmínek uvedených v článku 247.
Článek 263
Likviditní přísliby
1. Pro účely určení hodnoty expozice u sekuritizované pozice bez ratingu ve formě zálohového příslibu může být na nominální hodnotu likviditního příslibu, který splňuje podmínky stanovené v čl. 255 odst. 2, použit konverzní faktor 0 %.
2. Pokud není možné, aby instituce počítala objemy rizikově vážených expozic pro sekuritizované expozice, jako kdyby nebyly sekuritizovány, instituce mohou výjimečně a se svolením příslušných orgánů pro výpočet objemů rizikově vážených expozic u sekuritizované pozice bez ratingu ve formě likviditního příslibu, který splňuje podmínky stanovené v čl. 255 odst. 1, dočasně použít metodu stanovenou v odstavci 3. Instituce oznámí použití věty první příslušným orgánům, společně s důvody a zamýšlenou dobou použití.
Výpočet objemů rizikově vážených expozic je obecně považován za nemožný, pokud instituce nemá k dispozici odvozený rating, metodu interního hodnocení a metodu regulatorního vzorce.
3. Nejvyšší riziková váha, která by se podle kapitoly 2 použila na kteroukoliv ze sekuritizovaných expozic, kdyby nebyly sekuritizovány, může být použita na sekuritizovanou pozici představovanou likviditním příslibem, který splňuje podmínky stanovené v čl. 255 odst. 1. Pro určení hodnoty expozice dané pozice se použije konverzní faktor 100 %.
Článek 264
Snižování úvěrového rizika u sekuritizovaných pozic, které podléhají přístupu IRB
1. Pokud se objemy rizikově vážených expozic vypočítávají za použití metody založené na ratingu, může být hodnota expozice nebo riziková váha u sekuritizované pozice, pro kterou bylo získáno zajištění úvěrového rizika, pozměněna v souladu s ustanoveními kapitoly 4 platnými pro výpočet objemů rizikově vážených expozic podle kapitoly 2.
2. V případě úplného zajištění úvěrového rizika, kdy se objemy rizikově vážených expozic vypočítávají za pomoci metody regulatorního vzorce, platí tyto požadavky:
a)
instituce určí „efektivní rizikovou váhu“ pozice. Tu vypočítá tak, že objem rizikově vážené expozice pozice vydělí hodnotou expozice této pozice a tento podíl vynásobí číslem 100;
b)
v případě majetkového zajištění úvěrového rizika se objem rizikově vážené expozice u sekuritizované pozice vypočítá tak, že se objem expozice po zohlednění majetkového zajištění (E*), vypočtený podle kapitoly 4 pro výpočet objemů rizikově vážených expozic podle kapitoly 2 za předpokladu, že objem sekuritizované pozice je E, vynásobí efektivní rizikovou váhou;
c)
v případě osobního zajištění úvěrového rizika se objem rizikově vážené expozice u sekuritizované pozice vypočítá tak, že hodnota GA (výše zajištění po zohlednění nesouladu měn a nesouladu splatností podle ustanovení kapitoly 4) se vynásobí rizikovou váhou poskytovatele zajištění; tento výsledek se přičte k součinu objemu sekuritizované pozice po odečtení GA a efektivní rizikové váhy.
3. V případě částečného zajištění, kdy se objemy rizikově vážených expozic vypočítávají za pomoci metody regulatorního vzorce, platí tyto požadavky:
a)
jestliže snižování úvěrového rizika u sekuritizované pozice pokrývá první ztrátu nebo pokrývá ztráty poměrným způsobem, instituce může použít odstavec 2;
b)
v ostatních případech zachází instituce se sekuritizovanou pozicí jako se dvěma nebo více pozicemi, přičemž nezajištěná část je považována za pozici s nižší úvěrovou kvalitou. Pro účely výpočtu objemu rizikově vážené expozice této pozice se použijí ustanovení článku 262 s výhradou úpravy T na e* v případě majetkového zajištění úvěrového rizika a na T-g v případě osobního zajištění úvěrového rizika, přičemž e* označuje poměr hodnoty E* k celkové pomyslné hodnotě podkladového seskupení, kde E* označuje upravený objem expozice sekuritizované pozice vypočítaný v souladu s ustanoveními kapitoly 4 platnými pro výpočet objemů rizikově vážených expozic podle kapitoly 2 za předpokladu, že objem sekuritizované pozice je E, a g je poměr nominální hodnoty zajištění úvěrového rizika (upravené o nesoulad měn nebo nesoulad splatností podle ustanovení kapitoly 4) a součtu objemů sekuritizovaných expozic. V případě osobního zajištění úvěrového rizika se riziková váha poskytovatele zajištění použije na tu část pozice, která nespadá pod upravenou hodnotu T.
4. Pokud v případě osobního zajištění úvěrového rizika příslušné orgány udělily instituci svolení pro výpočet objemů rizikově vážených expozic pro srovnatelné přímé expozice vůči poskytovateli zajištění v souladu s kapitolou 3, riziková váha g expozic vůči poskytovateli zajištění podle článku 235 se určí tak, jak je uvedeno v kapitole 3.
Článek 265
Dodatečné kapitálové požadavky pro sekuritizace revolvingových expozic s doložkou o předčasném umoření
1. Kromě objemů rizikově vážených expozic týkajících se sekuritizovaných pozic musí instituce, která je původcem, vypočítat objem rizikově vážené expozice podle metodiky uvedené v článku 256, pokud prodává revolvingové expozice do sekuritizace s doložkou o předčasném umoření.
2. Odchylně od článku 256 je hodnota expozice podílu původce součtem těchto položek:
a)
hodnoty expozice pomyslného objemu seskupení čerpaných částí prodaných do sekuritizace, jehož podíl vzhledem k hodnotě celého seskupení prodaného do sekuritizační struktury určuje podíl peněžních toků vytvářených jistinou, úroky a dalšími platbami, které neslouží k zaplacení držitelům sekuritizovaných pozic v rámci sekuritizace, a
b)
hodnoty expozice objemu seskupení nečerpaných částí úvěrových linek, jehož čerpané části byly prodány do sekuritizace, jejíž poměr vzhledem k celkové výši těchto nečerpaných částí je stejný jako poměr hodnoty expozice vymezené v písmenu a) k hodnotě expozice seskupení čerpaných částí prodaných do sekuritizace.
Podíl původce nesmí být podřízen podílu investorů.
Hodnotou expozice podílu investorů je hodnota expozice pomyslné části seskupení čerpaných částek, které nespadají do písmene a), plus hodnota expozice části seskupení nečerpaných částek úvěrových linek, jejichž čerpané části byly prodány do sekuritizace, které nespadají do písmene b).
3. Objem rizikově vážené expozice v případě hodnoty expozice podílu původce podle odst. 2 písm. a) se vypočítá jako objem rizikově vážené expozice pro poměrnou expozici vůči sekuritizovaným expozicím čerpaných částí, jako kdyby nebyly sekuritizovány, a poměrnou expozici vůči nečerpaným částem úvěrových linek, jejichž čerpané části byly prodány do sekuritizace.
Článek 266
Snížení objemů rizikově vážených expozic
1. Objem rizikově vážené expozice sekuritizované pozice, které je přidělena riziková váha 1 250 %, může být snížen o hodnotu, která je rovna 12,5násobku specifických úprav o úvěrové riziko uplatněných v souladu s článkem 110, které byly institucí u těchto sekuritizovaných expozic provedeny. Pokud jsou specifické úpravy o úvěrové riziko zohledněny pro tento účel, nezohlední se již pro účely výpočtu stanoveného v článku 159.
2. Objem rizikově vážené expozice sekuritizované pozice může být snížen o hodnotu, která je rovna 12,5násobku specifických úprav o úvěrové riziko uplatněných v souladu s článkem 110 provedených institucí u této pozice.
3. Jak je stanoveno v čl. 36 odst. 1 písm. k), mohou instituce v případě sekuritizované pozice, které je přiřazena riziková váha 1 250 %, alternativně, namísto zařazení této pozice do výpočtu objemů rizikově vážených expozic, odečíst hodnotu této expozice od kapitálu, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
hodnota expozice může být odvozena z objemů rizikově vážených expozic, přičemž jsou zohledněna veškerá snížení provedená podle odstavců 1 a 2;
b)
výpočet hodnoty expozice může zohledňovat uznatelné majetkové zajištění, a to způsobem, který je shodný s metodikou předepsanou v článcích 247 a 264;
c)
pokud je k výpočtu objemů rizikově vážených expozic použita metoda regulatorního vzorce a L KIRBR a [L+T] KIRBR, lze s pozicí zacházet jako se dvěma pozicemi, kde L je rovno KIRBR pro pozici s vyšší předností.
4. Pokud instituce využije možnosti v odstavci 3, může odečíst 12,5násobek hodnoty odečtené v souladu s uvedeným odstavcem od částky uvedené v článku 260 jakožto částku, vůči níž může být objem rizikově vážené expozice u jejích pozic v sekuritizaci omezen.
Oddíl 4
Externí úvěrová hodnocení
Článek 267
Využití úvěrových hodnocení vypracovaných externími ratingovými agenturami
Instituce mohou využívat úvěrových hodnocení pro určení rizikové váhy sekuritizované pozice pouze tehdy, pokud úvěrové hodnocení vydala nebo schválila externí ratingová agentura v souladu s nařízením (ES) č. 1060/2009.
Články 268
Požadavky, které musí splňovat uvěrová hodnocení vypracovaná externími ratingovými agenturami
Pro účely výpočtu objemů rizikově vážených expozic podle oddílu 3 používají instituce pouze úvěrová hodnocení vypracovaná externí ratingovou agenturou, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
mezi druhy plateb zohledněnými v úvěrovém hodnocení a druhy plateb, které instituci přísluší z dané sekuritizované pozice v rámci smluvních ujednání, není nesoulad;
b)
externí ratingová agentura zveřejní analýzu ztrát a peněžních toků, jakož i citlivost ratingu na změny předpokladů, na nichž je rating založen, včetně výkonnosti seskupených aktiv, jakož i úvěrová hodnocení, postupy, metodiky, předpoklady a klíčové prvky, na nichž jsou hodnocení založena, v souladu s nařízením (ES) č. 1060/2009. Informace, které jsou zpřístupněny pouze omezenému počtu subjektů, nelze považovat za zveřejněné. Úvěrová hodnocení jsou zahrnuta do migrační matice externí ratingové agentury;
c)
úvěrové hodnocení nesmí být plně ani částečně založeno na osobním zajištění poskytnutém samotnou institucí. V takovém případě instituce zachází s příslušnou pozicí pro účely výpočtu objemů rizikově vážených expozic pro tuto pozici podle oddílu 3, jako kdyby neměla rating.
Externí ratingová agentura je povinna zveřejnit vysvětlení, jak výkonnost seskupených aktiv ovlivňuje toto úvěrové hodnocení.
Článek 269
Použití úvěrových hodnocení
1. Instituce může nominovat jednu nebo více externích ratingových agentur, jejíž úvěrová hodnocení budou použita při výpočtu objemů rizikově vážených expozic podle této kapitoly („určená externí ratingová agentura“).
2. Instituce vyžívá úvěrová hodnocení konsistentně, a nikoliv selektivně, u sekuritizovaných pozic v souladu s těmito zásadami:
a)
instituce nesmí v rámci stejné sekuritizace použít pro pozice v některých tranších úvěrová hodnocení jedné externí ratingové agentury a pro pozice v jiných tranších úvěrová hodnocení jiné externí ratingové agentury, bez ohledu na to, zda jsou tyto pozice hodnoceny první externí ratingovou agenturou, či nikoliv;
b)
pokud pro pozici existují úvěrová hodnocení od dvou určených externích ratingových agentur, použije instituce z obou úvěrových hodnocení to méně příznivé;
c)
pokud pro pozici existují úvěrová hodnocení od více než dvou určených externích ratingových agentur, použijí se dvě nejpříznivější z těchto úvěrových hodnocení. Pokud se tato dvě hodnocení liší, použije se to, které je méně příznivé;
d)
instituce nesmí aktivně vyžadovat stažení méně příznivých ratingů.
3. V případě, kdy je zajištění úvěrového rizika uznatelné podle kapitoly 4 poskytnuto přímo sekuritizační jednotce pro speciální účel a toto zajištění je zohledněno v úvěrovém hodnocení pozice vypracovaném určenou externí ratingovou agenturou, lze použít rizikovou váhu spojenou s tímto úvěrovým hodnocením. V případě, že dané zajištění není uznatelné podle kapitoly 4, nelze úvěrové hodnocení uznat. V případě, že dané zajištění úvěrového rizika není poskytnuto sekuritizační jednotce pro speciální účel, ale přímo sekuritizované pozici, nelze úvěrové hodnocení uznat.
Článek 270
Přiřazení
EBA vypracuje návrhy prováděcích technických norem, kterými pro všechny externí ratingové agentury vymezí, jaké stupně úvěrové kvality uvedené v této kapitole jsou spojeny s příslušnými úvěrovými hodnoceními vypracovanými externími ratingovými agenturami. Toto vymezení je objektivní a konsistentní a je prováděno v souladu s následujícími zásadami:
a)
EBA rozlišuje mezi relativními stupni rizika vyjádřenými jednotlivými hodnoceními;
b)
EBA vezme v úvahu kvantitativní faktory, jako například poměr selhání nebo ztrátovost, a historickou výkonnost úvěrových hodnocení jednotlivých externích ratingových agentur v různých kategoriích aktiv;
c)
EBA vezme v úvahu kvalitativní faktory, jako například rozsah transakcí posuzovaných externí ratingovou agenturou, její metodiku a smysl jejích úvěrových hodnocení, zejména zdali jsou založena na očekávané ztrátě nebo ztrátě prvního eura, a včasnou výplatu úroků nebo konečnou výplatu úroků;
d)
EBA se snaží zajistit, aby sekuritizované pozice, na které je na základě úvěrových hodnocení vypracovaných externími ratingovými agenturami použita stejná riziková váha, patřily ke stejným stupňům úvěrového rizika. EBA zváží i možnost pozměnit vymezení toho, ke kterému stupni úvěrové kvality bude dané úvěrové hodnocení přiřazeno.
EBA předloží tyto návrhy prováděcích technických norem Komisi do 1. července 2014.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010.
KAPITOLA 6
Úvěrové riziko protistrany
Oddíl 1
Definice
Článek 271
Určování hodnoty expozice
1. Instituce určí hodnotu expozice derivátových nástrojů uvedených v příloze II v souladu s touto kapitolou.
2. Instituce může určit hodnotu expozice repo obchodů, půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit, transakcí s delší dobou vypořádání a maržových obchodů v souladu s touto kapitolou místo kapitoly 4.
Článek 272
Definice
Pro účely této kapitoly a hlavy VI této části se rozumí:
Obecné termíny
1)
„úvěrovým rizikem protistrany“ (dále jen „CCR“) riziko, že u protistrany transakce by mohlo dojít k selhání před konečným vypořádáním peněžních toků transakce;
Typy transakcí
2)
„transakcemi s delší dobou vypořádání“ (Long Settlement Transactions) transakce, při kterých se protistrana zaváže dodat cenný papír, komoditu nebo částku v cizí měně proti hotovosti, jiným finančním nástrojům či komoditám nebo naopak, a to ke dni vypořádání či dodání, který je smluvně stanoven jako pozdější, nežli je termín daný pro tento konkrétní typ transakce tržní normou nebo termín pěti obchodních dnů po datu, k němuž instituce vstupuje do dané transakce, podle toho, co nastane dříve;
3)
„maržovými obchody“ (Margin Lending Transactions) transakce, při nichž instituce poskytne úvěr související s nákupem, prodejem, převodem cenných papírů či v souvislosti s obchodováním s nimi. Maržové obchody nezahrnují ostatní půjčky, které jsou zajištěny kolaterálem ve formě cenných papírů;
Skupiny transakcí se započtením (netting sets), skupiny zajistitelných transakcí (hedging sets) a příbuzné pojmy
4)
„skupinou transakcí se započtením“ (netting set) skupina transakcí mezi institucí a jedinou protistranou, které podléhají právně vymahatelnému dvoustrannému ujednání o započtení, jež se podle oddílu 7 a kapitoly 4 připouští.
Všechny transakce nepodléhající právně vymahatelnému dvoustrannému ujednání o započtení, které se podle oddílu 7 připouští, by měly být pro účely této kapitoly považovány za skupinu transakcí se započtením samu o sobě.
Podle metody interního modelu stanovené v oddílu 6 lze se všemi skupinami transakcí se započtením s jedinou protistranou zacházet jako s jedinou skupinu transakcí se započtením, pokud jsou záporné simulované tržní hodnoty jednotlivých skupin transakcí se započtením v odhadu očekávané expozice (dále jen „EE“) nastaveny na 0;
5)
„rizikovou pozicí“ riziková hodnota přidělená transakci podle standardizované metody uvedené v oddílu 5, která využívá předem určený algoritmus;
6)
„skupinou zajistitelných transakcí“ (hedging set) skupina rizikových pozic z transakcí v rámci jedné skupiny transakcí se započtením, kdy se pro stanovení hodnoty expozice podle standardizované metody uvedené v oddílu 5 použije pouze zůstatek těchto rizikových pozic;
7)
„maržovou dohodou“ (margin agreement) dohoda nebo ustanovení dohody, podle nichž jedna protistrana musí druhé protistraně poskytnout kolaterál, pokud expozice této druhé protistrany vůči první protistraně překročí určitou úroveň;
8)
„maržovým prahem“ (margin threshold) maximální výše expozice, která zůstává nevypořádána, dokud jedna ze stran nemá právo zažádat o kolaterál;
9)
„obdobím krytí rizika marží“ (margin period of risk) časové období trvající od poslední výměny kolaterálu, jež pokrývá skupinu transakcí se započtením s protistranou, u níž došlo k selhání, do okamžiku, kdy se transakce uzavřou a provede se opětovné zajištění (re-hedging) výsledného tržní rizika;
10)
„efektivní splatností podle metody interního modelu u skupiny transakcí se započtením se splatností delší než jeden rok“ poměr součtu očekávaných expozic v průběhu trvání transakcí ze skupiny transakcí se započtením diskontovaného bezrizikovou úrokovou mírou návratnosti a součtu očekávaných expozic v průběhu jednoho roku v rámci skupiny transakcí se započtením diskontovaného bezrizikovou úrokovou mírou návratnosti.
Tuto efektivní splatnost lze upravovat tak, aby odrážela rolovací riziko, a to nahrazením očekávané expozice efektivní očekávanou expozicí v prognózách s horizontem kratším než jeden rok;
11)
„křížovým započtením“ (cross-product netting) zahrnutí transakcí z různých produktových kategorií do stejné skupiny transakcí se započtením podle pravidel křížového započtení uvedených v této kapitole;
12)
„současnou tržní hodnotou“ (dále jen „CMV“) pro účely oddílu 5 čistá tržní hodnota portfolia transakcí v rámci skupiny transakcí se započtením, přičemž při výpočtu CMV se používají jak kladné, tak i záporné tržní hodnoty;
Rozložení
13)
„rozložením tržních hodnot“ prognóza rozdělení pravděpodobnosti čistých tržních hodnot transakcí v rámci skupiny transakcí se započtením k určitému datu v budoucnosti (horizont prognózy), s ohledem na tržní hodnoty daných transakcí realizované ke dni prognózy;
14)
„rozložením expozic“ prognóza rozdělení pravděpodobnosti tržních hodnot vytvářená tak, že se prognózovaným příkladům záporných čistých tržních hodnot přiřadí nula;
15)
„rizikově neutrálním rozdělením“ rozdělení tržních hodnot nebo expozic v budoucnu, kdy se rozdělení vypočítává za použití hodnot implikovaných trhem, například implikovaných hodnot volatility;
16)
„skutečným rozdělením“ rozdělení tržních hodnot nebo expozic v budoucnu, kdy se rozdělení vypočítává za použití historických či realizovaných hodnot, například hodnot volatility, vypočítávaných pomocí změn zaznamenaných v minulosti v cenách či sazbách;
Opatření a úpravy týkající se expozice
17)
„stávající expozicí“ vyšší z těchto hodnot: nula nebo tržní hodnota transakce nebo portfolia transakcí v rámci skupiny transakcí se započtením prováděných s protistranou, jež by při selhání protistrany zanikla za předpokladu, že nelze zpětně získat ani část hodnoty těchto transakcí v případě platební neschopnosti či likvidace;
18)
„maximální expozicí“ (peak exposure) vysoký percentil rozdělení expozic ke konkrétnímu datu v budoucnosti před termínem splatnosti transakce s nejdelší splatností ve skupině transakcí se započtením;
19)
„očekávanou expozicí“ (expected exposure, dále jen „EE“) průměr rozdělení expozic ke konkrétnímu datu v budoucnosti před tím, než bude splatná transakce s nejdelší splatností ve skupině transakcí se započtením;
20)
„efektivní očekávanou expozicí k určitému datu“ (dále jen „efektivní EE“) maximální očekávaná expozice, k níž dochází k tomuto datu nebo k jakémukoliv předchozímu datu. Popřípadě může být definována i pro určité datum jako větší z očekávaných expozic k danému datu nebo efektivní očekávaná expozice k jakémukoli předchozímu datu;
21)
„očekávanou pozitivní expozicí“ (dále jen „EPE“) vážený průměr efektivních očekávaných expozic za časové období, kdy váhami jsou proporce, které jednotlivé očekávané expozice představují v celém časovém období.
Při výpočtu kapitálového požadavku berou instituce v úvahu průměr za první rok, nebo - v případě, že jsou všechny kontrakty v rámci skupiny transakcí se započtením splatné dříve než za rok - za období do uplynutí doby splatnosti kontraktu s nejdelší splatností z celé skupiny transakcí se započtením;
22)
„efektivní očekávanou pozitivní expozicí“ (dále jen „efektivní EPE“) vážený průměr efektivní očekávané expozice v rámci skupiny transakcí se započtením v průběhu prvního roku, nebo - v případě, že jsou všechny kontrakty v rámci skupiny transakcí se započtením splatné dříve než za rok - za dobu trvání kontraktu s nejdelší splatností z celé skupiny transakcí se započtením, kdy váhami jsou proporce, které jednotlivé očekávané expozice představují v celém časovém období;
Rizika týkající se CCR
23)
„rolovacím rizikem“ (rollover risk) částka, o niž je očekávaná pozitivní expozice podhodnocena, pokud se předpokládá, že budoucí transakce s protistranou budou probíhat nepřerušovaně.
Dodatečná expozice, jež vznikla v důsledku těchto budoucích transakcí, se do vyčíslení EPE nezahrnuje;
24)
„protistranou“ se pro účely oddílu 7 jakákoli právnická či fyzická osoba, která uzavírá dohodu o započtení a je způsobilá k uzavření takové smluvní dohody;
25)
„dohodou o křížovém započtení“ dvoustranná smluvní dohoda mezi institucí a protistranou, která dává vzniknout souhrnnému právnímu závazku (na základě započtení zahrnutých transakcí), který pokrývá všechny dvoustranné rámcové dohody a transakce, které patří k různým kategoriím produktů a jsou zahrnuty v dohodě;
pro účely této definice se „různými kategoriemi produktů“ rozumí:
a)
repo obchody, půjčky a výpůjčky cenných papírů a komodit;
b)
maržové obchody;
c)
kontrakty uvedené v příloze II;
26)
„platební komponentou“ platba schválená v rámci transakce s OTC deriváty s lineárním profilem rizika, která stanoví výměnu finančního nástroje za platbu.
V případě transakcí, které stanoví výměnu platby za platbu, jsou tyto dvě platební komponenty tvořeny smluvními hrubými platbami, včetně pomyslné částky transakce.
Oddíl 2
Metody pro výpočet hodnoty expozice
Článek 273
Metody pro výpočet hodnoty expozice
1. Instituce určí hodnotu expozice pro kontrakty uvedené na seznamu v příloze II na základě jedné z metod uvedených v oddílech 3 až 6 v souladu s tímto článkem.
Instituce, u nichž nelze postupovat způsobem popsaným v článku 94, nesmí použít metodu uvedenou v oddíle 4. K určení hodnoty expozice u kontraktů uvedených v příloze II bodě 3 nesmí instituce použít metodu uvedenou v oddíle 4. Instituce mohou v rámci skupiny trvale používat kombinaci metod uvedených v oddílech 3 až 6. Jde-li pouze o jednu instituci, nesmí tato instituce trvale kombinovaně používat metody uvedené v oddílech 3 až 6, ale smí kombinovaně použít metody uvedené v oddílech 3 a 5, pokud je jedna z metod použita pro případy uvedené v čl. 282 odst. 6.
2. Tam, kde to umožňují příslušné orgány v souladu s čl. 283 odst. 1 a 2, může instituce hodnotu expozice určovat metodou interního modelu uvedenou v oddílu 6 u těchto položek:
a)
kontraktů uvedených v příloze II;
b)
repo obchodů;
c)
transakcí půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit;
d)
maržových obchodů;
e)
transakcí s delší dobou vypořádání.
3. Jestliže instituce zakoupí zajištění prostřednictvím úvěrového derivátu vůči expozici v investičním portfoliu nebo vůči expozici riziku protistrany, může své kapitálové požadavky na zajištěnou expozici vypočítat podle některého z těchto ustanovení:
a)
článků 233 až 236;
b)
podle čl. 153 odst. 3, nebo článku 183, bylo-li uděleno svolení v souladu s článkem 143.
Hodnota expozice s CCR pro tyto úvěrové deriváty je rovna nule, pokud instituce nepoužije postup ii) uvedený v čl. 299 odst. 2 písm. h).
4. Aniž je dotčen odstavec, 3 instituce se pro účely výpočtu kapitálových požadavků k úvěrovému riziku protistrany může rozhodnout pro konsistentní zařazování všech úvěrových derivátů nezahrnutých do obchodního portfolia a nakupovaných jako zajištění vůči expozici v investičním portfoliu nebo vůči expozici úvěrového rizika protistrany, pokud toto nařízení takové úvěrové zajištění připouští.
5. Pokud instituce se swapy úvěrového selhání prodanými institucí zachází jako s úvěrovým zajištěním poskytnutým touto institucí a podléhajícím kapitálovým požadavkům k úvěrovému riziku podkladového nástroje pro plnou pomyslnou částku, bude jejich hodnota expozice pro účely CCR v investičním portfoliu nulová.
6. Podle všech metod uvedených v oddílech 3 až 6 se hodnota expozice u dané protistrany rovná součtu hodnot expozic počítaných pro každou skupinu transakcí se započtením prováděných s touto protistranou.
Pro danou protistranu bude hodnotou expozice u dané skupiny transakcí se započtením OTC derivátových nástrojů uvedených v příloze II vypočítanou podle této kapitoly větší z těchto hodnot: 0 a rozdíl mezi celkovou hodnotou expozice napříč všemi skupinami transakcí se započtením s protistranou a celkovou výší CVA u této protistrany zaúčtovanou institucí jako již nastalé snížení hodnoty. Při výpočtu úvěrových úprav v ocenění se nezohlední žádné vyrovnávací úpravy debetní hodnoty přiřazené vlastnímu úvěrovému riziku podniku, která již byla odečtena od kapitálu podle čl. 33 odst. 1 písm. c).
7. U expozic vyplývajících z transakcí s delší dobou vypořádání určí instituce hodnotu expozice za použití kterékoliv z metod uvedených v oddílech 3 až 6 bez ohledu na metody zvolené pro zacházení s OTC deriváty a s repo obchody, transakcemi půjček či výpůjček cenných papírů či komodit a s maržovými obchody. Při výpočtu kapitálových požadavků pro transakce s delší dobou vypořádání může instituce, která uplatňuje přístup uvedený v kapitole 3, trvale a bez ohledu na důležitost takových pozic přidělit rizikové váhy podle přístupu uvedeného v kapitole 2.
8. Pro metody uvedené v oddílech 3 a 4 přijmou instituce jednotnou metodiku pro určení pomyslné částky u různých druhů produktů a ujistí se, že pomyslná částka, ke které se má přihlížet, je vhodným měřítkem rizika obsaženého v kontraktu. Jestliže kontrakt upravuje multiplikaci peněžních toků, bude pomyslná částka upravena, aby byly vzaty v úvahu účinky multiplikace na strukturu rizika tohoto kontraktu.
Pro účely metod uvedených v oddílech 3 až 6 používají instituce vhodným způsobem transakce, u nichž bylo zjištěno specifické riziko pozitivní korelace v souladu s čl. 291 odst. 2, 4, 5 a 6.
Oddíl 3
Metoda oceňování podle tržní hodnoty
Článek 274
Metoda oceňování podle tržní hodnoty
1. Pro zjištění současných reprodukčních nákladů všech kontraktů s kladnými hodnotami instituce přiřadí kontraktům současné tržní hodnoty.
2. Pro zjištění potenciální budoucí úvěrové expozice instituce vynásobí pomyslné částky nebo podkladové hodnoty sazbami uvedenými v tabulce č. 1 v souladu s těmito zásadami:
a)
kontrakty nespadající do jedné z pěti kategorií uvedených v tabulce č. 1 se považují za kontrakty týkající se jiných komodit než vzácných kovů;
b)
pro kontrakty s vícenásobnými výměnami jistiny se procentní sazba vynásobí počtem zbývajících plateb, které mají být podle kontraktu ještě provedeny;
c)
pro kontrakty strukturované tak, aby k vypořádání nesplacených expozic docházelo po určitých dnech plateb, a v případech, kdy jsou termíny znovu stanoveny tak, aby tržní hodnota kontraktu k těmto specifickým datům byla nulová, se zbytková splatnost rovná době do následujícího data stanovení termínu. V případě úrokových kontraktů, které splňují tato kritéria a mají do splatnosti více než jeden rok, je procentní hodnota nejméně 0,5 %.
Tabulka č. 1
Zbytková splatnost
Úrokové kontrakty
Měnové kontrakty a kontrakty týkající se zlata
Kontrakty týkající se akcií
Kontrakty týkající se drahých kovů, kromě zlata
Kontrakty týkající se jiných komodit než drahých kovů
Jeden rok nebo méně
0 %
1 %
6 %
7 %
10 %
Více než rok, ale ne více než pět let
0,5 %
5 %
8 %
7 %
12 %
Více než pět let
1,5 %
7,5 %
10 %
8 %
15 %
3. Pro kontrakty týkající se jiných komodit než zlata, které jsou uvedeny v příloze II bodě 3, může instituce jako alternativu k použití sazeb z tabulky č. 1 použít sazby uvedené v tabulce č. 2 za předpokladu, že tato instituce používá rozšířenou metodu splatností stanovenou pro tyto kontrakty v článku 361.
Tabulka č. 2
Zbytková splatnost
Drahé kovy
(kromě zlata)
Základní kovy
Zemědělské produkty
(netrvanlivé)
Ostatní, včetně energetických produktů
Jeden rok nebo méně
2 %
2,5 %
3 %
4 %
Více než rok, ale ne více než pět let
5 %
4 %
5 %
6 %
Více než pět let
7,5 %
8 %
9 %
10 %
4. Součet současných reprodukčních nákladů a případné budoucí úvěrové expozice tvoří hodnotu expozice.
Oddíl 4
Metoda původní expozice
Článek 275
Metoda původní expozice
1. Hodnotou expozice je pomyslná částka každého nástroje vynásobená sazbami uvedenými v tabulce č. 3:
Tabulka č. 3
Původní doba splatnosti
Úrokové kontrakty
Měnové kontrakty a kontrakty týkající se zlata
Jeden rok nebo méně
0,5 %
2 %
Více než rok, ale ne více než dva roky
1 %
5 %
Za každý další rok
1 %
3 %
2. Pro výpočet hodnoty expozice úrokových kontraktů může instituce zvolit buď původní dobu splatnosti, nebo zbytkovou splatnost.
Oddíl 5
Standardizovaná matoda
Článek 276
Standardizovaná metoda
1. Instituce mohou použít standardizovanou metodu (dále jen „SM“) pouze pro výpočet hodnoty expozice u OTC derivátů a transakcí s delší dobou vypořádání.
2. Při použití SM instituce vypočítají hodnotu expozice pro každou skupinu transakcí se započtením zvlášť, a to po zohlednění kolaterálu vzorcem:
kde:
CMV
=
současná tržní hodnota portfolia transakcí v rámci skupiny transakcí se započtením s protistranou bez zohlednění kolaterálu, kde:
kde:
CMVi
=
současná tržní hodnota transakce i;
CMC
=
současná tržní hodnota kolaterálu přiřazená skupině transakcí se započtením,
kde:
CMCl
=
současná tržní hodnota kolaterálu l;
i
=
index transakce;
l
=
index kolaterálu;
j
=
index kategorie zajistitelných transakcí.
Skupiny zajistitelných transakcí pro tento účel odpovídají rizikovým faktorům, u nichž mohou být použity rizikové pozice opačného znaménka pro kompenzaci za účelem vytvoření čisté rizikové pozice, která je základem pro měření expozice;
RPTij
=
riziková pozice z transakce i vzhledem ke skupině zajistitelných transakcí j;
RPClj
=
riziková pozice z kolaterálu l vzhledem k skupině zajistitelných transakcí j;
CCRMj
=
multiplikátor CCR uvedený v tabulce č. 5 vzhledem k skupině zajistitelných transakcí j;
β
=
1,4.
3. Pro účely výpočtu podle odstavce 2:
a)
má způsobilý kolaterál přijatý od protistrany kladné znaménko; kolaterál poskytnutý protistraně má záporné znaménko;
b)
v rámci metody SM se použije pouze kolaterál způsobilý podle článku 197, článku 198 a čl. 299 odst. 2 písm. d);
c)
instituce mohou nedbat na riziko úrokových sazeb v souvislosti s platební komponentou se zbývající dobou splatnosti kratší jednoho roku;
d)
instituce mohou považovat platby složené ze dvou platebních komponent denominovaných v téže měně za jedinou souhrnnou transakci. Zacházení s platebními komponentami se potom uplatní na souhrnnou transakci.
Článek 277
Transakce s lineárním profilem rizika
1. Instituce přiřadí transakce s lineárním profilem rizika rizikovým pozicím v souladu s těmito ustanoveními:
a)
transakce s lineárním profilem rizika s akciemi (včetně akciových indexů), zlatem, jinými drahými kovy nebo jinými komoditami jako podkladovými nástroji jsou přiřazeny k pozici v příslušné akcii (nebo akciovém indexu) nebo komoditě a k pozici v úrokovém riziku v případě platební komponenty;
b)
transakce s lineárním rizikovým profilem s dluhovým nástrojem jako podkladovým nástrojem jsou přiřazeny k pozici v úrokovém riziku v případě dluhového nástroje a k jiné pozici v úrokovém riziku v případě platební komponenty;
c)
transakce s lineárním profilem rizika, které stanoví výměnu platby za platbu, včetně měnových forwardů, jsou přiřazeny k pozici v úrokovém riziku pro každou z platebních komponent.
Jestliže je v rámci transakce uvedené v písmenech a), b) nebo c) platební komponenta denominována nebo podkladový dluhový nástroj denominován v cizí měně, je tato platební komponenta přiřazena nebo tento podkladový nástroj přiřazen také k rizikové pozici v této měně.
2. Pro účely odstavce 1 je velikost rizikové pozice z transakce s lineárním rizikovým profilem efektivní pomyslnou hodnotou (tržní cena násobená množstvím) podkladových finančních nástrojů nebo komodit vyjádřenou v domácí měně instituce za pomoci vynásobení příslušným směnným kurzem, s výjimkou dluhových nástrojů.
3. Pro dluhové nástroje a platební komponenta odpovídá velikost rizikové pozice efektivní pomyslné hodnotě hrubého objemu neprovedených plateb (včetně pomyslné částky), vyjádřené v měně domovského členského státu a násobené modifikovanou durací dluhového nástroje, respektive platební komponenty.
4. Velikost rizikové pozice ze swapu úvěrového selhání je pomyslná hodnota referenčního dluhového nástroje násobená zbývající dobou splatnosti swapu úvěrového selhání.
Článek 278
Transakce s nelineárním profilem rizika
1. Instituce stanoví velikost rizikových pozic u transakcí s nelineárním profilem rizika podle těchto odstavců.
2. Velikost rizikové pozice, vztahující se k OTC derivátu s nelineárním profilem rizika včetně opcí a swapcí, jejichž podkladovým nástrojem není dluhový nástroj nebo platební komponenta, se rovná delta ekvivalentu efektivní pomyslné hodnoty finančního nástroje, který je podkladovým nástrojem transakce podle čl. 280 odst. 1.
3. Velikost rizikové pozice, vztahující se k OTC derivátu s nelineárním profilem rizika včetně opcí a swapcí, jejichž podkladovým nástrojem je dluhový nástroj nebo platební komponenta, se rovná delta ekvivalentu efektivní pomyslné hodnoty finančního nástroje nebo platební komponenty násobené modifikovanou durací dluhového nástroje, respektive platební komponenty.
Článek 279
Zacházení s kolaterálem
Pro účely určení rizikových pozic zachází instituce s kolaterálem takto:
a)
kolaterál přijatý od protistrany se považuje za pohledávku vůči protistraně v rámci derivátové smlouvy (dlouhá pozice), která je splatná ke dni, k němuž se provádí určení;
b)
kolaterál poskytnutý protistraně se považuje závazek vůči protistraně (krátká pozice), který je splatný ke dni, k němuž se provádí určení.
Článek 280
Výpočet rizikových pozic
1. Instituce stanoví velikost a znaménko rizikové pozice takto:
a)
pro všechny nástroje kromě dluhových nástrojů:
i)
jako efektivní pomyslnou hodnotu v případě transakce s lineárním profilem rizika;
ii)
jako delta ekvivalent pomyslné hodnoty
, v případě transakce s nelineárním profilem rizika,kde:
Pref
=
cena podkladového nástroje vyjádřená v referenční měně;
V
=
hodnota finančního nástroje (v případě opce: cena opce);
p
=
cena podkladového nástroje, vyjádřená v téže měně jako V;
b)
pro dluhové nástroje a platební komponenty všech transakcí:
i)
jako efektivní pomyslnou hodnotu násobenou modifikovanou durací v případě transakce s lineárním profilem rizika;
ii)
jako delta ekvivalent pomyslné hodnoty násobené modifikovanou durací
v případě transakce s nelineárním profilem rizika,kde:
V
=
hodnota finančního nástroje (v případě opce: cena opce);
r
=
výše úrokové sazby.
Pokud je V denominována v jiné než referenční měně, derivát se převede do referenční měny vynásobením příslušným směnným kurzem.
2. Instituce uspořádají rizikové pozice do skupin zajistitelných transakcí. Pro každou skupinu zajistitelných transakcí se vypočítá objem absolutní hodnoty součtu výsledných rizikových pozic. Výsledkem tohoto výpočtu je čistá riziková pozice a vypočítá se pro účely čl. 276 odst. 2 takto:
Článek 281
Rizikové pozice v úrokových sazbách
1. Pro účely výpočtu rizikové pozice v úrokových sazbách instituce použijí následující ustanovení.
2. Pro rizikové pozice v úrokových sazbách vztahující se k:
a)
peněžním vkladům přijatým od protistrany jako kolaterál;
b)
platebním komponentám;
c)
podkladovým dluhovým nástrojům,
na něž se podle článku 336 tabulky č. 1 vztahuje kapitálový požadavek ve výši 1,60 % nebo nižší, instituce přiřadí tyto pozice k jedné ze šesti skupin zajistitelných transakcí pro každou měnu, které jsou uvedeny v tabulce č. 4.
Tabulka č. 4
Vládní referenční úrokové sazby
Nevládní referenční úrokové sazby
Splatnost
1 rok
1 rok
1 ≤ 5 let
1 ≤ 5 let
5 let
5 let
3. Pro rizikové pozice v úrokových sazbách, vztahující se k podkladovým dluhovým nástrojům nebo k platebním komponentám, pro něž je úroková sazba vázána na referenční úrokovou sazbu, jež představuje obecnou výši úrokových sazeb na trhu, je zbývající splatnost rovna délce časového intervalu končícího změnou úrokové sazby. V ostatních případech je to zbývající doba do splatnosti podkladového dluhového nástroje nebo zbývající doba do splatnosti transakce, pokud se jedná o platební komponentu.
Článek 282
Skupiny zajistitelných transakcí
1. Instituce vytvoří skupiny zajistitelných transakcí podle odstavců 2 až 5.
2. Pro každého emitenta referenčního dluhového nástroje, který je podkladovým nástrojem swapu úvěrového selhání, existuje jedna skupina zajistitelných transakcí.
Se swapy úvěrového selhání n-tého referenčního nástroje z koše se zachází takto:
a)
velikost rizikové pozice v referenčním dluhovém nástroji v podkladovém koši swapu n-tého úvěrového selhání je efektivní pomyslná hodnota referenčního dluhového nástroje násobená modifikovanou durací derivátu n-tého selhání vzhledem ke změně úvěrového rozpětí referenčního dluhového nástroje;
b)
pro každý referenční dluhový nástroj v podkladovém koši swapu n-tého úvěrového selhání existuje jedna skupina zajistitelných transakcí. Rizikové pozice z různých swapů n-tého úvěrového selhání se nezahrnují do stejné skupiny zajistitelných transakcí;
c)
multiplikátor CCR použitelný pro každou skupinu zajistitelných transakcí vytvořenou pro jeden z referenčních dluhových nástrojů derivátu n-tého selhání činí:
i)
0,3 % pro referenční dluhové nástroje, které mají úvěrové hodnocení od uznané externí ratingové agentury na úrovni stupně úvěrové kvality 1 až 3;
ii)
0,6 % pro ostatní dluhové nástroje.
3. Pro rizikové pozice v úrokových sazbách, vztahující se k:
a)
peněžním vkladům, které má v úschově protistrana jako kolaterál, kdy tato protistrana nemá nesplacený dluhový závazek nízkého specifického rizika;
b)
podkladovým dluhovým nástrojům, na něž se podle článku 336 tabulky č. 1 vztahuje kapitálový požadavek ve výši více než 1,60 %;
pro každého emitenta existuje jedna skupina zajistitelných transakcí.
Pokud platební komponenta imituje takovýto dluhový nástroj, existuje rovněž jedna skupina zajistitelných transakcí pro každého emitenta referenčního dluhového nástroje.
Instituce mohou přiřadit rizikové pozice vyplývající z dluhových nástrojů určitého emitenta nebo z referenčních dluhových nástrojů téhož emitenta, které jsou imitovány platební komponentou nebo které tvoří podkladový nástroj swapu úvěrového selhání, k téže skupině zajistitelných transakcí.
4. Podkladové finanční nástroje kromě dluhových nástrojů se přiřazují k téže skupině zajistitelných transakcí, pouze pokud jsou identické nebo podobné. Ve všech ostatních případech se přiřazují k samostatným skupinám zajistitelných transakcí.
Pro účely tohoto odstavce instituce určí, zda jsou podkladové nástroje podobné, v souladu s těmito zásadami:
a)
u akcií je podkladový nástroj podobný, pokud jsou vydané týmž emitentem. Akciový index je považován za samostatného emitenta;
b)
u drahých kovů je podkladový nástroj podobný, pokud se jedná o tentýž kov. Index drahých kovů je považován za samostatný drahý kov;
c)
u elektrické energie je podkladový nástroj podobný, pokud se nástroj práv a závazků týká dodávek energie, které se vztahují na interval mezi nejvyšším a nejnižším odběrem v průběhu 24 hodin;
d)
u komodit je podkladový nástroj podobný, pokud se jedná o tutéž komoditu. Index komodit je považován za samostatnou komoditu.
5. V následující tabulce jsou uvedeny multiplikátory CCR (dále jen „CCRM“) pro různé kategorie skupin zajistitelných transakcí.
Tabulka č. 5
Kategorie skupin zajistitelných transakcí
CCRM
1.
Úrokové sazby
0,2 %
2.
Úrokové sazby pro rizikové pozice z referenčního dluhového nástroje, který slouží jako podkladový nástroj pro swap úvěrového selhání, na něž se podle hlavy IV kapitoly 2 tabulky č. 1 vztahuje kapitálový požadavek ve výši 1,60 % nebo méně.
0,3 %
3.
Úrokové sazby pro rizikové pozice z dluhového nástroje nebo referenčního dluhového nástroje, na něž se podle hlavy IV kapitoly 2 tabulky č. 1 vztahuje kapitálový požadavek ve výši více než 1,60 %.
0,6 %
4.
Směnné kurzy
2,5 %
5.
Elektrická energie
4 %
6.
Zlato
5 %
7.
Akcie
7 %
8.
Drahé kovy (kromě zlata)
8,5 %
9.
Ostatní komodity (kromě drahých kovů a elektrické energie)
10 %
10.
Podkladové nástroje OTC derivátů, které nepatří do žádné z výše uvedených kategorií
10 %
Podkladové nástroje OTC derivátů uvedené v bodě 10 tabulky č. 5 jsou přiřazeny k samostatným skupinám zajistitelných transakcí pro každou kategorii podkladového nástroje.
6. U transakcí s nelineárním profilem rizika nebo pro platební komponentu a transakce s dluhovými nástroji jako podkladovými nástroji, u nichž instituce nemůže určit parametr delta nebo modifikovanou duraci, popřípadě s modelem nástroje, který příslušný orgán schválil pro účely stanovení kapitálových požadavků k tržnímu riziku, příslušný orgán stanoví velikost rizikových pozic a použitelné CCRMj konzervativně, nebo vyžaduje, aby instituce použila metodu uvedenou v oddílu 3. Započtení se nezohledňuje (tzn. že hodnota expozice se stanovuje, jako kdyby existovala skupina transakcí se započtením obsahující pouze tuto jedinou transakci).
7. Instituce musí používat interní postupy, kterými ještě před zahrnutím transakce do skupiny zajistitelných transakcí ověřuje, zda se na transakci vztahuje právoplatná smlouva o započtení splňující požadavky stanovené v oddílu 7.
8. Instituce, která využívá kolaterálu ke snižování CCR, musí mít interní postupy k ověření toho, že před zjištěním dopadu kolaterálu na její výpočty vyhovoval kolaterál standardům právní jistoty stanoveným v kapitole 4.
Oddíl 6
Metoda interního modelu
Článek 283
Svolení použít metodu interního modelu
1. Pokud jsou příslušné orgány přesvědčeny, že instituce splnila požadavek uvedený v odstavci 2, udělí instituci svolení k použití metody interního modelu (IMM) pro účely výpočtu hodnoty expozice u kterékoli z těchto transakcí:
a)
transakce uvedené v čl. 273 odst. 2 písm. a);
b)
transakce uvedené v čl. 273 odst. 2 písm. b), c) a d);
c)
transakce uvedené v čl. 273 odst. 2 písm. a) až d).
Pokud je instituci povoleno použít metodu interního modelu pro výpočet hodnoty expozice kterékoli z transakcí uvedených v písm. a) až c) prvního pododstavce, může tuto metodu použít rovněž pro transakce uvedené v čl. 273 odst. 2 písm. e).
Odchylně od čl. 273 odst. 1 třetího pododstavce se instituce mohou rozhodnout nepoužít tuto metodu u expozic, jejichž velikost a riziko jsou nepodstatné. V takovém případě instituce u těchto expozic použije některou z metod stanovených v oddílech 3 až 5, pokud jsou splněny příslušné požadavky pro jednotlivé přístupy.
2. Příslušné orgány povolí institucím použít metodu interního modelu pro výpočty uvedené v odstavci 1 pouze za předpokladu, že instituce prokázala, že splnila požadavky stanovené v tomto oddílu, a příslušné orgány ověřily, že systémy řízení CCR spravované institucí jsou spolehlivé a jsou řádně uplatňovány.
3. Příslušné orgány mohou institucím povolit, aby po omezenou dobu zaváděly metodu interního modelu postupně u různých druhů transakcí. Během tohoto období postupného zavádění mohou instituce pro typ transakce, pro který nepoužívají metodu interního modelu, používat metody uvedené v oddílu 3 nebo v oddílu 5.
4. U všech transakcí s OTC deriváty a u transakcí s delší dobou vypořádání, ke kterým instituce neobdržela povolení pro použití metody interního modelu podle odstavce 1, použije instituce metody stanovené v oddílu 3 nebo oddílu 5.
Kombinované použití těchto metod v rámci skupiny je trvale povoleno. V rámci instituce mohou být tyto metody použity kombinovaně pouze v případě, že je jedna z metod použita pro případy stanovené v čl. 282 odst. 6. t
5. Instituce, která získala povolení k použití metody interního modelu podle odstavce 1, nebude pak znovu používat metody stanovené v oddílu 3 nebo oddílu 5, pokud nezíská svolení příslušného orgánu. Příslušné orgány takové svolení udělí, pokud instituce v této věci prokáže opodstatněné důvody.
6. Pokud instituce přestane splňovat požadavky stanovené v tomto oddílu, vyrozumí o tom příslušný orgán a učiní jeden z těchto kroků:
a)
příslušnému orgánu předloží plán včasného návratu k plnění těchto požadavků;
b)
příslušnému orgánu uspokojivě prokáže, že dopad neplnění je nepodstatný.
Článek 284
Hodnota expozice
1. Pokud je instituci v souladu s čl. 283 odst. 1 povoleno použít metodu interního modelu pro výpočet hodnoty expozice některé nebo všech z transakcí v uvedeném odstavci, bude tato instituce měřit hodnotu expozice těchto transakcí na úrovni skupiny transakcí se započtením.
Model použitý institucí za tímto účelem musí:
a)
upřesnit předpokládané rozložení pro změny v tržní hodnotě skupiny transakcí se započtením, jež lze připsat změnám tržních proměnných, jakými jsou úrokové sazby, směnné kurzy zahraničních měn;
b)
vypočítat hodnotu expozice pro skupinu transakcí se započtením ke každému budoucímu datu na základě změn v tržních proměnných.
2. Aby byly u modelu zachyceny dopady zajištění, model hodnoty kolaterálu musí splňovat požadavky na kvantitu, kvalitu a údaje pro model metody interního modelu podle tohoto oddílu, a instituce může zahrnout do svých předpokládaných rozložení pro změny v tržní hodnotě skupiny transakcí se započtením pouze uznatelný finanční kolaterál uvedený v článku 197, článku 198 a čl. 299 odst. 2 písm. c) a d).
3. Kapitálovým požadavkem k úvěrovému riziku protistrany vzhledem k expozicím s CCR, u níž instituce používá metodu interního modelu, bude vyšší z těchto požadavků:
a)
kapitálový požadavek k expozicím vypočítaný na základě efektivní EPE za použití stávajících tržních údajů;
b)
kapitálový požadavek k expozicím vypočítaný na základě efektivní EPE za použití jednotné konzistentní zátěžové kalibrace pro všechny expozice s CCR, u nichž instituce používá metodu interního modelu.
4. S výjimkou protistran identifikovaných jako mající specifické riziko pozitivní korelace, které spadají do působnosti čl. 291 odst. 4 a 5, instituce vypočítají hodnotu expozice jako součin alfa (α) a efektivní EPE následujícím způsobem:
kde:
α
=
1,4, pokud příslušné orgány nepožadují vyšší α nebo pokud institucím nepovolí, aby použily svůj vlastní odhad v souladu s odstavcem 9;
efektivní EPE se vypočítá odhadem očekávané expozice (expected exposure, EEt) jako průměrné expozice k budoucímu datu t, kde průměr je počítán z možných budoucích hodnot příslušných faktorů tržního rizika.
Model odhaduje EE během řady budoucích dat t1, t2, t3 atd.
5. Efektivní EE se vypočte rekurzivně jako:
kde:
současné datum je označeno jako t0;
efektivní EEt0 se rovná současné expozici.
6. Efektivní EPE je průměrem efektivní EE během prvního roku budoucí expozice. Pokud všechny smlouvy ve skupině transakcí se započtením nabudou splatnosti dříve než za rok, EPE je průměrem EE, dokud všechny smlouvy ve skupině transakcí se započtením nenabudou splatnosti. Efektivní EPE je vypočítána jako vážený průměr efektivní EE:
kde váhy berou v úvahu případ, kdy je budoucí expozice vypočítána pro data, která nejsou rovnoměrně rozložena v čase.
7. Instituce vypočítají výši EE nebo maximální expozici na základě rozložení expozic, které zahrnuje možnou nenormálnost rozložení expozic.
8. Instituce mohou použít míru rozložení vypočítanou na základě modelu, která je konzervativnější než α-krát efektivní EPE pro každou protistranu, která je vypočítána podle rovnice uvedené v odstavci 4.
9. Odchylně od odstavce 4 mohou příslušné orgány institucím povolit, aby použily svůj vlastní odhad hodnoty α, kde:
a)
alfa odpovídá poměru vnitřně stanoveného kapitálu z plné simulace expozice s CCR pro všechny protistrany (čitatel) a vnitřně stanoveného kapitálu založeného na EPE (jmenovatel);
b)
ve jmenovateli se EPE použije, jako by se jednalo o fixní nesplacenou částku.
Při provádění odhadu podle tohoto odstavce nesmí být alfa nižší než 1,2.
10. Pro účely odhadu hodnoty α podle odstavce 9 instituce zajistí, že čitatel a jmenovatel budou vypočítány konzistentně s ohledem na modelovou metodiku, specifikaci parametrů a složení portfolia. Přístup použitý k odhadu α bude založen na pojetí vnitřně stanoveného kapitálu instituce, bude důkladně zdokumentován a bude podléhat nezávislému ověření. Instituce navíc přezkoumá své odhady α alespoň jednou za čtvrt roku a častěji, pokud se složení portfolia v průběhu času mění. Instituce také vyhodnocuje rizika modelů.
11. Instituce prokáže ke spokojenosti příslušných orgánů, že její interní odhady hodnoty α zachycují v čitateli materiální zdroje závislosti rozložení tržních hodnot transakcí či portfolií transakcí napříč protistranami. Interní odhady α zohlední rozčlenění portfolií.
12. Při dohledu nad používáním odhadů podle odstavce 9 příslušné orgány přihlédnou k výraznému kolísání odhadů hodnoty α, které vyplývá z možnosti nesprávné specifikace v modelech použitých pro čitatele, zejména tam, kde je přítomná konvexita.
13. V případě potřeby budou volatilita a korelace faktorů tržního rizika použité ve společném modelování tržních a úvěrových rizik podmíněny faktorem úvěrového rizika, aby vyjadřovaly možný nárůst volatility či korelací při ekonomickém poklesu.
Článek 285
Hodnota expozice u skupiny transakcí se započtením podléhající maržové dohodě
1. Pokud skupina transakcí se započtením podléhá maržové dohodě a dennímu oceňování tržní hodnotou, může instituce použít jeden z těchto způsobů stanovení EPE:
a)
efektivní EPE bez zohlednění kolaterálu drženého nebo uloženého ve formě marže a kolaterálu, který byl poskytnut protistraně nezávisle na denním ocenění a procesu zajištění či současné expozici;
b)
navýšení, které odráží možný nárůst expozice během období krytí rizika marží, plus vyšší z těchto expozic:
i)
současná expozice včetně veškerého kolaterálu, který je v současné době v držení či v úschově, jiného než kolaterál, o který bylo zažádáno, nebo kolaterál, který je předmětem sporu;
ii)
největší čistá expozice včetně kolaterálu, který je předmětem maržové dohody, která nevede k zažádání o kolaterál. Tato hodnota bude odrážet veškeré použitelné limity, minimální hodnoty převodu, nezávislé hodnoty a počáteční marže podle maržové dohody;
c)
pokud model zachycuje dopad zajištění při odhadu EE, může instituce se svolením příslušného orgánu použít míru EE modelu přímo v rovnici v čl. 284 odst. 5. Příslušné orgány takové svolení udělí pouze na základě ověření, že model řádně zachycuje dopad zajištění při odhadu EE.
Pro účely písmene b) instituce vypočítají navýšení jako očekávanou kladnou změnu ocenění transakcí podle tržní hodnoty během období krytí rizika marží. Změny hodnoty kolaterálu budou zohledněny za použití regulatorních koeficientů volatility v souladu s oddílem 3 kapitoly 4 nebo za použití vlastních odhadů koeficientů volatility v rámci komplexní metody finančního kolaterálu, avšak během období krytí rizika marží nebudou přijaty žádné platby kolaterálu. Na období krytí rizika marží se vztahují minimální období uvedená v odstavcích 2 až 5.
2. U transakcí, které jsou předmětem každodenního dozajišťování a oceňování tržní hodnotou, období krytí rizika marží použité pro modelování hodnoty expozice v rámci maržových dohod nebude kratší než:
a)
5 obchodních dnů pro skupinu transakcí se započtením tvořenou pouze repo obchody, půjčkami či výpůjčkami cenných papírů nebo komodit a maržovými obchody;
b)
10 obchodních dní pro všechny ostatní skupiny transakcí se započtením.
3. Na odst. 2 písm. a) a b) se vztahují tyto výjimky:
a)
u všech skupin transakcí se započtením, u nichž počet obchodních transakcí přesahuje kdykoli během čtvrtletí 5 000, nesmí být období krytí rizika marží pro následující čtvrtletí kratší než 20 obchodních dnů. Tato výjimka se nevztahuje na obchodní expozice instituce;
b)
u skupin transakcí se započtením obsahujících jednu či více obchodních transakcí, zahrnujících buď nelikvidní kolaterál, nebo nástroje OTC derivátů, které nelze snadno nahradit, nebude období krytí rizika marží kratší než 20 obchodních dnů.
Instituce určí, zda je kolaterál nelikvidní nebo zda OTC deriváty nemohou být snadno nahrazeny v kontextu krizových podmínek na trhu charakterizovaných neexistencí nepřetržitě aktivních trhů, kde by protistrana během dvou dnů či kratší doby získala řadu cenových nabídek, které by nemohly způsobit pohyby trhu nebo představovat cenu odrážející tržní diskont (v případě kolaterálu) nebo prémii (v případě OTC derivátu).
Instituce posoudí, zda obchody či cenné papíry, které drží jako kolaterál, jsou soustředěny u konkrétní protistrany a zda by v případě, kdy by tato protistrana rychle opustila trh, byla schopna tyto obchodní transakce či cenné papíry nahradit.
4. Pokud byla instituce za dvě poslední bezprostředně předcházející čtvrtletí zapojena do více než dvou sporů týkajících se výzev k dodatkové úhradě u určité skupiny transakcí se započtením, které trvaly déle než po použitelné období krytí rizika marží uvedené v odstavcích 2 a 3, použije instituce pro tuto skupinu transakcí se započtením po následující dvě čtvrtletí období krytí rizika marží, které je alespoň dvojnásobné oproti období podle odstavce 2.
5. U dozajištění s periodicitou N dní bude období krytí rizika marží dlouhé alespoň tak jako období uvedené v odstavcích 2 a 3 (F) plus N dní minus jeden den. To znamená:
6. Pokud interní model zahrnuje dopad zajištění na změny tržní hodnoty skupiny transakcí se započtením, instituce ve svých výpočtech hodnoty expozice u OTC derivátů a transakcí s financováním cenných papírů vymodeluje společně s expozicí kolaterál, který je jiný než hotovost v téže měně, v jaké je sama expozice.
7. Pokud instituce není s to připravit model kolaterálu společně s expozicí, nezohlední ve svých výpočtech hodnoty expozice u OTC derivátů a transakcí s financováním cenných papírů vliv kolaterálu jiného než hotovosti v téže měně, v jaké je sama expozice, pokud nepoužívá buď koeficienty volatility, které splňují normy komplexní metody finančního kolaterálu s vlastními odhady koeficientu volatility, nebo standardní regulatorní koeficienty volatility podle kapitoly 4.
8. Instituce používající IMM nebude ve svých modelech zohledňovat vliv snížení hodnoty expozice v důsledku existence případného ustanovení v dohodě o kolaterálu, které vyžaduje přijetí kolaterálu, když se zhorší úvěrová kvalita protistrany.
Článek 286
Řízení CCR - Zásady, postupy a systémy
1. Instituce musí vytvořit a udržovat rámec řízení CCR, který sestává ze:
a)
zásad, postupů a systémů pro účely zajištění identifikace, měření, řízení, schválení a interních zpráv o CCR;
b)
postupů zajišťujících dodržování těchto zásad, postupů a systémů.
Tyto zásady, postupy a systémy musí být koncepčně správné, prováděné jednotně a musí být zdokumentovány. Dokumentace musí zahrnovat vysvětlení empirických postupů užívaných k měření CCR.
2. Rámec řízení CCR požadovaný odstavcem 1 musí zohlednit tržní, likviditní a právní a operační rizika, která jsou s CCR spojena. Rámec musí zejména zajistit, aby instituce dodržela následující zásady:
a)
nesmí obchodovat s protistranou, aniž by posoudila její úvěruschopnost;
b)
vezme plně v úvahu úvěrová rizika během vypořádání a před ním;
c)
bude řídit taková rizika co možná nejvíce na úrovni protistrany sloučením expozic s CCR s ostatními úvěrovými expozicemi a na úrovni celého podniku.
3. Instituce používající IMM zajistí, aby její rámec řízení CCR ke spokojenosti příslušného orgánu zohledňoval rizika likvidity ve všech těchto případech:
a)
u potenciálních příchozích výzev k dodatkové úhradě v kontextu výměny variační marže nebo dalších typů marží, jako jsou počáteční či nezávislé marže, při nepříznivých dopadech na trh;
b)
u potenciálních příchozích výzev k navrácení přebytečného kolaterálu poskytnutého protistranami;
c)
u výzev vyplývajících z potenciálního snížení vlastního externího ratingu.
Instituce zajistí, aby povaha a časový horizont opětovného použití kolaterálu byly v souladu s jejími potřebami likvidity a neohrozily její schopnost poskytnout či vrátit kolaterál včas.
4. Vedoucí orgán a vrcholné vedení instituce musí být aktivně zapojeny do řízení CCR a zajistit přidělení adekvátních zdrojů pro účely řízení CCR. Vrcholné vedení si musí být vědomo omezení a předpokladů používaného modelu a dopadu, který mohou mít na hodnověrnost výsledku získaného prostřednictvím formálního postupu. Vrcholné vedení musí mít také na paměti nejistoty tržního prostředí a provozní otázky a vzít na vědomí, jaký mají dopad na daný model.
5. Denní zprávy o expozicích instituce vůči CCR, vypracované podle čl. 287 odst. 2 písm. b), musí být přezkoumány řídícími pracovníky s dostatečným postavením a pravomocí, aby prosadili jak snížení pozic provedených jednotlivými vedoucími úvěrových oddělení či obchodníky, tak snížení celkové expozice s CCR instituce.
6. Rámec řízení CCR instituce vytvořený podle odstavce 1 se používá spolu s interními úvěrovými limity a limity obchodování. Úvěrové limity a limity obchodování musí souviset s modelem měření rizik dané instituce způsobem, který je v průběhu času stálý a dobře srozumitelný vedoucím úvěrových oddělení, obchodníkům a vrcholnému vedení. Instituce musí mít zaveden formální postup oznamování porušení limitů rizik příslušné úrovni řízení.
7. Měření CCR instituce musí zahrnovat měření každodenního použití úvěrových linek a jejich použití v průběhu jednoho dne. Instituce musí měřit stávající expozice bez zohlednění a se zohledněním kolaterálu. Na úrovni portfolia a protistrany musí instituce vypočítávat a monitorovat maximální expozici nebo potenciální budoucí expozici v intervalech spolehlivosti zvolených institucí. Instituce zohlední rozsáhlé či koncentrované pozice, včetně pozic podle skupin spřízněných protistran, průmyslu a trhu.
8. Instituce musí zavést a udržovat pravidelný a přesný program zátěžového testování. Výsledek tohoto zátěžového testování musí být pravidelně - alespoň jednou za čtvrtletí - přezkoumáván vrcholným vedením a musí se odrazit v zásadách a omezeních CCR stanovených vedoucím orgánem nebo vrcholným vedením. V případech, kdy zátěžové testy odhalí obzvláštní zranitelnost vůči dané řadě okolností, musí instituce podniknout pohotové kroky, aby tato rizika byla zvládnuta.
Článek 287
Organizační struktury pro řízení CCR
1. Instituce používající IMM musí zřídit a udržovat:
a)
útvar řízení rizika, který je v souladu s odstavcem 2;
b)
útvar řízení kolaterálu, který je v souladu s odstavcem 3.
2. Útvar řízení rizika je odpovědný za navržení a realizaci jejího systému řízení CCR, včetně počáteční a průběžné validace modelu, a musí provádět tyto funkce a splňovat tyto požadavky:
a)
je odpovědný za navržení a realizaci systému řízení CCR instituce;
b)
vypracovává denní zprávy a analyzuje výsledek modelu měření rizik instituce. Tato analýza zahrnuje hodnocení vztahu mezi mírou hodnot expozice s CCR a limity obchodování;
c)
kontroluje integritu vstupních údajů a vydává a analyzuje zprávy o výstupech modelu instituce pro měření rizika, včetně zhodnocení vztahu mezi mírou rizikové expozice a úvěrovými limity a limity obchodování;
d)
je nezávislý na útvarech odpovědných za vznik a obnovu expozic či za obchodování s nimi a nesmí být nevhodně ovlivňován;
e)
má dostatek pracovníků;
f)
je podřízen přímo vrcholnému vedení instituce;
g)
jeho práce je důkladně začleněna do každodenního procesu řízení úvěrového rizika instituce;
h)
výsledek jeho činnosti je nedílnou součástí plánování, sledování a řízení úvěrového a celkového rizikového profilu instituce.
3. Útvar řízení kolaterálu plní tyto úkoly a funkce:
a)
eviduje a činí výzvy k dodatkové úhradě marže, řeší spory týkající se výzev k dodatkové úhradě marže a každodenně hlásí úrovně nezávislých hodnot, počátečních a variačních marží;
b)
ověřuje celistvost údajů použitých k podání výzev k dodatkové úhradě marže a zajišťuje, aby byly konzistentní a pravidelně slaďované se všemi relevantními zdroji údajů v instituci;
c)
sleduje rozsah opětovného využití kolaterálu a případné změny práv instituce, pokud jde o kolaterál, který poskytuje;
d)
hlásí příslušné úrovni řízení typy aktiv sloužících jako kolaterál, která jsou opětovně využívána, a podmínky takového využívání včetně nástroje, úvěrové kvality a splatnosti;
e)
sleduje soustředění na jednotlivé typy aktiv sloužících jako kolaterál, přijatých institucí;
f)
pravidelně, nejméně však jednou za čtvrt roku, hlásí informace o řízení kolaterálu vrcholnému vedení, včetně informací o typu získaného i poskytnutého kolaterálu, jeho výše, stárnutí a příčině sporů týkajících se výzev k dodatkové úhradě marže. Tyto interní zprávy musí rovněž odrážet vývoj těchto hodnot.
4. Vrcholné vedení musí útvaru řízení kolaterálu přidělit dostatečné zdroje podle odstavce 1 písm. b) s cílem zajistit, aby jeho systémy dosáhly příslušné úrovně provozního výkonu, který je měřen podle včasnosti a přesnosti výzev k dodatkové úhradě marže učiněných institucí a včasnosti reakce instituce na výzvy k dodatkové úhradě podané jejími protistranami. Vrcholné vedení zajistí, aby útvar disponoval dostatkem pracovníků, kteří včas zpracují výzvy a vyřeší spory, a to i v případě vážné krize na trhu, a kteří umožní instituci omezit počet významných sporů způsobených obchodovanými objemy.
Článek 288
Přezkum systému řízení CCR
Instituce musí pravidelně provádět nezávislý přezkum svého systému řízení CCR prostřednictvím vnitřního auditu. Tento přezkum bude zahrnovat jak činnosti útvaru řízení rizika, tak útvaru řízení kolaterálu vyžadované článkem 287, a bude se konkrétně soustředit minimálně na:
a)
přiměřenost dokumentace systému a procesu řízení CCR podle článku 286;
b)
organizaci útvaru řízení CCR podle čl. 287 odst. 1 písm. a);
c)
organizaci útvaru řízení kolaterálu podle čl. 287 odst. 1 písm. b);
d)
začlenění měření CCR do každodenního řízení rizik;
e)
postup schvalování modelů oceňování rizika a systémů hodnocení, které používají pracovníci útvaru sjednávání obchodů (front office) a útvaru vypořádání obchodů (back office);
f)
ověření jakékoli významné změny v procesu měření CCR;
g)
rozsah CCR zachycených modelem měření rizik;
h)
celistvost informačního systému pro vedení;
i)
přesnost a úplnost údajů o CCR;
j)
přesné zohlednění právních termínů uvedených v dohodách o kolaterálu a dohodách o započtení při měření hodnoty expozice;
k)
ověření konzistentnosti, včasnosti a spolehlivosti zdrojů údajů používaných při provozu modelů, a to včetně nezávislosti těchto zdrojů údajů;
l)
přesnost a vhodnost předpokladů používaných při stanovení koeficientů volatility a korelace;
m)
přesnost ocenění a výpočtů transformace rizik;
n)
ověření přesnosti modelu prostřednictvím častého zpětného testování, jak je uvedeno v čl. 293 odst. 1 písm. b) až e);
o)
dodržování příslušných regulačních požadavků útvarem řízení CCR a útvarem řízení kolaterálu.
Článek 289
Kontrola používání
1. Instituce zajistí, aby rozložení expozic vytvořené modelem použitým k vypočítání efektivní EPE bylo důkladně začleněno do každodenního procesu řízení CCR instituce a aby byl výstup modelu zohledněn při schvalování úvěrů, řízení CCR, rozložení vnitřně stanoveného kapitálu a správě a řízení společnosti.
2. Instituce prokazuje ke spokojenosti příslušných orgánů, že používala model pro výpočet rozložení expozic, na němž je založen výpočet EPE, který v podstatě splňuje požadavky stanovené v tomto oddílu, alespoň rok před udělením svolením příslušnými orgány pro používání metody interního modelu podle článku 283.
3. Model použitý pro vytvoření rozložení expozic vůči CCR je součástí rámce řízení CCR požadovaného článkem 286. Součástí tohoto rámce je měření používání úvěrových linek sloučením expozic s CCR s ostatními úvěrovými expozicemi a rozložení vnitřně stanoveného kapitálu.
4. Kromě EPE musí instituce měřit a řídit stávající expozice. Ve vhodných případech musí instituce měřit stávající expozice bez zohlednění a se zohledněním kolaterálu. Kontrola používání je splněna, pokud instituce použije jiná měření CCR, například maximální expozici, založená na rozložení expozic vytvořeném stejným modelem jako pro výpočet EPE.
5. Instituce musí mít systém schopný odhadnout EE denně, pokud to bude nutné, pokud neprokáže ke spokojenosti svých příslušných orgánů, že její expozice vůči CCR vyžadují méně časté výpočty. Instituce odhaduje EE podle časového profilu horizontů prognózy, který přiměřeně odráží časovou strukturu budoucích peněžních toků a splatnosti smluv, a způsobem, jenž je v souladu s podstatností a složením expozic.
6. Expozice je měřena, monitorována a řízena v průběhu trvání všech smluv ve skupině transakcí se započtením, a ne pouze v horizontu jednoho roku. Instituce musí mít zavedené postupy k identifikaci a řízení rizik u protistran, pro něž expozice přesahuje horizont jednoho roku. Předpovídané zvýšení expozice je vstupní veličinou modelu vnitřně stanoveného kapitálu instituce.
Článek 290
Zátěžové testování
1. Instituce musí mít k dispozici komplexní program zátěžového testování pro CCR, včetně použití při posuzování kapitálových požadavků k CCR, který splňuje požadavky stanovené v odstavcích 2 až 10.
2. Zátěžové testování musí identifikovat možné události nebo budoucí změny ekonomických podmínek, které by mohly nepříznivě ovlivnit úvěrovou angažovanost dané instituce, a dále hodnotit schopnosti dané instituce těmto změnám čelit.
3. Zátěžová opatření v rámci programu jsou porovnávána s limity rizika a jsou institucí považována za součást procesu stanoveného v článku 81 směrnice 2013/36/EU.
4. Program musí souhrnně zachycovat obchody a úhrnné expozice napříč všemi formami úvěrového rizika protistrany na úrovni konkrétních protistran v dostatečném časovém rámci za účelem provádění pravidelného zátěžového testování.
5. Poskytne alespoň jednou měsíčně zátěžové testování expozice hlavních faktorů tržního rizika, jakými jsou úrokové sazby, FX (koeficient volatility pro devizové riziko), akcie, úvěrová rozpětí a ceny komodit u všech protistran instituce, s cílem identifikovat příliš velké koncentrace konkrétních směrových rizik a umožnit instituci v případě potřeby jejich omezení. Zátěžové testování expozice, včetně jednotlivého faktoru, multifaktoru a podstatného nesměrového rizika, a společné zdůraznění expozice a úvěruschopnosti bude provedeno na úrovni CCR konkrétní protistrany, seskupení protistran a napříč celou institucí.
6. Alespoň jednou za čtvrtletí instituce použije multifaktorové zátěžové testovací scénáře a posoudí podstatná nesměrová rizika, včetně expozice výnosové křivky a bazických rizik. Multifaktorové zátěžové testy musí být minimálně zaměřeny na následující scénáře, kdy:
a)
došlo k závažným ekonomickým či tržním událostem;
b)
došlo k výraznému poklesu likvidity na širším trhu;
c)
významný finanční zprostředkovatel likviduje pozice.
7. Závažnost šoků podkladových faktorů rizika bude v souladu s účelem zátěžového testu. Při hodnocení platební schopnosti v rámci zátěžových scénářů musí být šoky podkladových faktorů rizika dostatečně závažné, aby zachytily historicky mimořádná tržní prostředí a mimořádné, avšak věrohodné krizové podmínky na trhu. Zátěžové testy budou hodnotit dopad takových šoků na kapitál, kapitálové požadavky a zisky. Pro účely každodenního sledování portfolií, zajišťování a řízení koncentrací bude program testování rovněž zohledňovat méně závažné a pravděpodobnější scénáře.
8. Program bude zahrnovat možnost provádět v případě potřeby reverzní zátěžové testy za účelem identifikace mimořádných, avšak věrohodných scénářů, které by mohly vyústit ve výrazně nepříznivé výsledky. Reverzní zátěžové testování zohlední dopad podstatné nelinearity v portfoliu.
9. Výsledky zátěžového testování v rámci programu budou pravidelně - alespoň jednou za čtvrt roku - oznamovány vrcholnému vedení. Zprávy a analýzy týkající se výsledků budou pokrývat největší dopad v rámci portfolia na úrovni protistrany, podstatné koncentrace v rámci jednotlivých částí portfolia (v tomtéž odvětví či regionu) a relevantní tendence týkající se portfolia a protistrany.
10. Vrcholné vedení se ujme vedoucí úlohy při začlenění zátěžového testování do rámce řízení rizik a kultury rizik instituce a zajistí, aby výsledky byly smysluplné a aby byly vyžívány pro účely řízení CCR. Výsledky zátěžového testování pro významné expozice budou zhodnoceny na základě pokynů, které ukazují ochotu instituce riskovat, a budou nahlášeny vrcholnému vedení za účelem diskuse a příslušných kroků v případě, že byla identifikována nadměrná nebo koncentrovaná rizika.
Článek 291
Riziko pozitivní korelace
1. Pro účely tohoto článku:
a)
„obecné riziko pozitivní korelace“ (General Wrong-Way Risk) vzniká, pokud pravděpodobnost selhání protistran je pozitivně korelovaná s obecnými faktory tržního rizika;
b)
„specifické riziko pozitivní korelace“ (Specific Wrong-Way Risk) vzniká, pokud budoucí expozici vůči určité protistraně zvyšuje PD protistrany z důvodu charakteru transakcí s protistranou. Instituce se považuje za stranu vystavenou specifickému riziku pozitivní korelace v případě, že se předpokládá, že budoucí expozice vůči konkrétní protistraně bude vysoká, pokud pravděpodobnost selhání protistrany je rovněž vysoká.
2. Instituce musí řádně zvážit expozice, které způsobují značný stupeň specifických a obecných rizik pozitivní korelace.
3. Za účelem identifikace obecného rizika pozitivní korelace instituce navrhne zátěžové testování a analýzu scénáře pro zátěžové faktory rizika, které souvisejí s nepříznivou úvěruschopností protistrany. Takové testování bude zaměřeno na možnost závažných šoků, které se objeví v souvislosti se změnou vztahů mezi rizikovými faktory. Instituce bude sledovat obecné riziko pozitivní korelace podle produktu, regionu, průmyslového odvětví nebo dalších kategorií, které souvisí s činností instituce.
4. Instituce musí zachovávat postupy pro identifikaci, sledování a řízení případů specifického rizika pozitivní korelace pro každou právnickou osobu, počínající založením transakce a pokračující v průběhu trvání transakce.
5. Instituce vypočítají kapitálové požadavky k CCR ve vztahu k transakcím, u nichž bylo identifikováno specifické riziko pozitivní korelace a u nichž existuje právní souvislost mezi protistranou a transakcí s financováním cenných papírů nebo emitentem podkladového nástroje pro OTC derivát nebo podkladových nástrojů pro transakce uvedené v čl. 273 odst. 2 písm. b), c) a d), podle těchto zásad:
a)
nástroje, u nichž existuje specifické riziko pozitivní korelace, nebudou zahrnuty do téže skupiny transakcí se započtením jako další transakce s protistranou a bude s nimi jednotlivě zacházeno jako se samostatnou skupinou transakcí se započtením;
b)
v rámci každé takové samostatné skupiny transakcí se započtením se u swapů úvěrového selhání na jedno jméno hodnota expozice rovná plné výši očekávané ztráty hodnoty zbývající reálné hodnoty podkladových nástrojů, za předpokladu, že emitent podkladového nástroje je v likvidaci;
c)
LGD u instituce používající postup uvedený v kapitole 3 bude pro takové swapové transakce činit 100 %;
d)
u instituce používající postup stanovený v kapitole 2 bude použitelnou rizikovou váhou váha nezajištěné transakce;
e)
u všech dalších transakcí odkazujících v jakékoli takové samostatné skupině transakcí se započtením na jedinou protistranu je výpočet hodnoty expozice v souladu s předpokladem tzv. rizika náhlého selhání v případě takových podkladových závazků, v rámci nichž je emitent právně propojen s příslušnou protistranou. U transakcí odkazujících na určitý koš obsahující názvy nebo index se v případě potřeby uplatní riziko náhlého selhání příslušných podkladových závazků, v rámci nichž je emitent právně propojen s příslušnou protistranou;
f)
v rozsahu, v němž používá výpočty stávajícího tržního rizika pro kapitálové požadavky k dodatečným rizikům selhání a migrace stanovené v hlavě IV kapitole 5 oddílu 4, které již obsahují předpoklad LGD, bude LGD v použitém vzorci 100 %.
6. Instituce poskytují vrcholnému vedení a příslušnému výboru vedoucího orgánu pravidelné zprávy o specifických i obecných rizicích pozitivní korelace a opatřeních přijímaných k řízení těchto rizik.
Článek 292
Integrita modelového procesu
1. Instituce zajistí integritu modelového procesu, jak stanoví článek 284, přijetím alespoň těchto opatření:
a)
model zobrazuje podmínky a specifikace transakcí včasně, kompletně a konzervativně;
b)
tyto podmínky musí zahrnovat alespoň pomyslné objemy smlouvy, splatnost, referenční aktiva, ujednání o marži a ujednání o započtení;
c)
tyto podmínky a upřesnění jsou vedeny v databázi podléhající řádnému a pravidelnému auditu;
d)
postup pro uznávání jednání o započtení, který vyžaduje, aby právní oddělení potvrdilo právní vymahatelnost započtení v rámci těchto jednání;
e)
potvrzení stanovené v písmenu d) bude zadáno do databáze uvedené v písmenu c) nezávislým útvarem;
f)
převod podmínek transakcí a specifikace údajů do modelu EPE podléhá vnitřnímu auditu;
g)
mezi modelem a systémy zdrojových údajů musí být zavedeny oficiální postupy sladění, aby trvale ověřovaly, že se podmínky a specifikace transakcí v EPE správně nebo alespoň konzervativně odráží.
2. Stávající tržní údaje budou použity ke stanovení stávajících expozic. Instituce může kalibrovat svůj model EPE za použití historických tržních údajů nebo údajů implikovaných trhem za účelem stanovení parametrů podkladových stochastických procesů, jako je posun, volatilita a korelace. Pokud instituce použije historické údaje, musí použít takové údaje za období alespoň tří let. Údaje musí být aktualizovány alespoň jednou za čtvrt roku, případně častěji, pokud je to nutné ke zohlednění tržních podmínek.
Pro výpočet efektivní EPE za použití zátěžové kalibrace musí instituce kalibrovat efektivní EPE buď za použití údajů za období tří let, které zahrnuje krizové období rozpětí úvěrového selhání jejích protistran, nebo za použití tržně implikovaných údajů za takové krizové období.
Za tímto účelem instituce použije ustanovení odstavců 3, 4 a 5.
3. Instituce alespoň jednou za čtvrt roku prokáže ke spokojenosti příslušného orgánu, že krizové období použité pro výpočet podle tohoto odstavce se shoduje s obdobím zvýšené hodnoty rozpětí swapu úvěrového selhání nebo jiných úvěrů (např. půjčka nebo podnikový dluhopis) pro reprezentativní výběr protistran s obchodovanými úvěrovými rozpětími. V situacích, kdy instituce nedisponuje přiměřenými údaji o úvěrovém rozpětí pro protistranu, přiřadí tuto protistranu ke konkrétním údajům o úvěrovém rozpětí na základě regionu, interního ratingu a druhů činnosti.
4. Model EPE pro všechny protistrany bude používat údaje, buď historické, nebo implikované, které zahrnují údaje z krizového úvěrového období, a budou takové údaje používat způsobem, který je v souladu s metodou použitou pro kalibraci modelu EPE na stávající údaje.
5. Pro hodnocení efektivity své zátěžové kalibrace pro EEPE instituce vytvoří několik srovnávacích portfolií, které jsou citlivé vůči hlavním rizikovým faktorům, kterým je instituce vystavena. Expozici vůči těmto srovnávacím portfoliím lze vypočítat za použití a) zátěžové metodiky založené na stávajících tržních hodnotách a parametrech modelu kalibrovaných na krizové podmínky na trhu, a b) expozice vytvářené po dobu trvání krizového období, ale při uplatnění metody stanovené v tomto oddílu (konec tržní hodnoty krizového období, volatility a korelace za tříleté krizové období).
Příslušné orgány budou požadovat, aby instituce upravila zátěžovou kalibraci, pokud se expozice těchto srovnávacích portfolií navzájem výrazně liší.
6. Instituce podrobí model procesu validace, který je jasně stanoven v zásadách a postupech institucí. Tento proces validace musí:
a)
upřesnit druh testování potřebný k zajištění integrity modelu a stanovit podmínky, za kterých jsou předpoklady, ze kterých model vychází, nevhodné, a mohou mít proto za následek podcenění EPE;
b)
zahrnovat přezkoumání komplexnosti modelu.
7. Instituce dohlíží na příslušná rizika a musí mít zavedeny postupy pro upravení svých odhadů EEPE, pokud se tato rizika stanou významnými. Instituce v souladu s tímto odstavcem:
a)
stanoví a řídí své expozice vůči specifickým rizikům pozitivní korelace, které vznikají způsobem uvedeným v čl. 291 odst. 1 písm. b), a expozice vůči obecným rizikům pozitivní korelace, které vznikají způsobem uvedeným v čl. 291 odst. 1 písm. a);
b)
u expozic, jejichž rizikový profil se po jednom roce zvyšuje, pravidelně srovnává odhad příslušné výše expozice v průběhu jednoho roku se stejnou výší expozice v průběhu trvání expozice;
c)
u expozic se zbytkovou splatností kratší než jeden rok pravidelně srovnává reprodukční náklady (stávající expozici) a uskutečněný profil expozice a uchovává údaje, které toto srovnání umožní.
8. Instituce musí používat interní postupy, kterými ještě před zahrnutím transakce do skupiny transakcí se započtením ověřuje, zda se na transakci vztahuje právoplatná smlouva o započtení splňující požadavky stanovené v oddílu 7.
9. Instituce, která využívá kolaterálu ke snižování CCR, musí mít interní postupy k ověření toho, že kolaterál vyhovuje standardům právní jistoty stanoveným v kapitole 4, před zohledněním jeho účinků ve svých výpočtech.
10. EBA sleduje řadu postupů v této oblasti a v souladu s článkem 16 nařízení (EU) č. 1093/2010 vydává pokyny k použití tohoto článku.
Článek 293
Požadavky na systém řízení rizik
1. Instituce musí splňovat tyto požadavky:
a)
musí splňovat kvalitativní požadavky uvedené v části třetí hlavě IV kapitole 5;
b)
musí provádět pravidelný program zpětného testování za pomoci srovnání měření rizik na základě modelu s realizovaným měřením rizik a hypotetických změn založených na statických pozicích s realizovaným měřením;
c)
musí provádět počáteční validaci a stálý pravidelný přezkum svého modelu expozice s CCR a měření rizik na základě tohoto modelu. Validace a přezkum jsou nezávislé na vývoji modelu;
d)
vedoucí orgán a vrcholné vedení se musí účastnit procesu kontroly rizika a musí zajistit, aby na kontrolu úvěrového rizika a úvěrového rizika protistrany byly přiděleny adekvátní zdroje. V tomto ohledu musí být denní zprávy, připravené nezávislým útvarem řízení rizika zřízeným podle čl. 287 odst. 1 písm. a), přezkoumány řídícími pracovníky s dostatečným postavením a autoritou, aby prosadili jak snížení pozic provedených jednotlivými obchodníky, tak snížení celkové rizikové expozice instituce;
e)
interní model měření rizika expozice musí být propojen s každodenním procesem řízení rizika instituce;
f)
systém pro měření rizik se používá spolu s interními limity obchodování a limity expozice. V tomto ohledu limity expozice musí souviset s modelem měření rizik instituce způsobem, který je v průběhu času stálý a dobře srozumitelný, obchodníkům, vedoucím úvěrových oddělení a vrcholnému vedení;
g)
instituce zajistí, aby byl její systém řízení rizik dobře dokumentován. Bude zejména uchovávat zdokumentovaný soubor interních strategií, kontrolních mechanismů a postupů, týkajících se provozu systému řízení rizik a nástrojů zajišťujících dodržování těchto zásad;
h)
v rámci procesu vnitřního auditu instituce musí být pravidelně prováděn nezávislý přezkum systému měření rizika. Tento přezkum se musí vztahovat jak na činnosti obchodních útvarů, tak i na činnosti nezávislého útvaru řízení rizika. Přezkum celkového procesu řízení rizika se provádí v pravidelných intervalech (alespoň jednou ročně) a zaměřuje se přinejmenším na všechny položky uvedené v článku 288;
i)
průběžná validace modelů úvěrového rizika protistrany, včetně zpětného testování, bude pravidelně přezkoumávána řídícími pracovníky, jež disponují dostatečnou pravomocí k přijetí rozhodnutí ohledně řešení slabých stránek modelů.
2. Příslušné orgány při stanovení úrovně hodnoty alfa podle čl. 284 odst. 4 zohlední rozsah, v němž instituce splňuje požadavky odstavce 1. Pouze instituce, které splňují tyto požadavky v plném rozsahu, jsou způsobilé pro použití minimálního násobícího koeficientu.
3. Instituce musí dokumentovat postup počáteční a průběžné validace svého modelu expozice s CCR a výpočet měření rizika na základě modelů s takovou mírou podrobnosti, která umožní třetí straně znovu vytvořit analýzu a provést měření rizik. V této dokumentaci bude uvedena frekvence provádění analýzy zpětného testování a jakékoli další průběžné validace, způsob, jakým je validace prováděna s ohledem na toky údajů a portfolia, a analýzy, které byly použity.
4. Instituce definuje kritéria, za jejichž pomoci hodnotí své modely expozice s CCR a modely, které vstupují do výpočtu expozice, a uchovává zásady v písemné formě, které popisují postup, kterým je identifikován nepřijatelný výkon a provedena náprava.
5. Instituce uvede, jakým způsobem jsou vytvořena reprezentativní portfolia protistran, pro účely validace modelu expozice s CCR a měření rizik za jeho pomoci.
6. Validace modelů expozice s CCR a měření rizik za jejich pomoci, která vytváří předvídaná rozložení, zohlední více než jeden statistický údaj předvídaného rozložení.
Článek 294
Validační požadavky
1. Instituce v rámci počáteční a průběžné validace svého modelu expozice s CCR a měření rizik za jeho pomoci zajistí, aby byly splněny následující požadavky:
a)
aby instituce získala svolení příslušných orgánů podle čl. 283 odst. 1, musí nejprve provést zpětné testování za použití historických údajů, týkajících se pohybů faktorů tržního rizika. Toto zpětné testování zohlední řadu odlišných prognóz časových horizontů alespoň za období jednoho roku u řady různých inicializačních dat, které pokrývají širokou škálu tržních podmínek;
b)
instituce používající postup uvedený v čl. 285 odst. 1 písm. b) pravidelně ověřují svůj model testováním, zda se uskutečněné stávající expozice shodují s prognózou v průběhu všech období krytí rizika marží v rámci jednoho roku. Pokud mají některé obchodní transakce ve skupině transakcí se započtením splatnost kratší než jeden rok a skupina transakcí se započtením má bez těchto transakcí vyšší faktor citlivosti vůči riziku, ověření tuto skutečnost zohlední;
c)
provede zpětný test fungování svého modelu expozice s CCR a příslušných měření rizik za pomoci tohoto modelu, jakož i prognóz faktoru tržního rizika. U zajištěných obchodních transakcí musí zohledněné prognózované časové horizonty zahrnovat časové horizonty odrážející typická období krytí rizika marží, použitá u zajištěných či maržových obchodů;
d)
pokud z validace modelu vyplývá, že je efektivní EPE podceněno, instituce přijme nezbytná opatření k odstranění nepřesnosti modelu;
e)
testuje modely oceňování používané pro výpočet expozice s CCR pro daný scénář budoucích šoků faktorů tržního rizika jako součást počátečního a průběžného modelového validačního procesu. Modely oceňování opcí musí stanovit nelinearity hodnoty opce vzhledem k faktorům tržního rizika;
f)
model expozice s CCR musí zachytit informace specifické pro transakce, které jsou nezbytné k tomu, aby bylo možné provést sloučení expozic na úrovni skupin transakcí se započtením. Instituce ověřuje, že transakce jsou přiděleny řádným skupinám transakcí se započtením v rámci modelu;
g)
model expozice s CCR musí zahrnovat informace týkající se dané transakce, aby byly zachyceny dopady zajištění. Musí zohlednit jak současnou výši zajištění, tak zajištění, které si mezi sebou protistrany v budoucnu vymění. Takový model zachycuje povahu maržových dohod, které jsou jednostranné či dvoustranné, četnost výzev k dodatkové úhradě, období krytí rizika marží, minimální práh expozic bez zajištění, které jsou instituce ochotny přijmout, a minimální hodnotu převodu. Takový model musí buď znázornit změnu ocenění podle tržní hodnoty složeného kolaterálu, nebo uplatnit pravidla stanovená v kapitole 4;
h)
modelový validační proces musí zahrnovat statické historické zpětné testování reprezentativních portfolií protistrany. Instituce provádí tato zpětná testování několika reprezentativních skutečných či hypotetických portfolií protistran v pravidelných intervalech. Tato reprezentativní portfolia se vybírají na základě citlivosti vůči faktorům podstatného rizika a kombinacím rizikových faktorů, kterým je instituce vystavena;
i)
instituce provede zpětné testování klíčových předpokladů modelu expozice s CCR a příslušných měření rizik, včetně modelovaného vztahu mezi různými časovými vrcholy příslušejícími k témuž rizikovému faktoru a modelovanými vztahy mezi rizikovými faktory;
j)
fungování modelů expozice s CCR a měření rizik za jejich pomoci bude podléhat příslušné praxi zpětného testování. Program zpětného testování bude s to identifikovat špatné fungování měření rizik v rámci modelu EPE;
k)
instituce ověří své modely expozice s CCR a veškerá měření rizik v časových horizontech odpovídajících splatnosti obchodů, pro něž se pro výpočet expozice použije IMM podle článku 283;
l)
instituce pravidelně testuje modely oceňování používané pro výpočet expozice protistrany na základě příslušných nezávislých referenčních hodnot v rámci průběžného modelového validačního procesu;
m)
průběžná validace modelu expozice s CCR instituce a příslušného měření rizik bude zahrnovat hodnocení přiměřenosti fungování v poslední době;
n)
frekvence, s jakou jsou aktualizovány parametry modelu expozice s CCR, bude posouzena institucí v rámci počátečního a průběžného procesu validace;
o)
v rámci počáteční a průběžné validace modelu expozice s CCR se posoudí, zda jsou výpočty úrovně protistrany a expozice skupiny transakcí se započtením vhodné, či nikoli.
2. Míru, jež je konzervativnější než metrická míra použitá k výpočtu regulatorní hodnoty expozice pro každou protistranu, lze s předchozím svolením příslušných orgánů použít místo součinu koeficientu alfa a efektivní EPE. Stupeň relativní konzervativnosti bude posouzen na základě předchozího schválení příslušných orgánů a v rámci pravidelného přezkumu v rámci dohledu modelů EPE orgány dohledu. Instituce konzervativnost pravidelně ověřuje. Průběžné hodnocení fungování modelu zahrnuje všechny protistrany, pro něž se modely používají.
3. Pokud zpětné testování naznačuje, že model není dostatečně přesný, příslušné orgány musí odvolat svolení modelu nebo stanovit příslušná opatření, aby zajistily, že bude model ihned vylepšen.
Oddíl 7
Smluvní započtení
Článek 295
Uznání smluvního započtení za faktor snižující riziko
Instituce mohou v souladu s článkem 298 považovat za faktor snižující riziko pouze následující druhy dohod o započtení, u nichž byla smlouva o započtení uznána příslušnými orgány v souladu s článkem 296 a instituce splňuje požadavky stanovené v článku 297:
a)
dvoustranné smlouvy o novaci mezi institucí a její protistranou, podle níž se vzájemné pohledávky a závazky automaticky slučují takovým způsobem, že se při každé novaci stanoví jediná čistá částka a tím vytvoří jediná nová smlouva, která nahrazuje veškeré předešlé smlouvy a všechny závazky mezi stranami na základě těchto smluv a je závazná pro všechny strany;
b)
jiné dvoustranné dohody o započtení mezi institucí a její protistranou;
c)
pokud jde o instituce, kterým bylo schváleno používání metody stanovené v oddílu 6 - dohody o křížovém započtení, které se týkají transakcí spadajících do rámce této metody. Příslušné orgány předloží EBA zprávu obsahující seznam schválených dohod o křížovém započtení.
Započtení napříč transakcemi uzavřenými ze strany různých právních subjektů skupiny se pro účely výpočtu kapitálových požadavků neuznává.
Článek 296
Uznání dohod o započtení
1. Příslušné orgány uznají dohodu o započtení, pouze pokud jsou splněny podmínky podle odstavce 2 a, pokud je to vhodné, podle odstavce 3.
2. Všechny dohody o započtení, které instituce používají pro účely stanovení hodnoty expozice podle této části, musí splňovat následující podmínky:
a)
instituce uzavřela se svou protistranou dohodu o započtení, která vytváří jediný právní závazek pokrývající všechny zahrnuté operace tak, že v případě selhání protistrany by instituci vznikl nárok na výplatu nebo povinnost uhrazení pouze pro čisté částky kladných a záporných hodnot zahrnutých jednotlivých operací, oceněných podle tržní hodnoty;
b)
instituce dala příslušným orgánům k dispozici písemné a odůvodněné právní posudky prokazující, že v případě právního napadení dohody o započtení by pohledávky a závazky instituce nepřekročily hodnoty uvedené v písmenu a). Právní posudek musí odkazovat na platné právní předpisy:
i)
státu, v němž má protistrana své sídlo;
ii)
státu, na jehož území se pobočka nachází, v případě pobočky podniku, která se nachází v jiné zemi, než je sídlo podniku;
iii)
státu, jehož právním řádem se řídí jednotlivé operace zahrnuté do dohody o započtení;
iv)
státu, jehož právním řádem se řídí veškeré smlouvy nebo dohody potřebné ke splnění smluvního započtení;
c)
úvěrové riziko každé protistrany se sčítá tak, aby se dospělo k jediné legální expozici napříč transakcemi s každou protistranou. Tato souhrnná hodnota je využívána při stanovování úvěrových limitů a při určování vnitřně stanoveného kapitálu;
d)
smlouva nesmí obsahovat žádné ustanovení, které v případě platebního selhání protistrany umožňuje protistraně, u níž nedošlo k selhání, provádět pouze částečné nebo žádné platby do konkursní podstaty protistrany, a to i v případech, kdy je strana v platební neschopnosti čistým věřitelem (tj. doložku o odstoupení).
Má-li některý z příslušných orgánů pochybnosti o tom, zda je smluvní započtení platné a vymahatelné podle právních předpisů států uvedených v písmenu b) nebude dohoda o započtení uznána za faktor snižující riziko pro kteroukoliv z protistran. Příslušné orgány se vzájemně informují.
3. Právní posudky uvedené v písmenu b) mohou být vypracovány s ohledem na druhy dohod o započtení. Dohody o křížovém započtení musí splňovat následující dodatečné podmínky:
a)
čistá částka uvedená v odst. 2 písm. a) je čistou částkou kladných i záporných konečných hodnot každé jednotlivé dvoustranné rámcové dohody a kladného i záporného ocenění jednotlivých transakcí podle tržní hodnoty (tj. čistou částkou křížového započtení);
b)
právní posudky uvedené v odst. 2 písm. b) musí posoudit platnost a vymahatelnost celé dohody o křížovém započtení podle podmínek v ní stanovených a dopad započtení na věcná ustanovení každé zahrnuté jednotlivé dvoustranné rámcové dohody.
Článek 297
Závazky institucí
1. Instituce musí zavést a udržovat postupy k zajištění toho, aby právní platnost a vymahatelnost jejího smluvního započtení byla přezkoumána s ohledem na změny relevantních právních řádů uvedených v čl. 296 odst. 2 písm. b).
2. Instituce musí ve svých spisech uchovávat veškerou požadovanou dokumentaci vztahující se ke smluvnímu započtení.
3. Instituce zahrne vliv započtení do celkového úvěrového rizika protistrany a řídí úvěrová rizika protistrany na základě tohoto vlivu.
4. V případě dohody o křížovém započtení podle článku 295 musí instituce dodržovat postupy podle čl. 296 odst. 2 písm. c), aby si ověřila, že každá transakce, která má být zahrnuta do skupiny transakcí se započtením, je ošetřena právním posudkem podle čl. 296 odst. 2 písm. b).
Pokud jde o dohodu o křížovém započtení, instituce se musí i nadále řídit požadavky týkajícími se uznání dvoustranného započtení nebo požadavky kapitoly 4 týkajícími se uznání sníženého úvěrového rizika s ohledem na každou zahrnutou jednotlivou dvoustrannou rámcovou dohodu a transakci.
Článek 298
Účinky uznání započtení za faktor snižující riziko
1. Na dohody o započtení se použijí tyto postupy:
a)
započtení pro účely oddílů 5 a 6 se uznává tak, jak je popsáno v těchto oddílech;
b)
v případě smlouvy o novaci mohou být oceňovány jednotlivé čisté hodnoty stanovené touto smlouvou o novaci a nikoliv dotyčné hrubé hodnoty.
Při použití oddílu 3 mohou instituce smlouvu o novaci zohlednit při určování:
i)
současných reprodukčních nákladů podle čl. 274 odst. 1;
ii)
pomyslné jistiny nebo podkladové hodnoty uvedené v čl. 274 odst. 2.
Při použití oddílu 4 mohou instituce při stanovení pomyslné částky uvedené v čl. 275 odst. 1 zohlednit smlouvu o novaci pro účely výpočtu pomyslné jistiny. V takových případech použijí instituce procentní sazby v tabulce č. 3.
c)
v případě ostatních dohod o započtení instituce použijí oddíl 3 takto:
i)
současné reprodukční náklady uvedené v čl. 274 odst. 1 pro kontrakty zahrnuté v dohodě o započtení musí být získány pomocí současných hypotetických čistých reprodukčních nákladů vyplývajících z této dohody; pokud započtení vede k čistému závazku instituce, která provádí výpočet čistých reprodukčních nákladů, považují se současné reprodukční náklady za rovny „0“;
ii)
číselná hodnota možné budoucí expozice uvedené v čl. 274 odst. 2 pro všechny kontrakty zahrnuté v dohodě o započtení musí být snížena podle následujícího vzorce:
kde:
PCEred
=
snížená hodnota možné budoucí expozice u všech kontraktů s danou protistranou zahrnutých do právně platné dvoustranné dohody o započtení;
PCEgross
=
úhrn hodnot možné budoucí expozice u všech kontraktů s danou protistranou, které jsou zahrnuty do právně platné dvoustranné dohody o započtení a vypočteny vynásobením jejich pomyslných jistin procentními sazbami stanovenými v tabulce č. 1;
NGR
=
poměr čistý/hrubý, který se vypočítá jako podíl čistých reprodukčních nákladů pro všechny kontrakty zahrnuté do právně závazné dvoustranné dohody o započtení s danou protistranou (čitatel) a hrubých reprodukčních nákladů pro všechny kontrakty zahrnuté do právně závazné dvoustranné dohody o započtení s touto protistranou (jmenovatel).
2. Při provádění výpočtu potenciální budoucí expozice podle vzorce stanoveného v odstavci 1 mohou instituce nakládat s dokonale si odpovídajícími kontrakty zahrnutými do dohody o započtení jako s jediným kontraktem, jehož pomyslná jistina se rovná čistým příjmům.
Při použití čl. 275 odst. 1 mohou instituce nakládat s dokonale si odpovídajícími kontrakty zahrnutými do dohody o započtení jako s jediným kontraktem, jehož pomyslná jistina se rovná čistým příjmům; pomyslná jistina se vynásobí procentní sazbou uvedenou v tabulce č. 3.
Pro účely tohoto odstavce se dokonale si odpovídajícími kontrakty rozumí termínové (forwardové) měnové kontrakty nebo podobné kontrakty, ve kterých se pomyslná jistina rovná peněžním tokům, jestliže splatnost peněžních toků připadá na stejné datum a je zcela ve stejné měně.
3. Pro všechny ostatní kontrakty zahrnuté do dohody o započtení lze snížit dané sazby, jak je uvedeno v tabulce č. 6:
Tabulka č. 6
Původní doba splatnosti
Úrokové kontrakty
Měnové kontrakty
Jeden rok nebo méně
0,35 %
1,50 %
Více než rok, ale ne více než dva roky
0,75 %
3,75 %
Za každý další rok
0,75 %
2,25 %
4. V případě úrokových kontraktů mohou instituce se souhlasem příslušných orgánů zvolit buď původní splatnost, nebo zbytkovou splatnost.
Oddíl 8
Položky v obchodním portfoliu
Článek 299
Položky v obchodním portfoliu
1. Pro účely použití tohoto článku obsahuje příloha II odkaz na derivátové nástroje k převodu úvěrového rizika, jak je uvedeno v bodu 8 oddílu C přílohy I směrnice 2004/39/ES.
2. Při výpočtu objemu rizikově vážených expozic pro riziko protistrany u položek v obchodním portfoliu musí instituce dodržovat následující zásady:
a)
v případě swapu veškerých výnosů a swapu úvěrového selhání se pro získání číselné hodnoty případné budoucí expozice podle metody stanovené v oddíle 3 jmenovitá hodnota nástroje vynásobí těmito procentuálními hodnotami:
i)
5 %, je-li referenční závazek takového typu, že pokud by dal vzniknout přímé expozici instituce, jednalo by se pro účely části třetí hlavy IV kapitoly 2 o způsobilou položku;
ii)
10 %, je-li referenční závazek takového typu, že pokud by dal vzniknout přímé expozici instituce, nejednalo by se pro účely části třetí hlavy IV kapitoly 2 o způsobilou položku.
V případě instituce, jejíž expozice vznikající ze swapu úvěrového selhání představuje dlouhou pozici v podkladovém nástroji, lze na možnou budoucí úvěrovou expozici použít číselnou hodnotu 0 % za předpokladu, že swap úvěrového selhání nepodléhá uzavření v případě platební neschopnosti subjektu, jehož expozice vznikající ze swapu představuje krátkou pozici v podkladovém nástroji, ačkoliv u podkladového nástroje selhání nenastalo.
Tam, kde úvěrový derivát poskytuje zajištění ve vztahu k „n-tému případu selhání“ z určitého počtu podkladových závazků, instituce stanoví, který z procentních údajů stanovených v prvním pododstavci se použije, s pomocí závazku n-té nejnižší úvěrové kvality, jež by se v případě, že instituci závazek vznikne, stal způsobilou položkou pro účely části třetí hlavy IV kapitoly 2;
b)
instituce nesmí pro uznání účinků finančního kolaterálu použít jednoduchou metodu finančního kolaterálu stanovenou v článku 222;
c)
v případě repo obchodů nebo půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit vykázaných v obchodním portfoliu, mohou instituce uznat jako způsobilý kolaterál veškeré finanční nástroje a komodity, které jsou způsobilé k zahrnutí do obchodního portfolia;
d)
pro expozice z titulu nástrojů OTC derivátů zahrnutých do obchodního portfolia mohou instituce uznat jako způsobilý kolaterál komodit, které jsou způsobilé k zahrnutí do obchodního portfolia;
e)
pro účely výpočtu koeficientu volatility se tam, kde jsou takové finanční nástroje nebo komodity, které nejsou uznány podle kapitoly 4, půjčovány, prodávány nebo poskytovány, nebo vypůjčovány, nakupovány nebo obdrženy jako kolaterál či jiným způsobem v rámci takové transakce a instituce používá regulatorní koeficient volatility podle kapitoly 4 oddílu 3, zachází instituce s takovými nástroji a komoditami stejným způsobem jako s akciemi nezahrnutými do hlavního indexu a kotovanými na uznávané burze;
f)
pokud instituce používá vlastní odhady koeficientu volatility podle kapitoly 4 oddílu 3 pro finanční nástroje nebo komodity, které nejsou uznány podle kapitoly 4, musí koeficient volatility vypočítat pro každou individuální položku. Pokud instituci bylo schváleno používání přístupu interních modelů podle kapitoly 4, může také tento přístup použít v obchodním portfoliu;
g)
ve vztahu k uznávání rámcových dohod o započtení, jež se týkají repo obchodů, půjček nebo výpůjček cenných papírů nebo komodit nebo ostatních transakcí na kapitálovém trhu, uznají instituce započtení mezi pozicemi v obchodním portfoliu a pozicemi v investičním portfoliu, pouze pokud započtené transakce splňují tyto podmínky:
i)
veškeré transakce jsou denně oceňovány podle tržní hodnoty;
ii)
jakoukoli položku, která je vypůjčena, nakoupena nebo obdržena v rámci transakcí, lze uznat jako uznatelný finanční kolaterál podle kapitoly 4, aniž by se použila ustanovení písmen c) až f) tohoto odstavce;
h)
tam, kde úvěrový derivát zahrnutý do obchodního portfolia tvoří součást interního zajištění a zajištění úvěrového rizika je uznané podle tohoto nařízení v souladu s článkem 204, použijí instituce jeden z těchto postupů:
i)
zachází s ním, jako by neexistovalo riziko protistrany vyplývající z pozice v úvěrovém derivátu;
ii)
pro účely výpočtu kapitálových požadavků k úvěrovému riziku protistrany konzistentně zařazují všechny úvěrové deriváty do obchodního portfolia, které tvoří součást interního zajištění nebo jsou nakoupeny jako zajištění úvěrového rizika protistrany, je-li zajištění úvěrového rizika uznáno podle kapitoly 4.
Oddíl 9
Kapitálové požadavky pro expozice vůči ústřední protistraně
Článek 300
Definice
Pro účely tohoto oddílu se použijí tyto definice:
(1)
„odolná vůči úpadku (bankruptcy remote)“ jsou taková aktiva klienta, pro něž byla zavedena účinná opatření, která zajistí, že tato aktiva nebudou k dispozici věřitelům ústřední protistrany nebo člena clearingového systému v případě platební neschopnosti této ústřední protistrany nebo člena clearingového systému nebo že tato aktiva nebudou k dispozici členovi clearingového systému na krytí ztrát plynoucích ze selhání jiného klienta či klientů než těch, kteří tato aktiva poskytli;
(2)
„transakcí související s ústřední protistranou“ se rozumí smlouva nebo transakce uvedená v čl. 301 odst. 1 mezi klientem a členem clearingového systému, která přímo souvisí se smlouvou nebo transakcí uvedenou v uvedeném odstavci mezi tímto členem clearingového systému a ústřední protistranou;
(3)
„členem clearingového systému“ se rozumí člen clearingového systému ve smyslu čl. 2 bodu 14 nařízení (EU) č. 648/2012;
(4)
„klientem“ se rozumí klient ve smyslu čl. 2 bodu 15 nařízení (EU) č. 648/2012 nebo podnik, který uzavřel nepřímé ujednání o clearingu s členem clearingového systému ve smyslu čl. 4 odst. 3 uvedeného nařízení.
Článek 301
Věcná působnost
1. Tento oddíl se vztahuje na následující smlouvy a transakce, které dosud nebyly s ústřední protistranou vypořádány:
a)
smlouvy uvedené v příloze II a úvěrové deriváty;
b)
repo obchody;
c)
transakce půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit;
d)
transakce s delší dobou vypořádání;
e)
maržové obchody.
2. Instituce si mohou zvolit, zda na nevypořádané smlouvy a transakce se způsobilou ústřední protistranou podle odstavce 1 použijí jeden z těchto dvou postupů:
a)
postup pro obchodní expozice stanovený v článku 306, kromě postupu stanoveného v odst. 1 písm. b) uvedeného článku, a pro expozice vůči příspěvkům do fondu pro riziko selhání podle článku 307;
b)
postup stanovený v článku 310.
3. Instituce použijí postup stanovený v článku 306, kromě postupu stanoveného v odst. 1 písm. a) uvedeného článku, a případně v článku 309 na nevypořádané smlouvy a transakce s nezpůsobilými ústředními protistranami uvedenými v odstavci 1 tohoto článku.
Článek 302
Sledování expozic vůči ústředním protistranám
1. Instituce sledují všechny své expozice vůči ústředním protistranám a stanoví postupy pro pravidelné podávání zpráv o těchto expozicích vrcholnému vedení a příslušnému výboru či výborům vedoucího orgánu.
2. Instituce prostřednictvím vhodné analýzy scénářů a zátěžového testování posoudí, zda úroveň kapitálu drženého proti expozicím vůči ústřední protistraně, včetně případných budoucích úvěrových expozic, expozic vůči příspěvkům do fondu pro riziko selhání a, pokud instituce působí jako člen clearingového systému, expozic vyplývajících ze smluvních ujednání podle článku 304, vhodným způsobem odpovídá rizikům neodmyslitelně spjatým s těmito expozicemi.
Článek 303
Zacházení s expozicemi členů clearingového systému vůči ústřední protistraně
1. V případě, že instituce působí jako člen clearingového systému, ať už pro své vlastní účely nebo jako finanční zprostředkovatel mezi klientem a ústřední protistranou, vypočítá kapitálové požadavky pro svoje expozice vůči ústřední protistraně v souladu s článkem 301 odst. 2 a 3.
2. V případě, že instituce působí jako člen clearingového systému a v této funkci působí jako finanční zprostředkovatel mezi klientem a ústřední protistranou, vypočítá kapitálové požadavky pro svoje transakce s klientem související s ústřední protistranou v souladu s oddíly 1 až 8 této kapitoly.
3. V případě, že instituce je klientem člena clearingového systému, vypočítá kapitálové požadavky pro svoje transakce s tímto členem clearingového systému související s ústřední protistranou v souladu s oddíly 1 až 8 této kapitoly.
4. Jako alternativu k postupu uvedenému v odstavci 3 může instituce, která je klientem, vypočítat kapitálové požadavky pro svoje transakce se členem clearingového systému související s ústřední protistranou v souladu s čl. 305 odst. 2 za předpokladu, že jsou splněny obě tyto podmínky:
a)
pozice a aktiva dotčené instituce, které souvisejí s uvedenými transakcemi, jsou na úrovni člena clearingového systému i ústřední protistrany rozlišovány a odděleny ve smyslu článku 39 nařízení (EU) č. 648/2012 na úrovni člena clearingového systému i příslušné ústřední protistrany od pozic a aktiv člena clearingového systému a ostatních klientů tohoto člena clearingového systému a v důsledku tohoto oddělení jsou tyto pozice a aktiva v případě selhání nebo platební neschopnosti člena clearingového systému nebo jednoho nebo více jeho dalších klientů odolné vůči úpadku;
b)
právní a správní předpisy a smluvní ujednání, které se týkají dotčené instituce nebo ústřední protistrany nebo je zavazují, zajistí v případě selhání nebo platební neschopnosti člena clearingového systému převod pozic instituce, které souvisejí s uvedenými smlouvami a transakcemi, a odpovídající kolaterál k jinému členovi clearingového systému v rámci příslušného období krytí rizika marží.
5. V případě, že instituce působící jako člen clearingového systému vstoupí do smluvního ujednání s klientem jiného člena clearingového systému s cílem zajistit klientovi převoditelnost aktiv a pozic uvedených v odst. 4 písm. b), může tato instituce přidělit podmíněnému závazku, který tímto smluvním ujednáním vznikne, nulovou hodnotu expozice.
Článek 304
Zacházení s expozicemi členů clearingového systému vůči klientům
1. V případě, že instituce působí jako člen clearingového systému a v rámci této funkce jako finanční zprostředkovatel mezi klientem a ústřední protistranou, vypočítá kapitálové požadavky pro svoje transakce s klientem související s ústřední protistranou v souladu s oddíly 1 až 8 této kapitoly a případně s částí třetí hlavou VI.
2. V případě, že instituce působící jako člen clearingového systému vstoupí do smluvního ujednání s klientem jiného člena clearingového systému, které tomuto klientovi usnadňuje v souladu s čl. 48 odst. 5 a 6 nařízení (EU) č. 648/2012 převod pozic a kolaterálu uvedených v čl. 305 odst. 2 písm. b) tohoto nařízení, a tímto smluvním ujednáním vznikne instituci podmíněný závazek, může instituce pro daný podmíněný závazek přidělit expozici nulovou hodnotu.
3. Instituce působící jako člen clearingového systému může při výpočtu požadavku na kapitál pro své expozice vůči klientům v souladu s metodou interního modelu použít kratší období krytí rizika marží. Období krytí rizika marží, které instituce použije, nesmí být kratší než pět dní.
4. Instituce působící jako člen clearingového systému může při výpočtu požadavku na kapitál pro své expozice vůči klientům v souladu s metodou oceňování podle tržní hodnoty, standardizovanou metodou nebo metodou původní expozice vynásobit svou hodnotu expozice vůči selhání (EAD) skalárovou hodnotou. Skalárové hodnoty, které mohou instituce použít, jsou tyto:
a)
0,71 v případě období krytí rizika marží v délce pěti dní;
b)
0,77 v případě období krytí rizika marží v délce šesti dní;
c)
0,84 v případě období krytí rizika marží v délce sedmi dní;
d)
0,89 v případě období krytí rizika marží v délce osmi dní;
e)
0,95 v případě období krytí rizika marží v délce devíti dní;
f)
1 v případě období krytí rizika marží v délce deseti nebo více dní.
5. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro vymezení období krytí rizika marží, která mohou instituce použít pro účely odstavce 3 a 4.
Při vypracovávání těchto návrhů regulačních technických norem se EBA řídí těmito zásadami:
a)
vymezí období krytí rizika marží pro všechny druhy smluv a transakcí uvedených v čl. 301 odst. 1;
b)
období krytí rizika marží, která mají být vymezena v písm. a), zohledňují období uzavření smluv a transakcí uvedených v tomto písmeni.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 30. června 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 305
Zacházení s expozicemi klientů
1. V případě, že je instituce klientem, vypočítá kapitálové požadavky pro svoje transakce se svým členem clearingového systému související s ústřední protistranou v souladu s oddíly 1 až 8 této kapitoly a případně částí III hlavou VI.
2. Aniž je dotčen postup uvedený v odstavci 1, je-li instituce klientem, může vypočítat kapitálové požadavky pro svoje obchodní expozice vůči členovi clearingového systému pro transakce související s ústřední protistranou v souladu s článkem 306 za předpokladu, že jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
pozice a aktiva dotčené instituce, které souvisejí s uvedenými transakcemi, jsou na úrovni člena clearingového systému i ústřední protistrany rozlišovány a odděleny od pozic a aktiv člena clearingového systému a dalších klientů tohoto člena clearingového systému a v důsledku tohoto rozlišení a oddělení jsou tyto pozice a aktiva odolné vůči úpadku v případě selhání nebo platební neschopnosti člena clearingového systému nebo jednoho nebo více jeho dalších klientů;
b)
právní a správní předpisy a smluvní ujednání, jež se týkají dotčené instituce nebo ústřední protistrany nebo je zavazují, usnadňují převod pozic klienta souvisejících s uvedenými smlouvami a transakcemi, jakož i a odpovídajícího kolaterálu k jinému členovi clearingového systému v rámci příslušného období krytí rizika marží, pokud dojde k selhání nebo platební neschopnosti původního člena clearingového systému. Za takových okolností musí být pozice klienta a kolaterál převedeny na úrovni tržní hodnoty, pokud klient nepožádá o uzavření pozice na úrovni tržní hodnoty;
c)
instituce má k dispozici nezávislé, písemné a odůvodněné právní stanovisko, z jehož závěrů vyplývá, že v případě právního sporu by příslušné soudy a správní orgány shledaly, že klient nenese žádné ztráty z důvodu platební neschopnosti jejího člena clearingového systému nebo kteréhokoli z klientů jejích členů clearingového systému, podle právních předpisů v rámci jurisdikce dané instituce, jejích členů clearingového systému a ústřední protistrany, podle právního předpisu upravujícího transakce a smlouvy, jejichž clearing instituce provádí prostřednictvím ústřední protistrany, podle právního předpisu upravujícího kolaterál, a podle právního předpisu upravujícího každou smlouvu či každé ujednání nezbytné pro splnění podmínek stanovených v písmenu b).;
d)
ústřední protistrana je způsobilou ústřední protistranou.
3. Aniž jsou dotčeny podmínky stanovené v odstavci 2, pokud instituce, která je klientem, není chráněna před ztrátami v případě společného selhání člena clearingového systému a jiného klienta člena clearingového systému, přičemž jsou však splněny všechny ostatní podmínky stanovené v odstavci 2, klient může vypočítat kapitálové požadavky pro svoje expozice vůči svému členovi clearingového systému pro transakce související s ústřední protistranou v souladu s článkem 306, za podmínky, že při tom nahradí rizikovou váhu ve výši 2 % uvedenou v odst. 1 písm. a) uvedeného článku rizikovou vahou ve výši 4 %.
4. V případě, že instituce, která je klientem, má přístup ke službám ústřední protistrany prostřednictvím nepřímých ujednání o clearingu v souladu s čl. 4 odst. 3 nařízení (EU) č. 648/2012, může tato instituce použít postup stanovený v odstavci 2 nebo 3, jsou-li splněny podmínky obou těchto odstavců na všech úrovních řetězce zprostředkovatelů.
Článek 306
Kapitálové požadavky pro obchodní expozice
1. Instituce použije na své obchodní expozice vůči ústředním protistranám tento postup:
a)
na hodnoty expozic u všech svých obchodních expozic vůči způsobilým ústředním protistranám použije rizikovou váhu 2 %;
b)
na všechny své obchodní expozice vůči nezpůsobilým ústředním protistranám použije rizikovou váhu, která byla použita pro standardizovaný přístup k úvěrovému riziku podle čl. 107 odst. 2 bodu b).
c)
v případech, kdy instituce postupuje jako finanční prostředník mezi klientem a ústřední protistranou a podmínky transakce související s ústřední protistranou stanoví, že instituce není povinna proplatit klientovi jakékoli ztráty, které utrpěl kvůli změnám hodnoty této transakce v případě selhání ústřední protistrany. Hodnota expozice u transakce s ústřední protistranou odpovídající uvedené transakci související s ústřední protistranou se rovná nule.
2. Pokud jsou aktiva, která byla dána do úschovy jako kolaterál ústřední protistraně nebo členu clearingového systému, odolná vůči úpadku, může bez ohledu na odstavec 1 instituce v případě, že se ústřední protistrana, člen clearingového systému nebo jeden nebo více dalších klientů člena clearingového systému dostane do platební neschopnosti, přidělit expozici úvěrového rizika protistrany u těchto aktiv nulovou hodnotu expozice.
3. Instituce provede výpočet hodnot expozice svých obchodních expozic vůči ústřední protistraně v souladu s oddíly 1 až 8 této kapitoly.
4. Instituce vypočítá hodnotu rizikově vážené expozice u svých obchodních expozic vůči ústředním protistranám pro účely čl. 92 odst. 3 jako součet hodnot expozic svých obchodních expozic vůči ústředním protistranám, které se vypočítají v souladu s odstavci 2 a 3 tohoto článku a vynásobí rizikovou váhou stanovenou v souladu s odstavcem 1 tohoto článku.
Článek 307
Kapitálové požadavky pro předfinancované příspěvky do fondu pro riziko selhání ústřední protistrany
Instituce, která působí jako člen clearingového systému, použije na expozice vyplývající z jejích příspěvků do fondu pro riziko selhání ústřední protistrany tento postup:.
a)
vypočítá kapitálové požadavky pro své předfinancované příspěvky do fondu pro riziko selhání způsobilé ústřední protistrany v souladu s přístupem stanoveným v článku 308.
b)
vypočítá kapitálové požadavky pro své předfinancované příspěvky do fondu pro riziko selhání nezpůsobilé ústřední protistrany v souladu s přístupem stanoveným v článku 309.
Článek 308
Kapitálové požadavky pro předfinancované příspěvky do fondu pro riziko selhání způsobilé ústřední protistrany
1. Hodnotou expozice u předfinancovaného příspěvku instituce do fondu pro riziko selhání způsobilé ústřední protistrany (DFi) je splacená částka nebo tržní hodnota aktiv vydaných danou institucí snížená o každou částku ze zaplaceného příspěvku, kterou již způsobilá ústřední strana použila na pokrytí svých ztrát v důsledku selhání jednoho nebo více jejích členů clearingového systému.
2. Instituce vypočítá kapitálový požadavek (Ki) na pokrytí nákladů na expozici vyplývající z jejího předfinancovaného příspěvku (DFi) takto:
kde:
β
=
koeficient koncentrace sdělený instituci ústřední protistranou;
N
=
počet členů clearingového systému sdělený instituci ústřední protistranou;
DFCM
=
součet předfinancovaných příspěvků všech členů clearingového systému ústřední protistrany sdělený instituci ústřední protistranou;
KCM
=
součet kapitálových požadavků všech členů clearingového systému ústřední protistrany vypočtený v souladu s platným vzorcem uvedeným v odstavci 3 .
3. Instituce vypočítá KCM takto:
a)
pokud KCCP ≤ DFCCP, instituce použije tento vzorec:
;
b)
pokud DFCCP KCCP ≤DF*, instituce použije tento vzorec:
;
c)
pokud DF* KCCP, instituce použije tento vzorec:
kde:
DFCCP
=
předfinancované finanční prostředky ústřední protistrany sdělené instituci ústřední protistranou;
KCCP
=
hypotetický kapitál ústřední protistrany sdělený instituci ústřední protistranou;
DF*
=
;
=
;
=
průměrný předfinancovaný příspěvek, , sdělený instituci ústřední protistranou;
c1
=
kapitálový faktor se rovná;
c2
=
kapitálový faktor se rovná 100 %;
μ
=
1,2.
4. Instituce vypočítá objemy rizikově vážených expozic u expozic vyplývajících z předfinancovaného příspěvku instituce pro účely čl. 92 odst. 3jako kapitálový požadavek (Ki) stanovený v souladu s odstavcem 2, který se vynásobí číslem 12,5.
5. Pokud je KCCP roven nule, instituce pro účely výpočtu v odstavci 3 použije hodnotu pro c1 ve výši 0,16 %.
Článek 309
Kapitálové požadavky pro předfinancované příspěvky do fondu pro riziko selhání nezpůsobilé ústřední protistrany a pro příspěvky osobního zajištění do fondu nezpůsobilé ústřední protistrany
1. Instituce použije níže uvedený vzorec pro výpočet kapitálového požadavku (Ki) pro expozice vyplývající z jejích předfinancovaných příspěvků do fondu pro riziko selhání nezpůsobilé ústřední protistrany (DFi) a z příspěvků osobního zajištění (UCi) pro takovou ústřední protistranu:
kde: c2·a μ jsou definovány podle čl. 308 odst. 3.
2. Pro účely odstavce 1 se za příspěvky osobního zajištění považují příspěvky, které má instituce působící jako člen clearingového systému na základě smluvního závazku poskytnout ústřední protistraně poté, co tato ústřední protistrana vyčerpala svůj fond pro riziko selhání na pokrytí ztrát vzniklých v důsledku selhání jednoho nebo více členů jejího clearingového systému.
3. Instituce vypočítá objemy rizikově vážených expozic u expozic vyplývajících z předfinancovaného příspěvku pro účely čl. 92 odst. 3 instituce jako kapitálový požadavek (Ki) stanovený v souladu s odstavcem 1, který se vynásobí číslem 12,5.
Článek 310
Alternativní výpočet kapitálového požadavku pro expozice vůči způsobilé ústřední protistraně
Instituce použije níže uvedený vzorec pro výpočet kapitálového požadavku (Ki) pro expozice vyplývající z jejích obchodních expozic a z obchodních expozic jejího klienta (TEi) a předfinancovaných příspěvků (DFi) do fondu pro riziko selhání způsobilé ústřední protistrany:
Článek 311
Kapitálové požadavky pro expozice vůči ústředním protistranám, které přestanou splňovat určité podmínky
1. Instituce použije postup stanovený v tomto článku, je-li splněna jedna nebo obě níže uvedené podmínky:
a)
instituce obdržela od ústřední protistrany oznámení požadované podle čl. 50b písm. j) bodu ii) nařízení (EU) č. 648/2012 o tom, že ústřední protistrana přestala provádět výpočet KCCP;
b)
instituce se na základě veřejného oznámení nebo oznámení příslušného orgánu ústřední protistrany, kterou instituce využívá, nebo od ústřední protistrany samé dozví, že ústřední protistrana již nebude vyhovovat podmínkám pro povolení případně uznání.
2. Je-li splněna pouze podmínka uvedená v odst. 1 písm. a), příslušný orgán dané instituce ověří důvody, proč ústřední protistrana přestala provádět výpočet KCCP.
Pokud se příslušný orgán domnívá, že důvody uvedené v prvním pododstavci jsou opodstatněné, může udělit svolení institucím ve svém členském státě, aby pro své obchodní expozice a příspěvky do fondu pro riziko selhání dané ústřední protistrany použily postup stanovený v článku 310. Při vydávání tohoto svolení příslušný orgán zveřejní důvody svého rozhodnutí.
Pokud se příslušný orgán domnívá, že důvody uvedené v prvním pododstavci nejsou opodstatněné, všechny instituce v jeho členském státě použijí postup stanovený v odst. 3 písm. a) a d) tohoto článku, bez ohledu na to, jaký postup zvolily v souladu s čl. 301 odst. 2.
3. Jsou-li splněny podmínky odst. 1 písm. b), bez ohledu na to, zda jsou splněny podmínky písm. a) uvedeného odstavce či nikoli, musí daná instituce do 3 měsíců od okamžiku, kdy nastala situace podle odst. 1 písm. b) uvedeného odstavce, nebo dříve, pokud o to příslušný orgán instituce požádá, učinit tyto kroky s ohledem na své expozice vůči dané ústřední protistraně:
a)
přestat používat postup, jaký si instituce zvolila podle čl. 301 odst. 2a;
b)
použít na své obchodní expozice vůči dané ústřední protistraně postup stanovený v čl. 306 odst. 1 písm. b);
c)
použít na pro předfinancované příspěvky do fondu pro riziko selhání dané ústřední protistrany a pro příspěvky osobního zajištění do fondu dané ústřední protistrany postup stanovený v článku 309;
d)
zacházet s expozicemi vůči dané ústřední protistraně jinými, než jsou expozice uvedené v písmenech b) a c), jako s expozicemi vůči podnikům v souladu se standardizovaným přístupem k úvěrovému riziku, jak je uvedeno v kapitole 2.
HLAVA III
KAPITÁLOVÉ POŽADAVKY K OPERAČNÍMU RIZIKU
KAPITOLA 1
Obecné zásady, kterými se řídí používání různých přístupů
Článek 312
Svolení a oznámení
1. Aby mohly používat standardizovaný přístup, musí instituce kromě obecných standardů v oblasti řízení rizik uvedených v článcích 74 a 85 směrnice 2013/36/EU splňovat i kritéria stanovená v článku 320. Instituce musí před použitím standardizovaného přístupu uvědomit příslušné orgány.
Příslušné orgány povolí institucím, aby použily alternativní relevantní ukazatel pro linie podnikání „retailové bankovnictví“ a „komerční bankovnictví“, v případě, že podmínky stanovené v čl. 319 odst. 2 a v článku 320 jsou splněny.
2. Příslušné orgány povolí institucím, aby využívaly pokročilé přístupy k měření založené na vlastních systémech měření operačního rizika, pokud byly splněny všechny kvalitativní a kvantitativní standardy stanovené v článcích 321 a 322 a pokud instituce splňují obecné standardy v oblasti řízení rizik uvedené v článcích 74 a 85 směrnice 2013/36/EU a v hlavě VII kapitole 3 oddíle II uvedené směrnice.
Pokud instituce chtějí provádět podstatná rozšíření a změny těchto pokročilých přístupů k měření, musí rovněž požádat své příslušné orgány o svolení. Příslušné orgány udělí svolení pouze tehdy, pokud instituce i po těchto podstatných rozšířeních a změnách nadále splňují standardy uvedené v prvním pododstavci.
3. Instituce oznámí příslušným orgánům všechny změny ve svých modelech pokročilých přístupů k měření.
4. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění těchto otázek:
a)
metodika hodnocení, v rámci níž mohou příslušné orgány institucím povolit použití pokročilých přístupů k měření;
b)
podmínky pro posouzení podstatnosti rozšíření a změn pokročilých přístupů k měření;
c)
způsoby oznámování požadovaného v odstavci 3.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. prosince 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 313
Návrat k použití méně propracovaných přístupů
1. Instituce, které používají standardizovaný přístup, se nesmějí navrátit k používání přístupu základního ukazatele, pokud nejsou splněny podmínky stanovené v odstavci 3.
2. Instituce, které používají pokročilé přístupy k měření, se nesmějí navrátit k používání standardizovaného přístupu nebo přístupu základního ukazatele, pokud nejsou splněny podmínky stanovené v odstavci 3.
3. Instituce se může navrátit k použití méně propracovaného přístupu pro operační riziko, pokud jsou splněny obě následující podmínky:
a)
instituce prokáže ke spokojenosti příslušného orgánu, že použití méně propracovaného přístupu se nenavrhuje proto, aby se snížily kapitálové požadavky instituce související s operačním rizikem, že je nezbytné na základě povahy a složitosti instituce a že nebude mít podstatný nepříznivý dopad na solventnost instituce nebo její schopnost účinně řídit operační riziko;
b)
instituce již obdržela předchozí svolení příslušného orgánu.
Článek 314
Kombinované používání různých přístupů
1. Instituce mohou použít kombinaci přístupů za předpokladu, že získají svolení od příslušných orgánů. Příslušné orgány udělí toto svolení v případě, že jsou splněny odpovídající požadavky stanovené v odstavcích 2 až 4.
2. Instituce může používat pokročilý přístup k měření v kombinaci s přístupem základního ukazatele nebo se standardizovaným přístupem, pokud jsou splněny obě následující podmínky:
a)
kombinace přístupů používaných institucí zachycuje všechna její operační rizika a příslušné orgány jsou spokojeny s metodikou používanou institucí k pokrytí různých činností, zeměpisných oblastí, právních struktur nebo jiných interně stanovených relevantních dělení;
b)
kritéria stanovená v článku 320 a standardy stanovené v článcích 321 a 322 jsou splněny u těch činností, u nichž se používá standardizovaný přístup nebo pokročilý přístup k měření.
3. Pro instituce, které chtějí používat pokročilý přístup k měření v kombinaci s přístupem základního ukazatele nebo se standardizovaným přístupem, příslušné orgány uloží pro udělení svolení tyto dodatečné podmínky:
a)
k datu zavedení pokročilého přístupu k měření je významná část operačních rizik úvěrové instituce tímto přístupem zachycena;
b)
instituce se zaváže, že pokročilý přístup k měření použije na podstatnou část svých operací podle časového harmonogramu, který byl předložen příslušným orgánům, jež ho schválily.
4. Instituce mohou požádat o svolení od příslušného orgánu, aby mohly využít kombinace přístupu základního ukazatele a standardizovaného přístupu, pouze za výjimečných okolností, jako je například nedávné převzetí nové obchodní jednotky, které může vyžadovat přechodné období pro používání standardizovaného přístupu.
Příslušný orgán toto svolení udělí pouze tehdy, pokud se instituce zavázala, že použije standardizovaný přístup podle časového harmonogramu předloženého příslušnému orgánu, jenž ho schválil.
5. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění těchto otázek:
a)
podmínky, které příslušné orgány použijí při posuzování metodiky uvedené v odst. 2 písm. a);
b)
podmínky, jež musí příslušné orgány použít při rozhodování o tom, zda uložit dodatečné podmínky uvedené v odstavci 3.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. prosince 2016.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
KAPITOLA 2
Přístup základního ukazatele
Článek 315
Kapitálový požadavek
1. Podle přístupu základního ukazatele se kapitálový požadavek k operačnímu riziku rovná 15 % tříletého průměru relevantního ukazatele stanoveného v článku 316.
Instituce musí vypočítat tříletý průměr relevantního ukazatele na základě posledních tří dvanáctiměsíčních sledování ke konci účetního roku. Nejsou-li k dispozici auditované údaje, mohou instituce použít obchodní odhady.
2. Pokud instituce vyvíjí činnost po dobu kratší než tři roky, může pro výpočet relevantního ukazatele použít výhledové obchodní odhady, a to za předpokladu, že jakmile budou k dispozici historické údaje, začne je používat.
3. Pokud může instituce svému příslušnému orgánu prokázat, že by v důsledku fúze, pořízení nebo zbavení se některých subjektů či sloučení nebo ukončení činností použití tříletého průměru k výpočtu relevantního ukazatele vedlo ke zkreslenému odhadu kapitálového požadavku k operačnímu riziku, může příslušný orgán instituci povolit, aby pozměnila výpočet způsobem, který by tyto skutečnosti zohlednil, a řádně o tom informuje orgán EBA. Příslušný orgán může za daných okolností z vlastního podnětu instituci rovněž nařídit, aby tento výpočet pozměnila.
4. Pokud je v případě některého sledování relevantní ukazatel záporný nebo roven nule, instituce tento údaj při výpočtu tříletého průměru nezohlední. Instituce musí vypočítat tříletý průměr jako součet kladných hodnot vydělený počtem těchto kladných hodnot.
Článek 316
Relevantní ukazatel
1. Pro instituce, jež používají účetní standardy stanovené ve směrnici 86/635/EHS na základě účetních kategorií ve výsledovce institucí podle článku 27 uvedené směrnice, je relevantním ukazatelem součet položek uvedených v tabulce č. 1 tohoto odstavce. Instituce do součtu zahrnou každou položku s příslušným kladným nebo záporným znaménkem.
Tabulka č. 1
1
Výnosy z úroků a podobné výnosy
2
Náklady na úroky a podobné náklady
3
Výnosy z akcií, podílů a jiných cenných papírů s proměnlivým/pevným výnosem
4
Výnosy z poplatků a provizí
5
Náklady na poplatky a provize
6
Čistý zisk nebo ztráta z finančních operací
7
Ostatní provozní výnosy
Instituce přizpůsobí tyto prvky tak, aby odrážely následující požadavky:
a)
instituce musí relevantní ukazatel vypočítat před odečtením rezerv a provozních nákladů. Instituce musí do provozních nákladů zahrnout poplatky za služby outsourcingu prováděné třetí stranou, která není mateřským podnikem nebo dceřiným podnikem instituce nebo dceřiným podnikem mateřského podniku, který je zároveň mateřským podnikem instituce. Instituce mohou používat výdaje na outsourcing služeb poskytovaných třetími stranami ke snížení relevantního ukazatele, pokud dané výdaje vznikly u podniku, který podléhá pravidlům určeným tímto nařízením nebo rovnocenným pravidlům;
b)
instituce nesmí při výpočtu relevantního ukazatele použít tyto prvky:
i)
realizovaný zisk/ztráta z prodeje položek investičního portfolia;
ii)
mimořádné a nepravidelné výnosy;
iii)
výnosy z pojistného plnění;
c)
je-li přecenění nástrojů obchodního portfolia vykázáno ve výsledovce, mohou instituce toto přecenění zahrnout. Pokud instituce použijí čl. 36 odst. 2 směrnice 86/635/EHS, musí zahrnout přecenění vykázané ve výsledovce.
2. Pokud instituce používají účetní standardy odlišné od těch, které jsou stanoveny ve směrnici 86/635/EHS, vypočítají relevantní ukazatel na základě údajů, které nejlépe odpovídají definici uvedené v tomto článku.
3. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro určení metodiky výpočtu relevantního ukazatele uvedeného v odstavci 2.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. prosince 2017.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
KAPITOLA 3
Standardizovaný přístup
Článek 317
Kapitálový požadavek
1. Podle standardizovaného přístupu instituce rozdělí své činnosti do linií podnikání uvedených v odstavci 4 tabulce č. 2 a v souladu se zásadami stanovenými v článku 318.
2. Instituce vypočítá kapitálový požadavek k operačnímu riziku jako tříletý průměr součtu ročních kapitálových požadavků všech linií podnikání uvedených v odstavci 4 tabulce č. 2. Roční kapitálový požadavek pro každou linii podnikání se rovná součinu odpovídajícího faktoru beta uvedeného v této tabulce a části relevantního ukazatele přiřazené příslušné linii podnikání.
3. V kterémkoli daném roce mohou instituce vyrovnat záporné kapitálové požadavky vyplývající ze záporné části příslušného relevantního ukazatele v kterékoli linii podnikání kladným kapitálovým požadavkem v ostatních liniích podnikání bez omezení. Pokud je však souhrnný kapitálový požadavek všech linií podnikání v daném roce záporný, použije instituce pro daný rok v čitateli nulovou hodnotu.
4. Instituce vypočítá tříletý průměr součtu uvedeného v odstavci 2 na základě posledních tří dvanáctiměsíčních sledování ke konci účetního roku. Nejsou-li k dispozici auditované údaje, mohou instituce použít obchodní odhady.
Pokud může instituce svému příslušnému orgánu prokázat, že - v důsledku fúze, pořízení nebo zbavení se některých subjektů či sloučení nebo ukončení činností - by použití tříletého průměru k výpočtu relevantního ukazatele vedlo ke zkreslenému odhadu kapitálového požadavku k operačnímu riziku, může příslušný orgán institucím povolit, aby pozměnily výpočet způsobem, který by tyto skutečnosti zohlednil, a řádně o tom informuje EBA. Příslušný orgán může za daných okolností z vlastního podnětu instituci rovněž nařídit, aby tento výpočet pozměnila.
Pokud instituce vyvíjí činnost po dobu kratší než tři roky, může pro výpočet relevantního ukazatele použít výhledové obchodní odhady, a to za předpokladu, že jakmile budou k dispozici historické údaje, začne je používat.
Tabulka č. 2
Linie podnikání
Seznam činností
Procento
(faktor beta)
Podnikové finance
Upisování finančních nástrojů nebo umisťování finančních nástrojů na základě neodvolatelného závazku
Služby spojené s upisováním
Investiční poradenství
Poradenství podnikům ve věcech kapitálové struktury, odvětvové strategie a v souvisejících otázkách, poradenství a služby v oblasti fúzí a koupě podniků
Investiční výzkum a finanční analýza a jiné formy všeobecných doporučení ohledně transakcí s finančními nástroji
18 %
Obchodování na finančních trzích
Obchodování na vlastní účet
Peněžní makléřství
Přijímání a převody příkazů vztahujících se k jednomu či několika finančním nástrojům
Provádění klientských příkazů
Umisťování finančních nástrojů bez neodvolatelného závazku
Provozování mnohostranných systémů obchodování
18 %
Retailové makléřství
(Činnosti pro fyzické osoby nebo malé a střední podniky splňující kritéria vymezená v článku 123 pro kategorii retailových expozic)
Přijímání a převody příkazů vztahujících se k jednomu či několika finančním nástrojům
Provádění klientských příkazů
Umisťování finančních nástrojů bez neodvolatelného závazku
12 %
Komerční bankovnictví
Přijímání vkladů a jiných splatných peněžních prostředků
Poskytování úvěrů
Finanční leasing
Záruky a přísliby
15 %
Retailové bankovnictví
(Činnosti pro fyzické osoby nebo malé a střední podniky splňující kritéria vymezená v článku 123 pro kategorii retailových expozic)
Přijímání vkladů a jiných splatných peněžních prostředků
Poskytování úvěrů
Finanční leasing
Záruky a přísliby
12 %
Provádění plateb a vypořádání
Služby týkající se převodu peněžních prostředků
Vydávání a správa platebních prostředků
18 %
Služby z pověření
Uložení a správa finančních nástrojů na účet klienta, včetně opatrovnictví a souvisejících služeb jako například správa peněžních prostředků či kolaterálu Správa aktiv
15 %
Správa aktiv
Správa portfolií
Správa v subjektech kolektivního investování
Jiné formy správy aktiv
12 %
Článek 318
Zásady pro přiřazování k liniím podnikání
1. Instituce stanoví a zdokumentuje konkrétní zásady a kritéria pro přiřazování relevantního ukazatele pro existující linie podnikání a činnosti do standardizovaného rámce stanoveného v článku 317. Tyto zásady a kritéria pak přezkoumává a upravuje podle potřeby pro nové či změněné podnikatelské činnosti a rizika.
2. Instituce použijí pro přiřazování k liniím podnikání tyto zásady:
a)
instituce přiřadí všechny činnosti k liniím podnikání tak, aby na jedné straně nedocházelo k překrývání a na druhé straně žádná činnost nebyla vynechána;
b)
instituce přiřadí jakoukoliv činnost, kterou nelze jednoznačně přiřadit k žádné linii podnikání daného rámce, která však představuje pomocnou činnost pro jinou činnost do rámce zahrnutou, do stejné linie podnikání jako tu činnost, kterou podporuje. Podporuje-li pomocná činnost více než jednu linii podnikání, přiřadí ji instituce podle objektivního kritéria;
c)
pokud některou činnost nelze přiřadit ke konkrétní linii podnikání, instituce použije linii podnikání, která vede k největšímu požadavku na kapitál. K téže linii podnikání pak budou přiřazeny i pomocné činnosti, které jsou spojeny s takovou činností;
d)
instituce mohou k přidělení relevantního ukazatele k liniím podnikání používat interní oceňovací metody. Náklady vzniklé v jedné linii podnikání, které věcně souvisejí s jinou linií podnikání, mohou být převedeny do té linie podnikání, se kterou věcně souvisejí;
e)
přiřazování činností k liniím podnikání pro účely stanovení požadavků na kapitál k operačnímu riziku musí být konzistentní s kategoriemi, které instituce používají pro úvěrové a tržní riziko;
f)
za zásady přiřazování odpovídá vrcholné vedení pod kontrolou vedoucího orgánu instituce;
g)
orgány podrobí postupy pro přiřazování k liniím podnikání nezávislému přezkoumání.
3. EBA vypracuje návrhy prováděcích technických norem pro určení podmínek uplatňování zásad pro přiřazování k liniím podnikání uvedených v tomto článku.
EBA předloží tyto návrhy prováděcích technických norem Komisi do 31. prosince 2017.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 319
Alternativní standardizovaný přístup
1. V rámci alternativního standardizovaného přístupu pro linie podnikání „retailové bankovnictví“ a „komerční bankovnictví“ dodrží instituce následující zásady:
a)
relevantní ukazatel je normalizovaný ukazatel výnosu, který se rovná nominální hodnotě úvěrů a půjček vynásobené koeficientem 0,035;
b)
úvěry a půjčkami se rozumí celková čerpaná částka v odpovídajících úvěrových portfoliích. Do linie podnikání „komerční bankovnictví“ zahrnují instituce také cenné papíry držené v investičním portfoliu v nominální hodnotě úvěrů a půjček.
2. Aby jim bylo povoleno používat alternativní standardizovaný přístup, musí instituce splňovat všechny tyto podmínky:
a)
jejich retailové nebo komerční bankovní činnosti vytvářejí alespoň 90 % jejich příjmu;
b)
významná část jejich retailových nebo komerčních bankovních činností je tvořena půjčkami, se kterými je spojena vysoká PD;
c)
alternativní standardizovaný přístup představuje vhodný základ pro výpočet kapitálového požadavku k operačnímu riziku.
Článek 320
Kritéria pro standardizovaný přístup
Kritéria, na která se odkazuje v čl. 312 odst. 1 prvním pododstavci, jsou tato:
a)
instituce musí mít řádně zdokumentovaný systém hodnocení a řízení operačního rizika s jasně stanovenými povinnostmi v rámci tohoto systému. Musí určit své expozice vůči operačnímu riziku a průběžně sledovat údaje týkající se operačního rizika, včetně údajů o podstatných ztrátách. Tento systém musí být podrobován pravidelnému nezávislému přezkumu prováděnému interní nebo třetí stranou disponující znalostmi, které jsou k provádění takového přezkumu zapotřebí;
b)
systém hodnocení operačního rizika musí být úzce začleněn do postupů pro řízení rizik dané instituce. Jeho výsledky musejí být nedílnou součástí procesu sledování a kontroly rizikového profilu dané instituce v oblasti operačního rizika;
c)
instituce musí zavést systém podávání zpráv vrcholnému vedení, v jehož rámci příslušné útvary dané instituce obdrží zprávy o operačním riziku. Instituce musí mít zavedeny postupy pro podniknutí odpovídajících opatření v závislosti na informacích obsažených ve zprávách pro vedení.
KAPITOLA 4
Pokročilé přístupy k měření
Článek 321
Kvalitativní standardy
Kvalitativní standardy, na které se odkazuje v čl. 312 odst. 2, jsou tyto:
a)
interní systém instituce pro měření operačního rizika je úzce začleněn do každodenních postupů pro řízení rizik;
b)
instituce má nezávislý útvar pro řízení rizika v oblasti operačního rizika;
c)
instituce má zavedeno pravidelné podávání zpráv o expozicích vůči operačnímu riziku a o ztrátách a má zavedeny postupy pro podniknutí náležitých nápravných opatření;
d)
systém řízení rizik instituce je důkladně zdokumentován. Instituce má k dispozici postupy, kterými zajistí dodržování stanovených pravidel, a zásady pro případ jejich nedodržení;
e)
instituce podrobuje své postupy pro řízení operačního rizika a systémy pro jeho měření pravidelnému přezkumu, který provádějí interní nebo externí auditoři;
f)
interní procesy validace v instituci probíhají řádným a účinným způsobem;
g)
toky údajů a procesy spojené se systémem instituce pro měření rizik jsou transparentní a dostupné.
Článek 322
Kvantitativní standardy
1. Kvantitativní standardy, na něž se odkazuje v čl. 312 odst. 2, zahrnují standardy týkající se procesu, interních údajů, externích údajů, analýzy scénářů, podnikatelského prostředí a faktorů interní kontroly stanovených v odstavcích 2 až 6.
2. Standardy týkající se procesu jsou následující:
a)
instituce vypočítá svůj kapitálový požadavek tak, aby zahrnoval jak očekávanou, tak neočekávanou ztrátu, pokud očekávaná ztráta není přiměřeným způsobem zachycena v jejich interních obchodních postupech. Měření operačního rizika musí zachycovat potenciální málo četné závažné události, přičemž je nutno v průběhu jednoho roku dosáhnout standardu spolehlivosti srovnatelného s intervalem spolehlivosti 99,9 %.
b)
systém instituce pro měření operačního rizika zahrnuje používání interních údajů, externích údajů, analýzy scénářů a faktorů zohledňujících podnikatelské prostředí a systémy interní kontroly stanovené v odstavcích 3 až 6. Instituce má řádně zdokumentovaný přístup k vážení použití těchto čtyř prvků ve svém celkovém systému měření operačního rizika;
c)
systém instituce pro měření rizika musí zachytit hlavní faktory, které jsou zdrojem rizika a které ovlivňují tvar křivky odhadovaného rozdělení ztrát;
d)
instituce může uznat korelace mezi jednotlivými kategoriemi ztrát z operačního rizika v rámci jednotlivých odhadů operačního rizika, pouze pokud jsou její systémy pro měření těchto korelací spolehlivé, jsou používány konzistentně a zohledňují nejistotu spojenou s takovými odhady korelací, zejména v krizových obdobích. Instituce platnost svých předpokladů korelace ověřuje za použití vhodných kvantitativních a kvalitativních technik;
e)
systém instituce pro měření rizika je vnitřně konzistentní a musí zamezit vícenásobnému užití těch kvalitativních odhadů či technik snižování rizika, které již byly zohledněny v jiných oblastech tohoto nařízení.
3. Standardy týkající se interních údajů jsou následující:
a)
instituce založí svá interní měření operačního rizika na minimálně pětiletém období sledování. V případě prvního použití pokročilého přístupu k měření může instituce použít tříleté období sledování;
b)
instituce je schopna přiřadit interní údaje o minulých ztrátách k liniím podnikání definovaným v článku 317 a k druhům událostí definovaným v článku 324 a na požádání poskytnout tyto údaje příslušným orgánům. Za výjimečných okolností může instituce přiřadit ztráty, které postihují celou instituci, k dodatečné linii podnikání „podnikové položky“. Instituce má zavedena zdokumentovaná, objektivní kritéria pro přiřazování ztrát k uvedeným obchodním liniím a druhům událostí. Instituce zaznamenává ztráty z operačního rizika, které se vztahují k úvěrovému riziku a které instituce v minulosti zahrnovala do interních databází pro účely úvěrového rizika, v databázích pro účely operačního rizika a označuje je zvlášť. Pokud se vyžaduje, aby instituce s těmito ztrátami pro účely výpočtu požadavků na kapitál nadále zacházela jako s úvěrovým rizikem, nepodléhají kapitálovému požadavku k operačnímu riziku. Ztráty z operačního rizika, které se vztahují k tržním rizikům, instituce zahrne do výpočtu kapitálového požadavku k operačnímu riziku;
c)
interní údaje o ztrátách úvěrové instituce musí být komplexní, tzn. že musí zachycovat všechny podstatné činnosti a expozice vůči všem příslušným podsystémům a zeměpisných oblastem. Instituce musí být schopna doložit, že jakékoli nezachycené činnosti nebo expozice, jak samostatně, tak i v kombinaci, by neměly podstatný dopad na celkové odhady rizika. Instituce stanoví odpovídající minimální prahové úrovně ztrát pro sběr interních údajů o ztrátách;
d)
kromě informací o hrubém objemu ztrát úvěrová instituce shromažďuje i informace o datu ztrátové události, o jakémkoli výtěžku z dané hrubé ztráty a též popisné informace o rizikových faktorech nebo příčinách ztrátové události;
e)
instituce má zavedena konkrétní kritéria pro přiřazování údajů o ztrátách vzniklých při ztrátové události v centralizovaném útvaru nebo vzniklých při činnosti, která zasahuje více než jednu linii podnikání, i při souvisejících ztrátových událostech v průběhu času;
f)
instituce má zavedeny zdokumentované postupy pro posuzování trvající relevantnosti údajů o minulých ztrátách, včetně situací, kdy převáží lidský úsudek, použije se škálování či jiné úpravy; musí v nich být též stanoveno, v jakém rozsahu mohou být výše popsané úpravy použity a kdo jejich použití schvaluje.
4. Kvalifikační standardy týkající se externích údajů jsou tyto:
a)
systém instituce pro měření operačního rizika využívá relevantní externí údaje, zejména pokud existuje důvod k domněnce, že je instituce vystavena málo četným, avšak potenciálně velmi závažným ztrátám. Instituce má systematický postup, pomocí nějž stanoví, pro jaké situace použije externí údaje a jakým způsobem budou tyto údaje začleněny do jejího systému měření;
b)
instituce musí pravidelně přezkoumávat podmínky a postupy pro externí údaje, dokumentovat je a podrobovat je pravidelnému nezávislému přezkumu.
5. Instituce využívá analýzu scénářů založených na odborných odhadech společně s externími údaji k ohodnocení své expozice vůči událostem, které mohou způsobit významnou ztrátu. Instituce průběžně potvrzuje a přehodnocuje tato hodnocení prostřednictvím srovnání s údaji o skutečných ztrátách, aby byla zajištěna jejich smysluplnost.
6. Kvalifikační standardy týkající se podnikatelského prostředí a faktorů interní kontroly jsou tyto:
a)
metodika instituce pro hodnocení rizika používaná na úrovni celého podniku zachycuje klíčové faktory podnikatelského prostředí a interní kontroly, které mohou změnit její rizikový profil z hlediska operačního rizika;
b)
instituce odůvodní výběr každého jednotlivého faktoru tím, že podle její zkušenosti a názoru odborníků z dotčených oblastí podnikání se jedná o faktor významně ovlivňující riziko;
c)
instituce je schopna zdůvodnit příslušným orgánům citlivost odhadů rizika na změny faktorů a poměrnou váhu jednotlivých faktorů. Kromě zachycení změn ve velikosti rizika, které nastaly díky zlepšení v jeho řízení, musí rámec instituce pro měření rizika též zachycovat potenciální nárůst rizika způsobený vykonáváním složitějších činností či nárůstem objemu obchodních činností;
d)
instituce dokumentuje svůj rámec měření rizik a podrobuje ho nezávislému přezkumu v rámci instituce i ze strany příslušných orgánů. Instituce průběžně potvrzuje a přehodnocuje proces a jeho výsledky prostřednictvím srovnání se skutečnými interními údaji o ztrátách a s relevantními externími údaji.
Článek 323
Vliv pojištění a jiných mechanismů převodu rizika
1. Pokud jsou splněny podmínky uvedené v odstavcích 2 až 5, povolí příslušné orgány institucím zohlednit vliv pojištění a jiných mechanismů převodu rizika, jestliže jsou úvěrové instituce schopny prokázat, že dochází k jednoznačnému účinku snižování rizik.
2. Poskytovatel pojištění musí být oprávněn poskytovat pojištění nebo zajištění a musí mít rating minimální schopnosti vyplácet pojistné plnění vypracovaný externí ratingovou agenturou, který podle vymezení EBA odpovídá třetímu nebo vyššímu stupni úvěrové kvality podle pravidel pro rizikové vážení expozic pro instituce podle hlavy II kapitoly 2.
3. Pojištění a rámec pojištění institucí musí vyhovovat všem následujícím podmínkám:
a)
počáteční platnost pojistné smlouvy nesmí být kratší než jeden rok. V případě pojistných smluv se zbytkovou platností kratší než jeden rok musí instituce provést náležité snížení hodnoty, kterým zohlední zkracující se zbytkovou platnost dané pojistné smlouvy; v případě pojistných smluv se zbytkovou platností 90 dní nebo kratší může toto snížení dosáhnout až plných 100 %;
b)
minimální výpovědní lhůta pro zrušení dané pojistné smlouvy je alespoň 90 dní;
c)
pojistná smlouva neobsahuje žádné výluky z pojištění či omezení způsobená zásahem orgánu dohledu nebo takové výluky či omezení, která v případě úpadku instituce zabraňují konkursnímu správci či likvidátorovi instituce vymáhat náhradu utrpěných škod či výdajů vzniklých instituci, s výjimkou událostí, ke kterým došlo po zahájení nucené správy či řízení směřujícího k likvidaci dané instituce. Pojistná smlouva však může vyloučit jakoukoli pokutu, penále nebo náhradu škody plnící sankční funkci v důsledku kroků podniknutých příslušnými orgány;
d)
výpočty účinků snižování rizika musí zohledňovat pojistné krytí transparentním a konzistentním způsobem ve vztahu ke skutečné pravděpodobnosti a dopadu ztrát použitých při celkovém stanovování kapitálových požadavků k operačnímu riziku;
e)
pojištění poskytuje třetí strana. V případě pojištění poskytnutého kaptivními pojišťovnami a přidruženými subjekty musí být expozice převedena na nezávislou třetí stranu splňující kritéria způsobilosti vymezená v odstavci 2;
f)
postupy pro zohlednění pojištění jsou řádně zdůvodněny a zdokumentovány.
4. Metodika zohledňování pojištění musí prostřednictvím diskontů nebo snížení zohledňované hodnoty pojištění zachycovat všechny následující prvky:
a)
zbytkovou platnost pojistné smlouvy, pokud je kratší než jeden rok;
b)
lhůtu pro zrušení pojistné smlouvy, pokud je kratší než jeden rok;
c)
nejistotu v platbách a nesoulad v krytí pojistnými smlouvami.
5. Snížení kapitálových požadavků plynoucí ze zohlednění pojištění a jiných mechanismů převodu rizik nesmí přesáhnout 20 % výše kapitálového požadavku k operačnímu riziku před zohledněním technik snižování rizika.
Článek 324
Klasifikace druhů ztrátových událostí
Ztrátové události, na které se odkazuje v čl. 322 odst. 3 písm. b), jsou tyto:
Tabulka č. 3
Typ události
Definice
Interní podvod
Ztráty způsobené jednáním, jehož úmyslem je podvodně připravit o majetek, zpronevěřit jej nebo obejít předpisy, zákony či firemní zásady, vyjma případů diskriminace nebo sociální a kulturní odlišnosti, kterého se účastní alespoň jedna interní strana
Externí podvod
Ztráty způsobené jednáním třetí strany, jehož úmyslem je podvodně připravit o majetek, zpronevěřit jej nebo obejít zákon
Postupy při zaměstnávání a bezpečnost na pracovišti
Ztráty způsobené jednáním, které je v rozporu se zákony nebo dohodami týkajícími se zaměstnávání, ochrany zdraví a bezpečnosti, ztráty způsobené platbami z důvodu újmy na zdraví nebo z důvodu diskriminace či sociální a kulturní odlišnosti
Klienti, produkty a obchodní postupy
Ztráty způsobené neúmyslným jednáním nebo nedbalostí, v jejichž důsledku nebyl splněn obchodní závazek vůči některým klientům (včetně požadavků důvěrnosti či přiměřenosti jednání) nebo ztráty způsobené povahou nebo formou produktu
Škody na hmotném majetku
Ztráty způsobené ztrátou nebo poškozením hmotného majetku přírodní katastrofou nebo jinými událostmi
Přerušení obchodní činnosti a selhání systému
Ztráty způsobené přerušením obchodní činnosti nebo selháním systému
Provádění transakcí, dodávky a řízení procesů
Ztráty způsobené chybami při zpracovávání transakcí nebo při řízení procesů, ztráty plynoucí ze vztahů s obchodními protistranami a dodavateli
HLAVA IV
KAPITÁLOVÉ POŽADAVKY K TRŽNÍMU RIZIKU
KAPITOLA 1
Obecná ustanovení
Článek 325
Kompenzace konsolidovaných požadavků
1. S výhradou odstavce 2 a pouze pro účely výpočtu čistých pozic a kapitálových požadavků v souladu s touto hlavou na konsolidovaném základě mohou instituce využít pozice v jedné instituci nebo podniku k vykompenzování pozic v jiné instituci nebo podniku.
2. Instituce mohou použít odstavec 1 pouze se svolením příslušných orgánů, které je uděleno, pokud jsou splněny všechny následující podmínky:
a)
kapitál je uvnitř skupiny uspokojivě rozdělen;
b)
regulační, právní nebo smluvní rámec, v němž tyto instituce působí, zaručuje vzájemnou finanční podporu uvnitř skupiny.
3. U podniků se sídlem ve třetích zemích musí být kromě podmínek uvedených v odstavci 2 splněny i všechny následující podmínky:
a)
tyto podniky obdržely povolení ve třetí zemi a odpovídají definici úvěrové instituce nebo jsou uznanými investičními podniky z třetích zemí;
b)
tyto podniky individuálně splňují kapitálové požadavky ekvivalentní požadavkům stanoveným v tomto nařízení;
c)
v dotyčných třetích zemích neexistují předpisy, které by podstatně ovlivňovaly převod prostředků v rámci skupiny.
KAPITOLA 2
Kapitálové požadavky k pozičnímu riziku
Oddíl 1
Obecná ustanovení a zvláštní nástroje
Článek 326
Kapitálové požadavky k pozičnímu riziku
Kapitálový požadavek instituce k pozičnímu riziku je součtem kapitálových požadavků k obecnému a specifickému riziku jejích pozic v dluhových a akciových nástrojích. Sekuritizovaná pozice v obchodním portfoliu se posuzuje jako dluhový nástroj.
Článek 327
Započtení
1. Absolutní hodnota přebytku dlouhých (krátkých) pozic instituce nad jejími krátkými (dlouhými) pozicemi ve stejných akciích, dluhopisech a konvertibilních cenných papírech a totožných finančních futures, opcích, opčních listech a krytých opčních listech je její čistá pozice v každém z těchto rozdílných nástrojů. Při výpočtu čisté pozice se pozice v derivátových nástrojích posuzují podle článků 328 až 330. Při výpočtu kapitálových požadavků ke specifickému riziku podle článku 336 se nebere v úvahu skutečnost, zda instituce drží vlastní dluhové nástroje.
2. Není povoleno započtení pozice v konvertibilním cenném papíru proti kompenzující pozici v podkladovém nástroji, pokud příslušné orgány nepřijmou postup, podle něhož se bere v úvahu pravděpodobnost toho, že určitý konvertibilní cenný papír bude konvertován, nebo pokud stanoví kapitálový požadavek pro krytí možných ztrát při konverzi. Tyto přístupy nebo kapitálové požadavky musí být oznámeny orgánu EBA. EBA sleduje celou škálu postupů v této oblasti a v souladu s článkem 16 nařízení (EU) č. 1093/2010 vydává pokyny.
3. Veškeré čisté pozice, bez ohledu na jejich znaménka, je nutno před jejich celkovým součtem denně převádět na vykazovací měnu instituce pomocí převažujícího spotového směnného kurzu.
Článek 328
Úrokové futures a forwardy
1. Úrokové futures, dohody o forwardových úrokových mírách (FRA) a forwardové závazky k nákupu či prodeji dluhových nástrojů se posuzují jako kombinace dlouhých a krátkých pozic. Dlouhá pozice u úrokových futures se tedy posuzuje jako kombinace výpůjčky splatné v den dodávky smlouvy o futures a držení aktiva se splatností v den splatnosti podkladového nástroje nebo podkladové pomyslné pozice dotyčné smlouvy o futures. Podobně se prodaná dohoda o forwardové úrokové míře posuzuje jako dlouhá pozice se splatností v den vypořádání plus doba od počátku do konce úrokového období a jako krátká pozice se splatností v den vypořádání. Výpůjčka i držení aktiva se pro výpočet kapitálového požadavku ke specifickému riziku úrokových futures a dohod o FRA zahrne do první kategorie stanovené v článku 336 tabulce č. 1. Forwardový závazek k nákupu dluhového nástroje se posuzuje jako kombinace výpůjčky s dnem splatnosti v den dodání a dlouhé (spotové) pozice dluhového nástroje samého. Výpůjčka se pro účely specifického rizika zahrne do první kategorie stanovené v článku 336 tabulce č. 1 a dluhový nástroj do odpovídající kolonky v téže tabulce.
2. Pro účely tohoto článku se „dlouhou pozicí“ rozumí pozice, v níž instituce stanovila úrokovou sazbu, kterou dostane v určitou dobu v budoucnosti, a „krátkou pozicí“ se rozumí pozice, v níž stanovila úrokovou sazbu, kterou zaplatí v určitou dobu v budoucnosti.
Článek 329
Opce a opční listy
1. Opce a opční listy na úrokové sazby, dluhové nástroje, akcie, indexy akcií, finanční futures, swapy a cizí měny se posuzují, jako by to byly pozice v hodnotě částky podkladového nástroje příslušné opce vynásobené její deltou pro účely této kapitoly. Tyto pozice lze započíst proti kompenzujícím pozicím v identických podkladových cenných papírech nebo derivátech. Použitý parametr delta je delta stanovená příslušnou burzou. Pro OTC opce nebo tam, kde parametr delta není k dispozici z příslušné burzy, může instituce tento parametr jako takový vypočítat pomocí vhodného modelu, se svolením příslušných orgánů. Svolení bude uděleno, jestliže model vhodným způsobem provádí odhad míry změny hodnoty opce nebo opčního listu vzhledem k malým změnám tržních cen podkladových položek.
2. Instituce musí odpovídajícím způsobem v kapitálových požadavcích zohlednit kromě rizika delta i jiná rizika, která jsou s opcemi spojena.
3. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem, které definují řadu metod, jak zohlednit v kapitálových požadavcích kromě rizika delta i jiná rizika, na něž odkazuje odstavec 2, způsobem přiměřeným rozsahu a složitosti činností jednotlivých institucí v oblasti opcí a opčních listů.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. prosince 2013.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
4. Před vstupem technických norem uvedených v odstavci 3 v platnost mohou příslušné orgány pokračovat v používání stávajících vnitrostátních postupů, pokud příslušné orgány použily tyto postupy před 31. prosincem 2013.
Článek 330
Swapy
Swapy se pro účely úrokového rizika posuzují jako rozvahové nástroje. Úrokový swap, podle kterého instituce obdrží pohyblivý úrok a zaplatí pevný úrok, se tak posuzuje jako ekvivalent dlouhé pozice v nástroji s pohyblivou úrokovou sazbou se splatností rovnající se období do příštího stanovení úroku a krátké pozice v nástroji s pevnou úrokovou sazbou se stejnou splatností, jako je splatnost swapu.
Článek 331
Úrokové riziko u derivátových nástrojů
1. Instituce, které provádějí denně tržní ocenění a řídí úrokové riziko u derivátových nástrojů uvedených v článcích 328 až 330 na základě diskontovaného peněžního toku, mohou, se svolením příslušných orgánů, používat modely citlivosti pro výpočet pozic uvedených ve zmíněných článcích a mohou je používat pro jakýkoli dluhopis, který je během zbytkové splatnosti umořován postupně, nikoliv jedním konečným splacením jistiny. Svolení bude uděleno, pokud tyto modely vytvářejí pozice se stejnou citlivostí na změny úrokových sazeb jako podkladové peněžní toky. Tato citlivost se posoudí s přihlédnutím k nezávislým pohybům vzorových sazeb na křivce úrokových výnosů, s minimálně jedním bodem citlivosti v každém z pásem splatnosti uvedeném v článku 339 tabulce č. 2. Pozice se zahrnují do výpočtu kapitálových požadavků k obecnému riziku u dluhových nástrojů.
2. Instituce, které nepoužívají modely podle odstavce 1, mohou za plně kompenzující považovat jakékoli pozice v derivátových nástrojích uvedených v článcích 328 až 330, které splňují alespoň tyto podmínky:
a)
pozice mají stejnou hodnotu a jsou denominovány ve stejné měně;
b)
referenční sazby (pro pozice s pohyblivou sazbou) nebo kupony (pro pozice s pevnou sazbou) se do značné míry shodují;
c)
příští datum stanovení úrokové sazby (pro pozice s pohyblivou sazbou) nebo zbytkové splatnosti (pro pozice s kuponem s pevnou sazbou) se nacházejí v rámci těchto mezí:
i)
u lhůt kratších než jeden měsíc: tentýž den;
ii)
u lhůt mezi jedním měsícem a jedním rokem: do sedmi dnů;
iii)
u lhůt delších než jeden rok: do třiceti dnů.
Článek 332
Úvěrové deriváty
1. Při výpočtu kapitálového požadavku k obecnému a specifickému riziku strany, která úvěrové riziko podstupuje („poskytovatel zajištění“), se musí použít pomyslná částka smlouvy o úvěrovém derivátu, není-li stanoveno jinak. Bez ohledu na první větu se může instituce rozhodnout, že pomyslnou hodnotu nahradí součtem pomyslné hodnoty a čisté změny tržní hodnoty úvěrového derivátu od zahájení obchodování, přičemž čistá změna hodnoty směrem dolů z pohledu poskytovatele zajištění ponese záporné znaménko. Pro účely výpočtu požadavků ke specifickému riziku, s výjimkou swapů veškerých výnosů, se použije splatnost smlouvy o úvěrovém derivátu namísto splatnosti závazku. Pozice se stanovují takto:
a)
swap veškerých výnosů vytváří dlouhou pozici v obecném riziku referenčního závazku a krátkou pozici v obecném riziku vládního dluhopisu se splatností, která odpovídá době do dalšího stanovení úrokové míry, kterému je přidělena riziková váha 0 % v souladu s hlavou II kapitolou 2. Vytváří rovněž dlouhou pozici ve specifickém riziku referenčního závazku;
b)
swap úvěrového selhání nevytváří pozici v obecném riziku. Pro účely specifického rizika instituce vykáže syntetickou dlouhou pozici v závazku referenčního subjektu, ledaže má tento swap externí úvěrové hodnocení a splňuje podmínky stanovené pro kvalifikovaný nástroj - v tom případě se vykáže dlouhá pozice v daném swapu. Jsou-li součástí swapu prémie či úrokové platby, pohlíží se na tyto peněžní toky jako na pomyslné pozice ve vládních dluhopisech;
c)
úvěrový dluhový cenný papír s jedním dlužníkem vytváří dlouhou pozici v obecném riziku samotného dluhového cenného papíru jako úrokový produkt. Pro účely specifického rizika je vytvořena syntetická dlouhá pozice v závazku referenčního subjektu. Další dlouhá pozice je v riziku emitenta dluhového cenného papíru. Pokud má úvěrový dluhový cenný papír externí rating a splňuje podmínky pro kvalifikovaný nástroj, lze uvést pouze jedinou dlouhou pozici ve specifickém riziku dluhového cenného papíru;
d)
úvěrový dluhový cenný papír s více dlužníky poskytující proporcionální zajištění vytváří kromě dlouhé pozice ve specifickém riziku emitenta dluhového cenného papíru pozici v každém referenčním subjektu, s tím, že celková pomyslná částka smlouvy je rozložena napříč pozicemi podle podílu celkové pomyslné částky, kterou představuje každá expozice vůči referenčnímu subjektu. Tam, kde lze zvolit více než jeden závazek referenčního subjektu, je specifické riziko určeno podle závazku, jehož riziková váha je nejvyšší.
e)
v případě úvěrového derivátu, kde úvěrová událost vyplývá ze selhání prvního referenčního nástroje, vzniká pozice ve výši pomyslné hodnoty závazku každého referenčního subjektu. Je-li však výše maximálního možného plnění v případě úvěrové události nižší než kapitálový požadavek stanovený postupem podle první věty tohoto odstavce, lze maximální výši plnění použít jako kapitálový požadavek ke specifickému riziku.
V případě úvěrového derivátu, kde úvěrová událost vyplývá ze selhání n-tého referenčního nástroje, vzniká pozice ve výši pomyslné hodnoty závazku každého referenčního subjektu s výjimkou n-1 referenčních subjektů s nejnižším kapitálovým požadavkem ke specifickému riziku. Je-li však výše maximálního možného plnění v případě úvěrové události nižší než kapitálový požadavek stanovený postupem podle první věty tohoto odstavce, lze ji použít jako kapitálový požadavek ke specifickému riziku.
Pokud má úvěrový derivát, kde úvěrová událost vyplývá ze selhání n-tého referenčního nástroje (úvěrový derivát n-tého selhání), externí rating, poskytovatel zajištění vypočítá kapitálový požadavek ke specifickému riziku pomocí ratingu daného derivátu a uplatní příslušné použitelné rizikové váhy pro sekuritizace.
2. Pro stranu, která úvěrové riziko převádí („příjemce zajištění“), jsou pozice stanoveny zrcadlově oproti prodávajícímu zajištění, s výjimkou úvěrového dluhového cenného papíru (kde nevzniká žádná krátká pozice v riziku emitenta). Při výpočtu kapitálového požadavku pro příjemce zajištění se použije pomyslná částka smlouvy o úvěrovém derivátu. Bez ohledu na první větu se může instituce rozhodnout, že pomyslnou hodnotu nahradí součtem pomyslné hodnoty a čisté změny tržní hodnoty úvěrového derivátu od zahájení obchodování, přičemž čistá změna hodnoty směrem dolů z pohledu poskytovatele zajištění ponese záporné znaménko. Jestliže v určitém okamžiku existuje kupní opce v kombinaci s navýšením úrokové sazby, je na tento okamžik nahlíženo jako na splatnost zajištění.
3. Úvěrové deriváty podle čl. 338 odst. 1 nebo 3 jsou zahrnuty pouze v určení kapitálového požadavku ke specifickému riziku podle čl. 338 odst. 4.
Článek 333
Cenné papíry prodané v rámci repa nebo půjčky cenných papírů
Převodce cenných papírů nebo zaručených práv vztahujících se na cenné papíry v rámci repa a půjčovatel cenných papírů v případě půjček cenných papírů zahrnou tyto cenné papíry do výpočtu svého kapitálového požadavku podle této kapitoly, pokud jsou tyto cenné papíry pozicemi obchodního portfolia.
Oddíl 2
Dluhové nástroje
Článek 334
Čisté pozice v dluhových nástrojích
Čisté pozice se klasifikují podle měny, v níž jsou denominovány, a kapitálový požadavek se vypočte k obecnému a specifickému riziku v každé jednotlivé měně odděleně.
Pododdíl 1
Specifické riziko
Článek 335
Strop kapitálového požadavku pro čistou pozici
Instituce může stanovit strop kapitálového požadavku ke specifickému riziku čisté pozice v dluhovém nástroji ve výši maximální možné ztráty související s rizikem selhání. U krátké pozice může být tento limit vypočítáván jako změna v hodnotě vyplývající ze skutečnosti, že nástroj, případně podkladové složky okamžitě přestanou obsahovat riziko selhání.
Článek 336
Kapitálový požadavek pro nesekuritizované dluhové nástroje
1. Instituce přiřadí své čisté pozice v obchodním portfoliu v nástrojích, které nejsou sekuritizovanými pozicemi vypočtenými podle článku 327, do příslušných kategorií v tabulce č. 1 na základě emitenta nebo dlužníka, externího nebo interního úvěrového hodnocení a zbytkové splatnosti, a pak je vynásobí váhou uvedenou v dané tabulce. Poté sečte své vážené pozice vyplývající z použití tohoto článku (bez ohledu na to, zda jsou dlouhé nebo krátké), a vypočítá tak svůj kapitálový požadavek ke specifickému riziku.
Tabulka č. 1
Kategorie
Kapitálový požadavek ke specifickému riziku
Dluhové cenné papíry, které by podle standardizovaného přístupu pro úvěrové riziko obdržely rizikovou váhu 0 %.
0 %
Dluhové cenné papíry, které by podle standardizovaného přístupu pro úvěrové riziko obdržely 20 % nebo 50 % rizikovou váhu, a ostatní způsobilé položky vymezené v odstavci 4.
0,25 % (zbytková splatnost je šest měsíců a méně)
1,00 % (zbytková splatnost je delší než šest měsíců a kratší nebo rovna 24 měsícům)
1,60 % (zbytková splatnost převyšuje 24 měsíců)
Dluhové cenné papíry, které by podle standardizovaného přístupu pro úvěrové riziko obdržely rizikovou váhu 100 %.
8,00 %
Dluhové cenné papíry, které by podle standardizovaného přístupu pro úvěrové riziko obdržely rizikovou váhu 150 %.
12,00 %
2. Aby se instituce, které uplatňují přístup IRB na kategorii expozic, do níž patří emitent dluhového nástroje, mohly kvalifikovat pro rizikovou váhu podle standardizovaného přístupu pro úvěrové riziko podle odstavce 1, musí mít emitent expozice interní rating s pravděpodobností selhání (PD) stejnou nebo nižší, než je ta, která je spojena s odpovídajícím stupněm úvěrové kvality podle standardizovaného přístupu.
3. Instituce mohou vypočítat požadavek ke specifickému riziku pro všechny dluhopisy, které splňují podmínky pro 10 % rizikovou váhu v souladu s postupem stanoveným v čl. 129 odst. 5 a 6 jako polovinu použitelného kapitálového požadavku ke specifickému riziku pro druhou kategorii v tabulce č. 1.
4. Ostatní způsobilé položky jsou:
a)
dlouhé a krátké pozice v aktivech, pro která není k dispozici úvěrové hodnocení od určené externí ratingové agentury a která splňují všechny tyto podmínky:
i)
jsou dotyčnou institucí považována za dostatečně likvidní;
ii)
jejich investiční kvalita je podle vlastního uvážení instituce alespoň rovnocenná s investiční kvalitou aktiv uvedených v tabulce č. 1 druhém řádku;
iii)
jsou registrována na alespoň jednom regulovaném trhu v členském státě nebo na burze ve třetí zemi za předpokladu, že burza je uznána ze strany příslušných orgánů daného členského státu;
b)
dlouhé a krátké pozice v aktivech emitovaných institucemi, které podléhají kapitálovým požadavkům stanoveným v tomto nařízení, která jsou dotyčnou institucí považována za dostatečně likvidní a jejichž investiční kvalita je podle vlastního uvážení instituce alespoň rovnocenná investiční kvalitě aktiv uvedených v tabulce č. 1 druhém řádku;
c)
cenné papíry vydané institucemi, u nichž se má za to, že mají stejnou nebo vyšší úvěrovou kvalitu než emise se stupněm úvěrové kvality 2 podle standardizovaného přístupu pro úvěrové riziko expozic vůči institucím, a na které se vztahují režimy dohledu a regulaci srovnatelné s těmi podle tohoto nařízení a směrnice 2013/36/EU.
Instituce, které využívají písmeno c) nebo d), musí mít zavedenu zdokumentovanou metodiku posuzování, zda aktiva splňují požadavky v těchto bodech, a oznámí tuto metodiku příslušným orgánům.
Článek 337
Kapitálový požadavek pro sekuritizované nástroje
1. U nástrojů v obchodním portfoliu, které jsou sekuritizovanými pozicemi, váží instituce své čisté pozice vypočtené podle čl. 327 odst. 1 následujícími hodnotami:
a)
u sekuritizovaných pozic, na které by se v investičním portfoliu stejné instituce vztahoval standardizovaný přístup pro úvěrové riziko, 8 % rizikové váhy podle standardizovaného přístupu stanoveného v hlavě II kapitole 5 oddílu 3;
b)
u sekuritizovaných pozic, na které by se v investičním portfoliu stejné instituce vztahoval přístup IRB, 8 % rizikové váhy podle přístupu IRB stanoveného v hlavě II kapitole 5 oddílu 3.
2. Metoda regulatorního vzorce uvedená v článku 262 se může použít, pokud instituce může vypracovat odhady PD, popřípadě hodnotu expozice a LGD, jako vstupy pro metodu regulatorního vzorce v souladu s požadavky pro odhad těchto parametrů v rámci IRB přístupu podle hlavy II kapitoly 3.
Jiná instituce než instituce, která je původcem, jež může použít tuto metodu pro stejnou sekuritizovanou pozici ve svém investičním portfoliu, může tuto metodu využívat pouze se svolením příslušných orgánů, které je uděleno v případě, že instituce splňuje podmínku uvedenou v prvním pododstavci.
Odhady PD a LGD jako vstupy pro metodu regulačního vzorce mohou být případně rovněž založené na odhadech, jež jsou odvozené z přístupu IRC u instituce, které bylo uděleno svolení používat interní model pro specifické riziko u dluhových nástrojů. Této alternativy lze využít pouze se svolením příslušných orgánů, které bude uděleno, jestliže tyto odhady splňují kvantitativní požadavky pro přístup IRB stanovený v hlavě II kapitole 3.
V souladu s článkem 16 nařízení (EU) č. 1093/2010 vydá EBA pokyny o použití odhadů PD a LGD jako vstupů v případech, kdy jsou tyto odhady založeny na přístupu IRC.
3. U sekuritizovaných pozic, které jsou předmětem dodatečné rizikové váhy v souladu s článkem 407, se použije 8 % celkové rizikové váhy.
S výjimkou sekuritizovaných pozic, s nimiž se zachází podle čl. 338 odst. 4, sečte instituce pro výpočet kapitálového požadavku ke specifickému riziku své vážené pozice vyplývající z použití tohoto článku (bez ohledu na to, zda jsou dlouhé nebo krátké).
4. Odchylně od odstavce 3 druhého pododstavce po přechodné období končící dnem 31. prosince 2014 sečte instituce odděleně své vážené čisté dlouhé pozice a své vážené čisté krátké pozice. Vyšší z těchto součtů bude kapitálovým požadavkem ke specifickému riziku. Po toto přechodné období nicméně instituce podává příslušnému orgánu domovského členského státu čtvrtletní zprávy o celkovém součtu svých vážených čistých dlouhých a čistých krátkých pozic v členění podle druhů podkladových aktiv.
5. Pokud instituce, která je původcem tradiční sekuritizace, nesplňuje podmínky pro převod významného rizika podle článku 243, zahrne do výpočtu svých kapitálových požadavků podle tohoto článku sekuritizované expozice namísto svých sekuritizačních pozic plynoucích z této sekuritizace.
Pokud instituce, která je původcem syntetické sekuritizace, nesplňuje podmínky pro převod významného rizika podle článku 244, zahrne do výpočtu svých kapitálových požadavků podle tohoto článku sekuritizované expozice vůči této sekuritizaci, ale žádnou úvěrovou ochranu získanou pro sekuritizované portfolio.
Článek 338
Kapitálový požadavek pro portfolio obchodování s korelací
1. Portfolio obchodování s korelací se skládá ze sekuritizovaných pozic a úvěrových derivátů n-tého selhání, které splňují všechna tato kritéria:
a)
pozice nejsou resekuritizovanými pozicemi, opcemi na sekuritizované tranše ani jakýmikoli dalšími deriváty sekuritizovaných expozic, které neposkytují poměrný podíl na výnosech sekuritizované tranše, a
b)
veškeré referenční nástroje odpovídají jednomu z těchto typů:
i)
nástroje na jedno jméno, včetně úvěrových derivátů na jedno jméno, pro něž existuje likvidní obousměrný trh;
ii)
běžně obchodované indexy založené na těchto referenčních nástrojích.
Předpokládá se, že obousměrný trh existuje tam, kde existují nezávislé nabídky na nákup a prodej učiněné v dobré víře, takže lze během jednoho dne určit cenu, která má přiměřený vztah k poslední prodejní ceně nebo k běžným konkurenčním nabídkám na nákup a prodej učiněným v dobré víře a vypořádání při této ceně je možné provést během relativně krátké doby, která odpovídá obchodním zvyklostem.
2. Součástí portfolia obchodování s korelací nemohou být pozice, které se vztahují k jedné z těchto položek:
a)
podkladovému nástroji, který by v investičním portfoliu instituce mohl být zařazen do kategorií expozice „retailové expozice“ nebo „expozice zajištěné nemovitostmi“ podle standardizovaného přístupu pro úvěrové riziko;
b)
pohledávce za jednotku pro speciální účel, která je přímo či nepřímo zajištěna pozicí, jež by sama o sobě nebyla způsobilá k zahrnutí do portfolia obchodování s korelací podle odstavce 1 a tohoto odstavce.
3. Instituce mohou do portfolia obchodování s korelací zahrnout pozice, které nejsou sekuritizovanými pozicemi ani úvěrovými deriváty n-tého selhání, avšak zajišťují jiné pozice tohoto portfolia, pokud pro tento nástroj nebo jeho podklady existuje likvidní obousměrný trh popsaný v posledním pododstavci odstavce 1.
4. Jako kapitálový požadavek ke specifickému riziku pro portfolio obchodování s korelací stanoví instituce vyšší z těchto částek:
a)
celkový kapitálový požadavek ke specifickému riziku, který by se vztahoval pouze na čisté dlouhé pozice portfolia obchodování s korelací;
b)
celkový kapitálový požadavek ke specifickému riziku, který by se vztahoval pouze na čisté krátké pozice portfolia obchodování s korelací.
Pododdíl 2
Obecné riziko
Článek 339
Výpočet obecného rizika založený na splatnosti
1. Pro výpočet kapitálových požadavků k obecnému riziku se všechny pozice váží podle splatnosti, jak je vysvětleno v odstavci 2, aby se vypočetla výše kapitálu potřebného na jejich krytí. Tento požadavek se sníží, když je držena vážená pozice současně s opačnou váženou pozicí ve stejném pásmu splatnosti. Kapitálový požadavek se sníží také v případě, že opačné vážené pozice spadají do různých pásem splatnosti, přičemž velikost snížení závisí jak na tom, zda obě pozice spadají nebo nespadají do stejné zóny, tak na tom, do které zóny spadají.
2. Instituce přiřadí své čisté pozice do příslušných pásem splatnosti v odstavci 4 tabulce č. 2 sloupci 2 nebo 3. Přiřazení provede na základě zbytkové splatnosti u nástrojů s pevnou úrokovou sazbou a na základě období zbývajícího do dalšího stanovení úrokové sazby v případě nástrojů, u nichž je úroková sazba pohyblivá až do konečné splatnosti. Instituce také rozlišuje mezi dluhovými nástroji s kuponem 3 % nebo vyšším a dluhovými nástroji s kuponem nižším než 3 % a zařadí je podle toho v tabulce č. 2 do sloupce 2 nebo do sloupce 3. Pak každý vynásobí vahou pro příslušné pásmo splatnosti v tabulce č. 2 ve sloupci 4.
3. Poté vypočítá součet vážených dlouhých pozic a součet vážených krátkých pozic v každém pásmu splatnosti. Částka součtu vážených dlouhých pozic, které jsou kompenzovány se součtem vážených krátkých pozic v daném pásmu splatnosti, je kompenzovaná vážená pozice v daném pásmu a zbývající dlouhá nebo krátká pozice je nekompenzovaná vážená pozice v témže pásmu. Poté se vypočte součet kompenzovaných vážených pozic ze všech pásem.
4. Instituce vypočte součet nekompenzovaných vážených dlouhých pozic za jednotlivá pásma zahrnutá v každé ze zón v tabulce č. 2, a odvodí tak nekompenzovanou váženou dlouhou pozici pro každou zónu. Podobně se provede součet nekompenzovaných vážených krátkých pozic za každé pásmo v dané zóně, a vypočítá se tak nekompenzovaná vážená krátká pozice pro tuto zónu. Ta část nekompenzované vážené dlouhé pozice pro danou zónu, která se kompenzuje s nekompenzovanou váženou krátkou pozicí pro stejnou zónu, je kompenzovaná vážená pozice pro tuto zónu. Ta část nekompenzované vážené dlouhé pozice nebo nekompenzované vážené krátké pozice pro určitou zónu, kterou nelze dále kompenzovat, je nekompenzovaná vážená pozice pro tuto zónu.
Tabulka č. 2
Zóna
Pásmo splatnosti
Váha (v %)
Předpokládaná změna úrokové sazby (v %)
Kupon 3 % nebo více
Kupon méně než 3 %
Jedna
0 ≤ 1 měsíc
0 ≤ 1 měsíc
0,00
-
1 ≤ 3 měsíců
1 ≤ 3 měsíců
0,20
1,00
3 ≤ 6 měsíců
3 ≤ 6 měsíců
0,40
1,00
6 ≤ 12 měsíců
6 ≤ 12 měsíců
0,70
1,00
Dvě
1 ≤ 2 roky
1,0 ≤ 1,9 let
1,25
0,90
2 ≤ 3 roky
1,9 ≤ 2,8 let
1,75
0,80
3 ≤ 4 roky
2,8 ≤ 3,6 let
2,25
0,75
Tři
4 ≤ 5 let
3,6 ≤ 4,3 let
2,75
0,75
5 ≤ 7 let
4,3 ≤ 5,7 let
3,25
0,70
7 ≤ 10 let
5,7 ≤ 7,3 let
3,75
0,65
10 ≤ 15 let
7,3 ≤ 9,3 let
4,50
0,60
15 ≤ 20 let
9,3 ≤ 10,6 let
5,25
0,60
20 let
10,6 ≤ 12,0 let
6,00
0,60
12,0 ≤ 20,0 let
8,00
0,60
20 let
12,50
0,60
5. Částka nekompenzované vážené dlouhé nebo krátké pozice v zóně jedna, která se kompenzuje s nekompenzovanou váženou krátkou nebo dlouhou pozicí v zóně dva, pak bude kompenzovanou váženou pozicí mezi zónami jedna a dvě. Stejný výpočet se pak provede u té části nekompenzované vážené pozice v zóně dvě, která zbývá, a nekompenzované vážené pozice v zóně tři, a vypočítá se tak kompenzovaná vážená pozice mezi zónami dvě a tři.
6. Instituce může změnit sled v odstavci 5 tak, že vypočítá kompenzovanou váženou pozici mezi zónami dvě a tři před výpočtem uvedené pozice mezi zónami jedna a dvě.
7. Zbytek nekompenzované vážené pozice v zóně jedna se pak kompenzuje s tím, co zbývá v zóně tři po kompenzaci se zónou dvě, a odvodí se tak kompenzovaná vážená pozice mezi zónami jedna a tři.
8. Po provedení tří oddělených kompenzačních výpočtů v odstavcích 5, 6 a 7 se zbývající pozice sečtou.
9. Kapitálový požadavek instituce se pak vypočítá jako součet
a)
10 % součtu kompenzovaných vážených pozic ve všech pásmech splatnosti;
b)
40 % kompenzované vážené pozice v zóně jedna;
c)
30 % kompenzované vážené pozice v zóně dvě;
d)
30 % kompenzované vážené pozice v zóně tři;
e)
40 % kompenzovaných vážených pozic mezi zónami jedna a dvě a mezi zónami dvě a tři;
f)
150 % kompenzované vážené pozice mezi zónami jedna a tři;
g)
100 % zbylých nekompenzovaných vážených pozic.
Článek 340
Výpočet obecného rizika založený na duraci
1. Místo přístupu stanoveného v článku 339 mohou instituce pro výpočet kapitálového požadavku k obecnému riziku u dluhových nástrojů využívat přístup, který využívá duraci, za předpokladu, že jej využívají soustavně.
2. V rámci přístupu založeného na duraci uvedeného v odstavci 1 instituce vypočítá z tržní hodnoty každého dluhového nástroje s pevnou úrokovou sazbou jeho výnos do doby splatnosti, což je implicitní diskontní sazba pro tento nástroj. V případě nástrojů s pohyblivou úrokovou sazbou instituce vypočítá z tržní hodnoty každého nástroje jeho výnos za předpokladu, že jistina je splatná v době, kdy může dojít k příští změně úrokové sazby.
3. Instituce poté vypočítá modifikovanou duraci každého dluhového nástroje podle následujícího vzorce:
kde:
D
=
durace vypočítaná podle následujícího vzorce:
kde:
R
=
výnos do doby splatnosti;
Ct
=
platba v hotovosti v době t;
M
=
celková doba splatnosti.
Při výpočtu modifikované durace pro dluhové nástroje, u nichž je riziko, že budou předčasně splaceny, je třeba provést opravu. EBA v souladu s článkem 16 nařízení (EU) č. 1093/2010 vydá pokyny, jak provádět tyto opravy.
4. Instituce pak zařadí každý dluhový nástroj do příslušné zóny v tabulce č. 3. Zařazení provede na základě modifikované durace každého nástroje.
Tabulka č. 3
Zóna
Modifikovaná doba trvání
(v letech)
Předpokládaný úrok (změna v %)
Jedna
0 ≤ 1,0
1,0
Dvě
1,0 ≤ 3,6
0,85
Tři
3,6
0,7
5. Instituce pak vypočítá pozici váženou duraci pro každý nástroj tak, že vynásobí jeho tržní cenu jeho modifikovanou durací a předpokládanou změnou úrokové sazby pro nástroj s příslušnou modifikovanou durací (viz sloupec 3 v tabulce č. 3).
6. Instituce vypočítá své dlouhé pozice vážené durace a krátké pozice vážené durace v každé zóně. Částka jejích dlouhých pozic vážených durací kompenzovaná s částkou krátkých pozic vážených durací v každé zóně pak bude kompenzovanou pozicí váženou durací pro tuto zónu.
Instituce pak vypočítá nekompenzované pozice vážené durace pro každou zónu. Poté použije postup pro nekompenzované vážené pozice uvedený v čl. 339 odst. 5 až 8.
7. Kapitálový požadavek instituce se pak vypočítá jako součet následujícího:
a)
2 % kompenzované pozice vážené durací pro každou zónu;
b)
40 % kompenzovaných pozic vážených durací mezi zónami jedna a dvě a mezi zónami dvě a tři;
c)
150 % kompenzované pozice vážené durací mezi zónami jedna a tři;
d)
100 % zbylých nekompenzovaných pozic vážených durací.
Oddíl 3
Akcie
Článek 341
Čisté pozice v akciových nástrojích
1. Instituce sečte odděleně veškeré své čisté dlouhé pozice a veškeré své čisté krátké pozice podle článku 327. Součet absolutních hodnot těchto dvou čísel je její celková hrubá pozice.
2. Instituce vypočítá zvlášť pro každý trh rozdíl mezi součtem čistých dlouhých a čistých krátkých pozic. Součet absolutních hodnot těchto rozdílů je její celková čistá pozice.
3. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem, které definují termín „trh“ uvedený v odstavci 2.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. ledna 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 342
Specifické riziko akciových nástrojů
Pro výpočet kapitálového požadavku ke specifickému riziku vynásobí instituce svou celkovou hrubou pozici 8 %.
Článek 343
Obecné riziko akciových nástrojů
Kapitálový požadavek k obecnému riziku je celková čistá pozice instituce vynásobená 8 %.
Článek 344
Akciové indexy
1. EBA vypracuje návrhy prováděcích technických norem, které budou obsahovat seznam akciových indexů, pro něž jsou k dispozici postupy stanovené v druhé větě odst. 4.
EBA předloží tyto návrhy prováděcích technických norem Komisi do 1. ledna 2014.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010.
2. Než technické normy uvedené v odstavci 1 vstoupí v platnost, mohou instituce nadále používat postup uvedený v odstavcích 3 a 4, pokud příslušné orgány uplatňovaly tento postup před 1. lednem 2014.
3. Futures na akciové indexy, delta ekvivalenty opcí na futures na akciové indexy a opcí na akciové indexy, dále souhrnně jen „futures na akciové indexy“, lze rozložit na pozice v jednotlivých akciích, které je tvoří. Tyto pozice lze posuzovat jako podkladové pozice v příslušných akciích a lze je odečíst od opačných pozic přímo v podkladových akciích. Instituce uvědomí příslušný orgán o využití tohoto postupu.
4. Jestliže se future na akciový index nerozloží na své podkladové pozice, posuzuje se tak, jako by to byla jednotlivá akcie. Specifické riziko u této individuální akcie lze však pominout, pokud je dotyčný future na akciový index obchodován na burze a pokud představuje relevantní vhodně diverzifikovaný index.
Oddíl 4
Upisování
Článek 345
Snížení čistých pozic
1. V případě upisování dluhových nebo akciových nástrojů mohou instituce pro výpočet svých kapitálových požadavků použít následující postup. Instituce nejprve vypočítá čisté pozice odečtením upsaných pozic, které upsaly nebo za které spoluručí třetí strany na základě formálních dohod. Čisté pozice pak instituce sníží pomocí koeficientů v tabulce č. 4 a vypočte své kapitálové požadavky za použití snížených upsaných pozic.
Tabulka č. 4
pracovní den 0:
100 %
pracovní den 1:
90 %
pracovní dny 2 až 3:
75 %
pracovní den 4:
50 %
pracovní den 5:
25 %
po pracovním dnu 5:
0 %
„Pracovní den 0“ je pracovní den, kdy se instituce bezpodmínečně zaváže přijmout známé množství cenných papírů za dohodnutou cenu.
2. Instituce informují příslušné orgány o využití odstavce 1.
Oddíl 5
Kapitálové požadavky ke specifickému riziku pozic, které jsou zajištěny úvěrovými deriváty
Článek 346
Kompenzace při zajištění úvěrovými deriváty
1. V souladu se zásadami uvedenými v odstavcích 2 až 6 lze provádět kompenzace při zajištění úvěrovými deriváty.
2. Instituce zachází s pozicí v úvěrovém derivátu jako s jednou „částí (leg)“ a se zajištěnou pozicí, která má stejnou nominální, případně pomyslnou hodnotu, jako s druhou „částí (leg)“.
3. Plnou kompenzaci lze provést, pokud se hodnota obou částí vždy pohybuje v opačném směru a zhruba ve stejné míře. To nastává v těchto případech:
a)
obě části se skládají ze zcela identických nástrojů;
b)
dlouhá hotovostní pozice je zajišťována swapem veškerých výnosů (nebo obráceně) a existuje přesný soulad mezi referenčním závazkem a podkladovou expozicí (tj. hotovostní pozicí). Splatnost samotného swapu může být odlišná od splatnosti podkladové expozice.
V těchto situacích se na žádnou část pozice nevztahuje kapitálový požadavek ke specifickému riziku.
4. Pokud se hodnota obou částí vždy pohybuje v opačném směru a pokud existuje přesný soulad mezi referenčním závazkem, splatností referenčního závazku i úvěrového derivátu a měnou podkladové expozice, uplatní se kompenzace ve výši 80 %. Kromě toho nesmí klíčové prvky smlouvy o úvěrovém derivátu vést k tomu, aby se cenový pohyb úvěrového derivátu podstatně lišil od cenových pohybů hotovostní pozice. S ohledem na míru, ve které transakce uskutečňuje přenos rizika, se kompenzace ve výši 80 % pro účely specifického rizika použije na tu stranu transakce, která má vyšší kapitálový požadavek, zatímco kapitálový požadavek ke specifickému riziku druhé strany transakce je nulový.
5. Částečnou kompenzaci lze provést, mimo situace v odstavcích 3 a 4, v těchto situacích:
a)
pozice splňuje podmínky odst. 3 písm. b), avšak existuje nesoulad v aktivech mezi referenčním závazkem a podkladovou expozicí. Pozice však splňují tyto požadavky:
i)
referenční závazek je postaven na roveň nebo je podřízen podkladovému závazku,
ii)
podkladový závazek a referenční závazek mají téhož dlužníka a jsou opatřeny právně vymahatelnou doložkou křížového selhání nebo doložkou křížového urychlení;
b)
pozice splňuje podmínky odst. 3 písm. a) nebo odstavce 4, avšak existuje nesoulad z hlediska měny nebo splatnosti mezi zajištěním úvěrového rizika a podkladovým aktivem. Nesoulad měn se zahrne do kapitálového požadavku k měnovému riziku;
c)
pozice splňuje podmínky odstavce 4, avšak existuje nesoulad v aktivech mezi hotovostní pozicí a úvěrovým derivátem. Podkladové aktivum však patří do (splnitelných) závazků v dokumentaci úvěrového derivátu.
Pro provedení částečné kompenzace se použije namísto sčítání kapitálových požadavků ke specifickému riziku za každou stranu transakce pouze vyšší z obou kapitálových požadavků.
6. Ve všech situacích, které nesplňují podmínky odstavců 3 až 5, se kapitálový požadavek ke specifickému riziku vypočítá pro každou stranu transakce zvlášť.
Článek 347
Kompenzace při zajištění úvěrovými deriváty prvního selhání a úvěrovými deriváty n-tého selhání
V případě úvěrových derivátů prvního selhání a úvěrových derivátů n-tého selhání se při kompenzaci podle článku 346 postupuje následujícím způsobem:
a)
v případě, že instituce obdrží zajištění úvěrového rizika pro několik podkladových referenčních nástrojů úvěrového derivátu s podmínkou, že první selhání kteréhokoliv z aktiv je důvodem k plnění ze zajištění a že tato úvěrová událost ukončuje smlouvu, může instituce kompenzovat specifické riziko u toho z podkladových referenčních nástrojů, pro který platí nejnižší kapitálový požadavek ke specifickému riziku podle tabulky č. 1 v článku 336;
b)
v případě, že důvodem k plnění ze zajištění úvěrového rizika je n-té selhání kterékoliv z expozic, může kupující zajištění kompenzovat specifické riziko, pouze pokud bylo zajištění poskytnuto také pro selhání 1 až (n-1) nebo pokud již selhání 1 až (n-1) nastala. V takovém případě se bude postupovat metodiky stanovené v písmenu a) pro úvěrové deriváty prvního selhání pozměněné odpovídajícím způsobem pro produkty n-tého selhání.
Oddíl 6
Kapitálové požadavky pro subjekty kolektivního investování
Článek 348
Kapitálové požadavky pro subjekty kolektivního investování
1. Aniž jsou dotčena ostatní ustanovení tohoto oddílu, podléhají pozice v subjektech kolektivního investování kapitálovému požadavku k pozičnímu riziku, zahrnujícímu specifické a obecné riziko, ve výši 32 %. Aniž je dotčen článek 353 ve spojení s pozměněnou metodou zacházení se zlatem podle čl. 352 odst. 4 a čl. 367 odst. 2 písm. b), podléhají pozice v subjektech kolektivního investování kapitálovému požadavku k pozičnímu riziku, zahrnujícímu specifické a obecné riziko, a měnovému riziku ve výši 40 %.
2. Pokud není v článku 350 uvedeno jinak, není povoleno započtení mezi podkladovými investicemi subjektu kolektivního investování a ostatními pozicemi drženými institucí.
Článek 349
Obecná kritéria pro subjekty kolektivního investování
Subjekty kolektivního investování jsou způsobilé pro přístup stanovený v článku 350, pokud jsou splněny všechny následující podmínky:
a)
prospekt subjektu kolektivního investování nebo jiný rovnocenný dokument obsahuje všechny následující body:
i)
kategorie aktiv, do kterých je danému subjektu kolektivního investování povoleno investovat;
ii)
pokud pro jeho investice platí určité limity, pak tyto relativní limity a způsoby jejich výpočtu;
iii)
pokud je přípustná páka, její maximální možná míra;
iv)
pokud je přípustné uzavírání obchodů v oblasti OTC finančních derivátů či repo obchodů nebo půjčky či výpůjčky cenných papírů, zásady omezování rizika protistrany plynoucího z těchto transakcí;
b)
daný subjekt kolektivního investování podává pololetní a roční zprávy o své podnikatelské činnosti, aby tak mohla být vyhodnocena jeho aktiva a závazky, výsledek hospodaření a činnost za dané období;
c)
na žádost držitele podílu budou akcie nebo podílové jednotky v subjektu kolektivního investování odkoupeny v hotovosti na denní bázi z aktiv subjektu;
d)
investice do subjektu kolektivního investování jsou odděleny od aktiv správce subjektu kolektivního investování;
e)
investující instituce přiměřeným způsobem hodnotí riziko spojené se subjektem kolektivního investování;
f)
subjekty kolektivního investování jsou spravovány osobami, které podléhají dohledu podle směrnice 2009/65/ES nebo rovnocenného právního předpisu.
Článek 350
Specifické metody pro subjekty kolektivního investování
1. Pokud jsou instituci známy podkladové investice subjektu kolektivního investování na denní bázi, může instituce k těmto podkladovým investicím přihlédnout při výpočtu kapitálových požadavků k pozičnímu riziku, zahrnujícímu obecné a specifické riziko. V rámci takového přístupu se s pozicemi v subjektech kolektivního investování zachází jako s pozicemi v podkladových investicích subjektu kolektivního investování. Započtení lze povolit mezi pozicemi v podkladových investicích subjektu kolektivního investování a ostatními pozicemi drženými institucí za podmínky, že instituce drží dostatečné množství akcií nebo podílových jednotek k tomu, aby bylo možné uskutečnit splacení/vytvoření výměnou za podkladové investice.
2. Instituce mohou vypočítat kapitálové požadavky k pozičnímu riziku, zahrnujícímu obecné a specifické riziko, pro pozice v subjektech kolektivního investování tak, že vezmou v úvahu hypotetické pozice nezbytné k napodobení složení a výkonu externě stanoveného indexu nebo pevného koše akcií či dluhových cenných papírů uvedených v písmenu a) níže, jsou-li splněny tyto podmínky:
a)
účelem oprávnění subjektu kolektivního investování je napodobit složení a výkon externě stanoveného indexu nebo pevného koše akcií či dluhových cenných papírů;
b)
za období alespoň šesti měsíců lze jednoznačně zjistit minimální korelační koeficient mezi denními výnosy ze subjektu kolektivního investování a indexu nebo koše akcií či dluhových cenných papírů, který sleduje, ve výši 0,9..
3. Pokud nejsou instituci podkladové investice subjektu kolektivního investování známy na denní bázi, může instituce vypočítat kapitálové požadavky k pozičnímu riziku, zahrnujícímu obecné a specifické riziko, při splnění těchto podmínek:
a)
předpokládá se, že daný subjekt kolektivního investování nejprve investuje do těch kategorií aktiv, na které se vztahuje nejvyšší kapitálový požadavek k obecnému a specifickému riziku odděleně, a to až do maximální výše, k níž je oprávněn, a poté dále investuje v sestupném pořadí, dokud nedosáhne maximálního limitu pro celkové investice. S pozicí v subjektu kolektivního investování se zachází jako s přímou investicí do předpokládané pozice;
b)
při výpočtu svého kapitálového požadavku k obecnému a specifickému riziku odděleně vezmou instituce v úvahu maximální nepřímou expozici, které by mohly dosáhnout, kdyby prostřednictvím subjektu kolektivního investování zaujaly pozice s využitím páky, a sice tím, že proporcionálně zvýší pozici v subjektu kolektivního investování až do úrovně maximální expozice vůči položkám podkladových investic, k níž je oprávněn;
c)
pokud by kapitálový požadavek k obecnému a specifickému riziku podle tohoto odstavce převyšoval požadavek stanovený v čl. 348 odst. 1, bude kapitálový požadavek omezen na uvedenou úroveň.
4. Instituce mohou při výpočtu a vykazování kapitálových požadavků k pozičnímu riziku pro pozice v subjektech kolektivního investování splňujících podmínky odstavců 1 až 4, v souladu s metodami stanovenými v této kapitole, spoléhat na tyto třetí strany:
a)
depozitáře subjektu kolektivního investování za předpokladu, že subjekt kolektivního investování investuje výhradně do cenných papírů a ukládá všechny cenné papíry do tohoto depozitáře;
b)
v případě jiných subjektů kolektivního investování správcovskou společnost subjektu kolektivního investování za předpokladu, že tato správcovská společnost splňuje kritéria stanovená v čl. 132 odst. 3 písm. a).
Správnost výpočtu potvrdí externí auditor.
KAPITOLA 3
Kapitálové požadavky k měnovému riziku
Článek 351
De minimis a vážení u měnového rizika
Pokud součet celkové čisté měnové pozice instituce a její čisté pozice ve zlatě, vypočítaný v souladu s postupem stanoveným v článku 352, včetně veškerých měnových pozic a pozic ve zlatě, pro něž jsou kapitálové požadavky vypočítány pomocí interního modelu, přesahuje 2 % jejího celkového kapitálu, vypočítá instituce kapitálový požadavek k měnovému riziku. Kapitálový požadavek k měnovému riziku je součtem celkové čisté měnové pozice a čisté pozice ve zlatě ve vykazovací měně vynásobený 8 %.
Článek 352
Výpočet celkové čisté měnové pozice
1. Čistá otevřená pozice instituce v každé měně (včetně vykazovací měny) a ve zlatě se vypočítá jako součet těchto položek (kladných nebo záporných):
a)
čisté spotové pozice (tj. všechny položky aktiv minus všechny položky závazků, včetně naběhlých úroků v příslušné měně, nebo pro zlato čistá spotová pozice ve zlatě);
b)
čisté forwardové pozice, což jsou všechny částky, které mají být obdrženy, minus všechny částky, které mají být vyplaceny v rámci forwardových měnových transakcí a transakcí ve zlatě, včetně měnových futures a futures ve zlatě a jistiny měnových swapů nezahrnutých do spotové pozice;
c)
neodvolatelných záruk a podobných nástrojů, které budou určitě využity a pravděpodobně je nebude možné získat zpět;
d)
čistého delta ekvivalentu nebo ekvivalentu vypočteného na základě delty celkového souhrnu opcí měnových a ve zlatě;
e)
tržní hodnoty jiných opcí.
Parametr delta použitý pro účely písmene d) je delta příslušné burzy. Pro OTC opce nebo tam, kde parametr delta není k dispozici z příslušné burzy, může instituce tento parametr jako takový vypočítat pomocí vhodného modelu, se svolením příslušných orgánů. Svolení bude uděleno, jestliže model vhodným způsobem provádí odhad míry změny hodnoty opce nebo opčního listu vzhledem k malým změnám tržních cen podkladových položek.
Instituce může zahrnout čisté budoucí výnosy/náklady, které ještě nevznikly, ale jsou již plně zajištěné, pokud tak činí soustavně.
Instituce může rozdělit čisté pozice ve složených měnách na jednotlivé měny podle platného poměru složení.
2. Z výpočtu čistých otevřených měnových pozic lze se svolením příslušných orgánů vyloučit veškeré pozice, které instituce vědomě převzala, aby se zajistila vůči nepříznivému působení změn směnného kurzu na své poměry kapitálu podle čl. 92 odst. 1. Takové pozice musí být neobchodní nebo strukturální povahy a jakákoli změna podmínek jejich vyloučení je předmětem zvláštního svolení příslušných orgánů. Stejným způsobem za stejných podmínek se posuzují pozice, které instituce má a které se vztahují k položkám, jež jsou už odečteny při výpočtu kapitálu.
3. Instituce může při výpočtu čisté otevřené pozice v každé měně a ve zlatě použít čistou současnou hodnotu, a to za předpokladu, že tento přístup používá soustavně.
4. Čisté krátké a dlouhé pozice v každé měně s výjimkou vykazovací měny a čistá dlouhá nebo krátká pozice ve zlatě budou přepočteny pomocí spotových směnných kurzů na vykazovací měnu. Pak se odděleně sečtou, aby se získal celkový objem čistých krátkých pozic a celkový objem čistých dlouhých pozic. Vyšší z těchto dvou celkových částek pak bude celková čistá měnová pozice instituce.
5. Instituce musí při výpočtu kapitálových požadavků odpovídajícím způsobem zohlednit kromě rizika delta i jiná rizika, která jsou s opcemi spojena.
6. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem, které definují soubor metod, jak v kapitálových požadavcích zohlednit kromě rizika delta i jiná rizika způsobem přiměřeným rozsahu a složitosti činností jednotlivých institucí v oblasti opcí.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. prosince 2013.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Před vstupem technických norem uvedených v prvním pododstavci v platnost mohou příslušné orgány pokračovat v používání stávajících vnitrostátních postupů, pokud příslušné orgány použily tyto postupy před 31. prosincem 2013.
Článek 353
Měnové riziko u subjektů kolektivního investování
1. Pro účely článku 352 se u subjektů kolektivního investování zohlední jejich skutečné měnové pozice.
2. Instituce se mohou spolehnout na zprávy těchto třetích stran o měnových pozicích v subjektu kolektivního investování:
a)
depozitář subjektu kolektivního investování za předpokladu, že subjekt kolektivního investování investuje výhradně do cenných papírů a ukládá všechny cenné papíry do tohoto depozitáře;
b)
v případě jiných subjektů kolektivního investování správcovské společnosti subjektu kolektivního investování za předpokladu, že tato správcovská společnost splňuje kritéria stanovená v čl. 132 odst. 3 písm. a).
Správnost výpočtu potvrdí externí auditor.
3. Pokud instituci nejsou známy měnové pozice v subjektu kolektivního investování, předpokládá se, že subjekt kolektivního investování v maximální možné míře povolené v rámci svého oprávnění investoval do měnových nástrojů, a instituce pro pozice obchodního portfolia zohlední při výpočtu kapitálového požadavku k měnovému riziku maximální nepřímou expozici, které by mohla dosáhnout zaujmutím pozic s využitím páky prostřednictvím subjektu kolektivního investování. Toto se uskuteční proporcionálním navýšením pozice v subjektu kolektivního investování do úrovně maximální expozice vůči položkám podkladových investic plynoucí z investičního oprávnění. S předpokládanou pozicí subjektu kolektivního investování v cizí měně se zachází jako se samostatnou měnou způsobem, jakým se zachází s investicemi ve zlatě, s výhradou připočtení celkové dlouhé pozice k celkové dlouhé otevřené měnové pozici a celkové krátké pozice k celkové krátké otevřené měnové pozici, pokud je směr investic subjektu kolektivního investování znám. Započtení mezi takovými pozicemi před výpočtem není přípustné.
Článek 354
Silně korelované měny
1. U pozic v relevantních silně korelovaných měnách mohou instituce stanovit nižší kapitálové požadavky. Dvě měny lze pokládat za silně korelované pouze v případě, že pravděpodobnost ztráty, která se vypočítává na základě denních směnných kurzů za předcházející období tří nebo pěti let, týká se stejných a opačných pozic v těchto měnách v následujících deseti pracovních dnech a činí nejvýše 4 % hodnoty příslušné kompenzované pozice (vyjádřené ve vykazovací měně), je alespoň 99 %, když se použije tříleté období sledování, a 95 %, když se použije pětileté období sledování. Kapitálový požadavek u kompenzované pozice ve dvou silně korelovaných měnách činí 4 % krát hodnota kompenzované pozice.
2. Při výpočtu požadavků podle této kapitoly nemusí instituce brát zřetel na pozice v měnách, které jsou předmětem právně závazné mezivládní dohody o omezení jejich výkyvů vůči jiným měnám zahrnutým ve stejné dohodě. Instituce vypočítají své kompenzované pozice v těchto měnách a uplatní na ně kapitálový požadavek, který není nižší než polovina maximální povolené odchylky stanovené v dotyčné mezivládní dohodě ohledně příslušných měn.
3. EBA vypracuje návrhy prováděcích technických norem uvádějících seznam měn, pro které je k dispozici postup stanovený v odstavci 1.
EBA předloží tyto návrhy prováděcích technických norem Komisi do 1. ledna 2014.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010.
4. Kapitálový požadavek u kompenzovaných pozic v měnách členských států účastnících se druhé fáze hospodářské a měnové unie může být vypočten jako 1,6 % hodnoty těchto kompenzovaných pozic.
5. Do celkové čisté otevřené pozice podle čl. 352 odst. 4 se zahrnují pouze nekompenzované pozice v měnách uvedených v tomto článku.
6. Pokud z údajů o denních směnných kurzech za předcházející období tří nebo pěti let - týkajících se stejných i opačných pozic v určitých dvou měnách během následujících 10 pracovních dní - vyplývá, že tyto dvě měny jsou zcela pozitivně korelované a dotyčná instituce se může vždy dostat do situace, že rozpětí nabídka/poptávka bude u příslušných obchodů nulové, může tato instituce na základě výslovného svolení příslušného orgánu uplatňovat do konce roku 2017 kapitálový požadavek ve výši 0 %.
KAPITOLA 4
Kapitálové požadavky ke komoditnímu riziku
Článek 355
Výběr metody pro komoditní riziko
S výhradou článků 356 až 358 instituce vypočítají kapitálový požadavek ke komoditnímu riziku pomocí jedné z metod stanovených v článcích 359, 360 a 361.
Článek 356
Obchod s vedlejšími komoditami
1. Instituce obchodující s vedlejšími zemědělskými komoditami mohou určit kapitálové požadavky ke svým skutečným zásobám komodit na konci každého roku pro následující rok, pokud jsou splněny všechny následující podmínky:
a)
v kterémkoli okamžiku během roku drží kapitál pro toto riziko, jehož objem není nižší než průměrný kapitálový požadavek k tomuto riziku pro nadcházející rok stanovený konzervativním odhadem;
b)
konzervativně odhadují očekávanou volatilitu hodnoty vypočítané podle písmene a);
c)
jejich průměrný kapitálový požadavek k tomuto riziku nepřesahuje 5 % jejich kapitálu nebo 1 milion EUR a s ohledem na volatilitu odhadnutou v souladu s písmenem b) předpokládané maximální kapitálové požadavky nepřesahují 6,5 % jejich kapitálu;
d)
instituce průběžně monitorují, zda odhady prováděné podle písmen a) a b) nadále odrážejí skutečnou situaci.
2. Instituce informují příslušné orgány o využití možnosti uvedené v odstavci 1.
Článek 357
Pozice v komoditách
1. Každá pozice v komoditách nebo komoditních derivátech se vyjadřuje ve standardní jednotce měření. Spotová cena jednotlivých komodit se vyjadřuje ve vykazovací měně.
2. Pozice ve zlatě nebo derivátech zlata jsou považovány za pozice vystavené měnovému riziku a pro účely výpočtu komoditního rizika se s nimi zachází podle potřeby v souladu s kapitolou 3 nebo 5.
3. Pro účely čl. 360 odst. 1 je přebytek dlouhých pozic instituce ve srovnání s jejími krátkými pozicemi a naopak ve stejné komoditě a stejných komoditních futures, opcích a opčních listech její čistou pozicí v dané komoditě. S derivátovými nástroji se zachází, jak je stanoveno v článku 358, jako s pozicemi v podkladové komoditě.
4. Pro účely výpočtu pozice v komoditě se s těmito pozicemi zachází jako s pozicemi ve stejné komoditě:
a)
pozice v různých podkategoriích komodity, pokud jsou podkategorie vzájemně zastupitelné;
b)
pozice v podobných komoditách, jestliže se jedná o blízké substituty a jestliže může být za období minimálně jednoho roku jednoznačně zjištěna minimální korelace 0,9 mezi cenovými pohyby.
Článek 358
Specifické nástroje
1. Komoditní futures a forwardové závazky k nákupu či prodeji jednotlivých komodit se zahrnují do systému měření rizika jako pomyslné částky vyjádřené ve standardní jednotce měření a je jim přiřazena splatnost s ohledem na den uplynutí platnosti.
2. S komoditními swapy, při nichž je jednou stranou transakce pevná cena a druhou stranou současná tržní cena, se zachází jako s řadou pozic odpovídajících pomyslné hodnotě smlouvy, přičemž jedna pozice případně odpovídá jedné platbě swapu a zahrnuje se do pásma splatnosti podle čl. 359 odst. 1. Platí-li instituce pevnou cenu a obdrží cenu plovoucí, jde o dlouhé pozice, obdrží-li instituce pevnou cenu a platí plovoucí, jde o krátké pozice. Komoditní swapy, při nichž se strany transakce týkají různých komodit, se v rámci metody splatností zanesou odděleně pro obě komodity do příslušné kolonky.
3. S opcemi a opčními listy na komodity nebo na komoditní deriváty se pro účely této kapitoly zachází jako s pozicemi, jejichž hodnota odpovídá hodnotě podkladu opce vynásobené její deltou. Takové pozice mohou být kompenzovány proti vyrovnávacím pozicím v identické podkladové komoditě nebo komoditním derivátu. Použitý parametr delta je delta stanovená příslušnou burzou. Pro OTC opce nebo tam, kde parametr delta není k dispozici z příslušné burzy, může instituce tento parametr jako takový vypočítat pomocí vhodného modelu, se svolením příslušných orgánů. Svolení je uděleno, jestliže model vhodným způsobem provádí odhad míry změny hodnoty opce nebo opčního listu vzhledem k malým změnám tržních cen podkladových položek.
Instituce musí při výpočtu kapitálových požadavků odpovídajícím způsobem zohlednit kromě rizika delta i jiná rizika, která jsou s opcemi spojena.
4. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem, které definují soubor metod, jak v kapitálových požadavcích zohlednit kromě rizika delta i jiná rizika způsobem přiměřeným rozsahu a složitosti činností jednotlivých institucí v oblasti opcí.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. prosince 2013.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Před vstupem technických norem uvedených v prvním pododstavci v platnost mohou příslušné orgány pokračovat v používání stávajících vnitrostátních postupů, pokud příslušné orgány použily tyto postupy před 31. prosincem 2013.
5. Pokud instituce odpovídá jednomu z následujících typů, zahrne do výpočtu svého kapitálového požadavku ke komoditnímu riziku dotyčné komodity:
a)
převodce komodit nebo zaručených práv vztahujících se k vlastnictví komodit v rámci rep;
b)
půjčovatel komodit v případě půjček komodit.
Článek 359
Metoda splatností
1. Instituce použije pro každou komoditu samostatnou tabulku splatností odpovídající tabulce č. 1. Všechny pozice v dotyčné komoditě se zařazují do odpovídajících pásem splatnosti. Fyzické zásoby se zařazují do prvního pásma splatnosti mezi 0 a 1 měsíc včetně.
Tabulka č. 1
Pásmo splatnosti
(1)
Rozdílová sazba (spread-rate) (v %)
(2)
0 ≤ 1 měsíc
1,50
1 ≤ 3 měsíce
1,50
3 ≤ 6 měsíců
1,50
6 ≤ 12 měsíců
1,50
1 ≤ 2 roky
1,50
2 ≤ 3 roky
1,50
3 roky
1,50
2. Pozice ve stejné komoditě lze kompenzovat a jako čisté zařadit do odpovídajících pásem splatnosti v těchto případech:
a)
pozice ve smlouvách, které mají stejný termín splatnosti;
b)
pozice ve smlouvách, jejichž splatnost se liší maximálně o 10 dnů, pokud jsou obchodovány na trzích s denními termíny dodávky.
3. Instituce pak v každém pásmu splatnosti vypočítají sumu dlouhých pozic a sumu krátkých pozic. Částka dlouhých pozic, která se porovná s krátkými pozicemi uvnitř daného pásma splatnosti, představuje kompenzovanou pozici v tomto pásmu, zatímco zbytková dlouhá nebo krátká pozice je nekompenzovanou pozicí v tomto pásmu.
4. Část nekompenzované dlouhé pozice pro dané pásmo splatnosti, která je kompenzována nekompenzovanou krátkou pozicí pro pásmo s delší splatností a naopak, představuje kompenzovanou pozici mezi dvěma pásmy splatnosti. Část nekompenzované dlouhé nebo nekompenzované krátké pozice, která nemůže být takto kompenzována, představuje nekompenzovanou pozici.
5. Kapitálový požadavek instituce pro každou komoditu se vypočítá na základě odpovídající tabulky splatností jako součet:
a)
sumy kompenzovaných dlouhých a krátkých pozic, která je vynásobena příslušnou rozdílovou sazbou uvedenou ve druhém sloupci tabulky č. 1 pro každé pásmo splatnosti a spotovou cenou komodity;
b)
kompenzované pozice mezi dvěma pásmy splatnosti pro každé pásmo splatnosti, do kterého je nekompenzovaná pozice převáděna, vynásobené sazbou držení 0,6 % a spotovou cenou komodity;
c)
zbytkových nekompenzovaných pozic vynásobených přímou sazbou 15 % a spotovou cenou komodity.
6. Celkový kapitálový požadavek instituce ke komoditnímu riziku se vypočítá jako součet kapitálových požadavků pro každou komoditu vypočítaných podle odstavce 5.
Článek 360
Zjednodušená metoda
1. Kapitálový požadavek instituce pro každou komoditu se vypočítá jako součet následujícího:
a)
15 % čisté pozice bez ohledu na to, zda jde o dlouhou nebo krátkou pozici, vynásobeno spotovou cenou komodity;
b)
3 % hrubé pozice, dlouhé plus krátké, vynásobeno spotovou cenou komodity.
2. Celkový kapitálový požadavek instituce ke komoditnímu riziku se vypočítá jako součet kapitálových požadavků pro každou komoditu vypočítaných podle odstavce 1.
Článek 361
Rozšířená metoda splatností
Instituce mohou namísto sazeb uvedených v článku 359 použít minimálních rozdílových sazeb (spread-rate), sazeb držení (carry-rate) a přímých sazeb (outright-rate), jak jsou stanoveny v následující tabulce č. 2, za předpokladu, že:
a)
se ve významném měřítku účastní obchodování s komoditami;
b)
mají vhodně diverzifikované komoditní portfolio;
c)
zatím nejsou schopny pro účely výpočtu kapitálového požadavku ke komoditnímu riziku používat interní modely.
Tabulka č. 2
Drahé kovy
(kromě zlata)
Základní kovy
Zemědělské produkty
(netrvanlivé)
Ostatní, včetně energetických produktů
Sazba rozdílová (%)
1,0
1,2
1,5
1,5
Sazba držení (%)
0,3
0,5
0,6
0,6
Sazba přímá (%)
8
10
12
15
Instituce oznámí příslušným orgánům, že tento článek využívají, spolu s doložením svého úsilí zavést interní model pro účely výpočtu kapitálového požadavku ke komoditnímu riziku.
KAPITOLA 5
Využití interních modelů pro výpočet kapitálových požadavků
Oddíl 1
Svolení a kapitálové požadavky
Článek 362
Specifické a obecné riziko
Poziční riziko u obchodovaného dluhového nebo akciového nástroje nebo jejich derivátu může být pro účely této kapitoly rozděleno na dvě složky. První je složka specifického rizika, která představuje riziko změny v ceně příslušného nástroje v důsledku faktorů ve vztahu k jeho emitentovi nebo v případě derivátů k emitentovi podkladového nástroje. Složka obecného rizika představuje riziko změny v ceně příslušného nástroje (v případě obchodovaného dluhového nástroje nebo dluhového derivátu) v důsledku změny v úrovni úrokových sazeb nebo (v případě akcií nebo akciových derivátů) rozsáhlého pohybu na akciovém trhu nespojeného se specifickými atributy jednotlivých cenných papírů.
Článek 363
Svolení používat interní modely
1. Po ověření, zda daná instituce dodržuje příslušné požadavky oddílů 2, 3 a 4, udělí příslušné orgány instituci svolení vypočítávat své kapitálové požadavky k jedné nebo více z níže uvedených kategorií rizik s využitím svých interních modelů namísto metod uvedených v kapitolách 2 až 4 nebo v kombinaci s nimi:
a)
obecné riziko akciových nástrojů;
b)
specifické riziko akciových nástrojů;
c)
obecné riziko dluhových nástrojů;
d)
specifické riziko dluhových nástrojů;
e)
měnové riziko;
f)
komoditní riziko.
2. U kategorií rizik, pro které nebylo instituci uděleno svolení uvedené v odstavci 1 k využívání jejích interních modelů, instituce nadále vypočítává kapitálové požadavky v souladu s relevantními požadavky uvedenými v kapitolách 2, 3 a 4. Svolení ze strany příslušných orgánů k použití interních modelů se vyžaduje pro každou kategorii rizik a toto svolení se udělí pouze pokud interní modely pokrývají významnou část pozic určité kategorie rizik.
3. Podstatné změny v použití interních modelů, k jejichž použití instituce obdržela svolení, rozšíření použití interních modelů, k jejichž použití instituce obdržela svolení, zejména na další kategorie rizik, a původní výpočet stresové hodnoty v riziku podle čl. 365 odst. 2 vyžadují samostatné svolení příslušného orgánu.
Instituce oznámí příslušným orgánům všechna další rozšíření a změny v užívání těchto interních modelů, k jejichž použití instituce obdržela svolení.
4. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění těchto otázek:
a)
podmínky pro posouzení, jak podstatné je rozšíření a změny v používání interních modelů;
b)
metodika hodnocení, podle nějž mohou příslušné orgány institucím povolit použití interních modelů.
c)
podmínky, za kterých se část pozic, na něž se vztahuje interní model v rámci určité kategorie rizik, považuje za „významnou“ podle odstavce 2.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. prosince 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 364
Kapitálové požadavky při použití interních modelů
1. Každá instituce používající interní model musí kromě kapitálových požadavků vypočítaných v souladu s kapitolami 2, 3 a 4 u těch kategorií rizika, pro které nebylo uděleno svolení používat interní model, splňovat kapitálový požadavek vyjádřený jako součet písmen a) a b):
a)
vyšší z těchto hodnot:
i)
denní výše hodnoty v riziku z předchozího dne vypočtená podle čl. 365 odst. 1 (VaRt-1),
ii)
průměr denní výše hodnoty v riziku vypočítané v souladu s čl. 365 odst. 1 v předcházejících 60 obchodních dnech (VaRavg), který se vynásobí multiplikačním faktorem (mc) podle článku 366;
b)
vyšší z těchto hodnot:
i)
poslední dostupná stresová hodnota v riziku instituce vypočtená podle čl. 365 odst. 2 (sVaRt-1), a
ii)
průměr stresových hodnot v riziku vypočtených způsobem a s četností podle čl. 365 odst. 2 v předcházejících 60 obchodních dnech (sVaRavg), který se vynásobí multiplikačním faktorem (ms) podle článku 366.
2. Instituce, které pro výpočet svého kapitálového požadavku ke specifickému riziku dluhových nástrojů používají interní model, musí splňovat dodatečné kapitálové požadavky vyjádřené jako součet písmen a) a b):
a)
Kapitálový požadavek vypočtený v souladu s články 337 a 338 ke specifickému riziku sekuritizovaných pozic a úvěrových derivátů n-tého selhání v obchodním portfoliu s výjimkou těch, které jsou začleněny do kapitálového požadavku ke specifickému riziku portfolia obchodování s korelací v souladu s oddílem 5, a případně i kapitálový požadavek ke specifickému riziku v souladu s kapitolou 2 oddílem 6 pro ty pozice v subjektech kolektivního investování, pro které nebyly splněny podmínky stanovené v čl. 350 odst. 1 ani v čl. 350 odst. 2;
b)
vyšší z těchto hodnot:
i)
nejnovější hodnota dodatečného rizika selhání a migrace vypočtená v souladu s oddílem 3,
ii)
průměr tohoto čísla během předchozích 12 týdnů.
3. Instituce, které mají portfolio obchodování s korelací, jež splňuje požadavky stanovené v čl. 338 odst. 1 až 3, se může rozhodnout, zda splní kapitálový požadavek na základě článku 377 namísto čl. 338 odst. 4 vypočítaný jako vyšší z těchto hodnot:
a)
nejnovější hodnota rizika pro portfolio obchodování s korelací vypočtená v souladu s oddílem 5;
b)
průměr tohoto čísla během předchozích 12 týdnů;
c)
8 % kapitálového požadavku, který by byl v době výpočtu nejnovější hodnoty rizika uvedené v písmenu a) tohoto odstavce vypočten v souladu s čl. 338 odst. 4 pro všechny tyto pozice začleněné do interního modelu pro portfolio obchodování s korelací.
Oddíl 2
Obecné požadavky
Článek 365
Výpočet VaR a stresové VaR
1. Pro výpočet výše hodnoty v riziku podle článku 364 musí být splněny tyto požadavky:
a)
denní výpočet výše hodnoty v riziku;
b)
99 % jednostranný interval spolehlivosti;
c)
desetidenní období držení;
d)
období efektivního historického pozorování nejméně jeden rok kromě případů, kdy je kratší období pozorování odůvodněno významným vzrůstem cenové volatility;
e)
nejméně měsíční aktualizace datových souborů.
Instituce může používat výše hodnoty v riziku vypočtené podle doby držení kratší než 10 dnů, navýšené až na 10 dnů pomocí vhodné metodiky, jež je pravidelně přezkoumávána.
2. Kromě toho musí instituce nejméně jednou týdně vypočítat „stresovou hodnotu v riziku“ aktuálního portfolia, v souladu s požadavky stanovenými v odstavci 1, se vstupy z modelu hodnoty v riziku kalibrovanými podle historických údajů ze souvislého dvanáctiměsíčního období velké finanční zátěže významné pro portfolio instituce. Výběr těchto historických údajů podléhá alespoň ročnímu přezkumu ze strany instituce, která oznámí výsledek příslušným orgánům. EBA sleduje škálu postupů pro výpočet stresové hodnoty v riziku a v souladu s článkem 16 nařízení (EU) č. 1093/2010 vydává pokyny pro takové postupy.
Článek 366
Regulační zpětné testování a multiplikační faktory
1. Výsledky výpočtů uvedených v článku 365 se zvyšují pomocí multiplikačních faktorů (mc) a (ms).
2. Každý z multiplikačních faktorů (mc) a (ms) je součtem nejméně 3 a plus faktoru mezi 0 a 1 podle tabulky č. 1. Tento plus faktor závisí na počtu překročení hodnoty v riziku stanovené v čl. 365 odst. 1 za posledních 250 obchodních dnů podle zpětného testování prováděného institucí.
Tabulka č. 1
Počet překročení
plus faktor
méně než 5
0,00
5
0,40
6
0,50
7
0,65
8
0,75
9
0,85
10 nebo více
1,00
3. Instituce počítají denní překročení na základě zpětného testování hypotetických a skutečných změn v hodnotě portfolia. Za překročení se považuje, pokud jednodenní změna hodnoty portfolia překročí výši hodnoty v riziku pro dotyčný den, vypočítanou pomocí interního modelu instituce. Za účelem určení plus faktoru se počet překročení vyhodnocuje alespoň čtvrtletně a rovná se vyššímu z počtu překročení na základě hypotetických a skutečných změn hodnoty portfolia.
Zpětné testování hypotetických změn hodnoty portfolia je založeno na srovnání mezi hodnotou portfolia ke konci dne a jeho hodnotou na konci následujícího dne za předpokladu nezměněných pozic.
Zpětné testování skutečných změn hodnoty portfolia je založeno na srovnání mezi hodnotou portfolia ke konci dne a jeho skutečnou hodnotou ke konci následujícího dne bez poplatků, provizí a čistého úrokového výnosu.
4. Příslušné orgány mohou v jednotlivých případech omezit plus faktor na ten, který vyplývá z překročení na základě hypotetických změn, pokud počet překročení podle skutečných změn nevyplývá z nedostatků v interním modelu.
5. Instituce oznámí příslušným orgánům neprodleně, v každém případě nejpozději do pěti pracovních dnů, překročení, která byla zjištěna v rámci zpětného testování, aby umožnily příslušným orgánům průběžně dohlížet na přiměřenost multiplikačních faktorů.
Článek 367
Požadavky na měření rizika
1. Jakýkoli interní model použitý pro výpočet kapitálových požadavků k pozičnímu riziku, měnovému riziku a komoditnímu riziku a jakýkoli interní model obchodování s korelací musí splňovat všechny následující požadavky:
a)
model přesně zachycuje všechna podstatná cenová rizika;
b)
model zachycuje v závislosti na míře aktivity instituce na příslušných trzích dostatečný počet rizikových faktorů. Je-li určitý rizikový faktor součástí modelu oceňování instituce, ale nikoli modelu měření rizika, musí být instituce schopna toto nezařazení do modelu odůvodnit ke spokojenosti příslušného orgánu. Model měření rizika zachycuje pro opce a jiné produkty nelineárnosti a také riziko korelace a bazické riziko. Jsou-li pro rizikové faktory používány zástupné ukazatele, vykazují pro skutečnou drženou pozici spolehlivé záznamy minulého vývoje.
2. Jakýkoli interní model použitý pro výpočet kapitálových požadavků k pozičnímu riziku, měnovému riziku a komoditnímu riziku musí splňovat všechny následující požadavky:
a)
model zahrnuje soubor rizikových faktorů odpovídajících úrokovým mírám v každé měně, ve které má instituce rozvahové nebo podrozvahové pozice citlivé na úrokové míry. Instituce profiluje výnosové křivky pomocí jednoho z obecně uznávaných postupů. Pro podstatné expozice vůči úrokovému riziku v hlavních měnách a na hlavních trzích se výnosová křivka rozděluje do minimálně šesti segmentů splatnosti, aby byly zachyceny změny volatility úrokových měr na výnosové křivce. Model musí také zachycovat riziko ne zcela korelovaných pohybů mezi různými výnosovými křivkami;
b)
model zahrnuje rizikové faktory týkající se zlata a jednotlivých cizích měn, ve kterých jsou pozice instituce denominovány. Pro subjekty kolektivního investování se zohlední skutečné měnové pozice subjektu kolektivního investování. Instituce se mohou spolehnout na informace třetí strany o měnových pozicích subjektu kolektivního investování, je-li správnost těchto informací náležitým způsobem zajištěna. Jestliže instituci nejsou známy měnové pozice subjektu kolektivního investování, tato pozice se izoluje a zachází se s ní v souladu s čl. 353 odst. 3;
c)
model zahrnuje nejméně jeden samostatný rizikový faktor pro každý z akciových trhů, na kterých instituce drží významnější pozice;
d)
model zahrnuje nejméně jeden samostatný rizikový faktor pro každou komoditu, ve které instituce drží významnější pozice. Model také zachycuje riziko ne zcela korelovaných pohybů mezi podobnými, nikoliv však identickými komoditami, a expozici vůči změnám forwardových cen vyplývající z nesouladu splatností. Zohledňuje rovněž charakteristiky trhu, zejména dodací lhůty a možnosti obchodníků k uzavírání pozic;
e)
interní model instituce konzervativně hodnotí riziko vznikající z méně likvidních pozic a pozic s omezenou transparentností cen podle realistických tržních scénářů. Kromě toho splňuje minimální standardy pro údaje. Zástupné ukazatele musí být přiměřeně konzervativní a lze je používat pouze tehdy, pokud jsou dostupné údaje nedostačující nebo neodrážejí skutečnou volatilitu pozice nebo portfolia.
3. Instituce mohou v rámci jakéhokoli interního modelu použitého pro účely této kapitoly používat empirické korelace v rámci jednotlivých kategorií rizika a mezi nimi pouze tehdy, pokud je přístup instituce k měření korelací přiměřený a řádně používaný.
Článek 368
Kvalitativní požadavky
1. Jakýkoli interní model použitý pro účely této kapitoly musí být koncepčně správný a řádně používaný, a zejména musí být splněny tyto kvalitativní požadavky:
a)
jakýkoli interní model použitý pro výpočet kapitálových požadavků k pozičnímu riziku, měnovému riziku nebo komoditnímu riziku je úzce začleněn do procesu každodenního řízení rizik instituce a slouží jako základ pro hlášení rizikových expozic vrcholnému vedení instituce;
b)
instituce mají útvar řízení rizik, který je nezávislý na obchodních útvarech a podléhá přímo vrcholnému vedení instituce. Útvar je odpovědný za tvorbu a používání interního modelu používaného pro účely této kapitoly. Útvar provádí počáteční a průběžné validace jakéhokoli interního modelu používaného pro účely této kapitoly a současně je odpovědný za celkový proces řízení rizik. Útvar denně vypracovává a analyzuje zprávy o výstupech jakéhokoli interního modelu používaného pro výpočet kapitálového požadavku k pozičnímu riziku, měnovému riziku a komoditnímu riziku a o vhodných opatřeních, která je třeba přijmout ohledně limitů obchodování;
c)
vedoucí orgán a vrcholné vedení instituce se aktivně účastní procesu řízení rizik a denní zprávy vypracované útvarem řízení rizik jsou přezkoumávány řídícími pracovníky, jež disponují dostatečnou pravomocí k prosazení jak redukce pozic zaujatých jednotlivými obchodníky, tak i celkové rizikové expozice instituce;
d)
instituce mají dostatečný počet zaměstnanců, kteří umějí používat propracované interní modely, a to včetně těch, které se používají pro účely této kapitoly, v oblastech obchodování, řízení rizik, auditu a back-office;
e)
instituce mají zavedené postupy, kterými sledují a zajišťují dodržování zdokumentovaného souboru interních strategií a kontrol týkajících se celkového fungování svých interních modelů, a to včetně těch, které se používají pro účely této kapitoly;
f)
u jakéhokoli interního modelu použitého pro účely této kapitoly musí být prokázána přijatelná přesnost v měření rizik;
g)
instituce často provádějí důkladné zátěžové testování, včetně reverzních zátěžových testů, které zahrnuje jakýkoli interní model používaný pro účely této kapitoly, a výsledky těchto zátěžových testů přezkoumává vrcholné vedení a zohledňuje je při stanovování strategií a limitů. Tento proces se zaměřuje zejména na nelikvidnost trhů v krizových podmínkách na trhu, riziko koncentrace, jednosměrné trhy, riziko událostí a riziko náhlého selhání (jump-to-default), nelinearitu produktů, pozice hluboko mimo peníze, pozice podléhající zvětšujícím se rozdílům cen a další rizika, která nemusí být přiměřeně zachycena v interních modelech. Aplikované výkyvy musí zohlednit povahu portfolia a dobu, která by mohla být nutná pro zajištění nebo zvládnutí rizik za ztížených tržních podmínek;
h)
jako součást svého běžného výkonu vnitřního auditu provádějí instituce nezávislý přezkum svých interních modelů, a to včetně těch, které se používají pro účely této kapitoly.
2. Přezkum uvedený v odst. 1 písm. h) se vztahuje jak na činnosti obchodních útvarů, tak i na činnosti nezávislého útvaru řízení rizik. Nejméně jednou ročně instituce provede přezkum svého celkového procesu řízení rizik. Tento přezkum se vztahuje na tyto prvky:
a)
adekvátnost dokumentace o systému a procesu řízení rizik a o organizaci útvaru řízení rizik;
b)
začlenění měření rizika do každodenního řízení rizika a spolehlivost informačního systému pro vedení instituce;
c)
postup používaný institucí pro schvalování modelů oceňování rizika a systémy oceňování, které používají pracovníci útvaru sjednávání obchodů (front office) a útvaru vypořádání obchodů (back office);
d)
rozsah rizik zachycených interním modelem pro měření rizika a validaci jakýchkoli podstatných změn v interním modelu pro měření rizika;
e)
přesnost a úplnost údajů o pozicích, přesnost a přiměřenost předpokladů volatility a korelace a přesnost při oceňování a výpočtech citlivosti na riziko;
f)
ověřovací postup, kterého instituce využívá k vyhodnocování jednotnosti, časové příhodnosti, spolehlivosti a nezávislosti zdrojů údajů používaných v interním modelu;
g)
ověřovací postup, kterého instituce využívá k vyhodnocování zpětného testování, pomocí něhož hodnotí přesnost interního modelu.
3. Instituce sledují vývoj technik a osvědčených postupů a využívají jich ve všech svých interních modelech, jež se používají pro účely této kapitoly.
Článek 369
Interní validace
1. Instituce zavedou postupy, kterými zajistí, aby všechny jejich interní modely používané pro účely této kapitoly byly adekvátně validovány přiměřeně kvalifikovanými stranami nezávislými na vývojovém procesu, a tím bylo zaručeno, že jsou koncepčně správné a odpovídajícím způsobem zahrnují všechna podstatná rizika. Validace se provádí zpočátku, když je interní model vyvinut, a vždy, když jsou v něm provedeny významné změny. Validace se provádí také v pravidelných intervalech, ale zejména když dojde k významným strukturálním změnám na trhu nebo ke změnám ve složení portfolia, které by mohly vést k tomu, že interní model již není adekvátní. Instituce sledují vývoj technik a osvědčených postupů pro interní validaci a zavádějí nové poznatky do praxe. Validace interního modelu se neomezuje na zpětné testování, ale zahrnuje přinejmenším také tyto prvky:
a)
testy prokazující, že veškeré předpoklady v interním modelu jsou přiměřené a nepodceňují nebo nepřeceňují rizika;
b)
vedle regulatorních programů zpětného testování provádějí samy instituce validační testy interního modelu týkající se rizik a struktury jejich portfolií, včetně zpětného testování;
c)
využití hypotetických portfolií, aby se zajistilo, že interní model je schopen zohlednit specifické strukturální vlastnosti, které se mohou objevit, například podstatná bazická rizika a riziko koncentrace.
2. Instituce provádějí zpětné testování jak pro skutečné, tak pro hypotetické změny hodnoty portfolia.
Oddíl 3
Zvláštní požadavky na modelování specifického rizika
Článek 370
Požadavky na modelování specifického rizika
Interní model používaný pro výpočet kapitálových požadavků ke specifickému riziku a interní model pro obchodování s korelací musí splňovat tyto dodatečné požadavky:
a)
objasňuje historické cenové pohyby v portfoliu;
b)
zachycuje koncentrace z hlediska velikosti a změn skladby portfolia;
c)
správně funguje také v nepříznivých podmínkách;
d)
je validován pomocí zpětného testování, na jehož základě se posuzuje, zda je specifické riziko přesně zachyceno. Pokud instituce provádí toto zpětné testování na základě relevantních subportfolií, musí být tato subportfolia vybírána stále stejným způsobem;
e)
zachycuje bazické riziko vázané na daný titul, a je zejména citlivý k podstatným idiosynkratickým rozdílům mezi podobnými, nikoli však identickými pozicemi;
f)
zachycuje riziko událostí.
Článek 371
Vyloučení z modelů specifického rizika
1. Instituce se může rozhodnout, že z výpočtu svého kapitálového požadavku ke specifickému riziku pomocí interního modelu vyloučí ty pozice, u nichž splňuje kapitálový požadavek ke specifickému riziku v souladu s čl. 332 odst. 1 písm. e) nebo článkem 337 s výjimkou těch pozic, na něž se vztahuje přístup podle článku 377.
2. Instituce se může rozhodnout, že ve svém interním modelu nebude zachycovat rizika selhání a migrace u obchodovaných dluhových nástrojů, pokud tato rizika zachycuje prostřednictvím požadavků stanovených v oddíle 4.
Oddíl 4
Interní model pro dodatečné riziko selhání a migrace
Článek 372
Požadavek mít interní model IRC
Instituce, která používá interní model pro výpočet kapitálových požadavků ke specifickému riziku obchodovaných dluhových nástrojů, zavede také interní model pro dodatečné riziko selhání a migrace (IRC), pomocí nějž zachytí vedle rizik zachycených výpočtem hodnot v riziku, popsaným v čl. 365 odst. 1, i dodatečná rizika selhání a migrace pozic jejího obchodního portfolia. Instituce musí prokázat, že její interní model splňuje níže uvedené standardy za předpokladu konstantní úrovně rizika a případně upravené tak, aby odrážely dopad likvidity, koncentrací, zajišťování a přítomnosti opčních charakteristik:
a)
interní model umožňuje smysluplné rozlišení rizika a přesné a konzistentní odhady dodatečného rizika selhání a migrace;
b)
odhady potenciálních ztrát získané pomocí interního modelu plní zásadní úlohu při řízení rizik prováděném danou institucí;
c)
údaje o trhu a pozicích využívané pro účely interního modelu jsou aktuální a jsou podrobovány odpovídajícímu hodnocení kvality;
d)
jsou splněny požadavky uvedené v čl. 367 odst. 3, článku 368, čl.369 odst. 1 a v čl.370 písm. b), c), e) a f).
EBA vydá pokyny týkající se požadavků uvedených v článcích 373 až 376.
Článek 373
Rozsah použití interního modelu IRC
Interní model IRC zahrnuje všechny pozice, pro které platí kapitálový požadavek ke specifickému úrokovému riziku včetně těch, pro které platí 0 % kapitálový požadavek ke specifickému riziku podle článku 336, ale nezahrnuje sekuritizované pozice a úvěrové deriváty n-tého selhání.
Instituce může, se svolením příslušných orgánů, rozhodnout, že bude do modelu IRC soustavně zahrnovat všechny kótované akciové pozice a derivátové pozice odvozené od kótovaných akcií. Svolení se udělí, pokud je takové zařazení v souladu se způsobem, jakým instituce interně měří a řídí riziko.
Článek 374
Parametry interního modelu IRC
1. Instituce používají interní model pro výpočet hodnoty, která vyjadřuje ztráty způsobené selháním a migracemi mezi interními či externími ratingy s 99,9 % intervalem spolehlivosti za horizont jednoho roku. Instituce vypočítají tuto hodnotu alespoň jednou týdně.
2. Korelační předpoklady jsou podpořeny analýzou objektivních údajů v koncepčně správném rámci. Interní model přiměřeně odráží koncentrace emitentů. Odráží rovněž koncentrace, které mohou za krizových podmínek vznikat v rámci kategorií produktů a napříč těmito kategoriemi.
3. Interní model IRC odráží dopad korelací mezi případy selhání a migrace. Dopad diverzifikace mezi případy selhání a migrace na jedné straně a ostatními rizikovými faktory na straně druhé tento model odrážet nesmí.
4. Interní model je založen na předpokladu konstantní úrovně rizika po dobu horizontu v délce jednoho roku, z čehož vyplývá, že dané jednotlivé pozice či skupiny pozic v obchodním portfoliu, u nichž během jejich horizontu likvidity došlo k selhání či migraci, jsou na konci horizontu likvidity přeskládány tak, aby dosáhly počáteční úrovně rizika. Alternativně se instituce může rozhodnout, že bude konzistentně používat předpoklad konstantní pozice po dobu jednoho roku.
5. Horizonty likvidity se stanoví podle doby potřebné k prodeji pozice nebo zajištění všech podstatných relevantních cenových rizik za krizových podmínek na trhu, se zvláštním přihlédnutím k velikosti dané pozice. Horizonty likvidity odrážejí skutečné postupy a zkušenosti z období systematických i idiosynkratických stresů. Horizont likvidity je měřen za konzervativních předpokladů a je dostatečně dlouhý k tomu, aby samotný akt prodeje či zajištění podstatně neovlivnil cenu, za kterou by se prodej nebo zajištění uskutečnily.
6. Pro určení vhodného horizontu likvidity pro pozici či skupinu pozic platí minimální období tří měsíců.
7. Určení vhodného horizontu likvidity pro pozici či skupinu pozic musí zohlednit interní zásady instituce týkající se úprav ocenění a řízení nehybných pozic. Jestliže instituce určuje horizonty likvidity spíše pro skupiny pozic než pro jednotlivé pozice, kritéria pro definování skupin pozic jsou stanovena způsobem, který smysluplně odráží rozdíly v úrovni likvidity. Horizonty likvidity pro koncentrované pozice jsou delší, a odrážejí tak delší období nutné k uzavření takových pozic. Horizont likvidity pro aktiva uskladněná k sekuritizaci (securitisation warehouse) odráží dobu nutnou k vytvoření, prodeji a sekuritizaci aktiv nebo k zajištění podstatných rizikových faktorů za krizových podmínek na trhu.
Článek 375
Zohlednění zajištění v interním modelu IRC
1. Do interního modelu instituce k zachycování dodatečných rizik selhání a migrace lze začlenit zajištění. Pozice lze kompenzovat, pokud se dlouhé a krátké pozice týkají stejného finančního nástroje. Zajištění nebo diversifikační efekty spojené s dlouhými a krátkými pozicemi se zahrnutím různých nástrojů nebo různých cenných papírů vydaných týmž dlužníkem i s dlouhými a krátkými pozicemi u různých emitentů lze zohlednit pouze explicitním modelováním hrubých dlouhých a krátkých pozic v různých nástrojích. Instituce zohlední dopad podstatných rizik, která by mohla vzniknout v intervalu mezi okamžikem splatnosti zajištění a horizontem likvidity, i možnou přítomnost významných bazických rizik v zajišťovacích strategiích podle produktu, seniority v kapitálové struktuře, interního či externího ratingu, doby splatnosti, roku původu a jiných rozdílů v nástrojích. Instituce zohledňuje zajištění pouze v rozsahu, v němž je lze zachovat i v situaci, kdy se u dlužníka zvyšuje pravděpodobnost úvěrové či jiné události.
2. U pozic v obchodním portfoliu zajištěných pomocí dynamických zajišťovacích strategií lze zohlednit přeskládání zajištění v rámci horizontu likvidity zajištěné pozice za předpokladu, že instituce:
a)
se rozhodne modelovat přeskládání zajištění konzistentně v celé příslušné skupině pozic obchodního portfolia;
b)
prokáže, že zohlednění výsledků přeskládání vede k lepšímu měření rizik, a
c)
prokáže, že trhy pro zajišťující nástroje jsou dostatečně likvidní na to, aby toto přeskládání i v krizových obdobích umožnily. Veškerá zbytková rizika vyplývající z dynamických zajišťovacích strategií musí být zohledněna v kapitálovém požadavku.
Článek 376
Zvláštní požadavky na interní model IRC
1. Interní model k zachycování dodatečných rizik selhání a migrace odráží nelineární dopad opcí, strukturovaných úvěrových derivátů a ostatních pozic s podstatným nelineárním chováním vzhledem k cenovým pohybům. Instituce rovněž řádně zohlední rizika modelů přítomná v oceňování a odhadování cenových rizik spojených s takovými produkty.
2. Interní model je založen na údajích, které jsou objektivní a aktuální.
3. Při nezávislém přezkoumávání a validaci svých interních modelů používaných pro účely této kapitoly, a to i pro účely systému měření rizika, instituce provádí zejména všechny tyto činnosti:
a)
ověří, zda je její modelovací přístup ke korelacím a cenovým změnám pro její portfolio vhodný, včetně volby a vah jejích faktorů systémového rizika;
b)
provede různé zátěžové testy včetně analýzy citlivosti a analýzy scénářů s cílem vyhodnotit kvalitativní a kvantitativní oprávněnost interního modelu, zvláště pokud jde o zacházení s koncentrovanými pozicemi. Tyto testy nesmí být omezeny na škálu zaznamenaných historických událostí;
c)
uskuteční vhodnou kvantitativní validaci včetně příslušných interních standardů (benchmarks) modelování.
4. Interní model musí být konzistentní s interními metodikami řízení rizik pro určování, měření a řízení obchodních rizik používanými v dané instituci.
5. Instituce musí dokumentovat své interní modely tak, aby byly její předpoklady ohledně korelací a dalších prvků modelovacího postupu pro příslušné orgány transparentní.
6. Interní model konzervativně hodnotí riziko vznikající z méně likvidních pozic a pozic s omezenou transparentností cen za realistických tržních scénářů. Kromě toho splňuje minimální standardy pro údaje. Zástupné ukazatele jsou přiměřeně konzervativní a lze je používat pouze tehdy, pokud jsou dostupné údaje nedostačující nebo neodrážejí skutečnou volatilitu pozice nebo portfolia.
Oddíl 5
Interní model pro obchodování s korelací
Článek 377
Požadavky na interní model pro obchodování s korelací
1. Příslušné orgány udělí svolení používat interní model pro kapitálový požadavek u obchodního portfolia s korelací namísto kapitálového požadavku podle článku 338 institucím, kterým je povoleno používat interní model pro specifické riziko dluhových nástrojů a které splňují požadavky stanovené v odstavcích 2 až 6 tohoto článku, v čl. 367 odst. 1 a odst. 3, v článku 368, čl. 369 odst. 1 a čl. 370 písm. a), b), c), e) a f).
2. Instituce použije tento interní model pro výpočet hodnoty, která přiměřeně zachytí všechna cenová rizika s 99,9 % intervalem spolehlivosti po dobu horizontu v délce jednoho roku za předpokladu konstantní úrovně rizika a případně bude upravena tak, aby odrážela vliv likvidity, koncentrací, zajištění a přítomnosti opčních charakteristik. Instituce vypočítají tuto hodnotu alespoň jednou týdně.
3. Model uvedený v odstavci 1 náležitě zachytí tato rizika:
a)
kumulativní riziko vyplývající z vícenásobných selhání u tranšovaných produktů, včetně různého řazení selhání;
b)
riziko úvěrového rozpětí, včetně gama efektů a křížových gama efektů;
c)
volatilitu implikovaných korelací, včetně křížového efektu mezi rozpětími a korelacemi;
d)
bazické riziko včetně:
i)
bazického rozdílu mezi úvěrovým rozpětím indexu a úvěrovým rozpětím jeho jednotlivých složek a
ii)
bazického rozdílu mezi implikovanou korelací indexu a implikovanou korelací individuálního portfolia (bespoke portfolios);
e)
volatilitu míry výtěžnosti, jelikož tato volatilita souvisí s tím, že míra výtěžnosti má tendenci ovlivňovat ceny tranší;
f)
riziko podhodnocení nákladu zajištění (hedge slippage) vzhledem ke skutečnosti, že komplexní riziková míra využívá dynamické zajišťování, a potenciální náklady na přeskládání těchto zajištění;
g)
jakákoli další podstatná cenová rizika pozic v portfoliu obchodování s korelací.
4. Instituce v rámci modelu uvedeného v odstavci 1 použije dostatek tržních údajů, aby tak zajistila plné zachycení zásadních rizik těchto expozic ve svém interním přístupu, v souladu s požadavky stanovenými v tomto článku. Instituce rovněž prokáže příslušným orgánům prostřednictvím zpětného testování nebo jinými vhodnými prostředky, že její model dokáže odpovídajícím způsobem objasnit historické cenové změny těchto produktů.
Instituce zavede odpovídající zásady a postupy pro oddělení pozic, pro které má svolení začlenit je do kapitálového požadavku v souladu s tímto článkem, od jiných pozic, pro které takové svolení nemá.
5. Instituce pravidelně podrobí portfolio všech pozic zahrnutých do modelu uvedeného v odstavci 1 souboru zvláštních, předem stanovených zátěžových scénářů. Tyto zátěžové scénáře zkoumají účinky krizových podmínek na míry selhání, míry výtěžnosti, úvěrová rozpětí, bazické riziko a účinky korelací a jiných relevantních rizikových faktorů na portfolio obchodování s korelací. Instituce tyto zátěžové scénáře použije alespoň jednou týdně a alespoň jednou za čtvrt roku podá příslušným orgánům zprávu o výsledcích, která bude zahrnovat srovnání s kapitálovým požadavkem dané instituce stanoveným podle tohoto článku. Jakékoli případy, kdy zátěžové testy ukazují na podstatně nedostatečný kapitálový požadavek pro portfolio obchodování s korelací, jsou oprávněnému orgánu dohledu včas hlášeny. EBA vydá pokyny pro používání zátěžových scénářů určených pro portfolio obchodování s korelací.
6. Interní model instituce konzervativně hodnotí riziko vznikající z méně likvidních pozic a pozic s omezenou transparentností cen za realistických tržních scénářů. Kromě toho splňuje minimální standardy pro údaje. Zástupné ukazatele jsou přiměřeně konzervativní a lze je používat pouze tehdy, pokud jsou dostupné údaje nedostačující nebo neodrážejí skutečnou volatilitu pozice nebo portfolia.
HLAVA V
KAPITÁLOVÉ POŽADAVKY K VYPOŘÁDACÍMU RIZIKU
Článek 378
Vypořádací riziko a riziko dodání
V případě transakcí, v nichž dluhové nástroje, akcie, cizí měny a komodity (kromě repo obchodů a půjček nebo výpůjček cenných papírů nebo komodit) nejsou vypořádány po řádném datu dodání, instituce vypočítá cenový rozdíl, kterému je vystavena.
Cenový rozdíl se vypočítá jako rozdíl mezi dohodnutou vypořádací cenou za dotyčný dluhový nástroj, akcii, cizí měnu nebo komoditu a jejich aktuální tržní hodnotou, pokud by tento rozdíl mohl znamenat pro úvěrovou instituci ztrátu.
Instituce cenový rozdíl vynásobí příslušným koeficientem v pravém sloupci níže uvedené tabulky č. 1 za účelem výpočtu kapitálového požadavku instituce k vypořádacímu riziku.
Tabulka č. 1
Počet pracovních dnů po řádném dni vypořádání
(%)
5 - 15
8
16 - 30
50
31 - 45
75
46 nebo více
100
Článek 379
Volné dodávky
1. Od instituce se požaduje, aby držela kapitál, jak je stanoveno v tabulce č. 2, pokud:
a)
zaplatila za cenné papíry, cizí měny nebo komodity dříve, než je obdržela, nebo dodala cenné papíry, cizí měny nebo komodity dříve, než za ně dostala zaplaceno;
b)
v případě přeshraničních transakcí uplynul jeden nebo více dnů od provedení platby nebo dodávky.
Tabulka č. 2
Kapitálové zacházení s volnými dodávkami
Sloupec 1
Sloupec 2
Sloupec 3
Sloupec 4
Typ transakce
Až do první smluvní platby nebo dodávky
Od první smluvní platby nebo dodávky až do čtyř dnů po druhé smluvní platbě nebo dodávce
Od 5 pracovních dnů po druhé smluvní platbě nebo dodávce až do zániku transakce
Volné dodávky
Bez kapitálového požadavku
Zacházet jako s expozicí
Zacházet jako s expozičním rizikem s váhou 1 250 %
2. Při uplatňování rizikové váhy na expozice volných dodávek, se kterými se zachází podle sloupce 3 v tabulce č. 2, mohou instituce využívající přístup IRB stanovený v části třetí hlavě II kapitole 3 přiřadit protistranám, pro které nemají jinou expozici investičního portfolia, PD na základě externího ratingu protistrany. Instituce používající vlastní odhady LGD mohou uplatnit LGD stanovené v čl. 161 odst. 1 na expozice volných dodávek, které se posuzují podle sloupce 3 v tabulce č. 2, za předpokladu, že tento postup uplatní na všechny takové expozice. Alternativně mohou instituce používající přístup IRB stanovený v části třetí hlavě II kapitole 3 uplatnit rizikové váhy podle standardizovaného přístupu stanoveného v části třetí hlavě II kapitole 2 za předpokladu, že je uplatní na všechny takové expozice, nebo mohou na všechny takové expozice uplatnit 100 % rizikovou váhu.
Pokud není výše kladné expozice vyplývající z transakcí v rámci volných dodávek podstatná, mohou instituce na tyto expozice uplatnit rizikovou váhu 100 % kromě případů, kdy je třeba na tyto expozice uplatnit rizikovou váhu 1 250 % v souladu se sloupcem 4 tabulky č. 2 v odstavci 1.
3. Jako alternativu k používání rizikové váhy 1 250 % na expozice volných dodávek podle sloupce 4 tabulky č. 2 v odstavci 1 může instituce odečíst převedenou hodnotu plus stávající pozitivní expozici těchto expozic vůči položkám kmenového kapitálu tier 1 v souladu se čl. 36 odst. 1 písm. k).
Článek 380
Upuštění od požadavků
Pokud dojde k systémovému selhání celého vypořádacího nebo clearingového systému nebo ústřední protistrany, mohou příslušné orgány upustit od kapitálových požadavků vypočtených podle článků 378 a 379, dokud nedojde k nápravě situace. V tomto případě nebude selhání protistrany při vypořádání obchodu považováno za selhání pro účely úvěrového rizika.
HLAVA VI
KAPITÁLOVÉ POŽADAVKY K RIZIKU ÚVĚROVÉ ÚPRAVY V OCENĚNÍ
Článek 381
Význam pojmu „úvěrová úprava v ocenění“
Pro účely této hlavy a hlavy II kapitoly 6 se „úvěrovou úpravou v ocenění“ (credit valuation adjustment, dále jen „CVA“) rozumí úprava v ocenění portfolia transakcí s protistranou, které bylo stanoveno tržní cenou střed. Tato úprava odráží aktuální tržní hodnotu úvěrového rizika protistrany vůči instituci, ovšem neodráží aktuální tržní hodnotu úvěrového rizika instituce vůči protistraně.
Článek 382
Oblast působnosti
1. Instituce vypočítá kapitálové požadavky k riziku CVA v souladu s touto hlavou u všech OTC derivátových nástrojů pro všechny své obchodní činnosti, s výjimkou úvěrových derivátů uznaných ke snížení objemů rizikově vážených expozic pro úvěrové riziko.
2. Instituce zahrnou transakce s financováním cenných papírů do výpočtu kapitálových požadavků podle odstavce 1, pokud příslušný orgán rozhodne, že expozice dané instituce vůči riziku CVA vyplývajícímu z těchto operací jsou podstatné.
3. Transakce se způsobilou ústřední protistranou a transakce mezi klientem a členem clearingového systému, pokud člen clearingového systému působí jako prostředník mezi klientem a způsobilou ústřední protistranou a dané transakce způsobují vznik obchodní expozice člena clearingového systému vůči způsobilé ústřední protistraně, se vylučují z kapitálových požadavků k riziku CVA.
4. Z kapitálových požadavků k riziku CVA se vylučují tyto transakce:
a)
operace s nefinančními protistranami podle definice uvedené v čl. 2 bodu 9 nařízení (EU) č. 648/2012, nebo operace s nefinančními protistranami usazenými ve třetí zemi, pokud tyto operace nepřekročí clearingový práh podle čl. 10 odst. 3 a 4 uvedeného nařízení.
b)
obchody uvnitř skupiny podle článku 3 nařízení (EU) č. 648/2012, pokud členské státy nepřijmou vnitrostátní právní předpisy požadující strukturální oddělení v rámci bankovní skupiny, přičemž v takovém případě mohou příslušné orgány požadovat, aby byly tyto obchody uvnitř skupiny mezi strukturálně oddělenými institucemi zahrnuty do kapitálových požadavků;
c)
operace s protistranami podle čl. 2 bodu 10 nařízení (EU) č. 648/2012, na něž se vztahují přechodná ustanovení čl. 89 odst. 1 uvedeného nařízení, dokud tato přechodná ustanovení nepřestanou být použitelná;
d)
operace s protistranami podle čl. 1 odst. 4 písm. a) a b) a odst. 5 písm. a), b) a c) nařízení (EU) č. 648/2012 a operace s protistranami, pro něž je v článku 115 tohoto nařízení stanovena riziková váha 0 % pro expozice vůči takovým protistranám.
Výjimka z požadavku CVA vůči takovým operacím podle tohoto odstavce písm. c), které jsou podniknuty během přechodného období stanoveného v čl. 89 odst. 1 nařízení (EU) č. 648/2012, by se uplatní po celou dobu smlouvy týkající se takové operace.
5. EBA provede do 1. ledna 2015 a poté každé dva roky přezkum s ohledem na vývoj v oblasti mezinárodní regulace, mimo jiné o potenciálních metodikách nastavení a prahů pro uplatnění požadavků CVA vůči nefinačním protistranám usazeným ve třetí zemi.
EBA ve spolupráci s orgánem ESMA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro stanovení postupů, jimiž by se operace s nefinančními protistranami usazenými ve třetí zemi vyňaly z kapitálových požadavků pro riziko CVA.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do šesti měsíců ode dne provedení přezkumu uvedeného v prvním pododstavci.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v druhém pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.];
Článek 383
Pokročilá metoda
1. Instituce, která má svolení používat interní model pro specifické riziko dluhových nástrojů v souladu s čl. 363 odst. 1 písm. d), pro všechny transakce, pro které má svolení k použití metody interního modelu pro určení hodnoty expozice u přidružené expozice úvěrového rizika protistrany v souladu s článkem 283, stanoví kapitálové požadavky k riziku CVA modelováním dopadu změn úvěrových rozpětí protistrany na CVA všech protistran těchto transakcí, s přihlédnutím k zajištěním CVA, která jsou způsobilá podle článku 386.
Instituce použije svůj interní model pro stanovení kapitálových požadavků ke specifickému riziku spojenému s obchodovanými dluhovými pozicemi a uplatní 99 % interval spolehlivosti a období držení rovnocenné 10 dnům. Interní model je třeba použít takovým způsobem, aby simuloval změny úvěrového rozpětí protistran, ale nemodeloval citlivost CVA na změny jiných tržních faktorů, včetně změny v hodnotě referenčního aktiva, komodity, měny nebo úrokové sazby derivátu.
Kapitálové požadavky k riziku CVA pro každou protistranu se vypočítají v souladu s tímto vzorcem:
kde:
ti
=
čas i-tého přecenění s počátkem v t0= 0;
tT
=
nejdelší smluvní splatnost z celé skupiny transakcí se započtením s protistranou;
si
=
je úvěrové rozpětí protistrany vztahující se k časovému vrcholu ti použité pro výpočet CVA protistrany. Pokud je známo rozpětí swapu úvěrového selhání protistrany, instituce použije toto rozpětí. Pokud toto rozpětí swapu úvěrového selhání známo není, instituce použije zástupný indikátor rozpětí přiměřený ratingu, odvětví a regionu protistrany;
LGDMKT
=
LGD protistrany, která je založena na rozpětí tržního nástroje protistrany, pokud je nástroj protistrany znám. Pokud nástroj protistrany znám není, musí být založena na zástupných indikátorech rozpětí, které jsou přiměřené s ohledem na rating, odvětví a region protistrany.
První člen součtu představuje aproximaci tržní implikované podmíněné pravděpodobnosti selhání ke kterému by došlo mezi dobami ti-1 a ti;
EEi
=
očekávaná expozice vůči protistraně v čase přecenění ti, přičemž expozice plynoucí z různých skupin transakcí se započtením vůči stejné protistraně se sčítají a nejdelší splatnost každé skupiny transakcí se započtením je dána nejdelší smluvní splatností ve skupině transakcí se započtením; v případě maržového obchodování musí instituce použít zacházení stanovené v odstavci 3, pokud instituce používá pro maržové obchodování míry EPE uvedené v čl. 285 odst. 1 písm. a) nebo písm. b);
Di
=
bezrizikový diskontní faktor v čase ti, kde D0 = 1.
2. Při výpočtu kapitálových požadavků k riziku CVA pro protistranu založí instituce všechny vstupy do svého interního modelu pro specifické riziko dluhových nástrojů na těchto vzorcích (podle toho, který je vhodný):
a)
pokud je model založen na úplném přecenění, je nutno přímo použít vzorec uvedený v odstavci 1.
b)
pokud je model založen na citlivosti na úvěrová rozpětí pro specifické časové vrcholy, instituce založí každou citlivost na úvěrové rozpětí („Regulatorní CS01“) na tomto vzorci:
Pro poslední časový úsek i = T je odpovídajícím vzorcem
c)
pokud model využívá citlivostí na úvěrové rozpětí, pokud jde o paralelní posuny v úvěrovém rozpětí, instituce použije tento vzorec:
d)
pokud model využívá citlivostí druhého řádu na posuny v úvěrových rozpětích (gama rozpětí), vypočítá se gama podle vzorce v odstavci 1.
3. Instituce používající míry EPE pro kolateralizované OTC deriváty uvedené v čl. 285 odst. 1 písm. a) nebo b) postupují při stanovování kapitálových požadavků k riziku CVA v souladu s odstavcem 1 takto:
a)
předpokládají konstantní profil očekávaných expozic;
b)
stanoví očekávanou expozici rovnu efektivní očekávané expozici vypočítané podle čl. 285 odst. 1 písm. b) pro splatnosti rovnající se větší z těchto hodnot:
i)
polovina nejdelší splatnosti vyskytující se ve skupině transakcí se započtením;
ii)
pomyslná vážená průměrná splatnost všech transakcí v rámci skupiny transakcí se započtením.
4. Instituce, které je uděleno svolení příslušným orgánem v souladu s článkem 283 používat metodu interního modelu pro výpočet hodnot expozice ve vztahu k většině její činnosti, ale která používá metody stanovené v hlavě II kapitole 6 oddíle 3, 4 nebo 5 pro menší portfolia a které je uděleno povolení používat přístup interních modelů pro specifické riziko dluhových nástrojů v souladu s čl.363 odst. 1 písm. d), může se svolením příslušných orgánů vypočítat kapitálové požadavky k riziku CVA v souladu s odstavcem 1 pro skupiny transakcí se započtením nezahrnuté do metody interního modelu. Příslušné orgány udělí toto svolení pouze tehdy, pokud instituce používá metody stanovené v hlavě II kapitole 6 oddíle 3, 4 nebo 5 pro omezený počet malých portfolií.
Pro účely výpočtu podle předchozího pododstavce, a pokud model použitý v rámci metody interního modelu nevytvoří profil očekávaných expozic, postupují instituce takto:
a)
předpokládají konstantní profil očekávaných expozic;
b)
stanoví očekávané expozice jako rovnající se hodnotě expozice vypočtené podle metod stanovených v hlavě II kapitole 6 oddíle 3, 4 nebo 5 nebo podle metody interního modelu pro splatnost rovnající se větší z těchto hodnot:
i)
polovina nejdelší splatnosti vyskytující se ve skupině transakcí se započtením;
ii)
pomyslná vážená průměrná splatnost všech transakcí v rámci skupiny transakcí se započtením.
5. Instituce stanoví kapitálové požadavky k riziku CVA v souladu s čl. 364 odst. 1 a články 365 a 367 jako součet nestresových a stresových hodnot v riziku, které se vypočtou takto:
a)
pro nestresovou hodnotu v riziku se použije stávající kalibrace parametrů pro očekávané expozice, jak je uvedeno v čl. 292 odst. 2 prvním pododstavci;
b)
pro stresovou hodnotu v riziku se použijí budoucí profily očekávaných expozic protistrany s využitím zátěžové kalibrace uvedené v čl. 292 odst. 2 druhém pododstavci. Krizové období pro parametry úvěrového rozpětí je nejvážnější jednoleté krizové období, které lze identifikovat v rámci tříletého krizového období použitého pro parametry expozice;
c)
pro tyto výpočty se použije koeficient násobení třemi zavedený ve výpočtu kapitálových požadavků na základě hodnoty v riziku a stresové hodnoty v riziku. EBA sleduje důslednost veškerých rozhodnutí orgánů dohledu vedoucích k uplatnění vyššího násobku, než je uvedený trojnásobek vstupních údajů hodnoty v riziku a stresové hodnoty v riziku, na jejichž základě se stanoví požadavek CVA. Příslušné orgány, které uplatní koeficient vyšší než tři, předloží orgánu EBA písemné odůvodnění;
d)
výpočet se provede alespoň jednou měsíčně a očekávaná expozice, která se použije, se vypočítá se stejně často. Pokud je použita nižší než denní četnost, pro účely výpočtu stanoveného v čl. 364 odst. 1 písm. a) bodu ii) a písm. b) bodu ii) použijí instituce průměr za období tří měsíců.
6. V případě expozic vůči protistraně, pro níž interní model instituce pro specifické riziko dluhových nástrojů nestanovuje zástupný indikátor rozpětí, který je přiměřený s ohledem na kritéria ratingu, odvětví a regionu protistrany, použije instituce pro výpočet kapitálových požadavků k riziku CVA metodu stanovenou v článku 384.
7. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem, v nichž podrobněji upřesní:
a)
jak má být vymezen zástupný indikátor rozpětí pomocí schváleného interního modelu pro specifické riziko dluhových nástrojů dané instituce pro účely určení si a LGDMKT podle odstavce 1;
b)
počet a velikost portfolií, které splňují kritérium omezeného počtu malých portfolií uvedené v odstavci 4.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. ledna 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 384
Standardizovaná metoda
1. Instituce, která nevypočítává kapitálové požadavky k riziku CVA pro své protistrany v souladu s článkem 383, vypočítá kapitálové požadavky portfolia k riziku CVA pro každou protistranu podle níže uvedeného vzorce, přičemž zohlední zajištění CVA, která jsou způsobilá podle článku 386:
kde:
h
=
roční rizikový horizont (v ročních jednotkách); h = 1;
wi
=
váha použitelná na protistranu „i“.
Protistraně „i“ je přiřazena jedna ze šesti vah wi na základě externího úvěrového hodnocení vypracovaného určenou externí ratingovou agenturou, jak je uvedeno v tabulce č. 1. U protistran, pro které není k dispozici úvěrové hodnocení vypracované určenou externí ratingovou agenturou:
a)
instituce používající přístup podle hlavy II kapitoly 3 přiřadí internímu ratingu protistrany jedno z úvěrových hodnocení;
b)
instituce používající přístup podle hlavy II kapitoly 2 přidělí této protistraně váhu wi = 1,0 %. Pokud však instituce použije na rizikovou váhu expozice úvěrového rizika protistrany vůči této protistraně článek 128, přidělí se váha wi = 3,0 %.
=
celková hodnota expozice úvěrového rizika protistrany „i“ (součet v rámci celé skupiny transakcí se započtením) včetně dopadu kolaterálu v souladu s metodami stanovenými v hlavě II kapitole 6 oddílech 3 až 6, podle potřeby, na výpočet kapitálových požadavků k úvěrovému riziku protistrany pro tuto protistranu. Instituce používající jednu z metod uvedených v hlavě II kapitole 6 oddílech 3 a 4 mohou jako hodnotu EADitotal použít plně upravenou hodnotu expozice v souladu s čl. 223 odst. 5.
U institucí, které nepoužívají metodu stanovenou v hlavě II kapitole 6 oddíle 6 se expozice diskontuje použitím tohoto činitele:
Bi
=
pomyslná hodnota nakoupených zajištění swapů úvěrového selhání na jedno jméno (jejich součet, pokud jde o více než jednu pozici) odkazujících na protistranu „i“ a používaných k zajištění rizika CVA.
Tato pomyslná částka musí být diskontována s použitím tohoto činitele:
Bind
=
plná pomyslná hodnota jednoho nebo více swapů úvěrového selhání založených na indexu, nakoupených k zajištění a použitých k zajištění rizika CVA.
Tato pomyslná částka musí být diskontována s použitím tohoto činitele:
wind
=
váha použitelná na zajištění založené na indexu.
Instituce stanoví hodnotu wind na základě výpočtu váženého průměru wi, který je použitelný pro jednotlivé složky tohoto indexu;
Mi
=
efektivní splatnost transakcí s protistranou i.
U instituce, která používá metodu stanovenou v hlavě II kapitole 6 oddíle 6, se Mi vypočítá podle čl. 162 odst. 2 písm. g). Pro tyto účely však nesmí být Mi omezena na pět let, ale na nejdelší smluvní zbývající dobu splatnosti ve skupině transakcí se započtením;
U instituce, která nepoužívá metodu stanovenou v hlavě II kapitole 6 oddíle 6, je Mi průměrná pomyslná vážená splatnost podle čl. 162 odst. 2 písm. b); Pro tyto účely však nesmí být Mi omezena na pět let, ale na nejdelší smluvní zbývající dobu splatnosti ve skupině transakcí se započtením;
=
splatnost zajišťovacího nástroje s pomyslnou Bi (množství Mi hedge Bi se sečtou, pokud jde o několik pozic);
Mind
=
splatnost indexového zajištění.
V případě více než jedné pozice se zajištěním založeným na indexu je Mind průměrná splatnost vážená pomyslnými hodnotami.
2. Pokud je protistrana zahrnuta do indexu, na němž je založen swap úvěrového selhání použitý pro zajištění úvěrového rizika protistrany, instituce může odečíst pomyslnou částku, kterou by bylo možné přiřadit uvedené protistraně v souladu s váhou jejího referenčního nástroje, od pomyslné hodnoty CDS založeného na indexu a posuzovat ji jako zajištění na jedno jméno (Bi) jednotlivé protistrany se splatností založenou na splatnosti indexu.
Tabulka č. 1
Stupeň úvěrové kvality
Váha wi
1
0,7 %
2
0,8 %
3
1,0 %
4
2,0 %
5
3,0 %
6
10,0 %
Článek 385
Alternativa k metodám CVA pro výpočet kapitálových požadavků
Instituce používající metodu původní expozice podle článku 275 mohou alternativně k článku 384 pro nástroje uvedené v článku 382 a s výhradou předchozího souhlasu příslušného orgánu vynásobit výsledné objemy rizikově vážených expozic koeficientem v hodnotě 10 pro zjištění úvěrového rizika protistran u těchto expozic, namísto výpočtu kapitálových požadavků k riziku CVA.
Článek 386
Způsobilá zajištění
1. Zajištění jsou „způsobilými zajištěními“ pro účely výpočtu kapitálových požadavků k riziku CVA podle článků 383 a 384 pouze tehdy, pokud se používají za účelem snížení rizik CVA a jsou jako taková řízena a odpovídají jednomu z těchto typů:
a)
swapy úvěrového selhání na jedno jméno nebo jiné rovnocenné zajišťovací nástroje odkazující přímo na protistranu;
b)
swapy úvěrového selhání založené na indexu za předpokladu, že jakákoli báze mezi rozpětím jednotlivé protistrany a rozpětím nástroje, který náleží do indexu, na němž je swap úvěrového selhání založen, se ke spokojenosti příslušného orgánu odráží v hodnotě v riziku.
Požadavek v písmenu b), že jakákoli báze mezi rozpětím jednotlivé protistrany a rozpětím nástrojů indexů, na kterých jsou založena zajištění swapů úvěrového selhání, se odráží v hodnotě v riziku, se uplatní rovněž na případy, kdy se pro rozpětí protistrany použije zástupných indikátorů.
U všech protistran, pro které se použije zástupných indikátorů, instituce použije přiměřené bazické časové řady z reprezentativní skupiny podobných jmen, u kterých je rozpětí k dispozici.
Není-li příslušný orgán spokojen s tím, jak je zohledněna báze mezi rozpětím jednotlivých protistran a rozpětími nástrojů indexů, na kterých jsou založena zajištění swapů úvěrového selhání, pak instituce zohlední pouze 50 % pomyslné hodnoty tohoto zajištění při výpočtu hodnoty v riziku.
Nadměrné zajištění expozic vůči swapům úvěrového selhání na jedno jméno metodou stanovenou v článku 383 není dovoleno.
2. Instituce při výpočtu kapitálových požadavků k riziku CVA nezohlední jiné typy zajištění rizika protistrany. Zejména tranšované swapy nebo swapy úvěrového selhání n-tého selhání a úvěrové dluhové cenné papíry n-tého selhání nejsou způsobilými zajištěními pro účely výpočtu kapitálových požadavků k riziku CVA.
3. Způsobilá zajištění, která jsou zahrnuta do výpočtu kapitálových požadavků k riziku CVA, nelze zahrnout do výpočtu kapitálových požadavků ke specifickému riziku, jak je stanoven v hlavě IV, nebo posuzovat jako snížení jiného úvěrového rizika než úvěrového rizika protistrany u stejného portfolia transakcí.
ČÁST ČTVRTÁ
VELKÉ EXPOZICE
Článek 387
Předmět
Instituce sledují a řídí své velké expozice v souladu s touto částí.
Článek 388
Negativní působnost
Tato část se nepoužije na investiční podniky, které splňují kritéria stanovená v čl. 95 odst. 1 nebo v čl. 96 odst. 1.
Tato část se nepoužije na skupinu na základě její konsolidované situace, pokud tato skupina zahrnuje pouze investiční podniky podle čl. 95 odst. 1 nebo čl. 96 odst. 1 a pomocné společnosti, a v případě, že součástí této skupiny nejsou úvěrové instituce.
Článek 389
Definice
Pro účely této části se „expozicí“ rozumí jakékoli aktivum nebo podrozvahová položka uvedené v části třetí hlavě II kapitole 2 bez uplatnění rizikové váhy nebo stupně rizika.
Článek 390
Výpočet hodnoty expozice
1. Hodnota expozice vyplývající z položek uvedených v příloze II se vypočítá podle jedné z metod stanovených v části třetí hlavě II kapitole 6.
2. Instituce se svolením použít metodu interního modelu v souladu s článkem 283 mohou tuto metodu použít pro výpočet hodnoty expozice repo obchodů, půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit, maržových obchodů a transakcí s delší dobou vypořádání.
3. Instituce, které vypočítávají kapitálové požadavky pro své obchody zahrnuté v obchodním portfoliu podle části třetí hlavy IV kapitoly 2 článku 299 a části třetí hlavy V, a případně části třetí hlavy IV kapitoly 5, vypočítají expozice vůči jednotlivým klientům, které vznikají v obchodním portfoliu, sečtením těchto položek:
a)
kladné převahy dlouhých pozic instituce nad jejími krátkými pozicemi u všech finančních nástrojů emitovaných daným klientem, přičemž se čistá pozice u každého z různých nástrojů vypočítá podle metod uvedených v části třetí hlavě IV kapitole 2;
b)
čisté expozice v případě upsání dluhových nebo akciových nástrojů;
c)
expozic vyplývajících z transakcí, dohod a smluv s dotyčným klientem uvedených v článcích 299 a 378 až 380, přičemž tyto expozice se vypočítají způsobem stanoveným v uvedených článcích pro výpočet hodnot expozice.
Pro účely písmene b) se čistá expozice vypočítá tak, že se odečtou ty pozice z upsání, které upsaly nebo za které spoluručí třetí strany na základě formální dohody, snížené o faktory uvedené v článku 345.
Pro účely písmene b) instituce zřídí systémy pro sledování a řízení upsaných expozic mezi dobou počátečního závazku a následujícím pracovním dnem s přihlédnutím k povaze rizik podstupovaných na dotyčných trzích.
Pro účely písmene c) se z odkazu v článku 299 vyloučí část třetí hlava II kapitola 3.
4. Celkové expozice vůči jednotlivým klientům nebo ekonomicky spjatým skupinám klientů se vypočítají jako součet expozic obchodního portfolia a investičního portfolia.
5. Expozice vůči ekonomicky spjatým skupinám klientů se vypočítají jako součet expozic vůči jednotlivým klientům ve skupině.
6. Expozice nezahrnují:
a)
v případě devizových operací expozice s obvyklým průběhem vypořádání do dvou pracovních dnů po zaplacení;
b)
v případě koupě nebo prodeje cenných papírů expozice s obvyklým průběhem vypořádání do pěti pracovních dnů po zaplacení nebo dodání cenných papírů podle toho, k čemu dojde dřív;
c)
v případě poskytování služeb převodů peněz, včetně provádění platebních služeb, clearingu a vypořádání v jakékoli měně a korespondenčního bankovnictví nebo clearingu finančních nástrojů a vypořádání transakcí a úschovy pro klienty, opožděné příjmy prostředků financování a jiné expozice vzniklé z důvodu činnosti klienta, které trvají nejdéle do následujícího pracovního dne;
d)
v případě poskytování služeb převodů peněz, včetně provádění platebních služeb, clearingu a vypořádání v jakékoli měně a korespondenčního bankovnictví, expozice v horizontu jednoho dne (intra-day) vůči institucím poskytujícím tyto služby;
e)
expozice odečtené z kapitálu v souladu se články 36, 56 a 66.
7. Za účelem zjištění celkové expozice vůči klientovi nebo ekonomicky spjaté skupině klientů, pokud jde o klienty, vůči nimž má instituce expozice na základě transakcí uvedených v čl. 112 písm. m) a o) nebo na základě jiných transakcí, u nichž existuje expozice vůči podkladovým aktivům, instituce posoudí své podkladové expozice s přihlédnutím k ekonomické podstatě struktury transakce a rizikům spojeným se strukturou vlastní transakce, aby určila, zda tato struktura představuje dodatečnou expozici.
8. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění těchto otázek:
a)
podmínky a metodiky používané k určení celkové expozice vůči klientovi nebo ekonomicky spjaté skupině klientů, pokud jde o druhy expozic uvedené v odstavci 7;
b)
podmínky, za nichž struktura transakce uvedená v odstavci 7 nepředstavuje dodatečnou expozici.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. ledna 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 391
Definice instituce pro účely týkající se velkých expozic
Pro účely výpočtu hodnoty expozic v souladu s touto částí pojem „instituce“ zahrnuje rovněž všechny soukromé nebo veřejné podniky včetně jejich poboček, které by, kdyby byly usazeny v Unii, odpovídaly definici pojmu „instituce“ a získaly povolení ve třetí zemi, která uplatňuje požadavky v oblasti obezřetnostního dohledu a regulace, jež jsou přinejmenším rovnocenné požadavkům uplatňovaným v Unii.
Článek 392
Definice velké expozice
Expozice instituce vůči klientovi nebo ekonomicky spjaté skupině klientů se považuje ze velkou, představuje-li její hodnota alespoň 10 % použitelného kapitálu instituce.
Článek 393
Schopnost identifikovat a řídit velkou expozici
Instituce musí mít řádné administrativní a účetní postupy a odpovídající mechanismy vnitřní kontroly pro účely určování, řízení, sledování, podávání zpráv a pro záznam všech velkých expozic a jejich následných změn v souladu s tímto nařízením.
Článek 394
Požadavky týkající se podávání zpráv
1. Instituce podá příslušným orgánům o každé velké expozici včetně velkých expozic, které jsou vyňaty z působnosti čl. 395 odst. 1, zprávu obsahující tyto informace:
a)
určení klienta nebo ekonomicky spjaté skupiny klientů, vůči kterým má instituce velkou expozici;
b)
hodnotu expozice před případným zohledněním účinku snižování úvěrového rizika;
c)
typ majetkového nebo osobního zajištění úvěrového rizika, pokud je použito;
d)
hodnotu expozice po zohlednění účinku snižování úvěrového rizika vypočítanou pro účely čl. 395 odst. 1.
V případě, že se na instituci vztahuje ustanovení části třetí hlavy II kapitoly 3, dá příslušným orgánům k dispozici údaje o svých 20 největších expozicích na konsolidovaném základě vyjma těch, které jsou vyňaty z působnosti čl. 395 odst. 1.
2. Kromě zprávy obsahující informace uvedené v odstavci 1 podá instituce příslušným orgánům, pokud jde o jejích 10 největších expozic na konsolidovaném základě vůči institucím, jakož i o jejích 10 největších expozic na konsolidovaném základě vůči neregulovaným finančním subjektům, včetně velkých expozic vyjmutých z uplatňování čl. 395 odst. 1, zprávu obsahující tyto informace:
a)
určení klienta nebo ekonomicky spjaté skupiny klientů, vůči kterým má instituce velkou expozici;
b)
hodnotu expozice před případným zohledněním účinku snižování úvěrového rizika;
c)
typ majetkového nebo osobního zajištění úvěrového rizika, pokud je použito;
d)
hodnotu expozice po zohlednění účinku snižování úvěrového rizika vypočítanou pro účely čl. 395 odst. 1;
e)
očekávané ukončení expozice vyjádřené v podobě částky splatné v rámci měsíčních košů splatnosti až to jednoho roku, čtvrtletních košů splatnosti až do tří let a poté každoročně.
3. Zpráva se podává alespoň dvakrát ročně.
4. EBA vypracuje návrhy prováděcích technických norem pro upřesnění:
a)
jednotné formáty pro podávání zpráv uvedených v odstavci 3, které musí být přiměřené povaze, rozsahu a komplexnosti činností instituce, a pokyny pro používání těchto formátů;
b)
četnost a data podávání zpráv uvedených v odstavci 3;
c)
IT řešení použitelná pro podávání zpráv uvedených v odstavci 3.
EBA předloží tyto návrhy prováděcích technických norem Komisi do 1. ledna 2014.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 395
Limity velkých expozic
1. Instituce nesmí být vystavena expozici vůči klientovi nebo ekonomicky spjaté skupině klientů, jejíž hodnota po zohlednění účinku snižování úvěrového rizika v souladu s články 399 až 403 přesahuje 25 % jejího použitelného kapitálu. Pokud je uvedený klient institucí nebo pokud ekonomicky spjatá skupina klientů zahrnuje jednu či více institucí, nesmí tato hodnota přesáhnout 25 % použitelného kapitálu instituce nebo částku 150 milionů EUR podle toho, co je vyšší, za podmínky, že součet hodnot expozic po zohlednění účinku snižování úvěrového rizika v souladu s články 399 až 403 vůči všem ekonomicky spjatým klientům, kteří nejsou institucemi, nepřesahuje 25 % použitelného kapitálu instituce.
Pokud bude částka 150 milionů EUR vyšší než 25 % použitelného kapitálu instituce, hodnota expozice po zohlednění účinku snižování úvěrového rizika v souladu s články 399 až 403 nesmí překročit přiměřený limit s ohledem na použitelný kapitál instituce. Instituce stanoví tento limit v souladu se zásadami a postupy uvedenými v článku 81 směrnice 2013/36/EU s cílem řešit a kontrolovat riziko koncentrace. Tento limit nesmí překročit 100 % použitelného kapitálu instituce.
Příslušné orgány mohou stanovit nižší limit než 150 milionů EUR a informují o tom EBA a Komisi.
2. V souladu s článkem 16 nařízení (EU) č. 1093/2010 zohlední EBA účinek snížení úvěrového rizika v souladu s články 399 až 403 i výsledky vývoje v oblasti stínového bankovnictví a velkých expozic na úrovni Unie a na mezinárodní úrovni, a vydá do 31. prosince 2014 pokyny s cílem stanovit přiměřené souhrnné limity pro takové expozice nebo přísnější individuální limity pro expozice vůči subjektům stínového bankovnictví, které provádějí bankovní činnosti mimo regulační rámec.
Při vypracování těchto pokynů zváží EBA, zda by zavedení dodatečných limitů mělo škodlivý dopad na rizikový profil institucí usazených v Unii, na poskytování úvěrů pro reálnou ekonomiku nebo na stabilitu a řádné fungování finančních trhů.
Do 31. prosince 2015 Komise posoudí vhodnost a dopad ukládání limitů na expozice vůči subjektům stínového bankovnictví, které provádějí bankovní činnosti mimo regulační rámec a zohlední vývoj na úrovni Unie a mezinárodní vývoj v oblasti stínového bankovnictví a velkých expozic, jakož i snižování úvěrového rizika v souladu s články 399 až 403. Komise předloží zprávu Evropskému parlamentu a Radě spolu s případným legislativním návrhem týkajícím se limitů expozic vůči subjektům stínového bankovnictví, které provádějí bankovní činnosti mimo regulační rámec.
3. S výhradou článku 396 instituce vždy dodrží příslušný limit stanovený v odstavci 1.
4. Aktiva představující pohledávky a jiné expozice vůči uznaným investičním podnikům z třetích zemí mohou podléhat stejnému zacházení stanovené v odstavci 1.
5. Limity stanovené v tomto článku lze překročit u expozic v obchodním portfoliu instituce, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
riziko investičního portfolia vůči danému klientovi nebo ekonomicky spjaté skupině klientů nepřekračuje limit stanovený v odstavci 1, přičemž tento limit je vypočítán s ohledem na použitelný kapitál, takže převýšení vzniká výlučně v obchodním portfoliu;
b)
instituce splňuje dodatečný kapitálový požadavek na částky převyšující limit stanovený v odstavci 1, který se vypočítá v souladu s články 397 a 398;
c)
tam, kde uplynulo deset dnů nebo méně od překročení limitů, nepřevýší expozice vůči danému klientovi nebo ekonomicky spjaté skupině klientů v obchodním portfoliu 500 % použitelného kapitálu instituce;
d)
jakékoliv překročení limitů, které trvalo déle než deset dnů, nepřevyšuje ve svém součtu 600 % použitelného kapitálu instituce.
V každém případě, kdy dojde k překročení limitu, instituce neprodleně podá příslušným orgánům zprávu o částce převýšení a jménu příslušného klienta a případně o jménu ekonomicky spjaté skupiny klientů.
6. Pro účely tohoto odstavce se strukturálními opatřeními rozumí opatření přijatá členským státem a prováděná příslušnými orgány tohoto členského státu předtím, než vstoupí v platnost právní akt výslovně harmonizující taková opatření, která požadují, aby úvěrové instituce povolené v tomto členském státě omezily své expozice vůči různým právním subjektům podle svých činností, bez ohledu na to, kde jsou takové činnosti prováděny, s cílem ochránit vkladatele a zachovat finanční stabilitu.
Bez ohledu na odstavec 1 tohoto článku a čl. 400 odst. 1 písm. f), v případech, kdy členské státy ve svém vnitrostátním právu vyžadují přijetí strukturálních opatření v rámci určité bankovní skupiny, mohou příslušné orgány požadovat po institucích příslušné bankovní skupiny držící vklady, které podléhají systému pojištění vkladů podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/19/ES ze dne 30. května 1994 o systémech pojištění vkladů (30) nebo rovnocennému systému pojištění vkladů ve třetí zemi, aby uplatnily limit velkých expozic nižší než 25 %, avšak nejméně 15 %, v období od 31. prosince 2014 do 30. června 2015, a nejméně 10 % od 1. července 2015, a to na subkonsolidovaném základě podle čl. 11 odst. 5, vůči expozicím uvnitř skupiny v případě, že tyto expozice obsahují expozice vůči subjektu, který nepatří do stejné podskupiny, pokud jde o příslušná strukturální opatření.
Pro účely tohoto odstavce musí být splněny tyto podmínky:
a)
všechny subjekty patřící do stejné podskupiny, pokud jde o příslušná strukturální opatření, se považují za jednoho klienta nebo ekonomicky spjatou skupinu klientů;
b)
příslušné orgány uplatňují jednotný limit vůči expozicím uvedeným v prvním pododstavci.
Uplatněním tohoto přístupu není dotčen účinný dohled na konsolidovaném základě a jeho uplatnění nesmí vést k neúměrným nepříznivým účinkům na finanční systém jako celek nebo jeho části v jiných členských státech nebo v Unii jako celku ani nesmí představovat nebo vytvářet překážku bránící fungování vnitřního trhu.
7. Dříve, než přijmou konkrétní strukturální opatření podle odstavce 6, související s velkými expozicemi, musí příslušné orgány oznámit Radě, Komisi, dotyčným příslušným orgánům a orgánu EBA nejméně dva měsíce před zveřejněním rozhodnutí o přijetí strukturálního opatření všechny níže uvedené skutečnosti a předložit k nim relevantní kvantitativní nebo kvalitativní podklady:
a)
rozsah činností, na něž se vztahují strukturální opatření;
b)
vysvětlení, z jakého důvodu jsou taková navrhovaná opatření považována za vhodná, účinná a přiměřená, pokud jde o ochranu vkladatelů;
c)
posouzení pravděpodobného pozitivního nebo negativního dopadu těchto opatření na vnitřní trh, a to na základě informací, které má daný členský stát k dispozici.
8. Pravomoc přijmout prováděcí akt za účelem přijetí nebo odmítnutí navrhovaných vnitrostátních opatření podle odstavce 7 je přenesena na Komisi, která jedná v souladu s postupem podle čl. 464 odst. 2.
EBA zašle do jednoho měsíce od obdržení oznámení podle odstavce 7 Radě, Komisi a dotyčnému členskému státu své stanovisko k bodům zmíněným v uvedeném odstavci. Dotyčné příslušné orgány mohou rovněž předložit Radě, Komisi a dotyčnému členskému státu svá stanoviska k bodům zmíněným v uvedeném odstavci.
Komise v co největší míře zohlední stanoviska uvedená v druhém pododstavci, a pokud existují spolehlivé a přesvědčivé důkazy o tom, že příslušná opatření mají nepříznivý dopad na vnitřní trh, jež převažuje nad přínosy finanční stability, navrhovaná vnitrostátní opatření do dvou měsíců od obdržení oznámení zamítne. V opačném případě Komise přijme navrhovaná vnitrostátní opatření na počáteční období dvou let, přičemž tato opatření mohou případně podléhat změnám.
Komise zamítne navrhovaná vnitrostátní opatření pouze v případě, že se domnívá, že navrhovaná vnitrostátní opatření mají v dalších členských státech nebo v celé Unii nepřiměřeně nepříznivé dopady na celý finanční systém nebo na jeho části, čímž představují nebo vytvářejí překážku fungování vnitřního trhu nebo volného pohybu kapitálu v souladu s ustanoveními Smlouvy o fungování EU.
Hodnocení Komise zohlední stanovisko EBA a zohlední i podklady předložené podle odstavce 7.
Před skončením platnosti příslušných opatření mohou příslušné orgány navrhnout nová opatření k prodloužení období provádění vždy na dodatečné období dvou let. V takovém případě o tom informují Komisi, Radu, dotyčné příslušné orgány a EBA. Schválení nových opatření podléhá postupu stanovenému v tomto článku. Tímto článkem nejsou dotčena ustanovení článku 458.
Článek 396
Soulad s požadavky na velkou expozici
1. Pokud ve výjimečných případech expozice instituce přesáhnou limit stanovený v čl. 395 odst. 1, oznámí instituce hodnotu expozice bezodkladně příslušným orgánům, které mohou, pokud to okolnosti vyžadují, poskytnout instituci časově omezené období, aby dosáhla souladu s limitem.
Pokud se použije částka 150 milionů EUR uvedená v čl. 395 odst. 1, příslušné orgány mohou v jednotlivých případech povolit překročení limitu 100 % použitelného kapitálu dané instituce.
2. Jestliže se podle čl. 7 odst. 1 upustí od požadavku, aby instituce plnila na individuálním nebo subkonsolidovaném základě povinnosti stanovené v této části, nebo jestliže se v případě mateřské instituce v členském státě použijí ustanovení článku 9, musí být přijata opatření zajišťující uspokojivé rozložení rizik uvnitř skupiny.
Článek 397
Výpočet dodatečných kapitálových požadavků pro velké expozice v obchodním portfoliu
1. Převýšení uvedené v čl. 395 odst. 5 písm. b) se vypočítá tak, že se vyberou ty složky celkové obchodní expozice vůči danému klientovi nebo ekonomicky spjaté skupině klientů, které mají nejvyšší požadavky ke specifickému riziku v části třetí hlavě IV kapitole 2 nebo požadavky v článku 299 a v části třetí hlavě V, jejichž součet se rovná částce převýšení uvedené v čl. 395 odst. 5 písm. a).
2. Tam, kde převýšení netrvá déle než deset dnů, činí dodatečný kapitálový požadavek u těchto složek 200 % požadavků uvedených v odstavci 1.
3. Od uplynutí deseti dnů po vzniku převýšení se složky převýšení vybrané podle odstavce 1 zanesou na příslušnou řádku ve sloupci 1 tabulky č. 1 ve vzestupném pořadí podle požadavků ke specifickému riziku v části třetí hlavě IV kapitole 2 nebo požadavků v článku 299 a části třetí hlavě V. Dodatečný kapitálový požadavek se rovná součtu požadavků ke specifickému riziku v části třetí hlavě IV kapitole 2 nebo požadavků v článku 299 a v části třetí hlavě V pro tyto složky, vynásobenému odpovídajícím činitelem ve sloupci 2 tabulky č. 1.
Tabulka č. 1
Sloupec 1: Překročení limitů
(na základě procenta použitelného kapitálu)
Sloupec 2: Činitelé
Do 40 %
200 %
Od 40 do 60 %
300 %
Od 60 do 80 %
400 %
Od 80 do 100 %
500 %
Od 100 do 250 %
600 %
Nad 250 %
900 %
Článek 398
Postupy, jak zabránit institucím ve vyhýbání se dodatečnému kapitálovému požadavku
Instituce se nesmí úmyslně vyhnout dodatečným kapitálovým požadavkům stanoveným v článku 397, které by jinak musely splnit, k expozicím překračujícím limit stanovený v čl. 395 odst. 1, jakmile tyto expozice trvaly déle než 10 dnů, dočasným převedením expozic do jiné společnosti, ať už v rámci stejné skupiny nebo ne, nebo prováděním umělých transakcí k uzavření expozice v průběhu tohoto desetidenního období a vytvoření nové expozice.
Instituce mají systémy, které zajistí, aby každý převod, který má účinek uvedený v prvním pododstavci, byl okamžitě hlášen příslušným orgánům.
Článek 399
Uznatelné techniky snižování úvěrového rizika
1. Pojem „záruka“ zahrnuje pro účely článků 400 až 403 úvěrové deriváty uznané podle části třetí hlavy II kapitoly 4 s výjimkou úvěrových dluhových cenných papírů.
2. S výhradou odstavce 3 tohoto článku v případech, kdy je podle článků 400 až 403 povoleno uznání majetkového nebo osobního zajištění úvěrového rizika, je nutno dodržet požadavky na způsobilost a jiné minimální požadavky stanovené v části třetí hlavě II kapitole 4.
3. Pokud se instituce řídí čl. 401 odst. 2, je uznání majetkového zajištění úvěrového rizika podmíněno splněním příslušných požadavků uvedených v části třetí hlavě II kapitole 3. Pro účely této části instituce nezohlední kolaterál uvedený v čl. 199 odst. 5 až 7, pokud to není povoleno podle článku 402.
4. Instituce pokud možno provádějí rozbor svých expozic vůči poskytovatelům kolaterálu, poskytovatelům osobního zajištění úvěrového rizika a vůči podkladovým aktivům podle čl. 390 odst. 7 z důvodu možné koncentrace, a kde je to vhodné, aby učinily opatření a oznámily příslušnému orgánu všechna významná zjištění.
Článek 400
Výjimky
1. Tyto expozice jsou vyňaty z působnosti čl. 395 odst. 1:
a)
aktiva představující pohledávky vůči ústředním vládám, centrálním bankám nebo subjektům veřejného sektoru, kterým by nezajištěným byla přidělena riziková váha 0 % podle části třetí hlavy II kapitoly 2;
b)
aktiva představující pohledávky vůči mezinárodním organizacím nebo mezinárodním rozvojovým bankám, kterým by nezajištěným byla přidělena riziková váha 0 % podle části třetí hlavy II kapitoly 2;
c)
aktiva představující pohledávky kryté výslovnou zárukou ústředních vlád, centrálních bank, mezinárodních organizací, mezinárodních rozvojových bank nebo subjektů veřejného sektoru, v nichž by nezajištěným pohledávkám vůči subjektu poskytujícímu záruku byla přidělena podle části třetí hlavy II kapitoly 2 riziková váha 0 %;
d)
jiné expozice vůči ústředním vládám, centrálním bankám, mezinárodním organizacím, mezinárodním rozvojovým bankám nebo subjektům veřejného sektoru nebo expozice, za něž výše uvedené subjekty ručí, jestliže by nezajištěným pohledávkám vůči subjektu, vůči němuž existuje expozice nebo který za ni ručí, byla přidělena podle části třetí hlavy II kapitoly 2 riziková váha 0 %;
e)
aktiva představující pohledávky vůči regionálním vládám nebo místním orgánům členských států, pokud by těmto pohledávkám byla přidělena podle části třetí hlavy II kapitoly 2 riziková váha 0 %, a jiné expozice vůči těmto regionálním vládám nebo místním orgánům nebo jimi zaručené pohledávky, kterým by podle části třetí hlavy II kapitoly 2 byla přidělena riziková váha 0 %;
f)
expozice vůči protistranám uvedené v čl. 113 odst. 6 nebo 7, pokud by jim byla podle části třetí hlavy II kapitoly 2 přidělena riziková váha 0 %. S expozicemi nesplňujícími tato kritéria bude zacházeno jako s expozicemi vůči třetí straně, ať jsou vyňaty z působnosti čl. 395 odst. 1, či nikoli;
g)
aktiva a jiné expozice zajištěné kolaterálem ve formě hotovostních vkladů u instituce poskytující úvěr nebo u instituce, která je mateřským nebo dceřiným podnikem instituce poskytující úvěr;
h)
aktiva a jiné expozice zajištěné kolaterálem ve formě vkladních listů vydaných institucí poskytující úvěr nebo institucí, která je mateřským nebo dceřiným podnikem instituce poskytující úvěr, a uložených u některé z nich;
i)
expozice vzniklé na základě nevyčerpaných úvěrových příslibů klasifikovaných v příloze I jako podrozvahové položky s nízkým rizikem za předpokladu, že byla uzavřena dohoda s klientem nebo ekonomicky spjatou skupinou klientů, na jejímž základě lze úvěrový příslib čerpat pouze v případě, že je zjištěno, že čerpání nezpůsobí převýšení limitu podle čl. 395 odst. 1;
j)
obchodní expozice vůči ústředním protistranám a příspěvky ústředním protistranám do fondu pro riziko selhání;
k)
expozice vůči systémům pojištění vkladů podle směrnice 94/19/ES, které vyplývají z financování těchto systémů, pokud členské instituce systému mají právní nebo smluvní povinnost systém financovat.
Má se za to, že hotovost obdržená na základě úvěrového dluhového cenného papíru vydaného institucí stejně jako úvěry, které protistrana poskytla úvěrové instituci, a vklady protistrany u úvěrové instituce, které jsou předmětem dohody o rozvahovém započtení podle části třetí hlavy II kapitoly 4, spadají pod písmeno g).
2. Příslušné orgány mohou zcela nebo částečně vyjmout tyto expozice:
a)
kryté dluhopisy ve smyslu čl. 129 odst. 1, 3 a 6;
b)
aktiva představující pohledávky vůči regionálním vládám nebo místním orgánům členských států, pokud by těmto pohledávkám byla přidělena podle části třetí hlavy II kapitoly 2 riziková váha 20 %, a jiné expozice vůči těmto regionálním vládám nebo místním orgánům nebo jimi zaručené pohledávky, kterým by podle části třetí hlavy II kapitoly 2 byla přidělena riziková váha 20 %;
c)
expozice včetně účastí nebo jiných druhů kapitálových investic instituce vůči mateřskému podniku, vůči jiným dceřiným podnikům takového mateřského podniku nebo vůči jeho vlastním dceřiným podnikům, podléhají-li tyto podniky témuž dohledu na konsolidovaném základě jako sama instituce v souladu s tímto nařízením, směrnicí 2002/87/ES nebo s rovnocennými normami platnými ve třetí zemi; s expozicemi nesplňujícími tato kritéria bude zacházeno jako s expozicemi vůči třetí straně, ať jsou vyňaty z působnosti čl. 395 odst. 1, či nikoli;
d)
aktiva představující pohledávky a jiné expozice včetně účastí nebo jiných druhů kapitálových investic vůči regionálním nebo ústředním úvěrovým institucím, se kterými je úvěrová instituce sdružena v síti v souladu s právními předpisy nebo stanovami a které jsou podle těchto předpisů nebo stanov odpovědné za hotovostní clearingové operace v rámci sítě;
e)
aktiva představující pohledávky a jiné expozice vůči úvěrovým institucím vzniklé úvěrovým institucím, z nichž jedna provozuje činnost na nekonkurenčním základě a poskytuje úvěry nebo záruky za ně podle legislativních programů nebo svých stanov na podporu přesně vymezených hospodářských odvětví, které podléhají určité formě státního dohledu a omezením využití poskytovaných úvěrů, pokud příslušné expozice vzniknou z takových úvěrů přenášených na příjemce prostřednictvím úvěrových institucí nebo ze záruk za tyto úvěry;
f)
aktiva představující pohledávky a jiné expozice vůči institucím za podmínky, že tyto expozice nepředstavují kapitál takové instituce, netrvají déle než do následujícího obchodního dne a nejsou denominovány v některé z hlavních obchodních měn;
g)
aktiva představující pohledávky vůči centrálním bankám ve formě požadovaných minimálních rezerv držených těmito centrálními bankami, které jsou denominovány v jejich národních měnách;
h)
aktiva představující pohledávky vůči ústředním vládám v podobě zákonných požadavků na likviditu, která jsou uložena ve vládních cenných papírech, jež jsou denominovány a financovány v jejich národních měnách, pokud příslušné orgány rozhodnou, že úvěrové hodnocení těchto ústředních vlád stanovené určenou externí ratingovou agenturou odpovídá investičnímu stupni;
i)
50 % podrozvahových dokumentárních akreditivů se středně nízkým a nízkým rizikem a podrozvahových nevyčerpaných úvěrových příslibů se středně nízkým a nízkým rizikem podle přílohy I a se souhlasem příslušných orgánů 80 % jiných záruk než záruk na úvěry, které vyplývají z právních předpisů a které svým členům poskytují vzájemné záruční společnosti mající postavení úvěrových institucí;
j)
záruky vyžadované zákonem, které jsou používány v případě, že hypoteční půjčka financovaná vydáváním hypotečních dluhopisů je vyplacena vypůjčovateli před konečnou registrací hypotéky v katastru, pokud daná záruka není používána pro snížení rizika při výpočtu objemů rizikově vážených expozic;
k)
aktiva představující pohledávky a jiné expozice vůči uznávaným burzám.
3. Příslušné orgány mohou výjimku stanovenou v odstavci 2 použít pouze v případě, že jsou splněny tyto podmínky:
a)
zvláštní povaha expozice, protistrany nebo vztahu mezi institucí a protistranou eliminují nebo snižují riziko expozice a
b)
případné zbývající riziko koncentrace lze vyřešit jinými stejně účinnými prostředky, jako například pomocí opatření, postupů a mechanismů stanovených v článku 81 směrnice 2013/36/EU.
Příslušné orgány informují orgán EBA o tom, zda mají v souladu s písmeny a) a b) tohoto odstavce v úmyslu využít některou z výjimek stanovených v odstavci 2, a své rozhodnutí s orgánem EBA konzultují.
Článek 401
Výpočet účinku, jaký má použití technik snižování úvěrového rizika
1. Při výpočtu hodnoty expozic pro účely čl. 395 odst. 1 může instituce použít „plně upravenou hodnotu expozice“ vypočítanou podle části třetí hlavy II kapitoly 4, přičemž se zohlední snížení úvěrového rizika, koeficient volatility a jakýkoli nesoulad splatnosti (E*).
2. Instituce, které je uděleno svolení používat vlastní odhady LGD a konverzních faktorů pro kategorii expozic podle části třetí hlavy II kapitoly 3, může, se svolením příslušných orgánů, uznávat účinky finančního kolaterálu při výpočtu hodnoty expozice pro účely čl. 395 odst. 1.
Příslušné orgány udělí svolení uvedené v předchozím pododstavci pouze tehdy, pokud instituce může odhadnout účinky finančního kolaterálu na své expozice odděleně od ostatních aspektů týkajících se LGD.
Odhady provedené institucí jsou dostatečně vhodné pro snížení hodnoty expozice s cílem dodržovat ustanovení článku 395.
Instituce, které je povoleno používat vlastní odhady účinku finančního kolaterálu, je použije konzistentně s přístupem uplatňovaným při výpočtu kapitálových požadavků v souladu s tímto nařízením.
Instituce, které je povoleno používat vlastní odhady LGD a konverzních faktorů pro kategorii expozic podle části třetí hlavy II kapitoly 3 a která nevypočítává hodnotu svých expozic metodou uvedenou v prvním pododstavci tohoto článku, může používat pro výpočet hodnoty expozic komplexní metodu finančního kolaterálu nebo přístup uvedený v čl. 403 odst. 1 písm. b).
3. Instituce, která používá komplexní metodu finančního kolaterálu nebo které je povoleno používat při výpočtu hodnoty expozice pro účely čl. 395 odst. 1 metodu popsanou v odstavci 2 tohoto článku, provádí pravidelné zátěžové testy svých koncentrací úvěrového rizika, včetně rizika ve vztahu k realizovatelné hodnotě jakéhokoli přijatého kolaterálu.
Tyto pravidelné zátěžové testy uvedené v prvním pododstavci se zaměří na rizika vyplývající z potenciálních změn tržních podmínek, které by mohly nepříznivě ovlivnit kapitálovou přiměřenost institucí, a rizika vyplývající z realizace kolaterálu v krizových podmínkách.
Provedené zátěžové testy musí být přiměřené a vhodné pro vyhodnocení takových rizik.
V případě, že pravidelný zátěžový test poukáže na nižší realizovatelnou hodnotu přijatého kolaterálu, než by bylo povoleno zohlednit při použití komplexní metody finančního kolaterálu, případně metody uvedené v odstavci 2, hodnota kolaterálu, která může být uznána při výpočtu hodnoty expozic pro účely čl. 395 odst. 1, se odpovídajícím způsobem sníží.
Instituce uvedené v prvním pododstavci zahrnou do svých strategií k řešení rizika koncentrace:
a)
zásady a postupy pro řešení rizik vyplývajících z nesouladu splatnosti expozic a jakéhokoli jejich úvěrového zajištění;
b)
zásady a postupy pro případ, že zátěžový test poukáže na nižší realizovatelnou hodnotu kolaterálu, než by byla zohledněna při použití komplexní metody finančního kolaterálu nebo metody uvedené v odstavci 2;
c)
zásady a postupy související s rizikem koncentrace vyplývajícím z používání technik snižování úvěrového rizika, a zejména s velkými nepřímými expozicemi, například vůči jedinému emitentovi cenných papírů přijatých jako kolaterál.
Článek 402
Expozice vznikající z poskytování hypoték
1. Pro výpočet hodnoty expozic pro účely článku 395 může instituce snížit hodnotu expozice nebo jakékoli části expozice plně zajištěné nemovitostí v souladu s čl. 125 odst. 1 o zastavenou výši tržní nebo zástavní hodnoty dotčené nemovitosti, avšak nejvýše o 50 % tržní hodnoty nebo 60 % zástavní hodnoty nemovitosti v členských státech, které právními předpisy určily přísná kritéria pro stanovení zástavní hodnoty nemovitosti, pokud jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
příslušné orgány členských států nestanovily rizikovou váhu vyšší než 35 % pro expozice nebo části expozic zajištěné obytnými nemovitostmi v souladu s čl. 124 odst. 2;
b)
expozice nebo část expozice je plně zajištěna
i)
zástavním právem k obytné nemovitosti nebo obdobnou jistotou; nebo
ii)
obytnou nemovitostí v případě nájemních operací, kdy si pronajímatel ponechává plné vlastnictví obytné nemovitosti a nájemce dosud nevyužil svého předkupního práva;
c)
jsou splněny požadavky uvedené v článku 208 a čl. 229 odst. 1.
2. Pro výpočet hodnoty expozic pro účely článku 395 může instituce snížit hodnotu expozice nebo jakékoli části expozice plně zajištěné nemovitostí v souladu s čl. 126 odst. 1 o zastavenou výši tržní nebo zástavní hodnoty dotčené nemovitosti, avšak nejvýše o 50 % tržní hodnoty nebo 60 % zástavní hodnoty nemovitosti v členských státech, které právními předpisy určily přísná kritéria pro stanovení zástavní hodnoty nemovitosti, pokud jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
příslušné orgány členských států nestanovily rizikovou váhu vyšší než 50 % pro expozice nebo části expozic zajištěné obchodními nemovitostmi v souladu s čl. 124 odst. 2;
b)
expozice je plně zajištěna:
i)
zástavními právy ke kancelářím nebo jiným obchodním prostorám; nebo
ii)
kancelářemi nebo jinými obchodními prostorami a expozicemi souvisejícími s transakcemi, které se týkají pronájmů nemovitostí.
c)
jsou splněny požadavky uvedené v čl. 126 odst. 2 písm. a), článku 208 a v čl. 229 odst. 1;
d)
obchodní nemovitost je stavebně zcela dokončena.
3. Instituce může s expozicí vůči protistraně, která vyplývá z reverzního repa, na jehož základě instituce od protistrany odkoupila neakcesorická samostatná hypoteční zástavní práva k nemovitostem třetích stran, zacházet jako s řadou individuálních expozic vůči každé z těchto třetích stran, za předpokladu, že jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
protistranou je instituce;
b)
expozice je plně zajištěna zástavními právy k nemovitostem daných třetích stran, která instituce odkoupila, a instituce může tato zástavní práva vykonávat;
c)
instituce zajistila splnění požadavků stanovených v článku 208 a v čl. 229 odst. 1;
d)
instituce se v případě selhání, platební neschopnosti nebo likvidace protistrany stane osobou oprávněnou z nároků, které protistrana vůči daným třetím stranám má;
e)
instituce podá příslušným orgánům v souladu s článkem 394 zprávu o celkovém objemu expozic vůči každé další instituci, s nimiž zachází v souladu s tímto odstavcem.
Pro tyto účely instituce předpokládá, že její expozice vůči každé z těchto třetích stran odpovídá výši pohledávky protistrany vůči dané třetí straně, a nikoli příslušnému objemu expozice vůči protistraně. S případnou zbývající částí expozice vůči této protistraně se nadále zachází jako s expozicí vůči protistraně.
Článek 403
Substituční přístup
1. Je-li expozice vůči klientovi zajištěna třetí stranou nebo je-li zajištěna kolaterálem vydaným třetí stranou, může instituce:
a)
zacházet s částí expozice, která je zajištěna, jako s expozicí vůči ručiteli namísto vůči klientovi, pokud by byla nezajištěné expozici vůči ručiteli přidělena riziková váha stejná nebo nižší než riziková váha nezajištěné expozice vůči klientovi podle části třetí hlavy II kapitoly 2;
b)
zacházet s částí expozice zajištěné tržní hodnotou uznaného kolaterálu jako s expozicí vůči třetí straně namísto vůči klientovi, je-li expozice zajištěna kolaterálem a pokud by byla části expozice zajištěné kolaterálem přidělena riziková váha stejná nebo nižší než riziková váha nezajištěné expozice vůči klientovi podle části třetí hlavy II kapitoly 2.
Přístup uvedený v prvním pododstavci písmene b) instituce nepoužije v případě nesouladu mezi splatností expozice a splatností zajištění.
Pro účely této části může instituce použít jak komplexní metodu finančního kolaterálu, tak zacházení stanovené v prvním pododstavci písmene b) pouze pokud je povoleno použít jak komplexní metodu finančního kolaterálu, tak jednoduchou metodu finančního kolaterálu pro účely článku 92.
2. Pokud instituce použije odst. 1 písm. a):
a)
jestliže je záruka denominována v jiné měně, než ve které je denominována expozice, vypočítá se hodnota expozice, která se považuje za krytou, v souladu s ustanoveními upravujícími nesoulad měn v případě osobního zajištění úvěrového rizika stanovenými v části třetí hlavě II kapitole 4;
b)
postupuje se v případě nesouladu mezi splatností expozice a splatností zajištění v souladu s ustanoveními upravujícími nesoulad splatností stanovenými v části třetí hlavě II kapitole 4;
c)
částečné krytí lze uznat v souladu s postupem stanoveným v části třetí hlavě II kapitole 4.
ČÁST PÁTÁ
EXPOZICE VŮČI PŘEVEDENÉMU ÚVĚROVÉMU RIZIKU
HLAVA I
OBECNÁ USTANOVENÍ PRO TUTO ČÁST
Článek 404
Oblast působnosti
Hlavy II a III se použijí na nové sekuritizace emitované od 1. ledna 2011. Hlavy II a III se po 31. prosinci 2014 použijí na stávající sekuritizace, pokud budou po tomto datu doplněny či nahrazeny nové podkladové expozice.
HLAVA II
POŽADAVKY PRO INSTITUCE, KTERÉ JSOU INVESTORY
Článek 405
Podíl, který si emitent ponechá
1. Instituce, která nejedná jako původce, sponzor nebo původní věřitel, může být vystavena úvěrovému riziku ze sekuritizované pozice ve svém obchodním či investičním portfoliu pouze tehdy, pokud ji původce, sponzor nebo původní věřitel výslovně informoval o tom, že si průběžně ponechá podstatný čistý ekonomický podíl, který činí v každém případě nejméně 5 %.
Ponecháním podstatného čistého ekonomického podílu ve výši nejméně 5 % se rozumí pouze tyto případy:
a)
ponechání nejméně 5 % nominální hodnoty každé tranše prodané investorům či na ně převedené;
b)
v případě sekuritizace revolvingových expozic ponechání podílu původce ve výši nejméně 5 % nominální hodnoty sekuritizovaných expozic;
c)
ponechání náhodně zvolených expozic, odpovídajících nejméně 5 % nominální hodnoty sekuritizovaných expozic, pokud by tyto expozice jinak byly sekuritizovány v rámci sekuritizace, za předpokladu, že počet expozic určených k potenciální sekuritizaci činí při vzniku nejméně 100;
d)
ponechání tranše první ztráty a případně jiných tranší, které mají stejný nebo horší profil rizika než tranše převedené na investory nebo jim prodané a nejsou splatné dříve než tyto tranše, tak aby ponechané expozice v celkovém součtu činily nejméně 5 % nominální hodnoty sekuritizovaných expozic;
e)
ponechání první ztrátové expozice v hodnotě minimálně 5 % z každé sekuritizované expozice v rámci sekuritizace.
Výše čistého ekonomického podílu se určuje při vzniku a průběžně se zachovává. Čistý ekonomický podíl, včetně ponechaných pozic, podílu nebo expozice, nesmí být předmětem žádného snižování úvěrového rizika nebo jakékoli krátké pozice či jiného zajištění a nesmí být prodán. Čistý ekonomický podíl se stanoví podle pomyslné hodnoty podrozvahových položek.
Požadavky na ponechání čistého ekonomického podílu nesmí být pro žádnou sekuritizaci uplatňovány vícenásobně.
2. Pokud mateřská úvěrová instituce v EU, finanční holdingová společnost v EU, smíšená finanční holdingová společnost v EU nebo některý z jejich dceřiných podniků sekuritizuje jakožto původce či sponzor expozice vůči několika úvěrovým institucím, investičním podnikům nebo jiným finančním institucím, jež spadají do oblasti působnosti dohledu na konsolidovaném základě, lze požadavek uvedený v odstavci 1 splnit na základě konsolidované situace dotčené mateřské úvěrové instituce v EU, finanční holdingové společnosti v EU nebo smíšené finanční holdingové společnosti v EU.
První pododstavec se použije pouze v případě, kdy se úvěrové instituce, investiční podniky nebo finanční instituce, které vytvořily sekuritizované expozice, zavázaly, že budou plnit požadavky stanovené v článku 408 a včas původci nebo sponzorovi a mateřské úvěrové instituci v EU, finanční holdingové společnosti v EU nebo smíšené finanční holdingové společnosti v EU dodají informace nutné pro splnění požadavků uvedených v článku 409.
3. Odstavec 1 se nepoužije, pokud sekuritizované expozice představují expozice vůči níže uvedeným subjektům nebo jsou jimi plně, nepodmíněně a neodvolatelně zaručené:
a)
ústřední vlády nebo centrální banky;
b)
regionální vlády, místní orgány a subjekty veřejného sektoru členských států;
c)
instituce, jimž je v souladu s částí třetí hlavou II kapitolou 2 přidělena riziková váha nejvýše 50 %;
d)
mezinárodní rozvojové banky.
4. Odstavec 1 se nepoužije na transakce založené na jasném, transparentním a dostupném indexu, jehož podkladové referenční nástroje jsou shodné s těmi, které tvoří široce obchodovaný index, nebo se jedná o obchodovatelné cenné papíry, které nejsou sekuritizovanými pozicemi.
Článek 406
Náležitá péče
1. Před tím, než se vystaví rizikům ze sekuritizace, a případně i poté musí být instituce schopny příslušným orgánům prokázat pro každou svou jednotlivou sekuritizovanou pozici, že mají celkové a široké povědomí o formálních zásadách a postupech, které zavedly a které jsou přiměřené jejich obchodnímu i investičnímu portfoliu a odpovídají profilu rizika jejich investic do sekuritizovaných pozic pro analýzu a zaznamenávání:
a)
informací zpřístupněných původci, sponzory nebo původními věřiteli podle čl. 405 odst. 1 ke konkretizaci čistého ekonomického podílu, který průběžně drží v sekuritizaci;
b)
rizikové charakteristiky jednotlivých sekuritizovaných pozic;
c)
rizikové charakteristiky podkladových expozic sekuritizovaných pozic;
d)
reputací a ztrát vzniklých z předchozích sekuritizací původců nebo sponzorů v příslušných kategoriích podkladových expozic sekuritizovaných pozic;
e)
prohlášení a zpřístupnění informací učiněných původci nebo sponzory či jejich zástupci nebo poradci o jejich hloubkové kontrole sekuritizovaných expozic a případně o kvalitě doprovodného kolaterálu sekuritizovaných expozic;
f)
v příslušných případech metod a koncepcí, na nichž je založeno oceňování kolaterálu podporujícího sekuritizované expozice, a zásad přijatých původcem nebo sponzorem k zajištění nezávislosti oceňovatele;
g)
všech strukturálních rysů sekuritizace, které mohou podstatně ovlivnit výkonnost sekuritizované pozice dané instituce, jako jsou smluvní rozložení toků hotovosti a s nimi související spouštěcí mechanismy, úvěrová posílení, posílení likvidity, spouštěcí mechanismy založené na tržní ceně a definice selhání specifické pro daný kontrakt.
Instituce pravidelně provádějí své vlastní zátěžové testy přiměřené jejich sekuritizovaným pozicím. Za tímto účelem se instituce mohou spoléhat na finanční modely vytvořené externími ratingovými agenturami za předpokladu, že instituce mohou na požádání prokázat, že před investováním věnovaly náležitou péči validaci relevantních předpokladů modelů a jejich strukturování a porozumění metodice, předpokladům a výsledkům.
2. Instituce, jež nejednají jako původci, sponzoři nebo původní poskytovatelé půjček, vytvoří formální postupy přiměřené svému obchodnímu i investičnímu portfoliu a odpovídající rizikovému profilu svých investic do sekuritizovaných pozic pro průběžné a včasné sledování informací o výkonnosti podkladových expozic svých sekuritizovaných pozic. V příslušných případech to zahrnuje druh expozice, procento úvěrů po splatnosti více než 30, 60 a 90 dní, míry selhání, sazby u předčasného splacení, úvěry, u nichž bylo zahájeno vymáhání zajištění, druhy a využití kolaterálu, rozložení četnosti úvěrového hodnocení nebo jiných měření úvěruschopnosti podkladových expozic, odvětvovou a geografickou diverzifikaci, rozložení četnosti poměrů úvěru k hodnotě s šířkou pásem, která umožňují příslušnou analýzu citlivosti. V případě, že podkladové expozice jsou samy sekuritizovanými pozicemi, musí mít instituce informace uvedené v tomto pododstavci nejen o podkladových sekuritizovaných tranších, jako je název emitenta a kvalita úvěru, ale také o charakteristikách a výkonnosti seskupení podkládajících tyto sekuritizované tranše.
Instituce rovněž použijí stejné normy analýzy na účasti nebo úpisy u emisí sekuritizací nakupovaných od třetích stran, ať už takové účasti nebo úpisy mají být drženy v jejich obchodním portfoliu, nebo v jejich investičním portfoliu.
Článek 407
Dodatečná riziková váha
Pokud instituce nesplňuje požadavky podle článku 405, 406 nebo 409 v jakémkoli podstatném ohledu z důvodu své nedbalosti nebo opomenutí, příslušné orgány uplatní přiměřenou dodatečnou rizikovou váhu ve výši nejméně 250 % té rizikové váhy, která se použije na příslušné sekuritizované pozice způsobem stanoveným v čl. 245 odst. 6 nebo v čl. 337 odst. 3 (výsledná riziková váha nepřesáhne 1 250 %). Dodatečná riziková váha postupně narůstá s každým dalším porušením ustanovení o náležité péči.
Příslušné orgány zohlední výjimky pro určité sekuritizace uvedené v čl. 405 odst. 3 snížením rizikové váhy, kterou by jinak uplatnily podle tohoto článku ve vztahu k sekuritizaci, na niž se použije čl. 405 odst. 3.
HLAVA III
POŽADAVKY NA INSTITUCE, KTERÉ JSOU SPONZORY A PŮVODCI
Článek 408
Kritéria pro poskytování úvěrů
Instituce, které jsou sponzory a původci, použijí táž spolehlivá a jednoznačně stanovená kritéria pro poskytování úvěrů v souladu s požadavky článku 79 směrnice 2013/36/EU na expozice, které mají být sekuritizovány, jaká používají na expozice, které mají být drženy v jejich vlastním investičním portfoliu. Za tímto účelem instituce, které jsou původci a sponzory, použijí stejné postupy pro schvalování a případně změnu, obnovení a refinancování úvěrů.
V případě, že požadavky uvedené v prvním pododstavci tohoto článku nejsou splněny, instituce, která je původcem, nepoužije čl. 245 odst. 1 a nesmí jí být povoleno vyloučit sekuritizované expozice z výpočtu kapitálových požadavků podle tohoto nařízení.
Článek 409
Informační povinnost k investorům
Instituce, které jednají jako původce, sponzor nebo původní věřitel, zpřístupní investorům informace o míře svého závazku podle článku 405 ponechat čistý ekonomický podíl v sekuritizaci. Instituce, které jsou sponzory a původci, zajistí, aby budoucí investoři měli snadný přístup ke všem příslušným podstatným údajům o úvěrové kvalitě a výkonnosti jednotlivých podkladových expozic, peněžních tocích a doprovodném kolaterálu sekuritizované expozice, jakož i k takovým informacím, které jsou nezbytné k provedení uceleného a informačně kvalitního zátěžového testu peněžních toků a hodnot doprovodného kolaterálu podkladové expozice. Pro tyto účely se příslušné podstatné údaje stanoví ke dni sekuritizace a případně podle povahy sekuritizace i poté.
Článek 410
Jednotné podmínky použití
1. EBA každoročně podá Komisi zprávu o opatřeních přijatých příslušnými orgány v zájmu zajištění souladu s požadavky hlavy II a III ze strany institucí.
2. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem, v nichž podrobněji upřesní:
a)
požadavky stanovené v článcích 405 a 406 použitelné pro instituce, jež začínají být vystavovány riziku ze sekuritizace;
b)
požadavky na ponechání čistého ekonomického podílu, včetně ponechání podstatného čistého ekonomického podílu podle článku 405 a úroveň tohoto ponechání;
c)
požadavky týkající se náležité péče stanovené v článku 406 pro instituce, jež začínají být vystavovány úvěrovému riziku ze sekuritizované pozice; a
d)
požadavky stanovené v článcích 408 a 409 použitelné pro instituce, které jsou sponzory, a instituce, které jsou původci;
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. ledna 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
3. EBA vypracuje návrhy prováděcích technických norem pro usnadnění sbližování postupů dohledu s ohledem na provádění článku 407, včetně opatření, která mají být přijata v případě porušení povinností náležité péče a řízení rizik.
EBA předloží tyto návrhy prováděcích technických norem Komisi do 1. ledna 2014.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010.
ČÁST ŠESTÁ
LIKVIDITA
HLAVA I
DEFINICE A POŽADAVEK KRYTÍ LIKVIDITY
Článek 411
Definice
Pro účely této části se rozumí:
1)
„finančním zákazníkem“ zákazník, který vykonává jednu nebo více činností uvedených v příloze I směrnice 2013/36/EU jako svou hlavní činnost nebo působí jako některý z těchto subjektů:
a)
úvěrová instituce;
b)
investiční podnik;
c)
sekuritizační jednotka pro speciální účel;
d)
subjekt kolektivního investování;
e)
neotevřený investiční program;
f)
pojišťovna;
g)
finanční holdingová společnost nebo smíšená finanční holdingová společnost;
2)
„retailovým vkladem“ závazek vůči fyzické osobě nebo malému a střednímu podniku, pokud by tuto fyzickou osobu nebo podnik bylo možné považovat za kategorii retailových expozic v rámci standardizovaného přístupu nebo přístupu IRB pro úvěrové riziko, nebo závazek vůči společnosti způsobilé pro zacházení stanovené v čl. 153 odst. 4, a pokud celkové vklady všech takových podniků v rámci skupiny nepřekročí 1 milion EUR.
Článek 412
Požadavek krytí likvidity
1. Instituce drží likvidní aktiva, přičemž součet hodnot těchto aktiv pokrývá odtok likvidity minus přítok likvidity za krizových podmínek tak, aby bylo zajištěno, že instituce udržují likviditní rezervy, které jsou přiměřené, aby čelily případné nerovnováze mezi přítokem likvidity a odtokem likvidity za vážných krizových podmínek po dobu třiceti dní. V krizové situaci mohou instituce použít svá likvidní aktiva na krytí svého čistého odtoku likvidity.
2. Instituce nezapočítávají dvojmo přítok likvidity a likvidní aktiva.
3. Instituce mohou použít likvidní aktiva uvedená v odstavci 1 ke splnění svých závazků za krizových podmínek, jak je uvedeno v článku 414.
4. Ustanovení uvedená v hlavě II se použijí výhradně pro účely upřesnění povinností týkajících se podávání zpráv stanovených v článku 415.
5. Předtím, než budou v Unii v souladu s článkem 460 stanoveny a plně zavedeny závazné minimální standardy pro požadavky krytí likvidity, mohou členské státy v oblasti požadavků týkajících se likvidity zachovat nebo zavést vnitrostátní opatření. Členské státy nebo příslušné orgány mohou požadovat, aby instituce s vnitrostátním povolením nebo podskupiny těchto institucí plnily vyšší požadavek krytí likvidity až do úrovně 100 %, dokud nebude minimální standard plně zaveden ve výši 100 % v souladu s článkem 460.
Článek 413
Stabilní financování
1. Instituce zajistí, aby dlouhodobé závazky byly přiměřeně kryty různorodými nástroji stabilního financování za běžných i krizových podmínek.
2. Ustanovení uvedená v hlavě III se použijí výhradně pro účely upřesnění povinností týkajících se podávání zpráv stanovených v článku 415.
3. Předtím, než budou v Unii v souladu s článkem 510 stanoveny a zavedeny závazné minimální standardy pro požadavky čistého stabilní financování, mohou členské státy v oblasti požadavků na stabilní financování zachovat nebo zavést vnitrostátní opatření.
Článek 414
Soulad s požadavky na likviditu
Pokud instituce nesplňuje požadavek stanovený v čl. 412 odst. 1 nebo obecnou povinnost stanovenou v čl. 413 odst. 1, nebo jejich nesplnění předpokládá, a to i v krizové situaci, neprodleně o této skutečnosti vyrozumí příslušné orgány a bez zbytečného odkladu jim předloží plán pro včasné obnovení souladu s článkem 412 nebo čl. 413 odst. 1. Dokud není soulad obnoven, podává instituce do konce každého obchodního dne zprávu o položkách uvedených v hlavě II nebo případně v hlavě III, pokud příslušný orgán nepovolí pro podávání zpráv nižší četnost nebo delší prodlevy. Příslušné orgány udělí takové povolení pouze na základě individuální situace instituce a s přihlédnutím k rozsahu a složitosti činností instituce. Sledují provádění plánu na obnovení souladu a případně vyžadují rychlejší obnovení.
HLAVA II
PODÁVÁNÍ ZPRÁV TÝKAJÍCÍCH SE LIKVIDITY
Článek 415
Povinnost podávat zprávy a formát zpráv
1. Instituce podávají příslušným orgánům zprávy o položkách a jejich částech podle hlav II a III, včetně skladby svých likvidních aktiv podle článku 416, v jedné měně bez ohledu na jejich skutečnou denominaci. Dokud nebude požadavek krytí likvidity uvedený v části šesté plně stanoven a uplatňován jako minimální standard podle článku 460, instituce podávají zprávy o položkách uvedených v hlavě II a příloze III. Instituce podávají zprávy o položkách uvedených v hlavě III. Zprávy se podávají nejméně jednou měsíčně, pokud jde o položky uvedené v hlavě II a příloze III, a nejméně čtvrtletně, pokud jde o položky uvedené v hlavě III.
Formáty zpráv zahrnou veškeré nezbytné informace a umožní orgánu EBA posoudit, zda byly řádně uvolněny zajištěné úvěrové transakce a kolaterálové swapy v případech, kdy likvidní aktiva uvedená v čl. 416 odst. 1 písm. a), b) a c) byla obdržena oproti kolaterálu, který podle čl. 416 odst. 1 písm. a), b) a c) není způsobilý.
2. Instituce podávají příslušným orgánům domovského členského státu zprávy o položkách uvedených v odstavci 1 v měně uvedené níže, pokud
a)
má celkové závazky v jiné měně, než je vykazovací měna podle odstavce 1, ve výši rovnající se nebo větší než 5 % celkových závazků instituce nebo jediné podskupiny pro účely likvidity, nebo
b)
má významnou pobočku podle článku 51 směrnice 2013/36/EU v hostitelském členském státě, který používá jinou měnu, než je vykazovací měna podle odstavce 1 tohoto článku.
3. EBA vypracuje návrhy prováděcích technických norem pro upřesnění:
a)
jednotných formátů a řešení v oblasti informačních technologií spolu s pokyny, pokud jde o četnost, sledovaná období a lhůty pro zasílání zpráv. Formáty a četnost podávání zpráv jsou přiměřené povaze, rozsahu a komplexnosti jednotlivých činností institucí a zahrnují zprávy vyžadované podle odstavců 1 a 2;
b)
požadavku vyžadovaného doplňkového měření sledování likvidity, které příslušným orgánům umožní získat ucelený pohled na profil rizika likvidity, přiměřeně povaze, rozsahu a komplexnosti činnosti instituce;
EBA předloží Komisi tyto návrhy prováděcích technických norem pro položky uvedené v písmeni a) do 1. února 2015 a pro položky uvedené v písmeni b) do 1. ledna 2014.
Dokud nebudou plně zavedeny závazné požadavky týkající se likvidity, mohou příslušné orgány i nadále shromažďovat informace prostřednictvím nástrojů sledování pro účely sledování souladu s vnitrostátními standardy platnými pro likviditu.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010.
4. Příslušné orgány domovského členského státu na vyžádání včas poskytnou elektronickými prostředky příslušným orgánům, národní centrální bance hostitelských členských států a orgánu EBA jednotlivé zprávy podávané v souladu s tímto článkem.
5. Příslušné orgány, které podle článku 112 směrnice 2013/36/EU vykonávají dohled na konsolidovaném základě, na vyžádání včas poskytnou elektronickými prostředky níže uvedeným orgánům všechny zprávy předložené institucí podle jednotných formátů zpráv podle odstavce 3:
a)
příslušným orgánům a národní centrální bance hostitelských členských států, v nichž se nacházejí významné pobočky podle článku 51 směrnice 2013/36/EU mateřské instituce nebo instituce kontrolované stejnou mateřskou finanční holdingovou společností;
b)
příslušným orgánům, které povolily dceřiné podniky mateřské instituce nebo instituce kontrolované stejnou mateřskou finanční holdingovou společností a centrální bance téhož členského státu;
c)
orgánu EBA;
d)
ECB.
6. Příslušné orgány, jež instituci, která je dceřiným podnikem mateřského podniku nebo mateřské finanční holdingové společnosti, povolily, na vyžádání včas poskytnou elektronickými prostředky příslušným orgánům, které vykonávají dohled na konsolidovaném základě podle článku 111 směrnice 2013/36/EU, centrální bance členského státu, ve kterém je instituce povolena, a orgánu EBA na jejich žádost všechny zprávy předložené touto institucí podle jednotných formátů zpráv uvedených v odstavci 3.
Článek 416
Podávání zpráv o likvidních aktivech
1. Instituce podávají zprávy o níže uvedených položkách jako o likvidních aktivech, pokud je nevylučuje odstavec 2, a pouze tehdy, pokud likvidní aktiva splňují podmínky uvedené v odstavci 3:
a)
o hotovosti u centrálních bank a expozicích vůči nim v rozsahu, v jakém je možno tyto expozice kdykoliv v krizové situaci zrušit. Pokud jde o vklady držené centrálními bankami, usiluje příslušný orgán a centrální banka o dosažení společného výkladu rozsahu, v jakém je možné minimální rezervy v krizové situaci zrušit;
b)
o jiných převoditelných aktivech, která jsou velmi vysoce likvidní a mají velmi vysokou úvěrovou kvalitu;
c)
o převoditelných aktivech představujících pohledávky za:
i)
ústřední vládou členského státu nebo regionem s fiskální autonomií k výběru daní, nebo ústřední vládou třetí země v domácí měně ústřední nebo regionální vlády, jestliže je instituce vystavena riziku likvidity v daném členském státě nebo třetí zemi, které kryje držením těchto likvidních aktiv,
ii)
centrálními bankami a subjekty veřejného sektoru na jiné úrovni, než je úroveň ústřední vlády, v domácí měně příslušné centrální banky a subjektu veřejného sektoru,
iii)
Bankou pro mezinárodní platby, Mezinárodním měnovým fondem, Komisí a mezinárodními rozvojovými bankami;
iv)
evropský nástrojem finanční stability a evropským mechanismem stability; nebo jsou těmito subjekty zaručeny.
d)
o převoditelných aktivech, která jsou vysoce likvidní a mají vysokou úvěrovou kvalitu;
e)
o pohotovostních úvěrových příslibech poskytovaných centrálními bankami v oblasti působnosti měnové politiky v rozsahu, v jakém tyto nástroje nejsou zajištěny likvidními aktivy, a s výjimkou případů nouzového poskytnutí likvidity;
f)
v případě, že je úvěrová instituce v souladu s právními předpisy nebo stanovami součástí sítě, o právními předpisy nebo stanovami požadovaných minimálních vkladech u ústřední úvěrové instituce a o dalším dle stanov nebo smlouvy dostupném likvidním financování od ústřední úvěrové instituce nebo institucí, které jsou členy sítě podle čl. 113 odst. 7 nebo jsou způsobilé pro výjimku podle článku 10, a to v rozsahu, v jakém toto financování není zajištěno likvidními aktivy.
Až do upřesnění jednotné definice vysoké a velmi vysoké likvidity a vysoké a velmi vysoké úvěrové kvality v souladu s článkem 460, instituce samy identifikují převoditelná aktiva v dané měně, která jsou vysoce nebo velmi vysoce likvidní a mají vysokou nebo velmi vysokou úvěrovou kvalitu. Až do upřesnění jednotné definice mohou příslušné orgány, s přihlédnutím ke kritériím uvedeným v čl. 509 odst. 3, 4 a 5, poskytnout obecné pokyny, kterými se instituce bude řídit při určování vysoce a velmi vysoce likvidních aktiv a vysoké a velmi vysoké úvěrové kvality. Pokud takové pokyny neexistují, instituce k tomuto účelu používá transparentní a objektivní kritéria, včetně některých nebo všech kritérií uvedených v čl. 509 odst. 3, 4 a 5.
2. Za likvidní aktiva se nepovažují:
a)
aktiva vydaná úvěrovou institucí, pokud nesplňují jednu z těchto podmínek:
i)
jedná se o dluhopisy, se kterými se zachází podle čl. 129 odst. 4 nebo 5, nebo nástroje, které jsou zajištěné aktivy a mají nejvyšší úvěrovou kvalitu podle ustanovení EBA v souladu s kritérii uvedenými v čl. 509 odst. 3, 4 a 5;
ii)
jedná se o dluhopisy uvedené v čl. 52 odst. 4 směrnice 2009/65/ES, avšak jiné než ty, které jsou uvedené v bodě i) tohoto písmene;
iii)
úvěrová instituce byla zřízena ústřední nebo regionální vládou členského státu a tato vláda má povinnost chránit hospodářskou základnu instituce a zachovávat její životaschopnost po celou dobu její činnosti, nebo je aktivum uvedenou vládou výslovně zaručeno, nebo je nejméně 90 % úvěrů poskytnutých danou institucí přímo nebo nepřímo zaručeno takovou vládou a příslušné aktivum se používá především k financování podpůrných úvěrů poskytnutých na nekonkurenční, neziskové bázi za účelem podpory cílů veřejné politiky uvedené vlády;
b)
aktiva, která jsou poskytnuta jako kolaterál instituci v rámci reverzního repa a transakce s financováním cenných papírů, která jsou držena institucí pouze pro zmírnění úvěrového rizika a která nejsou podle právních předpisů a podle smlouvy k dispozici pro použití institucí;
c)
aktiva vydaná kterýmkoli z těchto subjektů
i)
investičním podnikem;
ii)
pojišťovnou;
iii)
finanční holdingovou společností;
iv)
smíšenou finanční holdingovou společností;
v)
jakýmkoli jiným subjektem, který vykonává jednu nebo více činností uvedených v příloze I směrnice 2013/36/EU jako svou hlavní činnost.
3. V souladu s odstavcem 1 instituce podávají zprávy o aktivech, která splňují tyto podmínky pro likvidní aktiva:
a)
jsou nezatížená nebo jsou k dispozici v rámci seskupení kolaterálu, aby byla použita k získání dodatečného financování v rámci přislíbených avšak dosud nefinancovaných úvěrových linek, které jsou instituci k dispozici;
b)
nejsou vydána samotnou institucí nebo její mateřskou institucí nebo dceřinými institucemi nebo jiným dceřiným podnikem mateřské instituce nebo mateřské finanční holdingové společnosti;
c)
účastníci trhu se obecně dohodnou na jejich ceně, kterou lze na trhu snadno sledovat, nebo může být jejich cena určena vzorcem, který je snadné vypočítat na základě veřejně dostupných vstupů, přičemž cena nezávisí na předpokladech, jako tomu je obvykle u strukturovaných nebo exotických produktů;
d)
jsou způsobilým kolaterálem pro standardní likviditní operace centrální banky v členském státě nebo centrální banky třetí země, pokud jsou likvidní aktiva držena za účelem krytí odtoku likvidity v měně této třetí země;
e)
jsou kotované na uznané burze nebo jsou obchodovatelné v aktivním přímém prodeji nebo prostřednictvím prostého repa na schválených repo trzích. Tato kritéria se posoudí pro každý trh zvlášť.
Podmínky stanovené v prvním pododstavci písm. c), d) a e) se nepoužijí na aktiva uvedená v odst. 1 písm. e).
Podmínka uvedená v prvním pododstavci písm. d) se nepoužije v případě likvidních aktiv držených k pokrytí odtoku likvidity v měně, ve které existuje velmi úzká definice způsobilosti pro centrální banku. V případě likvidních aktiv denominovaných v měnách třetích zemí se tato výjimka použije pouze tehdy, pokud příslušné orgány dané třetí země použijí stejnou nebo rovnocennou výjimku.
4. Bez ohledu na ustanovení odstavců 1, 2 a 3, do stanovení závazných požadavků týkajících se likvidity v souladu s článkem 460 a v souladu s odst. 1 druhým pododstavcem tohoto článku instituce podávají zprávy:
a)
o jiných obchodovatelných aktivech způsobilých pro jiné než centrální banky, jako jsou akcie a zlato, na základě transparentních a objektivních kritérií, včetně některých nebo všech kritérií uvedených v čl. 509 odst. 3, 4 a 5;
b)
o jiných obchodovatelných aktivech způsobilých pro centrální banky, jako jsou nástroje, které jsou zajištěné aktivy a mají nejvyšší úvěrovou kvalitu podle ustanovení EBA v souladu s kritérii uvedenými v čl. 509 odst. 3, 4 a 5;
c)
o jiných aktivech způsobilých pro centrální banky, jež však nejsou obchodovatelná, jako jsou úvěrové pohledávky podle ustanovení EBA v souladu s kritérii uvedenými v čl. 509 odst. 3, 4 a 5.
5. EBA vypracuje návrhy prováděcích technických norem s uvedením měn, které splňují podmínky uvedené v odst. 3 třetím pododstavci.
EBA předloží tyto návrhy prováděcích technických norem Komisi do 31. března 2014.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Dokud nevstoupí technické normy uvedené v třetím pododstavci v platnost, mohou instituce i nadále používat postup uvedený v odst. 3 druhém pododstavci, pokud ho příslušné orgány používaly před 1. ledna 2014.
6. Akcie nebo podílové jednotky v subjektech kolektivního investování lze považovat za likvidní aktiva do absolutního objemu 500 milionů EUR v portfoliu likvidních aktiv jednotlivých institucí za předpokladu, že jsou splněny požadavky uvedené v čl. 132 odst. 3 a že subjekt kolektivního investování investuje pouze do likvidních aktiv uvedených v odstavci 1 tohoto článku, s výjimkou derivátů ke snižování úrokového, úvěrového nebo měnového rizika.
Použití nebo potenciální použití derivátových nástrojů ze strany subjektu kolektivního investování za účelem zajištění rizik povolených investic nepředstavuje překážku pro způsobilost tohoto subjektu. Není-li hodnota akcií nebo podílových jednotek v subjektu kolektivního investování pravidelně tržně oceňována třetími stranami uvedenými v čl. 418 odst. 4 písm. a) a b) a příslušný orgán nepovažuje za splněný požadavek, že má instituce vypracovat spolehlivé metodiky a postupy pro toto oceňování podle první věty čl. 418 odst. 4, nejsou tyto akcie nebo podíly v dotyčném subjektu kolektivního investování považovány za likvidní aktiva.
7. Pokud likvidní aktivum přestane být v rámci zásoby likvidních aktiv způsobilé, může je instituce nicméně i nadále považovat za likvidní aktivum po dobu následujících 30 kalendářních dnů. Pokud přestane být likvidní aktivum v subjektu kolektivního investování způsobilé pro postup uvedený v odstavci 6, akcie nebo podílová jednotka v subjektu kolektivního investování může být přesto považována za likvidní aktivum po dobu následujících 30 dnů za předpokladu, že tato aktiva nepředstavují více než 10 % celkových aktiv tohoto subjektu kolektivního investování.
Článek 417
Provozní požadavky na držení likvidních aktiv
Instituce podává zprávy pouze o těch likvidních aktivech, jejichž držení splňuje tyto podmínky:
a)
jsou vhodně diverzifikována. Diverzifikace není požadována, pokud jde o aktiva odpovídající čl. 416 odst. 1 písm. a), b) a c);
b)
jsou právně a prakticky snadno k dispozici kdykoli v průběhu následujících 30 dnů ke zpeněžení prostřednictvím přímého prodeje nebo prostého repa na schválených repo trzích za účelem plnění splatných závazků. Likvidní aktiva uvedená v čl. 416 odst. 1 písm. c), která jsou držena ve třetích zemích, kde existují omezení převodu nebo která jsou denominována v nesměnitelné měně, se považují za dostupná pouze v rozsahu, v jakém odpovídají odtoku v dané třetí zemi nebo v dané měně, ledaže příslušná instituce může prokázat příslušným orgánům, že je přiměřeně zajištěna proti souvisejícímu měnovému riziku;
c)
likvidní aktiva jsou kontrolována funkcí řízení likvidity;
d)
část likvidních aktiv, s výjimkou likvidních aktiv uvedených v čl. 416 odst. 1 písm. a), c) a e), je pravidelně a nejméně jednou ročně zpeněžena prostřednictvím přímého prodeje nebo prostých rep na schválených repo trzích, a to pro tyto účely:
i)
testování přístupu těchto aktiv na trh;
ii)
testování účinnosti procesů pro zpeněžení aktiv;
iii)
testování použitelnosti aktiv;
iv)
minimalizace rizika negativních signálů během krizového období;
e)
cenová rizika spojená s aktivy mohou být zajištěna, ale likvidní aktiva jsou předmětem přiměřených interních opatření, která zajistí, že v případě potřeby budou okamžitě k dispozici pokladně, a zejména že nebudou použity v jiných probíhajících operacích, včetně:
i)
zajištění nebo jiných obchodních strategií;
ii)
poskytování úvěrových posílení ve strukturovaných transakcích;
iii)
pokrytí provozních nákladů;
f)
hodnota likvidních aktiv je v souladu s rozdělením podle měny odtoku likvidity po odečtení přítoku.
Článek 418
Ocenění likvidních aktiv
1. Hodnota likvidního aktiva, která se uvede ve zprávě, je jeho tržní hodnotou, dále sníženou o srážky při ocenění, které odrážejí nejméně duraci aktiva, úvěrové riziko a riziko ztráty likvidity aktiva a repo srážky odpovídající období všeobecné krize na trhu. Srážky při ocenění nesmí být nižší než 15 % u aktiv uvedených v čl. 416 odst. 1 písm. d). Pokud instituce zajišťuje cenové riziko související s aktivem, bere v úvahu peněžní tok vyplývající z možnosti uzavřít zajišťovací vztah.
2. Akcie nebo podílové jednotky v subjektech kolektivního investování uvedené v čl. 416 odst. 6 podléhají srážkám při ocenění se zohledněním podkladových aktiv takto:
a)
0 % na aktiva uvedená v čl. 416 odst. 1 písm. a);
b)
5 % na aktiva uvedená v čl. 416 odst. 1 písm. b) a c);
c)
20 % na aktiva uvedená v čl. 416 odst. 1 písm. d).
3. Přístup se zohledněním uvedený v odstavci 2 se uplatňuje takto:
a)
pokud je instituce obeznámena s podkladovými expozicemi subjektu kolektivního investování, může je zohlednit, aby je zařadila v souladu čl. 416 odst. 1 písm. a) až d);
b)
pokud instituce není obeznámena s podkladovými expozicemi subjektu kolektivního investování, předpokládá se, že daný subjekt kolektivního investování investuje v maximálním objemu, který mu povoluje jeho oprávnění, v sestupném pořadí podle typů aktiv uvedených v čl. 416 odst. 1 písm. a) až d), dokud nedosáhne maximálního limitu pro celkové investice.
4. Instituce vyvinou spolehlivé metodiky a postupy pro výpočet a oznamování tržní hodnoty a srážek pro akcie nebo jednotky v subjektech kolektivního investování. Pouze v případech, kdy mohou příslušnému orgánu uspokojivě prokázat, že význam expozic neodůvodňuje vývoj jejich vlastních metodik, mohou instituce v souladu s metodami stanovenými v odst. 3 písm. a) a b) při výpočtu a oznamování srážek pro akcie nebo podílové jednotky v subjektech kolektivního investování spoléhat na níže uvedené třetí strany:
a)
depozitář subjektu kolektivního investování za předpokladu, že subjekt kolektivního investování investuje výhradně do cenných papírů a ukládá všechny cenné papíry do tohoto depozitáře;
b)
v případě jiných subjektů kolektivního investování společnost, která subjekt kolektivního investování spravuje, za předpokladu, že tato společnost splňuje kritéria stanovená v čl. 132 odst. 3 písm. a).
Správnost výpočtů depozitáře nebo společnosti, která subjekty kolektivního investování spravuje, potvrzuje externí auditor.
Článek 419
Měny s omezeními dostupnosti likvidních aktiv
1. EBA posoudí, zda jsou institucím dostupná likvidní aktiva uvedená v čl. 416 odst. 1 písm. b) v měnách, které jsou relevantní pro instituce usazené v Unii.
2. Pokud odůvodněné potřeby likvidních aktiv s ohledem na požadavek uvedený v článku 412 převyšují dostupnost těchto likvidních aktiv v určité měně, použije se jedna nebo více z těchto odchylek:
a)
odchylně od čl. 417 písm. f) může být denominace likvidních aktiv v nesouladu s měnovým rozložením odtoku likvidity po odečtení přítoku;
b)
v případě měn některého členského státu nebo třetích zemí mohou být požadovaná likvidní aktiva nahrazena úvěrovými linkami centrální banky tohoto členského státu nebo třetí země, které jsou smluvně neodvolatelně vázány na následujících 30 dnů a jsou oceněny reálnými cenami, nezávisle na čerpané výši, za předpokladu, že příslušné orgány tohoto členského státu nebo příslušné třetí země učiní totéž a tento členský stát nebo třetí země uplatňuje srovnatelné požadavky na podávání zpráv.
3. Odchylky použité v souladu s odstavcem 2 jsou nepřímo úměrné dostupnosti příslušných aktiv. Odůvodněné potřeby institucí se hodnotí s ohledem na jejich schopnost snížit řádným řízením likvidity potřebu těchto likvidních aktiv a držení daných aktiv jinými účastníky trhu.
4. EBA vypracuje návrhy prováděcích technických norem uvádějících seznam měn, které splňují požadavky stanovené v tomto článku.
EBA předloží tyto návrhy prováděcích technických norem Komisi do 31. března 2014.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010.
5. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění odchylek uvedených v odstavci 2, včetně podmínek jejich uplatňování.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. března 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 420
Odtok likvidity
1. Do doby stanovení požadavku týkajícího se likvidity v souladu s článkem 460 zahrne vykazovaný odtok likvidity tyto informace:
a)
stávající dlužnou částku za retailové vklady, jak je stanoveno v článku 421;
b)
stávající dlužnou částku za ostatní závazky, které dosáhnou splatnosti a které mohou být vyžádány vydávajícími institucemi nebo poskytovatelem financování nebo jsou spojeny s implicitním očekáváním poskytovatele financování, že by instituce splatila závazek v průběhu následujících 30 dnů, jak je stanoveno v článku 422;
c)
dodatečný odtok podle článku 423;
d)
maximální objem, který lze čerpat v průběhu následujících 30 dnů z poskytnutých nevyčerpaných úvěrových a likviditních příslibů, jak je uvedeno v článku 424;
e)
dodatečný odtok, který je vymezen v posouzení podle odstavce 2.
2. Instituce pravidelně posuzují pravděpodobnost a potenciální objem odtoku likvidity v průběhu následujících 30 dnů, pokud jde o dotčené produkty nebo služby, které nejsou zachyceny v článcích 422, 423 a 424 a které tyto instituce nabízejí nebo financují nebo které by potenciální kupující považovali za související s těmito institucemi, včetně mimo jiné odtoku likvidity vyplývajícího z jakýchkoli smluvních opatření, jako jsou jiné podrozvahové a podmíněné závazky financovat, včetně mimo jiné přislíbených nástrojů financování, nevyčerpaných úvěrů a zálohových plateb profesionálním protistranám, sjednaných, ale dosud nevyčerpaných hypoték, kreditních karet, přečerpání, plánovaného odtoku souvisejícího s obnovením nebo poskytnutím nových retailových nebo mezibankovních úvěrů, plánovaných plateb z derivátů a produktů souvisejících s podrozvahovým financováním obchodu uvedených v článku 429 a příloze I. Tento odtok se posuzuje za předpokladu kombinovaného idiosynkratického a krizového tržního scénáře.
Pro toto posouzení instituce zejména zohlední podstatné poškození pověsti, které by mohlo být výsledkem neposkytnutí podpory likvidity těmto produktům nebo službám. Instituce podávají nejméně jednou ročně příslušným orgánům zprávy o těch produktech a službách, u nichž jsou pravděpodobnost realizace a potenciální objem odtoku likvidity uvedený v prvním pododstavci podstatné, a příslušné orgány určí odtok, který jim má být přiřazen. Příslušné orgány mohou uplatnit sazbu odtoku až do výše 5 % pro produkty související s podrozvahovým financováním obchodu uvedené v článku 429 a příloze I.
Příslušné orgány podávají nejméně jednou ročně zprávu orgánu EBA o druzích produktů nebo služeb, pro které na základě zpráv institucí určily odtok. V této zprávě rovněž vysvětlí metodiku použitou k určení odtoku.
Článek 421
Odtok retailových vkladů
1. Instituce podají samostatnou zprávu o výši retailových vkladů, které jsou kryty systémem pojištění vkladů podle směrnice 94/19/ES nebo rovnocenným systémem pojištění vkladů ve třetí zemi, a vynásobí ji koeficientem ve výši nejméně 5 %, jestliže vklad je buď:
a)
součástí vzniklého vztahu, který činí výběr vysoce nepravděpodobným, nebo
b)
je držen na transakčním účtu, včetně účtů, na které jsou pravidelně připisovány platy.
2. Instituce vynásobí ostatní retailové vklady, které nejsou uvedeny v odstavci 1, koeficientem ve výši nejméně 10 %.
3. S přihlédnutím k chování místních vkladatelů, o němž podají informace příslušné orgány, EBA do 1. ledna 2014 vydá pokyny ohledně kritérií k určení podmínek uplatňování odstavců 1 a 2, pokud jde o identifikaci retailových vkladů spojených s odlišným odtokem a definice těchto produktů pro účely této hlavy. Tyto pokyny zohlední, s jakou pravděpodobností povedou tyto vklady k odtoku likvidity v následujících 30 dnech. Tento odtok se posuzuje za předpokladu kombinovaného idiosynkratického a krizového tržního scénáře.
4. Bez ohledu na odstavce 1 a 2 vynásobí instituce retailové vklady, které přijaly ve třetích zemích, vyšším procentem, než je stanoveno v uvedených odstavcích, je-li procento stanoveno srovnatelnými požadavky na podávání zpráv třetí země.
5. Instituce mohou z výpočtu odtoku vyjmout určité jasně vymezené kategorie retailových vkladů pod podmínkou, že instituce v každém případě přísně uplatňuje tyto podmínky na celou kategorii daných vkladů, pokud se nejedná o jednotlivě odůvodněné případy finančních nesnází vkladatele:
a)
vkladateli není povoleno vklad vybrat v průběhu 30 dnů, nebo
b)
v případě předčasného výběru v průběhu 30 dnů musí vkladatel zaplatit sankci, která zahrnuje ztrátu úroku za období mezi datem výběru a datem smluvní splatnosti plus významnou sankci, která nemusí být vyšší než úrok za období mezi datem vkladu a datem výběru.
Článek 422
Odtok ostatních závazků
1. Instituce vynásobí závazky vyplývající z vlastních provozních výdajů instituce koeficientem ve výši 0 %.
2. Instituce vynásobí závazky vyplývající ze zajištěných půjček a transakcí na kapitálovém trhu ve smyslu čl. 192 bodu 3:
a)
koeficientem ve výši 0 % do výše hodnoty likvidních aktiv podle článku 418 v případě zajištění aktivy, která lze považovat za likvidní aktiva podle článku 416;
b)
koeficientem ve výši 100 % nad výši hodnoty likvidních aktiv podle článku 418 v případě zajištění aktivy, která lze považovat za likvidní aktiva podle článku 416;
c)
koeficientem ve výši 100 % v případě zajištění aktivy, která nelze považovat za likvidní aktiva podle článku 416, s výjimkou transakcí podle písmen d) a e) tohoto odstavce;
d)
koeficientem ve výši 25 % v případě zajištění aktivy, která nelze považovat za likvidní aktiva podle článku 416, je-li věřitelem ústřední vláda, subjekt veřejného sektoru členského státu, v němž byla úvěrová instituce povolena nebo v němž zřídila pobočku, nebo mezinárodní rozvojová banka. Subjekty veřejného sektoru, s nimiž je takto zacházeno, jsou omezeny na subjekty s rizikovou váhou 20 % nebo nižší v souladu s částí třetí hlavou II kapitolou 2;
e)
koeficientem ve výši 0 %, pokud je věřitelem centrální banka.
3. Instituce vynásobí závazky vyplývající z vkladů, které musí být drženy:
a)
vkladatelem s cílem získat od příslušné instituce clearing, služby úschovy, správy hotovosti nebo jiných srovnatelných služeb;
b)
v kontextu společného sdílení úkolů v rámci institucionálního systému ochrany, který splňuje požadavky čl. 113 odst. 7, nebo jako právní nebo zákonný minimální vklad jiného subjektu, který je členem téhož institucionálního systému ochrany;
c)
vkladatelem v rámci jiného zavedeného operačního vztahu, než který je uveden v písmenu a);
d)
vkladatelem za účelem využívání služeb hotovostního clearingu a služeb ústřední úvěrové instituce a v případě, že dotyčná úvěrová instituce je v souladu s právními předpisy nebo stanovami součástí sítě;
koeficientem ve výši 5 % v případě písmene a) v rozsahu, ve kterém jsou kryty systémem pojištění vkladů podle směrnice 94/19/ES nebo rovnocenným systémem pojištění vkladů ve třetí zemi, a koeficientem ve výši 25 % v ostatních případech.
Vklady úvěrových institucí u ústředních úvěrových institucí, které jsou považovány za likvidní aktiva podle čl. 416 odst. 1 písm. f), se vynásobí 100 % sazbou odtoku.
4. Clearing, služby úschovy, správy hotovosti nebo jiné srovnatelné služby uvedené v odst. 3 písm. a) a d) se vztahují pouze na dané služby v rozsahu, ve kterém jsou poskytovány v rámci zavedených vztahů, na nichž vkladatel značně závisí. Nespočívají pouze v korespondenčním bankovnictví nebo makléřských službách a instituce má důkazy, že není možné, aby klient částky řádně splatné vybral v průběhu 30 dní, aniž by tím ohrozil svůj provoz.
Až do přijetí jednotné definice zavedeného operačního vztahu uvedeného v odst. 3 písm. c) instituce samy stanoví kritéria pro určení zavedeného operačního vztahu, u něhož mají důkazy, že není možné, aby klient částky řádně splatné v průběhu 30 dní vybral, aniž by tím ohrozil jejich provoz, a tato kritéria oznámí příslušným orgánům. Při neexistenci jednotné definice mohou příslušné orgány poskytovat obecné pokyny, jimiž se musí instituce řídit při určování vkladů držených vkladatelem v rámci zavedeného operačního vztahu.
5. Instituce násobí koeficientem 40 % závazky vyplývající z vkladů klientů, kteří nejsou finančními zákazníky v rozsahu, v jakém se na ně nevztahují odstavce 3 a 4, a koeficientem 20 % tyto závazky, na které se vztahuje systém pojištění vkladů podle směrnice 94/19/ES nebo rovnocenný systém pojištění vkladů ve třetí zemi.
6. Instituce zohledňují přítok a odtok očekávaný v průběhu 30 dní vyplývající ze smluv uvedených v příloze II na základě čisté hodnoty napříč protistranami a vynásobí je koeficientem ve výši 100 % v případě čistého odtoku. Čistou hodnotou se rozumí rovněž čistá hodnota kolaterálu, který bude přijat a který lze považovat za likvidní aktiva v souladu s článkem 416.
7. Instituce samostatně vykazují jiné závazky, které nespadají do odstavců 1 až 5.
8. Příslušné orgány mohou na základě individuálního posouzení udělit svolení uplatňovat nižší procentní hodnotu odtoku na závazky uvedené v odstavci 7, pokud jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
vkladatel je:
i)
mateřská nebo dceřiná instituce příslušné instituce nebo jiný dceřiný podnik téže mateřské instituce;
ii)
spojený s institucí vztahem ve smyslu čl. 12 odst. 1 směrnice 83/349/EHS;
iii)
instituce spadající do stejného institucionálního systému ochrany splňujícího požadavky čl. 113 odst. 7;
iv)
ústřední instituce nebo člen sítě v souladu s čl. 400 odst. 2 písm. d);
b)
existují důvody k očekávání nižšího odtoku v průběhu následujících 30 dnů i v případě kombinovaného idiosynkratického a krizového tržního scénáře;
c)
odchylně od článku 425 vkladatel uplatňuje odpovídající symetrický nebo konzervativnější přítok;
d)
instituce a vkladatel jsou usazeni ve stejném členském státě.
9. Příslušné orgány mohou v případě použití čl. 20 odst. 1 písm. b) upustit od podmínek stanovených v odst. 8 písm. d). V takovém případě musí být splněna dodatečná objektivní kritéria stanovená v aktu v přenesené pravomoci podle článku 460. Pokud je povoleno uplatňování takového nižšího odtoku, příslušné orgány o výsledku postupu uvedeného v čl. 20 odst. 1 písm. b) informují orgán EBA. Příslušné orgány pravidelně přezkoumávají plnění podmínek takového nižšího odtoku.
10. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro další upřesnění dodatečných objektivních kritérií uvedených v odstavci 9.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. ledna 2015.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 423
Dodatečný odtok
1. Kolaterál jiný než aktiva uvedená v čl. 416 odst. 1 písm. a), b) a c), který instituce složí v souvislosti se smlouvami uvedenými v příloze II a s úvěrovými deriváty, podléhá dodatečnému odtoku ve výši 20 %.
2. Instituce oznámí příslušným orgánům veškeré uzavřené smlouvy, podle jejichž smluvních podmínek dochází během 30 dnů v důsledku podstatného zhoršení úvěrové kvality instituce k odtoku likvidity nebo ke vzniku dodatečných potřeb kolaterálu. Pokud příslušné orgány považují tyto smlouvy za podstatné ve vztahu k možnému odtoku likvidity instituce, požadují, aby instituce doplnila dodatečný odtok u těchto smluv odpovídající dodatečným potřebám kolaterálu v důsledku podstatného zhoršení úvěrové kvality instituce, jako je snížení jejího úvěrového hodnocení o tři stupně. Instituce rozsah tohoto podstatného zhoršení pravidelně přezkoumává s ohledem na relevantní aspekty smluv, které uzavřela, a výsledek svého přezkumu oznámí příslušným orgánům.
3. Instituce doplňuje dodatečný odtok odpovídající potřebám kolaterálu, který by byl výsledkem dopadu nepříznivého tržního scénáře na derivátové transakce instituce, na její transakce financování a jiné smlouvy, jestliže jsou podstatné.
EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro určení podmínek uplatňování s ohledem na podstatnost a metody měření tohoto dodatečného odtoku.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. března 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené ve druhém pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
4. Instituce doplní dodatečný odtok odpovídající tržní hodnotě cenných papírů nebo ostatních aktiv prodaných nedávno, které budou doručeny v průběhu 30 dnů, pokud nedrží cenné papíry k doručení nebo je nepůjčila za podmínek, které vyžadují jejich navrácení až po uplynutí 30 dnů, a cenné papíry nejsou součástí jejích likvidních aktiv.
5. Instituce doplní dodatečný odtok odpovídající:
a)
přebytečnému kolaterálu drženému institucí, o který může na základě smlouvy příslušná protistrana kdykoli požádat;
b)
kolaterálu, který má být vrácen protistraně;
c)
kolaterálu odpovídajícímu aktivům, která lze považovat za likvidní aktiva pro účely článku 416 a která lze nahradit aktivy odpovídajícími aktivům, která nelze považovat za likvidní aktiva pro účely článku 416 bez souhlasu instituce.
6. Vklady přijaté jako kolaterál se nepovažují za závazky pro účely článku 422, ale v příslušných případech budou podléhat ustanovením tohoto článku.
Článek 424
Odtok z úvěrových a likviditních příslibů
1. Instituce podává zprávy o odtoku z poskytnutých úvěrových a likviditních příslibů, který se určí jako procentní podíl z maximální částky, která může být čerpána během následujících 30 dnů. Tuto maximální částku, kterou lze čerpat, je možné posoudit bez jakéhokoli požadavku na likviditu, jenž by byl závazně stanoven podle čl. 420 odst. 2 pro podrozvahové položky týkající se financování obchodu, a bez hodnoty kolaterálu podle článku 418, pokud může instituce kolaterál opětovně použít a pokud je kolaterál držen ve formě likvidních aktiv v souladu s článkem 416. Poskytnutým kolaterálem nesmí být aktiva vydaná protistranou příslibu nebo jedním z jejích přidružených subjektů. Pokud má instituce k dispozici nezbytné informace, maximální částka, kterou lze čerpat v rámci úvěrových a likviditních příslibů, se určí jako maximální částka, která by mohla být čerpána, pokud by vlastní závazky protistrany byly splatné během následujících 30 dnů nebo pokud by měl být během tohoto období dodržen předem stanovený smluvní harmonogram čerpání.
2. Maximální částka, kterou lze čerpat z poskytnutých nevyčerpaných úvěrových a likviditních příslibů během následujících 30 dnů, se vynásobí koeficientem ve výši 5 %, pokud je lze považovat za kategorii retailových expozic v rámci standardizovaného přístupu nebo přístupu IRB pro úvěrové riziko.
3. Maximální částka, kterou lze čerpat z poskytnutých nevyčerpaných úvěrových a likviditních příslibů během následujících 30 dnů, se vynásobí koeficientem ve výši 10 %, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
nelze je považovat za kategorii retailových expozic v rámci standardizovaného přístupu nebo přístupu IRB pro úvěrové riziko;
b)
byly poskytnuty klientům, kteří nejsou finančními zákazníky;
c)
nebyly poskytnuty za účelem nahrazení finančních prostředků klienta v situacích, kdy není možné, aby získal své finanční požadavky na finančních trzích.
4. Částka likviditního příslibu, která byla poskytnuta sekuritizačním jednotkám pro speciální účel s cílem umožnit jim nákup jiných aktiv než cenných papírů od klientů, kteří nejsou finančními zákazníky, se vynásobí 10 % v takovém rozsahu, v jakém přesahuje objem aktiv nakupovaných v dané době od klientů a pokud maximální částka, kterou lze čerpat, je smluvně omezena na objem aktiv v dané době nakupovaných.
5. Instituce podávají zprávu o maximální částce, kterou je možné čerpat z jiných poskytnutých nevyčerpaných úvěrových a likviditních příslibů během následujících 30 dnů. Toto se použije zejména pro:
a)
likviditní přísliby, které instituce poskytla jiným sekuritizačním jednotkám pro speciální účel, než které jsou uvedeny v odst. 3 písm. b);
b)
ujednání, v rámci kterých se po instituci vyžaduje, aby nakoupila aktiva od sekuritizační jednotky pro speciální účel nebo si je s ní vyměnila;
c)
přísliby poskytnuté úvěrovým institucím;
d)
přísliby poskytnuté finančním institucím a investičním podnikům.
6. Odchylně od odstavce 5 mohou instituce, které byly zřízeny a jsou financovány ústřední nebo regionální vládou alespoň jednoho členského státu, uplatňovat postupy stanovené v odstavcích 2 a 3 také v případě úvěrových a likviditních příslibů, které jsou poskytovány institucím za výhradním účelem přímo nebo nepřímo financovaných podpůrných úvěrů, které lze považovat za kategorie expozic uvedené v těchto odstavcích. Jsou-li tyto podpůrné úvěry poskytovány prostřednictvím jiné instituce jakožto zprostředkovatele (průchozí úvěry), mohou instituce odchylně od čl. 425 odst. 2 písm. d) uplatňovat symetrický přítok a odtok. Tyto podpůrné úvěry jsou k dispozici pouze osobám, které nejsou finančními zákazníky, na nekonkurenční, neziskové bázi za účelem podpory cílů veřejné politiky Unie nebo ústřední nebo regionální vlády daného členského státu. Čerpání takových příslibů je možné pouze v návaznosti na přiměřeně očekávanou poptávku po podpůrných úvěrech a až do částky takové poptávky související s následným podáním zpráv o využití uvolněných finančních prostředků.
Článek 425
Přítok
1. Instituce podává zprávy o svém přítoku likvidity. Limitovaným přítokem likvidity se rozumí přítok likvidity, který je omezen na 75 % odtoku likvidity. Instituce mohou z tohoto limitu vyjmout přítok likvidity z vkladů uložených u ostatních institucí, se kterými lze zacházet podle čl. 113 odst. 6 nebo 7. Instituce mohou z tohoto limitu vyjmout přítok likvidity ze splatných peněžních částek od dlužníků a investorů do dluhopisů souvisejících s hypotečními úvěry financovanými z dluhopisů, se kterými lze zacházet podle čl. 129 odst. 4, 5 nebo 6, nebo z dluhopisů uvedených v čl. 52 odst. 4 směrnice 2009/65/ES. Instituce mohou vyjmout přítok z podpůrných úvěrů, které instituce zprostředkovala. S výhradou předchozího souhlasu příslušným orgánem odpovědným za dohled na individuálním základě může instituce úplně nebo zčásti vyjmout přítok, pokud je poskytovatel mateřskou nebo dceřinou institucí příslušné instituce nebo jiným dceřiným podnikem stejné mateřské instituce nebo je spojen s danou instituci vztahem ve smyslu čl. 12 odst. 1 směrnice 83/349/EHS.
2. Přítok likvidity se měří v průběhu nadcházejících 30 dnů. Obsahuje pouze smluvní přítok z expozic, které nejsou po splatnosti a u kterých instituce nemá důvod v průběhu daných 30 dní očekávat neplnění. Přítok likvidity se vykazuje úplně, přičemž níže uvedený přítok se vykazuje samostatně:
a)
peněžní částky splatné od zákazníků, kteří nejsou finančními zákazníky, za účelem platby jistiny se sníží o 50 % jejich hodnoty nebo o smluvní závazky vůči těmto zákazníkům poskytnout jim financování, podle toho, co je vyšší. Toto se nevztahuje na peněžní částky splatné ze zajištěných půjček a transakcí na kapitálovém trhu, jak jsou definovány v čl. 192 bodu 3, které jsou zajištěny likvidními aktivy v souladu s článkem 416, jak je uvedeno v písmeni d) tohoto odstavce.
Odchylně od prvního pododstavce tohoto písmena mohou instituce, které obdržely příslib podle čl. 424 odst. 6 k tomu, aby vyplatily podpůrný úvěr konečnému příjemci, zohlednit přítok až do výše odtoku, který uplatňují u odpovídajícího příslibu poskytnout tyto podpůrné úvěry;
b)
peněžní částky splatné z transakcí financování obchodu uvedených v čl. 162 odst. 3 druhém pododstavci písm. b) se zbytkovou splatností až do 30 dnů se zohlední úplně jako přítok;
c)
aktiva s neurčeným datem ukončení smlouvy se zohlední ve výši 20 % přítoku za předpokladu, že banka může na základě smlouvy odstoupit a požadovat platbu v průběhu 30 dnů;
d)
peněžní částky splatné ze zajištěných půjček a transakcí na kapitálovém trhu, jak jsou definovány v čl. 192 bodu 3, pokud jsou zajištěny likvidními aktivy podle čl. 416 odst. 1, se nezohlední až do výše hodnoty těchto likvidních aktiv snížené o srážky při ocenění a plně se zohlední u zbývajících splatných peněžních částek;
e)
splatné peněžní částky, se kterými instituce, která je dluží, zachází podle čl. 422 odst. 3 a 4, se vynásobí odpovídajícím symetrickým přítokem;
f)
peněžní částky splatné z pozic v kapitálových nástrojích zahrnutých do hlavního indexu, pokud se likvidní aktiva nezapočítávají dvojmo.
g)
jakékoli nevyčerpané úvěrové nebo likviditní přísliby a jiné přijaté závazky se nezohlední;
3. Přítok a odtok očekávaný v průběhu 30 dnů ze smluv uvedených v příloze II, se odrazí na základě čisté hodnoty napříč protistranami a vynásobí se koeficientem ve výši 100 % čistého přítoku. Čistou hodnotou se rozumí rovněž čistá hodnota kolaterálu, který bude přijat a který lze považovat za likvidní aktiva v souladu s článkem 416.
4. Odchylně od odst. 2 písm. g) mohou příslušné orgány na základě individuálního posouzení udělit svolení uplatňovat vyšší přítok pro úvěrové a likviditní přísliby, pokud jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
existují důvody k očekávání vyššího přítoku i v případě kombinované tržní a idiosynkratické krize poskytovatele;
b)
protistranou je mateřská nebo dceřiná instituce dané instituce nebo jiný dceřiný podnik téže mateřské instituce nebo je protistrana spojena s danou institucí vztahem ve smyslu čl. 12 odst. 1 směrnice 83/349/EHS nebo je protistranou člen téhož institucionálního systému ochrany podle čl. 113 odst. 7 tohoto nařízení nebo ústřední institucí nebo členem sítě, na niž se vztahuje výjimka podle článku 10 tohoto nařízení;
c)
odchylně od článků 422, 423 a 424 protistrana uplatňuje odpovídající symetrický nebo konzervativnější odtok;
d)
instituce a protistrana jsou usazeny ve stejném členském státě.
5. Příslušné orgány mohou v případě použití čl. 20 odst. 1 písm. b) upustit od podmínky stanovené v odst. 4 písm. d). V takovém případě musí být splněna dodatečná objektivní kritéria stanovená v aktu v přenesené pravomoci podle článku 460. Pokud je povoleno uplatňování takového vyššího odtoku, příslušné orgány o výsledku postupu uvedeného v čl. 19 odst. 1 písm. b) informují orgán EBA. Příslušné orgány pravidelně přezkoumávají plnění podmínek takového vyššího odtoku.
6. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro další upřesnění dodatečných objektivních kritérií uvedených v odstavci 5.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. ledna 2015
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
7. Instituce nepodávají zprávy o přítoku ze všech likvidních aktiv vykázaných v souladu s článkem 416, ale jen o platbách splatných za aktiva, které se neodrážejí v tržní hodnotě aktiva.
8. Instituce nepodává zprávy o přítoku z jakýchkoli nově přijatých závazků.
9. Instituce zohledňuje přítok likvidity, který obdrží ve třetích zemích, kde existují omezení převodu, nebo který je denominován v nesměnitelných měnách, pouze v rozsahu, v jakém odpovídá odtoku v dané třetí zemi nebo v dané měně.
Článek 426
Aktualizace budoucích požadavků na likviditu
Poté, co Komise přijme akt v přenesené pravomoci týkající se požadavku na likviditu v souladu s článkem 460, může EBA vypracovat návrh prováděcích technických norem pro upřesnění podmínek stanovených v čl. 421 odst. 1, v článku 422, s výjimkou odstavců 8, 9 a 10 uvedeného článku, a v článku 424, aby byly zohledněny mezinárodně dohodnuté standardy.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v tomto odstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010.
HLAVA III
PODÁVÁNÍ ZPRÁV O STABILNÍM FINANCOVÁNÍ
Článek 427
Položky zajišťující stabilní financování
1. Instituce podávají příslušným orgánům zprávy v souladu s požadavky na podávání zpráv uvedenými v čl. 415 odst. 1 a v souladu s jednotnými formáty zpráv podle čl. 415 odst. 3 o těchto položkách s cílem umožnit posouzení dostupnosti stabilního financování:
a)
kapitál po zohlednění případných odpočtů:
i)
kapitálové nástroje zahrnované do kapitálu tier 1,
ii)
kapitálové nástroje zahrnované do kapitálu tier 2,
iii)
další prioritní akcie a kapitálové nástroje nad rámec přípustného objemu kapitálu tier 2, jejichž efektivní splatnost je alespoň jeden rok,
b)
tyto závazky, které nejsou zahrnuty v písmenu a):
i)
retailové vklady, se kterými lze zacházet podle čl. 421 odst. 1;
ii)
retailové vklady, se kterými lze zacházet podle čl. 421 odst. 2;
iii)
vklady, se kterými lze zacházet podle čl. 422 odst. 3 a 4;
iv)
z vkladů uvedených v bodě iii) ty, které podléhají systému pojištění vkladů podle směrnice 94/19/ES nebo rovnocennému systému pojištění vkladů ve třetí zemi ve smyslu čl. 421 odst. 2;
v)
z vkladů uvedených v bodě iii) ty, které spadají pod čl. 422 odst. 3 písm. b);
vi)
z vkladů uvedených v bodě iii) ty, které spadají pod čl. 422 odst. 3 písm. d);
vii)
vložené částky nespadající pod bod i), ii) nebo iii), pokud nejsou vloženy finančními zákazníky;
viii)
všechny finanční prostředky získané od finančních zákazníků;
ix)
samostatně částky, které spadají pod bod vii) a viii), financování ze zajištěných půjček a transakce na kapitálovém trhu, jak jsou definovány v čl. 192 bodu 3:
-
které jsou zajištěny aktivy, jež lze považovat za likvidní aktiva podle článku 416;
-
které jsou zajištěny jinými aktivy;
x)
závazky vyplývající z vydaných cenných papírů, se kterými lze zacházet podle čl. 129 odst. 4 nebo 5 nebo způsobem vymezeným v čl. 52 odst. 4 směrnice 2009/65/ES;
xi)
tyto ostatní závazky vyplývající z vydaných cenných papírů, které nespadají pod písmeno a):
-
závazky vyplývající z vydaných cenných papírů s efektivní splatností alespoň jeden rok;
-
závazky vyplývající z vydaných cenných papírů s efektivní splatností méně než jeden rok;
xii)
všechny ostatní závazky.
2. Je-li to možné, všechny položky se uvádějí v těchto pěti koších podle data jejich splatnosti a nejbližšího data, kdy mohou být smluvně splaceny, podle toho, co je dříve:
a)
během tří měsíců;
b)
mezi třemi a šesti měsíci;
c)
mezi šesti a devíti měsíci;
d)
mezi devíti a dvanácti měsíci;
e)
po dvanácti měsících.
Článek 428
Položky vyžadující stabilní financování
1. Pokud nejsou níže uvedené položky odečteny od kapitálu, podávají se o nich zprávy příslušným orgánům samostatně, aby bylo možné posoudit dostupnost stabilního financování:
a)
aktiva, která lze považovat za likvidní aktiva podle článku 416, rozčleněná podle druhu aktiva;
b)
tyto cenné papíry a nástroje peněžního trhu, které nejsou zahrnuty v písmenu a);
i)
aktiva, jež splňují podmínky pro stupeň úvěrové kvality 1 podle článku 122;
ii)
aktiva, jež splňují podmínky pro stupeň úvěrové kvality 2 podle článku 122;
iii)
jiná aktiva;
c)
majetkové cenné papíry nefinančních subjektů zahrnutých do hlavního indexu uznaného regulovaného trhu;
d)
ostatní majetkové cenné papíry;
e)
zlato;
f)
ostatní drahé kovy;
g)
neobnovitelné úvěry a jiné pohledávky, a samostatně ty neobnovitelné úvěry a jiné pohledávky, kdy dlužníky jsou:
i)
fyzické osoby jiné než soukromí podnikatelé a osobní společnosti;
ii)
malé a střední podniky, které lze považovat za kategorii retailových expozic v rámci standardizovaného přístupu nebo přístupu IRB pro úvěrové riziko, nebo společnost, která je způsobilá pro zacházení stanovené v čl. 153 odst. 4, pokud je celkový vklad vložen tímto klientem nebo ekonomicky spjatou skupinou klientů nižší než 1 milion EUR;
iii)
ústřední vlády, centrální banky a subjekty veřejného sektoru;
iv)
klienti neuvedení v bodech i) a ii) jiní než finanční zákazníci;
v)
klienti neuvedení v bodech i), ii) a iii), kteří jsou finančními zákazníky, a z nich samostatně ti, kteří jsou úvěrovými institucemi a jinými finančními zákazníky;
h)
neobnovitelné úvěry a jiné pohledávky uvedené v písmenu g), a z nich samostatně ty, které jsou:
i)
zajištěné obchodními nemovitostmi;
ii)
zajištěné obytnými nemovitostmi;
iii)
spolufinancované (postoupením) prostřednictvím dluhopisů, se kterým lze zacházet podle čl. 129 odst. 4 nebo 5 nebo prostřednictvím dluhopisů uvedených v čl. 52 odst. 4 směrnice 2009/65/ES;
i)
deriváty, pohledávky;
j)
všechna ostatní aktiva;
k)
poskytnuté nevyčerpané úvěrové přísliby, které lze podle přílohy I považovat za položky se „středním rizikem“ nebo „středně nízkým rizikem“.
2. Je-li to možné, všechny položky se uvádějí v pěti koších uvedených v čl. 427 odst. 2.
ČÁST SEDMÁ
PÁKA
Článek 429
Výpočet pákového poměru
1. Instituce vypočítají svůj pákový poměr podle metodiky stanovené v odstavcích 2 až 11.
2. Pákový poměr se vypočítá jako hodnota kapitálu instituce dělená celkovou mírou expozic dané instituce a vyjadřuje se v procentech.
Instituce vypočítají pákový poměr jako aritmetický průměr měsíčních pákových poměrů za čtvrtletí.
3. Pro účely odstavce 2 je hodnotou kapitálu hodnota kapitálu tier 1.
4. Celková míra expozic je součet hodnot expozic všech aktiv a podrozvahových položek, které nejsou odečteny při určování hodnoty kapitálu podle odstavce 3.
Pokud instituce zahrnují subjekt finančního sektoru, v němž mají významnou investici podle článku 43, do své konsolidace podle použitelného účetního rámce, ale nikoliv do své obezřetnostní konsolidace podle části první hlavy II kapitoly 2, stanoví hodnotu expozice pro tuto významnou investici ne podle odst. 5 písm. a) tohoto článku, ale jako částku, která se získá vynásobením částky definované v písmenu a) tohoto pododstavce a koeficientu definovaného v písmenu b) tohoto pododstavce:
a)
součet hodnot expozic pro všechny expozice subjektu finančního sektoru, ve kterém je držena významná investice;
b)
celkový objem všech přímých, nepřímých a syntetických kapitálových investic instituce do nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 subjektu finančního sektoru, jenž není odečten podle článku 47 a čl. 48 odst. 1 písm. b), vydělený celkovým objemem těchto položek.
5. Instituce určí hodnotu expozic pro aktiva v souladu s těmito zásadami:
a)
hodnotami expozic pro aktiva, kromě smluv uvedených v příloze II a úvěrových derivátů, se rozumí hodnoty expozic podle čl. 111 odst. 1 první větě;
b)
nabytý fyzický nebo finanční kolaterál, nabyté záruky nebo snižování úvěrového rizika se nepoužijí ke snížení hodnot expozic aktiv;
c)
úvěry se nesnižují o vklady;
6. Instituce určují hodnoty expozic u smluv uvedených v příloze II a úvěrových derivátů, včetně těch, které jsou podrozvahovými položkami, metodou stanovenou v článku 274.
Při určování hodnoty expozice u smluv uvedených v příloze II a úvěrových derivátů instituce zohlední dopady smluv o novaci a ostatních dohod o započtení, s výjimkou dohod o smluvním křížovém započtení v souladu s článkem 295.
7. Odchylně od odstavce 6 mohou instituce použít metodu stanovenou v článku 275 k určení hodnoty expozice u smluv uvedených v příloze II bodech 1 a 2 pouze tehdy, pokud tuto metodu používají také ke stanovení hodnoty expozice u těchto smluv pro účely splnění požadavků na kapitál uvedených v článku 92.
8. Při určování možné budoucí úvěrové expozice u úvěrových derivátů uplatní instituce zásady stanovené v čl. 299 odst. 2 na všechny své úvěrové deriváty, a nikoliv pouze na ty deriváty, které jsou zařazeny do obchodního portfolia.
9. Instituce stanoví hodnotu expozice aktiv zahrnutých do repo obchodů, půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit, transakcí s delší dobou vypořádání a maržových obchodů, včetně těch, které jsou podrozvahovými položkami, v souladu s čl. 220 odst. 1 až 3 a článkem 222 a zohlední účinky rámcových dohod o započtení, kromě dohod o smluvním křížovém započtení, podle článku 206.
10. Instituce určuje hodnotu expozic podrozvahových položek, kromě položek uvedených v odstavcích 6 a 9 tohoto článku, v souladu s čl. 111 odst. 1, s výhradou těchto změn konverzních faktorů obsažených v uvedeném článku:
a)
konverzní faktor, který se použije na nominální hodnotu u nevyčerpaných úvěrových příslibů, které lze kdykoli bezpodmínečně a bez výpovědi zrušit, podle přílohy I bodu 4 písm. a) a b), činí 10 %;
b)
konverzní faktor pro podrozvahové položky financování obchodu, které jsou uvedeny v příloze I bodu. 3 písm. a) a jsou spojeny se středně nízkým rizikem, a pro podrozvahové položky související se státem podporovanými vývozními úvěry, které jsou uvedeny v příloze I bodu 3 písm. b) podbodu i), činí 20 %;
c)
konverzní faktor pro podrozvahové položky financování obchodu, které jsou uvedeny v příloze I bodu 2 písm. a) a bodu. 2 písm. b) podbodu i) a jsou spojeny se středním rizikem, a pro podrozvahové položky související se státem podporovaným financováním vývozu, které jsou uvedeny v příloze I bodu 2 písm. b) podbodu ii), činí 50 %;
d)
konverzní faktor pro všechny ostatní podrozvahové položky uvedené v příloze I činí 100 %.
11. Pokud se podle vnitrostátních všeobecně přijímaných účetních zásad aktiva ve svěřenecké správě zaúčtovávají v rozvaze podle článku 10 směrnice 86/635/EHS, je možné tato aktiva z celkové míry expozice pro účely pákového poměru vyjmout, pokud splňují kritéria pro nezaúčtování stanovená v mezinárodním účetním standardu(IAS) 39 podle nařízení (ES) č. 1606/2002, a případně kritéria pro vynětí z konsolidace stanovená v mezinárodním standardu účetního výkaznictví (IFRS) 10 podle nařízení (ES) č. 1606/2002.
Článek 430
Požadavky týkající se podávání zpráv
1. Instituce předloží příslušným orgánům veškeré nezbytné informace o pákovém poměru a jeho částech podle článku 429. Příslušné orgány vezmou v úvahu tyto informace při přezkumu v rámci dohledu uvedeném v článku 97 směrnice 2013/36/EU.
Instituce rovněž předloží příslušným orgánům informace požadované pro účely přípravy zprávy podle článku 511.
Příslušné orgány předkládají orgánu EBA informace získané od institucí na jeho žádost za účelem usnadnění přezkumu uvedeného v článku 511.
2. Pro účely požadavků na podávání zpráv uvedených v odstavci 1 vypracuje EBA návrhy prováděcích technických norem k určení jednotné šablony pro podávání zpráv, pokynů, jak tuto šablonu používat, četnosti a lhůt pro podávání zpráv a řešení v oblasti informačních technologií.
EBA předloží tyto návrhy prováděcích technických norem Komisi do 1. února 2015.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010.
ČÁST OSMÁ
ZPŘÍSTUPŇOVÁNÍ INFORMACÍ INSTITUCEMI
HLAVA I
OBECNÉ ZÁSADY
Článek 431
Rozsah požadavků na zpřístupňování informací
1. Instituce veřejně zpřístupňují informace stanovené v hlavě II, s výhradou ustanovení uvedených v článku 432.
2. Svolení nástrojů a metodik uvedených v hlavě III příslušnými orgány podle části třetí je podmíněno tím, že instituce zveřejní informace stanovené v uvedené hlavě.
3. Instituce přijmou formální zásady pro plnění požadavků na zpřístupňování informací stanovené v této části a zavedou zásady pro posuzování přiměřenosti zpřístupňovaných informací, včetně jejich ověřování a četnosti. Instituce zavedou rovněž zásady pro posuzování toho, zda jimi zpřístupněné informace plně informují účastníky trhu o rizikovém profilu daných institucí.
Jestliže tyto zpřístupněné informace neinformují účastníky trhu o rizikovém profilu v plném rozsahu, instituce veřejně zpřístupní kromě informací požadovaných podle odstavce 1 další nezbytné informace. Jsou však povinny zpřístupňovat pouze informace, jež jsou podstatné a nejsou vyhrazené nebo důvěrné podle článku 432.
4. Instituce na vyžádání vysvětlí svá rozhodnutí týkající se ratingů malým a středním podnikům a jiným podnikům, které žádají o úvěry, přičemž toto vysvětlení na požádání poskytnou písemně. Správní náklady na poskytnutí vysvětlení musí být přiměřené k výši úvěru.
Článek 432
Nepodstatné, vyhrazené nebo důvěrné informace
1. Instituce nemusí zpřístupňovat některé z informací vyjmenovaných v hlavě II, jestliže informace, které by byly zpřístupněny, se nepovažují za podstatné, s výjimkou zpřístupňování informací stanovených v čl. 435 odst. 2 písm. c), článku 437 a článku 450.
Při zpřístupňování se informace považují za podstatné, jestliže by jejich opomenutí nebo nesprávné uvedení mohlo změnit nebo ovlivnit posuzování nebo rozhodování uživatele spoléhajícího na tyto informace při rozhodování o ekonomických záležitostech.
V souladu s článkem 16 nařízení (EU) č. 1093/2010 vydá EBA do 31. prosince 2014 pokyny stanovící způsob, jakým instituce určí podstatnost v souvislosti s požadavky na zpřístupňování informací podle hlavy II.
2. Instituce mohou také vynechat některé z položek zpřístupňovaných informací vyjmenovaných v hlavách II a III, pokud tyto položky zahrnují informace, které jsou považovány za vyhrazené nebo důvěrné v souladu s druhým a třetím pododstavcem, s výjimkou zpřístupňování informací stanovených v článcích 437 a 450.
Informace se z hlediska instituce považují za vyhrazené, pokud by jejich veřejné zpřístupňování ohrozilo její konkurenční postavení. Může se jednat o informace o produktech nebo systémech, které by, pokud by se o nich dozvěděli konkurenti, snížily hodnotu investic instituce.
Informace se považují za důvěrné, pokud existují závazky vůči zákazníkům nebo jiné vztahy s protistranami zavazující instituci k důvěrnosti.
V souladu s článkem 16 nařízení (EU) č. 1093/2010 vydá EBA do 31. prosince 2014 pokyny stanovící způsob, jakým instituce určí vyhrazenost a důvěrnost v souvislosti s požadavky na zpřístupňování informací podle hlav II a III.
3. Ve výjimečných případech uvedených v odstavci 2 dotčená instituce ve svém zpřístupňování uvede, že určité položky informací nebyly zpřístupněny a důvody jejich nezpřístupňování, a zveřejní obecnější informace o daném tématu, na nějž se uplatňuje požadavek na zpřístupňování informací, pokud uvedené informace nejsou klasifikovány jako vyhrazené nebo důvěrné.
4. Ustanovení odstavců 1, 2 a 3 se nedotýkají rozsahu odpovědnosti za nezveřejnění podstatných informací.
Článek 433
Četnost zpřístupňování informací
Instituce zveřejňují zpřístupněné informace vyžadované v této části alespoň jednou ročně.
Každoročně zpřístupňované informace se zveřejňují ve spojení s datem zveřejnění účetní závěrky.
Instituce posoudí, zda je nutné zveřejňovat některé nebo všechny zpřístupňované informace častěji než jednou ročně vzhledem k charakteru své činnosti, jako například rozsahu operací, škále činností, přítomnosti v různých zemích, angažovanosti v různých finančních sektorech a účasti na mezinárodních finančních trzích a v platebních, vypořádacích a clearingových systémech. Při tomto posuzování zejména věnují pozornost možné potřebě častějšího zpřístupňování položek informací stanovených v článku 437 a v čl. 438 písm. c) až f) a informací o rizikové expozici a jiných položkách, které se mohou rychle měnit.
V souladu s článkem 16 nařízení (EU) č. 1093/2010 vydá EBA do 31. prosince 2014 pokyny týkající se institucí posuzujících častější zpřístupňování podle hlav II a III.
Článek 434
Způsob zpřístupňování informací
1. Instituce mohou samy určit, kde a na jakém nosiči zpřístupní požadované údaje a jak je ověří, aby byly řádně splněny požadavky na zpřístupňování stanovené v této části. V proveditelné míře se všechny požadované informace zpřístupní na jednom nosiči nebo místě. Pokud byly podobné informace zpřístupněny na dvou nebo více nosičích, je odkaz na obdobné informace na ostatních nosičích součástí každého z nosičů.
2. Rovnocenné zpřístupňování informací, které instituce provedly podle požadavků na účetnictví, kotování na burze nebo jiných požadavků, lze považovat za splnění této části. Jestliže nejsou zpřístupňované informace zahrnuty do účetní závěrky, instituce jednoznačně v účetní závěrce uvedou, kde je lze nalézt.
HLAVA II
TECHNICKÁ KRITÉRIA PRO TRANSPARENTNOST A ZPŘÍSTUPŇOVÁNÍ INFORMACÍ
Článek 435
Cíle a zásady řízení rizik
1. Instituce zpřístupňují informace o svých cílech a zásadách v oblasti řízení rizik pro jednotlivé kategorie rizik včetně rizik uvedených v této hlavě. Zpřístupňují se tyto informace:
a)
strategie a procesy řízení uvedených rizik;
b)
struktura a organizace příslušné funkce řízení rizik včetně informací o její pravomoci a statutu nebo jiných příslušných uspořádáních;
c)
rozsah a povaha systémů hlášení a měření rizik;
d)
zásady pro zajištění a snižování rizika a strategie a postupy pro sledování trvalé efektivity zajištění a snižování rizika;
e)
prohlášení schválené vedoucím orgánem o přiměřenosti opatření k řízení rizik instituce poskytující ujištění, že zavedené systémy řízení rizik jsou přiměřené s ohledem na profil a strategii instituce;
f)
stručné prohlášení o riziku schválené vedoucím orgánem, které výstižně popisuje celkový rizikový profil instituce související se strategií podnikání. Toto prohlášení obsahuje klíčové ukazatele a údaje, které poskytují externím zúčastněným stranám komplexní představu o řízení rizika institucí, včetně toho, jak je rizikový profil instituce propojen s tolerancí k riziku stanovenou vedoucím orgánem.
2. Instituce zpřístupňují dále uvedené informace týkající se systémů správy a řízení včetně pravidelných aktualizací prováděných minimálně jednou ročně:
a)
počet míst ve vedoucích orgánech společností správní radě zastávaný členem vedoucího orgánu;
b)
politika náboru pracovníků pro výběr členů vedoucího orgánu a jejich skutečné znalosti, dovednosti a zkušenosti;
c)
politika rozmanitosti s ohledem na výběr členů vedoucího orgánu, jeho cíle a příslušné specifické cíle stanovené v této politice a míru, v jaké bylo těchto obecných a specifických cílů dosaženo;
d)
zda instituce zřídila zvláštní výbor pro rizika a kolikrát tento výbor zasedal;
e)
popis toku informací o riziku pro vedoucí orgán.
Článek 436
Oblast působnosti
Instituce zpřístupňují dále uvedené informace týkající se oblasti působnosti požadavků stanovených v tomto nařízení v souladu se směrnicí 2013/36/EU:
a)
název instituce, pro kterou platí požadavky podle tohoto nařízení;
b)
uvedení rozdílů v konsolidovaném základě pro účely účetnictví a obezřetnostního dohledu se stručným popisem subjektů a vysvětlením, zda jsou:
i)
plně konsolidovány;
ii)
poměrně konsolidovány;
iii)
odečteny od kapitálu;
iv)
nejsou ani konsolidovány ani odečteny;
c)
jakékoli současné nebo předpokládané podstatné věcné nebo právní překážky bránící okamžitému převodu kapitálu nebo splacení závazků mezi mateřským podnikem a jeho dceřinými podniky;
d)
souhrnnou částku, o niž je skutečný kapitál nižší, než je požadováno, ve všech dceřiných podnicích nezahrnutých do konsolidace a název nebo názvy těchto dceřiných podniků;
e)
případně okolnosti, za nichž jsou ustanovení stanovená v článcích 7 a 9 využívána.
Článek 437
Kapitál
1. Instituce zpřístupňují níže uvedené informace týkající se jejich kapitálu:
a)
úplné sesouhlasení položek kmenového kapitálu tier 1, vedlejšího kapitálu tier 1, položek kapitálu tier 2 a filtrů a odpočtů uplatněných podle článků 32 až 35, 36, 56, 66 a 79 na kapitál instituce a rozvahu v rámci auditované účetní závěrky instituce;
b)
popis hlavních rysů nástrojů kmenového kapitálu tier 1 a vedlejšího kapitálu tier 1 a nástrojů kapitálu tier 2 emitovaných institucí;
c)
podmínky všech nástrojů kmenového kapitálu tier 1, vedlejšího kapitálu tier 1 a kapitálu tier 2 v plném znění;
d)
odděleně zpřístupní informace o povaze a objemech:
i)
každého obezřetnostního filtru uplatněného podle článků 32 až 35;
ii)
každého odpočtu provedeného podle článků 36, 56 a 66;
iii)
položek, které nebyly odečteny v souladu s články 47, 48, 56, 66 a 79;
e)
popis všech omezení uplatněných na výpočet kapitálu v souladu s tímto nařízením a nástrojů, obezřetnostních filtrů a odpočtů, na které se tato omezení použijí;
f)
pokud instituce zpřístupňují kapitálové poměry vypočtené pomocí složek kapitálu určených na jiném základě, než který je stanoven v tomto nařízení, komplexní objasnění základu použitého pro výpočet těchto poměrů kapitálu.
2. EBA vypracuje návrhy prováděcích technických norem pro stanovení jednotných šablon pro zpřístupňování informací podle odst. 1 písm. a), b), d) a e).
EBA předloží tyto návrhy prováděcích technických norem Komisi do 1. února 2015.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 438
Požadavky na kapitál
Instituce zpřístupňují níže uvedené informace týkající se splnění požadavků stanovených v článku 92 tohoto nařízení a v článku 73 směrnice 2013/36/EU:
a)
shrnutí přístupu instituce k hodnocení přiměřenosti jejího vnitřně stanoveného kapitálu vzhledem k současným a budoucím činnostem;
b)
na vyžádání daného příslušného orgánu výsledek interního postupu instituce pro hodnocení kapitálové přiměřenosti včetně složení dodatečných kapitálových požadavků na základě procesu dohledu uvedené v čl. 104 odst. 1 písm. a) směrnice 2013/36/EU;
c)
v případě institucí, které počítají objem rizikově vážených expozic podle části třetí hlavy II kapitoly 2, 8 % objemu rizikově vážených expozic pro každou kategorii expozic uvedenou v článku 112;
d)
v případě institucí, které počítají objem rizikově vážených expozic podle části třetí hlavy II kapitoly 3, 8 % objemu rizikově vážených expozic pro každou kategorii expozic uvedenou v článku 147. V případě kategorie retailových expozic se tento požadavek použije na každou kategorii expozic, které odpovídají různé korelace podle čl. 154 odst. 1 až 4. V případě kategorie akciových expozic se tento požadavek použije na:
i)
každý z přístupů uvedených v článku 155;
ii)
akciové expozice obchodované na regulovaných trzích, akciové expozice neobchodované na regulovaných trzích v dostatečně diverzifikovaných portfoliích a jiné expozice;
iii)
expozice, které v oblasti kapitálových požadavků podléhají přechodným pravidlům dohledu;
iv)
expozice, které v oblasti kapitálových požadavků podléhají ustanovením o zachování právních účinků;
e)
kapitálové požadavky vypočítané podle čl. 92 odst. 3 písm. b) a c);
f)
kapitálové požadavky vypočítané podle části třetí hlavy III kapitol 2, 3 a 4 a zpřístupňované odděleně.
Instituce, které počítají objem rizikově vážených expozic podle čl. 153 odst. 5 nebo čl. 155 odst. 2, zpřístupňují expozice přiřazené k jednotlivým kategoriím v tabulce č. 1 v čl. 153 odst. 5 nebo k jednotlivým rizikovým váhám zmíněným v čl. 155 odst. 2.
Článek 439
Expozice vůči úvěrovému riziku protistrany
Instituce zpřístupňují níže uvedené informace týkající se expozice instituce úvěrovému riziku protistrany uvedené v části třetí hlavě II kapitole 6:
a)
diskusi metodiky použité pro přiřazení vnitřně stanoveného kapitálu a úvěrových limitů pro úvěrové expozice vůči protistraně;
b)
diskusi zásad zajištění kolaterálem a ustavení úvěrových rezerv;
c)
diskusi zásad týkajících se expozic rizika pozitivní korelace;
d)
diskusi dopadu výše kolaterálu, kterou by instituce musely poskytnout v případě snížení svého ratingu;
e)
hrubou kladnou reálnou hodnotu smluv, prospěch ze započtení, započtenou současnou úvěrovou expozici, kolaterál v držení instituce a čistou úvěrovou expozici z derivátu. Čistá úvěrová expozice z derivátu je úvěrová expozice u derivátových transakcí po zohlednění prospěchu z právně vymahatelných dohod o započtení a opatření týkajících se kolaterálu;
f)
měření hodnoty expozice metodami stanovenými v části třetí hlavě II kapitole 6 oddílech 3 až 6, podle toho, která metoda se použije;
g)
pomyslnou hodnotu zajišťovacích operací s úvěrovými deriváty a rozdělení současné úvěrové expozice podle druhů úvěrové expozice;
h)
pomyslné objemy úvěrových derivátových transakcí, odděleně podle použití pro vlastní úvěrové portfolio instituce a v rámci zprostředkovatelské činnosti, včetně rozdělení použitých úvěrových derivátových produktů členěných dále podle koupeného a prodaného zajištění v rámci každé skupiny produktů;
i)
odhad α, pokud k němu instituce obdržela svolení příslušných orgánů.
Článek 440
Kapitálové rezervy
1. Instituce zpřístupňuje níže uvedené informace týkající se dodržování požadavku na proticyklickou kapitálovou rezervu podle hlavy VII kapitoly 4 směrnice 2013/36/EU:
a)
zeměpisné rozdělení svých úvěrových expozic relevantních pro výpočet proticyklické kapitálové rezervy;
b)
objem proticyklické kapitálové rezervy stanovené konkrétně pro danou instituci.
2. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem upřesňujících požadavky na zpřístupňování informací stanovených v odstavci 1.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. prosince 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 441
Ukazatele globálního systémového významu
1. Instituce identifikované jako G-SVI v souladu s článkem 131 směrnice 2013/36/EU zveřejňují každoročně hodnoty ukazatelů použitých pro stanovení hodnocení instituce v souladu s identifikační metodikou podle uvedeného článku.
2. EBA vypracuje návrh prováděcích technických norem s cílem stanovit jednotné formáty a datum pro účely zveřejnění informací podle odstavce 1. Při vypracování těchto technických norem zohlední EBA mezinárodní standardy.
EBA předloží tyto návrhy prováděcích technických norem Komisi do 1. července 2014.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 442
Úpravy o úvěrové riziko
Instituce zpřístupňují níže uvedené informace týkající se expozice instituce úvěrovému riziku a riziku rozmělnění:
a)
definice pojmů „po splatnosti“ a „se sníženou hodnotou“ pro účely účetnictví;
b)
popis přístupů a metod přijatých pro určení specifických a obecných úprav o úvěrové riziko;
c)
celkový objem expozic po účetních kompenzacích a bez zohlednění účinků snižování úvěrového rizika a průměrný objem expozic za celé období v členění podle jednotlivých kategorií expozic;
d)
zeměpisné rozdělení expozic, a to v členění ve významných oblastech podle podstatných kategorií expozic, případně s dalšími podrobnostmi;
e)
rozdělení expozic podle odvětví nebo druhu protistrany, a to v členění podle kategorií expozic, včetně uvedení expozice vůči malým a středním podnikům, případně s dalšími podrobnostmi;
f)
rozdělení všech expozic podle zbytkové splatnosti, a to v členění podle jednotlivých kategorií expozic, případně s dalšími podrobnostmi;
g)
za každé významné odvětví nebo druh protistrany výši:
i)
expozic se sníženou hodnotou a expozic po splatnosti, uvedené odděleně;
ii)
specifických a obecných úprav o úvěrové riziko;
iii)
nákladů na specifické a obecné úpravy o úvěrové riziko během vykazovaného období;
h)
objem expozic se sníženou hodnotou a expozic po splatnosti, uvedených odděleně, v členění podle významných zeměpisných oblastí, včetně, je-li to vhodné, výše specifických a obecných úprav o úvěrové riziko spojené s jednotlivými zeměpisnými oblastmi;
i)
sesouhlasení změn ve specifických a obecných úpravách o úvěrové riziko u expozic se sníženou hodnotou, uvedené odděleně. Tyto informace musí obsahovat:
i)
popis druhu specifických a obecných úprav o úvěrové riziko;
ii)
počáteční zůstatky;
iii)
výše úprav v průběhu vykazovaného období;
iv)
objemy vyčleněné nebo rezervované na odhadované pravděpodobné ztráty z expozic během vykazovaného období, jakékoliv jiné úpravy včetně úprav v důsledku kursových rozdílů, podnikové kombinace, převzetí a zcizení dceřiných podniků a převody mezi úpravami o úvěrové riziko;
v)
konečné zůstatky.
Specifické úpravy o úvěrové riziko a zpětně získané částky uvedené přímo ve výsledovce se musí zpřístupňovat odděleně.
Článek 443
Nezatížená aktiva
EBA vydá do 30. června 2014 pokyny stanovující zveřejňování nezatížených aktiv, přičemž zohlední doporučení Evropské rady pro systémová rizika ESRB/2012/2 ze dne 20. prosince 2012 o financování úvěrových institucí (31), a zejména doporučení D - transparentnost trhu týkající se zatížení aktiv. Tyto pokyny se přijímají v souladu s článkem 16 nařízení (EU) č. 1093/2010.
EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro stanovení zveřejňování účetní hodnoty podle kategorií expozice a posouzení kvality a celkové částky účetní hodnoty, která není zatížena, přičemž se zohlední doporučení ESRB/2012/2, za podmínky, že EBA ve své zprávě dojde k závěru, že takové dodatečné zveřejnění poskytne spolehlivé a významné informace.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. ledna 2016.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 444
Použití externích ratingových agentur
V případě institucí, které počítají objem rizikově vážených expozic podle části třetí hlavy II kapitoly 2, se za každou kategorii expozic uvedenou v článku 112 zpřístupňují tyto informace:
a)
názvy určených externích ratingových agentur a exportních úvěrových agentur a důvody pro případné změny;
b)
kategorie expozic, pro které jsou jednotlivé externí ratingové agentury nebo exportní úvěrové agentury používány;
c)
popis postupu používaného k převodu úvěrových hodnocení emitenta a emise na položky, které nejsou součástí obchodního portfolia;
d)
přiřazení externího ratingu jednotlivých určených externích ratingových agentur nebo exportních úvěrových agentur stupňům úvěrové kvality stanoveným v části třetí hlavě II kapitole 2, přičemž tato informace nemusí být zpřístupněna, pokud instituce splňuje standardní způsob přiřazování zveřejněný orgánem EBA;
e)
hodnoty expozic a hodnoty expozic po snižování úvěrového rizika přiřazené jednotlivým stupňům úvěrové kvality předepsaným v části třetí hlavě II kapitole 2, jakož i ty, které byly odečteny od kapitálu.
Článek 445
Expozice vůči tržnímu riziku
Instituce, které počítají kapitálové požadavky podle čl. 92 odst. 3 písm. b) a c), zpřístupňují tyto požadavky odděleně pro jednotlivá rizika zmiňovaná v uvedených ustanoveních. Kromě toho se odděleně zpřístupňuje kapitálový požadavek ke specifickému úrokovému riziku sekuritizovaných pozic.
Článek 446
Operační riziko
Instituce zpřístupňují přístupy používané danou institucí pro hodnocení kapitálových požadavků k operačnímu riziku; popis metodiky stanovené v čl. 312 odst. 2, pokud ji instituce používá, včetně diskuse příslušných vnitřních a vnějších faktorů zohledněných v přístupu instituce k měření, a v případě dílčího používání je třeba uvést rozsah a pokrytí jednotlivých metodik, které jsou používány.
Článek 447
Akciové expozice nezahrnuté do obchodního portfolia
Instituce zpřístupňují níže uvedené informace týkající se akciových expozic nezahrnutých do obchodního portfolia:
a)
rozlišení expozic na základě jejich cílů, včetně vztahu ke kapitálovým výnosům a strategických důvodů, a přehled použitých účetních technik a metodik oceňování, včetně hlavních předpokladů a postupů ovlivňujících oceňování a jakýchkoliv významných změn v těchto postupech;
b)
účetní hodnotu, reálnou hodnotu a, v případě akcií obchodovaných na regulovaných trzích, srovnání s tržní cenou, pokud se podstatně liší od reálné hodnoty;
c)
druhy, povahu a objemy expozic obchodovaných na regulovaných trzích, akciových expozic neobchodovaných na regulovaných trzích v dostatečně diverzifikovaných portfoliích a jiných expozic;
d)
kumulativní výši realizovaných zisků nebo ztrát z prodeje a likvidace v daném období; a
e)
celkovou výši nerealizovaných zisků nebo ztrát, celkovou výši oceňovacích rozdílů a kteroukoli z těchto částek zahrnutých do původního nebo dodatečného kapitálu.
Článek 448
Expozice vůči úrokovému riziku u pozic nezahrnutých do obchodního portfolia
Instituce zpřístupňují níže uvedené informace o své expozici úrokovému riziku u pozic nezahrnutých do obchodního portfolia:
a)
povahu úrokového rizika a hlavní předpoklady (včetně předpokladů ohledně předčasného splacení úvěrů a vývoj vkladů splatných na požádání) a četnost měření úrokového rizika;
b)
kolísání zisků, ekonomickou hodnotu nebo jiné relevantní měřítko používané vedením k měření prudkých výkyvů úrokových sazeb směrem nahoru a dolů v souladu s metodou používanou vedením pro měření úrokového rizika, v členění podle jednotlivých měn.
Článek 449
Expozice vůči sekuritizovaným pozicím
Instituce, které počítají objem rizikově vážených expozic podle části třetí hlavy II kapitoly 5 nebo kapitálové požadavky podle článku 337 nebo 338, zpřístupňují tyto informace, v případě potřeby odděleně pro obchodní a investiční portfolio:
a)
popis cílů instituce v souvislosti se sekuritizací;
b)
povahu ostatních rizik včetně rizika likvidity spojeného se sekuritizovanými aktivy;
c)
druh rizik z hlediska nadřízenosti podkladových sekuritizovaných pozic a z hlediska podkladových aktiv těchto sekuritizovaných pozic převzatých a držených v resekuritizaci;
d)
jednotlivé role, které instituce hraje v procesu sekuritizace;
e)
přibližný rozsah působení instituce v jednotlivých rolích uvedených v písmeni d);
f)
popis postupů pro sledování změn úvěrového a tržního rizika sekuritizovaných expozic včetně toho, jaké dopady na sekuritizované expozice má vývoj podkladových aktiv, a popis, jak se tyto postupy liší pro resekuritizované expozice;
g)
popis politiky instituce upravující používání zajištění a osobní zajištění ke snižování rizik držených sekuritizovaných a resekuritizovaných expozic, včetně identifikace protistran, které jsou zdrojem podstatného zajištění podle druhu rizikové expozice;
h)
přístupy k výpočtu objemu rizikově vážených expozic, které instituce používá v souvislosti se sekuritizací včetně informace, jaký přístup se používá pro jaký druh sekuritizované expozice;
i)
druhy sekuritizačních jednotek pro speciální účel, které instituce v roli sponzora používá k sekuritizaci expozic vůči třetím stranám, včetně toho, zda, v jaké formě a v jakém rozsahu má instituce expozice vůči těmto sekuritizačním jednotkám pro speciální účel, uváděné odděleně pro rozvahové a podrozvahové expozice, jakož i seznam subjektů, které instituce řídí nebo jimž poskytuje poradenství a které investují buď do sekuritizovaných pozic, jež instituce sekuritizovala, nebo do sekuritizačních jednotek pro speciální účel, jež instituce sponzoruje;
j)
shrnutí účetních metod instituce použitých pro sekuritizaci včetně informací:
i)
zda jsou transakce vykázány jako prodej nebo financování;
ii)
o uznání zisků z prodeje;
iii)
o metodách, hlavních předpokladech a vstupech při ocenění sekuritizovaných pozic a příslušných změnách oproti předchozímu období;
iv)
o zacházení se syntetickými sekuritizacemi, pokud se jím již nezabývají jiné účetní metody;
v)
o způsobech ocenění aktiv čekajících na sekuritizaci a o tom, zda jsou evidované v investičním nebo obchodním portfoliu instituce;
vi)
o zásadách pro uznávání rozvahových závazků za ujednání, která by od instituce mohla vyžadovat poskytnutí finanční podpory pro sekuritizovaná aktiva;
k)
názvy externích ratingových agentur použitých pro sekuritizace a druhy expozic v členění podle jednotlivých použitých agentur;
l)
případně popis metody interního hodnocení podle části třetí hlavy II kapitoly 5 oddílu 3 včetně struktury procesu interního hodnocení a vztahu mezi interním hodnocením a externím hodnocením, použití interního hodnocení pro jiné účely než pro stanovení kapitálového požadavku metodou interního hodnocení, kontrolních mechanismů pro proces interního hodnocení včetně diskuse nezávislosti, odpovědnosti a přezkumu procesu interního hodnocení, informace o druzích expozic, pro které se proces interního hodnocení použije, a o zátěžových faktorech použitých k určení úrovní úvěrového posílení podle druhu expozice;
m)
vysvětlení významných kvantitativních změn v informacích zpřístupněných podle písmen n) až q) od posledního vykazovaného období;
n)
odděleně pro obchodní a investiční portfolio tyto informace, a to v členění podle druhu expozice:
i)
celkový objem nesplacených expozic sekuritizovaných institucí, odděleně pro tradiční a syntetické sekuritizace a sekuritizace, v nichž je instituce pouze sponzorem;
ii)
souhrnný objem ponechaných nebo nakoupených rozvahových sekuritizovaných pozic a podrozvahových sekuritizovaných expozic;
iii)
souhrnný objem aktiv čekajících na sekuritizaci;
iv)
u sekuritizovaných facilit podléhajících předčasnému umoření souhrnný objem čerpaných expozic připadajících na podíl původce a souhrnný objem čerpaných investic připadajících na podíly investorů, souhrnné kapitálové požadavky vzniklé instituci vůči podílu původce a souhrnné kapitálové požadavky vzniklé instituci vůči podílům investora na čerpaných zůstatcích a na nečerpaných úvěrových linkách;
v)
objem sekuritizovaných pozic, které byly odečteny od kapitálu nebo jimž byla přidělena riziková váha 1 250 %;
vi)
shrnutí o sekuritizaci v běžném období včetně objemu sekuritizovaných expozic a uznaného zisku nebo ztráty z prodeje;
o)
zvlášť pro obchodní a investiční portfolio tyto informace:
i)
souhrnný objem ponechaných nebo nakoupených sekuritizovaných pozic, a s nimi spojených kapitálových požadavků, v členění na sekuritizované a resekuritizované expozice členěné dále podle rizikových vah nebo kapitálových požadavků, a jaký přístup pro jaký kapitálový požadavek byl použit;
ii)
souhrnný objem ponechaných nebo nakoupených resekuritizovaných expozic v členění na expozice před a po zajištění/pojištění a expozice vůči finančním ručitelům v členění podle kategorií úvěruschopnosti ručitele nebo jména ručitele;
p)
u investičního portfolia a v souvislosti s expozicemi sekuritizovanými institucí objem aktiv se sníženou hodnotou / po splatnosti sekuritizovaných institucí a ztráty uznané institucí v běžném období, obojí v členění podle druhu expozice;
q)
u obchodního portfolia celkový objem nesplacených expozic sekuritizovaných institucí a podléhajících kapitálovému požadavku k tržnímu riziku v členění na expozice z tradiční/syntetické sekuritizace a podle druhu expozice;
r)
případně informaci, zda instituce poskytla podporu ve smyslu čl. 248 odst. 1 a dopad na kapitál.
Článek 450
Zásady odměňování
1. Instituce zpřístupňují alespoň níže uvedené informace týkající se jejích zásad a postupů odměňování těch kategorií pracovníků, jejichž pracovní činnosti mají podstatný dopad na rizikový profil dané instituce:
a)
informace o rozhodovacím procesu použitém pro stanovení zásad odměňování, jakož i počet zasedání hlavního orgánu instituce, jenž na odměňování dohlíží během příslušného účetního období, včetně případných informací o složení a mandátu výboru pro odměňování, o externím poradci, jehož služby byly využity při stanovování zásad odměňování, a úlohy příslušných zainteresovaných subjektů;
b)
informace o vazbě mezi odměnou a výkonností;
c)
nejdůležitější charakteristiky systému odměňování, včetně informací o kritériích používaných k měření výkonnosti, o úpravách o riziko, zásadách pro oddálení nároku na pohyblivou složku odměny a kritériích pro jejich přiznání;
d)
poměry mezi stálou a pohyblivou složkou odměny stanovené podle čl. 94 odst. 1 písm. g) směrnice 2013/36/EU;
e)
informace o výkonnostních kritériích, na nichž je založeno přiznání nároku na akcie, opce nebo pohyblivé složky odměny;
f)
hlavní parametry a zdůvodnění všech systémů pohyblivých složek odměny a dalších nepeněžních výhod;
g)
souhrnné kvantitativní informace o odměnách v členění podle oblasti podnikání;
h)
souhrnné kvantitativní informace o odměnách v členění na vrcholné vedení a na pracovníky, jejichž činnost má podstatný dopad na rizikový profil instituce, s uvedením:
i)
výše odměn v účetním období v členění na pevnou a pohyblivou složku odměny a počet příjemců;
ii)
výše a forem pohyblivé složky odměny v členění podle formy na peněžní odměny, akcie, nástroje spojené s akciemi a ostatní;
iii)
výše dosud nevyplacených, oddálených odměn v členění na již přiznané a nepřiznané nároky;
iv)
výše oddálených odměn přiznaných během daného účetního období v členění na částky vyplacené a částky, o které byly odměny sníženy v důsledku úprav na základě výkonnosti;
v)
výše odměn na nově vzniklé pracovní poměry a výše odstupného, vyplacené v účetním období, a počtu jejich příjemců;
vi)
výše odstupného přiznaného v účetním období, počtu příjemců a nejvyšší částky odstupného přiznané jedné osobě;
i)
počet osob, kterým byly v účetním období vyplaceny odměny ve výši 1 milionu EUR nebo více, v případě odměn pohybujících se mezi 1 milionem EUR a 5 miliony EUR v členění na pásma vyplacených odměn po 500 000 EUR a v případě odměn ve výši 5 milionů EUR a více v členění na pásma vyplacených odměn po 1 milionu EUR.
j)
na žádost členského státu nebo příslušného orgánu, celkové odměny pro každého člena vedoucího orgánu nebo vrcholného vedení.
2. Instituce, které jsou významné z hlediska své velikosti, vnitřní organizace a povahy, rozsahu a složitosti svých činností, zpřístupní kvantitativní informace uvedené v tomto článku rovněž na úrovni členů vedoucího orgánu instituce.
Instituce dodržují požadavky stanovené v tomto článku způsobem, který odpovídá jejich velikosti, vnitřní organizaci a povaze, rozsahu a složitosti jejich činností, aniž je dotčena směrnice 95/46/ES.
Článek 451
Páka
1. Instituce zpřístupňují níže uvedené informace týkající se jejich pákového poměru vypočteného podle článku 429 a jejich řízení rizika nadměrné páky:
a)
pákový poměr a způsob, jak instituce uplatňuje čl. 499 odst. 2 a 3;
b)
rozčlenění celkové míry expozice a sesouhlasení celkové míry expozice s důležitými informacemi zpřístupněnými ve zveřejněné účetní závěrce;
c)
případně objem odúčtovaných položek ve svěřenecké správě podle čl. 429 odst. 11;
d)
popis postupů použitých k řízení rizika nadměrné páky;
e)
popis faktorů, které měly vliv na pákový poměr během období, kterého se zpřístupněný pákový poměr týká.
2. EBA vypracuje návrhy prováděcích technických norem pro stanovení jednotné šablony pro zpřístupňování informací uvedených v odstavci 1 a pokynů, jak tyto šablony používat.
EBA předloží tyto návrhy prováděcích technických norem Komisi do 30. června 2014.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010.
HLAVA III
KVALIFIKAČNÍ POŽADAVKY PRO POUŽÍVÁNÍ URČITÝCH NÁSTROJŮ NEBO METODIK
Článek 452
Použití přístupu IRB k úvěrovému riziku
Instituce, které počítají objem rizikově vážených expozic použitím přístupu IRB, zpřístupňují tyto informace
a)
svolení přístupu nebo schváleného přechodu příslušným orgánem;
b)
vysvětlení a přezkum:
i)
struktury systémů interních ratingů a vztahu mezi interním a externím ratingem;
ii)
použití interních odhadů pro jiné účely, než je výpočet objemu rizikově vážených expozic podle části třetí hlavy II kapitoly 3;
iii)
postupu řízení a uznávání technik snižování úvěrového rizika;
iv)
kontrolních mechanismů pro systémy hodnocení včetně popisu jejich nezávislosti a odpovědnosti a přezkumu systémů hodnocení;
c)
popis procesu interních ratingů, a to odděleně pro tyto kategorie expozic:
i)
vůči ústředním vládám a centrálním bankám;
ii)
vůči institucím;
iii)
podnikové, včetně vůči malým a středním podnikům, specializované úvěrové expozice a podnikové pohledávky nabyté za úplatu;
iv)
retailové, za každou kategorii expozic, které odpovídají různé korelace podle čl. 154 odst. 1 až 4;
v)
akciové;
d)
hodnoty expozic pro každou kategorii expozic uvedenou v článku 147. Expozice vůči ústředním vládám a centrálním bankám, institucím a podnikové expozice, u nichž instituce použijí pro výpočet objemu rizikově vážených expozic vlastní odhady LGD nebo konverzních faktorů, se zpřístupňují odděleně od expozic, pro které instituce takové odhady nepoužijí;
e)
za každou kategorii expozic (expozice vůči ústředním vládám a centrálním bankám, vůči institucím, podnikové expozice, akciové expozice) a při dostatečném počtu stupňů dlužníků (včetně selhání), aby byla zajištěna dostatečná diferenciace úvěrového rizika, instituce zpřístupňují:
i)
celkové expozice, včetně za tyto kategorie expozic: vůči ústředním vládám a centrálním bankám, vůči institucím a podnikové expozice, součet nesplacených úvěrů a hodnoty expozic z nevyčerpaných příslibů; v případě akciových expozic nesplacenou částku;
ii)
expozicí váženou průměrnou rizikovou váhu;
iii)
v případě institucí, které pro výpočet objemu rizikově vážených expozic používají vlastní odhady konverzních faktorů, objem nevyčerpaných příslibů a hodnoty expozicí vážené průměrné hodnoty expozic pro každou kategorii expozic;
f)
v případě kategorie retailových expozic a všech kategorií stanovených v písm. c) bodě iv) buď informace uvedené v písmenu e) (případně na základě seskupení), nebo analýzu expozic (nesplacené úvěry a hodnoty expozic u nevyčerpaných příslibů) založenou na dostatečném počtu stupňů EL, aby bylo zajištěno smysluplné rozlišení úvěrového rizika (případně na základě seskupení);
g)
skutečné specifické úpravy o úvěrové riziko v předchozím období pro každou kategorii expozic (v případě retailových expozic pro každou kategorii stanovenou v písm. c) bodě iv)) a informace o tom, jak se liší od dřívějších zkušeností;
h)
popis faktorů, které ovlivnily údaje o ztrátách v předchozím období (např. zda instituce zaznamenala nadprůměrné podíly selhání, nadprůměrné hodnoty LGD nebo nadprůměrné konverzní faktory);
i)
odhady instituce ve srovnání se skutečnými výsledky za delší období. Tato část přinejmenším obsahuje informace o odhadech ztrát ve srovnání se skutečnými ztrátami v jednotlivých kategoriích expozic (v případě retailových expozic pro jednotlivé kategorie stanovené v písm. c) bodě iv)) za dostatečně dlouhé období, aby bylo možno spolehlivě posoudit fungování procesů interních ratingů pro každou kategorii expozic (v případě retailových expozic u jednotlivých kategorií stanovených v písm. c) bodě iv)). Instituce případně poskytnou také analýzu hodnot PD, a v případě institucí, které používají vlastní odhady LGD nebo konverzních faktorů, výsledné hodnoty LGD a konverzních faktorů ve srovnání s odhady poskytnutými ve zpřístupňování informací o kvantitativním hodnocení rizik stanoveném v tomto článku;
j)
pro všechny kategorie expozic uvedených v článku 147 a pro každou kategorii expozic, kterým odpovídají různé korelace uvedené v čl. 154 odst. 1 až 4:
i)
v případě institucí, které pro výpočet objemu rizikově vážených expozic používají vlastní odhady LGD, expozicí váženou průměrnou hodnotu LGD a PD vyjádřenou v procentech za každou příslušnou zeměpisnou oblast úvěrových expozic;
ii)
v případě institucí, které nepoužívají vlastní odhady LGD, expozicí váženou průměrnou hodnotu PD v procentech za každou příslušnou zeměpisnou oblast úvěrových expozic.
Pro účely písmene c) musí popis obsahovat druhy expozic zahrnutých do dané kategorie expozic, definice, metody a údaje pro odhad a validaci hodnot PD, a případně hodnot LGD a konverzních faktorů, včetně předpokladů použitých při odvozování těchto proměnných, a popisy podstatných odchylek od definice selhání uvedené v článku 178, včetně širokých segmentů ovlivněných těmito odchylkami.
Pro účely písmene j) se příslušnou zeměpisnou oblastí úvěrové expozice rozumí expozice v členských státech, ve kterých byla instituce povolena, a členské státy nebo třetí země, ve kterých instituce vykonávají činnost prostřednictvím pobočky nebo dceřiného podniku.
Článek 453
Použití technik snižování úvěrového rizika
Instituce uplatňující techniky snižování úvěrového rizika zpřístupňují tyto informace:
a)
zásady a procesy používání rozvahového a podrozvahového započtení s uvedením rozsahu, v jakém jej subjekt používá;
b)
zásady a procesy oceňování a řízení kolaterálu;
c)
popis používaných hlavních druhů kolaterálu;
d)
hlavní druhy ručitelů a protistran u úvěrových derivátů a jejich úvěruschopnost;
e)
informace o koncentracích tržního nebo úvěrového rizika v rámci snižování úvěrového rizika;
f)
v případě institucí, které počítají objem rizikově vážených expozic podle standardizovaného přístupu nebo přístupu IRB, ale nestanoví vlastní odhady hodnoty LGD nebo konverzních faktorů vzhledem k dané kategorii expozic, odděleně za každou kategorii expozic celkovou hodnotu expozic (případně po rozvahovém nebo podrozvahovém započtení), která je kryta - po použití koeficientů volatility - způsobilým finančním kolaterálem a jiným způsobilým kolaterálem;
g)
v případě institucí, které počítají objem rizikově vážených expozic podle standardizovaného přístupu nebo přístupu IRB, odděleně za každou kategorii expozic celkovou expozici (případně po rozvahovém nebo podrozvahovém započtení), která je kryta zárukami nebo úvěrovými deriváty. V případě kategorie akciových expozic se tento požadavek uplatňuje na každý z přístupů uvedených v článku 155.
Článek 454
Použití pokročilých přístupů k měření operačního rizika
Instituce, které pro výpočet kapitálových požadavků k operačnímu riziku používají přístupy stanovené v článcích 321 až 324, zpřístupňují popis použití pojištění a jiných mechanismů převodu rizika pro účely snižování uvedeného rizika.
Článek 455
Použití interních modelů pro tržní riziko
Instituce, které počítají kapitálové požadavky podle článku 363, zpřístupňují tyto informace:
a)
pro každé dílčí portfolio:
i)
charakteristiky použitých modelů;
ii)
případně u interních modelů pro dodatečné riziko selhání a migrace a pro obchodování s korelací použité metodiky a rizika měřená s použitím interního modelu včetně popisu přístupu použitého institucí k určení horizontů likvidity, metodiky použité s cílem získat hodnocení kapitálu splňující požadovaný standard spolehlivosti a přístupy použité při validaci modelu;
iii)
popis zátěžového testování uplatněného na dané dílčí portfolio;
iv)
popis přístupů používaných pro zpětné testování a validaci přesnosti a konzistentnosti interních modelů a procesů modelování;
b)
rozsah svolení uděleného příslušným orgánem;
c)
popis rozsahu a metodik pro splnění požadavků stanovených v článcích 104 a 105;
d)
nejvyšší, nejnižší a střední hodnotu:
i)
denní výše hodnot v riziku za vykazované období a ke konci období;
ii)
výše hodnot v riziku za krizových podmínek za vykazované období a ke konci období;
iii)
výše rizik pro dodatečné riziko selhání a migrace a pro specifické riziko portfolia obchodování s korelací během vykazovaného období a ke konci období;
e)
prvky kapitálového požadavku podle článku 364;
f)
vážený průměrný horizont likvidity pro každé dílčí portfolio, na které se použijí interní modely pro dodatečné riziko selhání a migrace a pro obchodování s korelací;
g)
porovnání denní výše hodnot v riziku ke konci dne a jednodenních změn hodnoty portfolia na konci následujícího obchodního dne spolu s analýzou veškerých významných překročení během vykazovaného období.
ČÁST DEVÁTÁ
AKTY V PŘENESENÉ PRAVOMOCI A PROVÁDĚCÍ AKTY
Článek 456
Akty v přenesené pravomoci
1. Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 462, pokud jde o:
a)
vyjasnění definic stanovených v článcích 4, 5, 142, 153, 192, 242, 272, 300, 381 a 411 s cílem zajistit jednotné uplatňování tohoto nařízení;
b)
vyjasnění definic stanovených v článcích 4, 5, 142, 153, 192, 242, 272, 300, 381 a 411 s cílem zohlednit při uplatňování tohoto nařízení vývoj na finančních trzích;
c)
změnu seznamu kategorií expozic uvedených v článcích 112 a 147 s cílem zohlednit vývoj na finančních trzích;
d)
objem specifikovaný v čl. 123 písm. c), čl. 147 odst. 5 písm. a), čl. 153 odst. 4 a čl. 162 odst. 4 s cílem zohlednit účinky inflace;
e)
seznam a klasifikace podrozvahových položek v přílohách I a II s cílem zohlednit vývoj na finančních trzích;
f)
úpravu kategorií investičních podniků v čl. 95 odst. 1 a čl. 96 odst. 1 s cílem zohlednit vývoj na finančních trzích;
g)
vyjasnění požadavku stanoveného v článku 97 s cílem zajistit jednotné uplatňování tohoto nařízení;
h)
změnu kapitálových požadavků podle článků 301 až 311 tohoto nařízení a článků 50a až 50d nařízení (EU) č. 648/2012 s ohledem na vypracování nebo pozměnění mezinárodních standardů pro expozice vůči ústřední protistraně;
i)
vyjasnění podmínek, na něž jsou vázány výjimky stanovené v článku 400;
j)
změnu míry kapitálu a celkové míry expozice pákového poměru podle čl. 429 odst. 2 za účelem nápravy jakýchkoli nedostatků zjištěných na základě zpráv uvedených v čl. 430 odst. 1 před tím, než jsou instituce povinny zveřejnit pákový poměr, jak je stanoveno v čl. 451 odst. 1) písm. a).
2. EBA provádí sledování kapitálových požadavků k riziku úvěrové úpravy v ocenění a do 1. ledna 2015 předloží Komisi zprávu. Ve zprávě zejména posoudí:
a)
přístup k riziku CVA jakožto samostatnému požadavku ve srovnání se situací, kdy je nedílnou složkou rámce pro tržní rizika;
b)
oblast působnosti požadavku týkajícího se rizika CVA, včetně výjimky stanovené v článku 482;
c)
způsobilá zajištění;
d)
výpočet kapitálových požadavků pro riziko CVA.
Na základě této zprávy a v případě, že z příslušných závěrů vyplývá, že je takové opatření nezbytné, je Komise rovněž zmocněna k přijetí aktu v přenesené pravomoci v souladu s článkem 462 s cílem pozměnit tyto položky.
Článek 457
Technické úpravy a opravy
Komise je zmocněna k přijímání aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 462, pokud jde o provedení technických úprav a oprav jiných než podstatných prvků s cílem zohlednit nový vývoj v oblasti nových finančních produktů nebo činností, za účelem provedení úprav se zřetelem na vývoj po přijetí tohoto nařízení v jiných legislativních aktech Unie o finančních službách a účetnictví včetně účetních standardů podle nařízení (ES) č. 1606/2002 v těchto ustanoveních týkajících se:
a)
kapitálových požadavků k úvěrovému riziku stanovených v článcích 111 až 134 a v článcích 143 až 191;
b)
účinků snižování úvěrového rizika v souladu s články 193 až 241;
c)
kapitálových požadavků pro sekuritizaci stanovených v článcích 243 až 266;
d)
kapitálových požadavků k úvěrovému riziku protistrany v souladu s články 272 až 311;
e)
kapitálových požadavků k operačnímu riziku stanovených v článcích 315 až 324;
f)
kapitálových požadavků k tržnímu riziku stanovených v článcích 325 až 377;
g)
kapitálových požadavků k vypořádacímu riziku stanovených v článcích 378 a 379;
h)
kapitálových požadavků k riziku úvěrové úpravy v ocenění stanovené v článcích 383, 384 a 386;
i)
části druhé a článku 99 pouze v důsledku vývoje účetních standardů nebo požadavků, které zohledňují právní předpisy Unie
Článek 458
Makroobezřetnostní nebo systémové riziko zjištěné na úrovni členského státu
1. Členské státy určí orgán odpovědný za uplatňování tohoto článku. Tímto orgánem bude příslušný orgán nebo pověřený orgán.
2. Pokud orgán určený podle odstavce 1 zjistí, že ve finančním systému došlo ke změnám velikosti makroobezřetnostního nebo systémového rizika, které mohou mít závažné nepříznivé důsledky pro finanční systém a reálnou ekonomiku v konkrétním členském státě a které by podle názoru orgánu určeného podle odstavce 1 bylo lepší řešit prostřednictvím přísnějších opatření na vnitrostátní úrovni, uvědomí o této skutečnosti Evropský parlament, Komisi, Radu, ESRB a EBA a předloží příslušné kvantitativní nebo kvalitativní důkazy všech níže uvedených skutečností:
a)
změny velikosti makroobezřetnostního nebo systémového rizika;
b)
důvody, proč by uvedená změna mohla představovat hrozbu pro finanční stabilitu na vnitrostátní úrovni;
c)
odůvodnění, proč články 124 a 164 tohoto nařízení a články 101, 103, 104, 105, 133 a 136 směrnice 2013/36/EU nemohou zjištěné makroobezřetnostní nebo systémové riziko s přihlédnutím k relativní účinnosti těchto opatření dostatečně vyřešit;
d)
návrh vnitrostátních opatření pro instituce s vnitrostátním povolením nebo podskupinu těchto institucí, jejich účelem je zmírnit změnu velikosti rizika a jež se týkají:
i)
úrovně kapitálu stanovené v článku 92;
ii)
požadavků týkajících se velkých expozic stanovených v článku 392 a článcích 395 až 403;
iii)
požadavků na zveřejňování informací stanovených v článcích 431 až 455;
iv)
výše bezpečnostní kapitálové rezervy podle článku 129 směrnice 2013/36/EU;
v)
požadavků na likviditu stanovených v části šesté;
vi)
rizikových vah pro ošetření bublin v odvětví obytných a obchodních nemovitostí; nebo
vii)
expozic uvnitř finančního sektoru;
e)
vysvětlení, proč orgán určený podle odstavce 1 považuje navrhovaná opatření za vhodná, účinná a přiměřená k řešení dané situace a
f)
posouzení pravděpodobného pozitivního nebo negativního dopadu navrhovaných opatření na jednotný trh, a to na základě informací, které má daný členský stát k dispozici.
3. Získá-li orgán určený podle odstavce 1 povolení uplatnit vnitrostátní opatření podle tohoto článku, poskytne dotčeným příslušným orgánům nebo pověřeným orgánům v jiných zemích veškeré relevantní informace.
4. Pravomoc přijmout prováděcí akt s cílem zamítnout navrhovaná vnitrostátní opatření podle odst. 2 písm. d) je svěřena Radě, která jedná kvalifikovanou většinou, na návrh Komise.
ESRB a EBA zašlou do jednoho měsíce od obdržení oznámení podle odstavce 2 Radě, Komisi a dotčenému členskému státu svá stanoviska k bodům zmíněným v uvedeném odstavci 2.
Pokud existují spolehlivé, silné a podrobné důkazy, že příslušné opatření bude mít negativní dopad na jednotný trh, jenž převáží přínosy v oblasti finanční stability vyplývající ze snížení zjištěného makroobezřetnostního nebo systémového rizika, Komise zohlední co nejvíce stanoviska uvedená v druhém pododstavci a ve lhůtě jednoho měsíce může navrhnout Radě prováděcí akt k zamítnutí navrhovaných vnitrostátních opatření.
Pokud Komise v uvedené lhůtě jednoho měsíce nepředloží žádný návrh, může dotčený členský stát okamžitě přijmout navrhovaná vnitrostátní opatření na dobu nejvýše dvou let nebo dokud makroobezřetnostní nebo systémové riziko nepřestane existovat, pokud se tak stane dříve.
Rada přijme rozhodnutí o návrhu předloženém Komisí během jednoho měsíce po obdržení návrhu a uvede důvody zamítnutí nebo nezamítnutí navrhovaných vnitrostátních opatření.
Rada zamítne navrhovaná vnitrostátní opatření pouze v případě, že bude toho názoru, že nejsou splněny tyto podmínky:
a)
změny velikosti makroobezřetnostního nebo systémového rizika jsou takové povahy, že ohrožují finanční stabilitu na vnitrostátní úrovni;
b)
články 124 a 160 tohoto nařízení a články 101, 103, 104, 105, 133 a 136 směrnice 2013/36/EU nemohou zjištěné makroobezřetnostní nebo systémové riziko s přihlédnutím k relativní účinnosti těchto opatření dostatečně vyřešit;
c)
navrhovaná vnitrostátní opatření jsou pro vyřešení zjištěného makroobezřetnostního nebo systémového rizika vhodnější a nemají neúměrné nepříznivé účinky na finanční systém jako celek nebo jeho části v jiných členských státech nebo v Unii jako celku tím, že by bránila fungování vnitřního trhu nebo že by vytvářela překážky bránící jeho fungování;
d)
problém se týká pouze jednoho členského státu; a
e)
rizika dosud nejsou řešena jinými opatřeními stanovenými v tomto nařízení nebo ve směrnici 2013/36/EU.
Rada ve svém posouzení zohlední stanovisko ESRB a EBA a vychází z důkazů, které v souladu s odstavcem 2 předložil orgán určený podle odstavce 1.
Pokud Rada nepřijme prováděcí akt o zamítnutí navrhovaných vnitrostátních opatření ve lhůtě jednoho měsíce po obdržení návrhu Komise, může příslušný členský stát přijmout příslušná opatření a uplatňovat je po dobu nejvýše dvou let nebo dokud makroobezřetnostní nebo systémové riziko nepřestane existovat, pokud se tak stane dříve.
5. Ostatní členské státy mohou opatření stanovená v souladu s tímto článkem uznat a uplatnit na jimi povolené pobočky nacházející se v členském státě, který získal povolení k uplatňování těchto opatření.
6. Pokud členské státy uznají opatření stanovená v souladu s tímto článkem, vyrozumí o této skutečnosti Radu, Komisi, orgán EBA, ESRB a členský stát, který získal povolení k uplatňování těchto opatření.
7. Při rozhodování o uznání opatření stanovených v souladu s tímto článkem členský stát zohlední kritéria uvedená v odstavci 4.
8. Členský stát, který získal povolení k uplatňování opatření, může požádat ESRB o vydání doporučení podle článku 16 nařízení (EU) č. 1092/2010 určeného pro jeden nebo více členských států, které opatření neuznají.
9. Před skončením platnosti povolení vydaného podle odstavce 4 členský stát v konzultaci s ESRB a orgánem EBA danou situaci přezkoumá a může podle potřeby postupem uvedeným v odstavci 4 přijmout nové rozhodnutí o prodloužení doby uplatňování vnitrostátních opatření vždy o jeden další rok. Po prvním prodloužení Komise v konzultaci s ESRB a orgánem EBA situaci alespoň jednou ročně přezkoumá.
10. Bez ohledu na postup uvedený v odstavcích 3 až 9 mohou členské státy u expozic stanovených v odst. 2 písm. d) bodech vi) a vii) tohoto článku zvýšit rizikové váhy nad rámec vah stanovených v tomto nařízení až o 25 % a zpřísnit limit velkých expozic stanovený v článku 395 až o 15 %, a to na dobu nejvýše dvou let nebo dokud makroobezřetnostní nebo systémové riziko nepřestane existovat, pokud se tak stane dříve, za předpokladu, že jsou splněny podmínky a požadavky týkající se oznamování uvedené v odstavci 2 tohoto článku.
Článek 459
Obezřetnostní požadavky
Komise je zmocněna k přijímání aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 462 za účelem uložení přísnějších obezřetnostních požadavků pro expozice na dobu jednoho roku, pokud je to nezbytné pro zohlednění změn ve velikosti mikroobezřetnostních a makroobezřetnostních rizik, která vyplývají z vývoje na trhu v Unii nebo na trhu mimo Unii, jenž má dopad na všechny členské státy, a v případech, kdy nástroje tohoto nařízení a směrnice 2013/36/EU nepostačují k řešení těchto rizik, zejména na základě doporučení nebo stanoviska ESRB nebo EBA, jež se týkají:
a)
úrovně kapitálu stanovené v článku 92;
b)
požadavků týkajících se velkých expozic stanovených v článku 392 a článcích 395 až 403;
c)
požadavků na zveřejňování informací stanovených v článcích 431 až 455.
Komise za přispění ESRB předloží minimálně jednou ročně Evropskému parlamentu a Radě zprávu o vývoji na trhu, na základě kterého by mohlo být potřebné použít tento článek.
Článek 460
Likvidita
1. Komise je zmocněna k přijetí aktu v přenesené pravomoci v souladu s článkem 462 s cílem podrobně rozvést obecný požadavek uvedený v čl. 412 odst. 1. Akt v přenesené pravomoci přijatý podle tohoto odstavce vychází z položek, jež mají být oznámeny podle části šesté hlavy II a podle přílohy III, stanoví, za jakých okolností musí příslušné orgány nařídit úvěrovým institucím konkrétní úrovně přítoku a odtoku s cílem pokrýt konkrétní rizika, kterým jsou tyto úvěrové instituce vystaveny, a respektuje prahové hodnoty uvedené v odstavci 2.
2. Požadavek krytí likvidity uvedený v článku 412 se zavede postupně takto:
a)
60 % požadavku krytí likvidity v roce 2015;
b)
70 % od 1. ledna 2016;
c)
80 % od 1. ledna 2017;
d)
100 % od 1. ledna 2018.
Komise za tímto účelem zohlední zprávy uvedené v čl. 509 odst. 1, 2 a 3 a mezinárodní standardy vypracované mezinárodními fóry, jakož i zvláštní podmínky v Unii.
Komise přijme akt v přenesené pravomoci podle odstavce 1 do 30. června 2014. Tento akt vstoupí v platnost do 31. prosince 2014, avšak nepoužije se dříve než 1. ledna 2015.
Článek 461
Přehled postupného zavádění požadavku krytí likvidity
1. Po konzultaci s ESRB podá orgán EBA do 30. června 2016 Komisi zprávu, zda by postupné zavádění požadavku krytí likvidity podle čl. 460 odst. 2 nemělo být změněno. Taková analýza řádně zohlední vývoj na trhu a v oblasti mezinárodní regulace, jakož i zvláštní podmínky v Unii.
Orgán EBA ve své zprávě zejména posoudí, zda je vhodné zavedení 100 % minimálního závazného standardu odložit do 1. ledna 2019. Ve zprávě se zohlední výroční zprávy uvedené v čl. 509 odst. 1, relevantní údaje týkající se trhu a doporučení všech příslušných orgánů.
2. Pokud bude nutné řešit tržní vývoj a vývoj v jiných oblastech, Komise je zmocněna k přijetí aktu v přenesené pravomoci podle článku 462 s cílem pozměnit postupné zavádění uvedené v článku 460 a odložit do roku 2019 zavedení 100 % závazného minimálního standardu pro požadavek krytí likvidity podle čl. 412 odst. 1 a uplatnit v roce 2018 90% závazný minimální standard pro požadavek krytí likvidity.
Pro účely posouzení nezbytnosti odkladu zohlední Komise zprávu a hodnocení podle odstavce 1.
Akt v přenesené pravomoci přijatý podle tohoto článku se nepoužije před 1. lednem 2018 a vstoupí v platnost do 30. června 2017.
Článek 462
Výkon přenesené pravomoci
1. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci je svěřena Komisi za podmínek stanovených v tomto článku.
2. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci uvedená v článcích 456 až 460 je svěřena Komisi na dobu neurčitou od 31. prosince 2014.
3. Evropský parlament nebo Rada mohou přenesení pravomoci uvedené v článcích 456 až 460 kdykoli zrušit. Rozhodnutím o zrušení se ukončuje přenesení pravomocí v něm blíže určených. Rozhodnutí nabývá účinku dnem následujícím po zveřejnění tohoto rozhodnutí v Úředním věstníku Evropské unie nebo k pozdějšímu dni, který je v něm upřesněn. Nedotýká se platnosti již platných aktů v přenesené pravomoci.
4. Přijetí aktu v přenesené pravomoci Komise neprodleně oznámí současně Evropskému parlamentu a Radě.
5. Akt v přenesené pravomoci přijatý podle článků 456 až 460 vstoupí v platnost, pouze pokud Evropský parlament nebo Rada nevysloví námitky ve lhůtě tří měsíců ode dne, kdy jim byl tento akt oznámen, nebo pokud Evropský parlament i Rada před uplynutím této lhůty informují Komisi o tom, že námitky nevysloví.. Z podnětu Evropského parlamentu nebo Rady se tato lhůta prodlouží o tři měsíce.
Článek 463
Námitky proti regulačním technickým normám
Pokud Komise přijme regulační technickou normu podle tohoto nařízení, která je totožná s návrhem regulační technické normy předloženým EBA, lhůta, v níž mohou Evropský parlament a Rada vznést námitky vůči této regulační technické normě, je jeden měsíc ode dne oznámení. Z podnětu Evropského parlamentu nebo Rady se uvedená lhůta prodlouží o jeden měsíc. Odchylně od čl. 13 odst. 1 druhého pododstavce nařízení (EU) č. 1093/2010 lze lhůtu, v níž mohou Evropský parlament nebo Rada vyslovit námitky proti dané regulační technické normě, případně prodloužit ještě o jeden měsíc.
Článek 464
Evropský bankovní výbor
1. Komisi je nápomocen Evropský bankovní výbor zřízený rozhodnutím Komise 2004/10/ES (32). Uvedený výbor je výborem ve smyslu nařízení (EU) č. 182/2011.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použije se článek 5 nařízení (EU) č. 182/2011.
ČÁST DESÁTÁ
PŘECHODNÁ USTANOVENÍ, ZPRÁVY, PŘEZKUMY A ZMĚNY
HLAVA I
PŘECHODNÁ USTANOVENÍ
KAPITOLA 1
Požadavky na kapitál, nerealizované zisky a ztráty při oceňování reálnou hodnotou a odpočty
Oddíl 1
Požadavky na kapitál
Článek 465
Požadavky na kapitál
1. Odchylně od písm. a) a b) čl. 92 odst. 1 v období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2014 platí tyto požadavky na kapitál:
a)
poměr kmenového kapitálu tier 1 na úrovni, která spadá do rozmezí 4 až 4,5 %;
b)
kapitálový poměr tier 1 na úrovni, která spadá do rozmezí 5,5 až 6 %.
2. Příslušné orgány určí a zveřejní úrovně poměru kmenového kapitálu tier 1 a kapitálového poměru tier 1, které musí instituce splňovat nebo překračovat, v rozmezích uvedených v odstavci 1.
Článek 466
První uplatnění Mezinárodních standardů účetního výkaznictví (IFRS)
Odchylně od čl. 24 odst. 2 povolí příslušné orgány institucím, po nichž je požadováno oceňování aktiv a podrozvahových položek a stanovení kapitálu v souladu s Mezinárodními účetními standardy dle nařízení (ES) č. 1606/2002, lhůtu 24 měsíců na zavedení nezbytných interních postupů a technických požadavků.
Oddíl 2
Nerealizované zisky a ztráty při oceňování reálnou hodnotou
Článek 467
Nerealizované ztráty při oceňování reálnou hodnotou
1. Odchylně od článku 35 zahrnou v průběhu období od 1 ledna 2014 do 31. prosince 2017 instituce do výpočtu položek svého kmenového kapitálu tier 1 pouze použitelný procentní podíl nerealizovaných ztrát souvisejících s aktivy nebo pasivy oceněnými reálnou hodnotou a vykázaných v rozvaze, s výjimkou těch, které jsou uvedeny v článku 33, a všech jiných nerealizovaných ztrát vykázaných ve výsledovce.
2. Použitelný procentní podíl pro účely odstavce 1 musí být v těchto rozmezích:
a)
20 až 100 % po celé období od 1 ledna 2014 do 31. prosince 2014;
b)
40 až 100 % během období od 1. ledna do 31. prosince 2015;
c)
60 až 100 % během období od 1. ledna do 31. prosince 2016; a
d)
80 až 100 % v období od 1. ledna do 31. prosince 2017.
Odchylně od odstavce 1 mohou příslušné orgány v případě, že takové zacházení bylo uplatněno před 1. ledna 2014, povolit institucím neuvádět v žádné části kapitálu nerealizované zisky nebo ztráty z expozic vůči ústředním vládám zařazených do kategorie „Realizovatelné“ standardu IAS 39 potvrzeného EU.
Zacházení stanovené v druhém pododstavci se uplatní do té doby, dokud Komise nepřijme nařízení na základě nařízení (ES) č. 1606/2002, kterým se potvrzuje mezinárodní standard účetního výkaznictví nahrazující standard IAS 39.
3. Příslušné orgány určí a zveřejní použitelný procentní podíl v mezích uvedených v odst. 2 písm. a) až d).
Článek 468
Nerealizované zisky při oceňování reálnou hodnotou
1. Odchylně od článku 35, v průběhu období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2017 instituce vyloučí z položek svého kmenového kapitálu tier 1 použitelný procentní podíl nerealizovaných zisků souvisejících s aktivy nebo pasivy oceněnými reálnou hodnotou a vykázaných v rozvaze, s výjimkou těch, které jsou uvedeny v článku 33, a všech jiných nerealizovaných zisků s výjimkou zisků souvisejících s investičním nemovitým majetkem a vykázaných ve výsledovce. Výsledná zbytková částka nebude vyloučena z položek kmenového kapitálu tier 1.
2. Pro účely odstavce 1 se použitelný procentní podíl rovná 100 % během období od 1 ledna 2014 do 31. prosince 2014 a po tomto datu spadá do těchto rozmezí:
a)
60 až 100 % během období od 1. ledna do 31. prosince 2015;
b)
40 až 100 % během období od 1. ledna do 31. prosince 2016;
c)
20 až 100 % během období od 1. ledna do 31. prosince 2017;
Od 1. ledna 2015, pokud podle článku 467 vyžaduje příslušný orgán po institucích, aby do výpočtu kmenového kapitálu tier 1 zahrnuly 100 % jejich nerealizovaných ztrát oceněných reálnou hodnotou, příslušný orgán může rovněž povolit institucím zahrnout to tohoto výpočtu 100 % jejich nerealizovaných zisků oceněných reálnou hodnotou.
Od 1. ledna 2015, pokud příslušný orgán požaduje podle článku 467 po instituci, aby do výpočtu kmenového kapitálu tier 1 zahrnula procentní podíl nerealizovaných ztrát oceněných reálnou hodnotou, nesmí tento příslušný orgán stanovit použitelný procentní podíl nerealizovaných zisků podle odstavce 2 tohoto článku, který přesahuje použitelný procentní podíl nerealizovaných ztrát stanovený podle článku 467.
3. Příslušné orgány určí a zveřejní použitelný procentní podíl nerealizovaných zisků v mezích uvedených v odst. 2 písm. a) až c), který se nevyloučí z kmenového kapitálu tier 1.
4. Odchylně od čl. 33 odst. 1 písm. c) instituce během období od 1. ledna 2013 do 31. prosince 2017 zahrnou do svého kapitálu použitelný procentní podíl zisků a ztrát v reálné hodnotě dle článku 478 z derivátových závazků vzniklých z vlastního úvěrového rizika.
Oddíl 3
Odpočty
Pododdíl 1
Odpočty od položek kmenového kapitálu tier 1
Článek 469
Odpočty od položek kmenového kapitálu tier 1
1. Odchylně od čl. 36 odst. 1 se v průběhu období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2017 použije tento postup:
a)
instituce odečte od položek kmenového kapitálu tier 1 použitelný procentní podíl uvedený v článku 478 z částek, které je třeba odečíst podle čl. 36 odst. 1 písm. a) až h), s výjimkou odložených daňových pohledávek závislých na budoucím zisku a vyplývajících z přechodných rozdílů;
b)
instituce použijí odpovídající ustanovení uvedená v článku 472 na zbytkové částky položek, které je třeba odečíst podle čl. 36 odst. 1 písm. a) až h), s výjimkou odložených daňových pohledávek závislých na budoucím zisku a vyplývajících z přechodných rozdílů;
c)
instituce odečte od položek kmenového kapitálu tier 1 použitelný procentní podíl uvedený v článku 478 z celkové částky, který je třeba po uplatnění článku 470 odečíst podle čl. 36 odst. 1 písm. c) a i);
d)
instituce uplatní požadavky stanovené v čl. 472 odst. 5 nebo 11 podle toho, který je použitelný, na celkovou zbytkovou částku položek, které je třeba po uplatnění článku 470 odečíst podle čl. 36 odst. 1 písm. c) a i).
2. Instituce určí část celkové zbytkové částky uvedené v odst. 1 písm. d), na kterou se vztahuje čl. 472 odst. 5, vydělením částky uvedené v písmenu a) tohoto odstavce částkou uvedenou v písmenu b) tohoto odstavce:
a)
výše odložených daňových pohledávek, které jsou závislé na budoucím zisku a vyplývají z přechodných rozdílů, uvedených v článku 470 odst. 2 písm. a);
b)
součet částek uvedených v čl. 470 odst. 2 písm. a) a b).
3. Instituce určí část celkové zbytkové částky uvedené v odst. 1 písm. d), na kterou se vztahuje čl. 472 odst. 11, vydělením částky uvedené v písmenu a) tohoto odstavce částkou uvedenou v písmenu b) tohoto odstavce:
a)
částka přímých a nepřímých kapitálových investic do nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 uvedených v článku 470 odst. 2 písm. b);
b)
součet částek uvedených v čl. 470 odst. 2 písm. a) a b).
Článek 470
Výjimky z odpočtů od položek kmenového kapitálu tier 1
1. Pro účely tohoto článku zahrnují příslušné položky kmenového kapitálu tier 1 i položky kmenového kapitálu tier 1 instituce vypočítané s použitím ustanovení článků 32 až 35 a odpočtů podle čl. 36 odst. 1 písm. a) až h), písm. k) bodu ii) až v) a písm. l), s výjimkou odložených daňových pohledávek závislých na budoucím zisku a vyplývajících z přechodných rozdílů.
2. Odchylně od čl. 48 odst. 1 neprovedou během období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2017 instituce odpočet položek uvedených v písmenech a) a b) tohoto odstavce, které jsou v součtu rovny nejvýše 15 % příslušných položek kmenového kapitálu tier 1 dané instituce:
a)
odložené daňové pohledávky, které jsou závislé na budoucí ziskovosti, které vyplývají z přechodných rozdílů a které jsou v součtu rovny nejvýše 10 % příslušných položek kmenového kapitálu tier 1;
b)
pokud instituce významně investuje do subjektu finančního sektoru, přímé, nepřímé a syntetické kapitálové investice instituce do nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 tohoto subjektu, jež jsou v součtu rovny nejvýše 10 % příslušných položek kmenového kapitálu tier 1.
3. Odchylně od čl. 48 odst. 4 se na položky, pro něž platí výjimka podle odstavce 2 tohoto článku, použije riziková váha 250 %. Na položky uvedené v odst. 2 písm. b) tohoto článku se vztahují příslušné požadavky části třetí hlavy IV.
Článek 471
Výjimky z odpočtů kapitálových investic do pojišťoven od položek kmenového kapitálu tier 1
1. Odchylně od čl. 49 odst. 1 mohou během období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2022 příslušné orgány povolit institucím neodečítat kapitálové investice do pojišťoven, zajišťoven a pojišťovacích holdingových společností, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
podmínky stanovené v čl. 49 odst. 1 písm. a), c) a e);
b)
příslušné orgány jsou spokojeny s úrovní kontroly rizika a s postupy finanční analýzy specificky přijatými institucí za účelem dohledu nad investicí do podniku nebo holdingové společnosti;
c)
kapitálové investice instituce do pojišťovny, zajišťovny nebo pojišťovací holdingové společnosti nepřevyšují 15 % nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 vydaných pojišťovacím subjektem k 31. prosinci 2012 a v období od 1. ledna 2013 do 31. prosince 2022;
d)
výše kapitálových investic, která není odečtena, nepřevyšuje výši kapitálové investice do nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 pojišťovny, zajišťovny nebo pojišťovací holdingové společnosti k 31. prosinci 2012.
2. Kapitálové investice, které nejsou odečteny podle odstavce 1, se považují za expozice a použije se na ně riziková váha 370 %.
Článek 472
Položky neodečtené od kmenového kapitálu tier 1
1. Odchylně od čl. 33 odst. 1 písm. c) a čl. 36 odst. 1 písm. a) až i) použijí v průběhu období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2017 instituce tento článek na zbytkové částky položek podle čl. 468 odst. 4 a případně podle čl. 469 odst. 1 písm. b) a d).
2. Zbytková částka úprav v ocenění týkajících se derivátových závazků vyplývajících z vlastního úvěrového rizika příslušné instituce se neodečítá.
3. Se zbytkovou částkou ztrát v běžném účetním roce uvedenou v čl. 36 odst. 1 písm. a) instituce zacházejí takto:
a)
ztráty, které jsou podstatné, se odečtou od položek tier 1;
b)
ztráty, které nejsou podstatné, se neodečítají.
4. Instituce odečte zbytkovou částku nehmotných aktiv uvedenou v čl. 36 odst. 1 písm. b) od položek tier 1.
5. Zbytková částka odložených daňových pohledávek podle čl. 36 odst. 1 písm. c) se neodečítá a uplatní se na ni riziková váha 0 %.
6. Zbytková částka položek uvedených v čl. 36 odst. 1 písm. d) se odečte z poloviny od položek tier 1 a z druhé poloviny od položek tier 2.
7. Zbytková částka aktiv penzijního fondu definovaných požitků uvedených v čl. 36 odst. 1 písm. e) se neodečítá od žádného prvku kapitálu a je zahrnuta do položek kmenového kapitálu tier 1, pokud by tato částka byla uznána jako původní kapitál podle vnitrostátních prováděcích opatření k čl. 57 písm. a) až ca) směrnice 2006/48/ES.
8. Se zbytkovou částkou kapitálových investic do nástrojů zahrnovaných do vlastního kmenového kapitálu tier 1 uvedenou v čl. 36 odst. 1 písm. f) instituce zacházejí takto:
a)
částka přímých kapitálových investic se odečte od položek tier 1;
b)
částka nepřímých a syntetických kapitálových investic, včetně nástrojů zahrnovaných do vlastního kmenového kapitálu tier 1, které by instituce mohla být povinna odkoupit na základě stávajícího nebo podmíněného smluvního závazku, se neodečítá a uplatní se na ni podle potřeby riziková váha v souladu částí třetí hlavou II kapitolou 2 nebo 3 a požadavky stanovené v části třetí hlavě IV.
9. Se zbytkovou částkou kapitálových investic do nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 subjektů finančního sektoru, se kterými je instituce ve vztahu vzájemné účasti, uvedenou v čl. 36 odst. 1 písm. g) instituce zacházejí takto:
a)
pokud instituce významně neinvestuje do subjektu finančního sektoru, zachází se s částkou její účasti v nástrojích zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 tohoto subjektu, jako by spadala pod čl. 36 odst. 1 písm. h);
b)
pokud instituce má v tomto subjektu finančního sektoru významné investice, s částkou jejích kapitálových investic do nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 příslušného subjektu se zachází, jako by spadala pod čl. 36 odst. 1 písm. i).
10. Se zbytkovými částkami položek uvedených v čl. 36 odst. 1 písm. h) instituce zacházejí takto:
a)
částky, které je třeba odečíst a které se vztahují k přímým kapitálovým investicím, se odečtou z poloviny od položek tier 1 a z druhé poloviny od položek tier 2;
b)
částky, které se vztahují k nepřímým a syntetickým kapitálovým investicím, se neodečítají a uplatní se na ně podle potřeby riziková váhy v souladu s částí třetí hlavou II kapitolou 2 nebo 3 a požadavky stanovené v části třetí hlavě IV.
11. Se zbytkovými částkami položek uvedených v čl. 36 odst. 1 písm. i) instituce zacházejí takto:
a)
částky, které je třeba odečíst a které se vztahují k přímým kapitálovým investicím, se odečtou z poloviny od položek tier 1 a z druhé poloviny od položek tier 2;
b)
částky, které se vztahují k nepřímým a syntetickým kapitálovým investicím, se neodečítají a uplatní se na ně podle potřeby riziková váha v souladu s částí třetí hlavou II kapitolou 2 nebo 3 a požadavky stanovené v části třetí hlavě IV.
Článek 473
Zavedení změn standardu IAS 19
1. Odchylně od článku 481, v období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2018 mohou příslušné orgány povolit institucím, které připravují své účetní závěrky v souladu s mezinárodními účetními standardy přijatými postupem podle čl. 6 odst. 2 nařízení (ES) č. 1606/2002, aby do svého kmenového kapitálu tier 1 doplnily použitelnou částku podle odstavce 2 nebo 3 tohoto článku, případně vynásobenou koeficientem podle odstavce 4.
2. Použitelná částka se vypočítá tak, že se od celkové částky podle písmene a) odečte celková částka podle písmene b):
a)
instituce stanoví hodnotu aktiv svých penzijních fondů nebo plánů definovaných požitků v souladu s nařízením (ES) č. 1126/2008 (33) ve znění nařízení (EU) č. 1205/2011 (34). Instituce poté odečtou od hodnoty těchto aktiv hodnoty závazků v rámci týchž fondů nebo plánů, které se určí podle stejných účetních pravidel.
b)
instituce stanoví hodnotu svých penzijních fondů nebo plánů definovaných požitků podle pravidel stanovených v nařízení (ES) č. 1126/2008. Instituce poté odečtou od hodnoty těchto aktiv hodnoty závazků v rámci týchž fondů nebo plánů, které se určí podle stejných účetních pravidel.
3. Částka stanovená podle odstavce 2 se omezuje na částku, jejíž odpočet od kapitálu není požadován, před 1. ledna 2014, podle vnitrostátních prováděcích opatření směrnice 2006/48/ES, pokud tato vnitrostátní prováděcí opatření budou v způsobilá pro zacházení stanovené v článku 481 tohoto nařízení v daném členském státě.
4. Použijí se tyto koeficienty:
a)
1 v období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2014;
b)
0,8 během období od 1. ledna do 31. prosince 2015;
c)
0,6 během období od 1. ledna do 31. prosince 2016;
d)
0,4 během období od 1. ledna do 31. prosince 2017;
e)
0,2 během období od 1. ledna do 31. prosince 2018.
5. Instituce zpřístupní hodnoty aktiv a závazků podle odstavce 2 ve svých zveřejněných účetních závěrkách.
Pododdíl 2
Odpočty od položek vedlejšího kapitálu tier 1
Článek 474
Odpočty od položek kapitálu tier 1
Odchylně od článku 56 platí v průběhu období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2017 toto:
a)
instituce odečtou od položek vedlejšího kapitálu tier 1 použitelný procentní podíl uvedený v článku 478 z částek, které je třeba odečíst podle článku 56;
b)
na zbytkové částky položek, které je třeba odečíst podle článku 56, uplatní instituce požadavky stanovené v článku 475.
Článek 475
Položky neodečtené od položek vedlejšího kapitálu tier 1
1. Odchylně od článku 56 platí během období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2017 pro zbytkové částky uvedené v čl. 474 písm. b) požadavky stanovené v tomto článku.
2. Se zbytkovou částkou položek uvedených v čl. 56 písm. a) instituce zacházejí takto:
a)
přímé kapitálové investice do nástroje zahrnovaného do vedlejšího kapitálu tier 1 se odečtou v účetní hodnotě od položek tier 1;
b)
nepřímé a syntetické kapitálové investice do nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1, včetně nástrojů zahrnovaných do vlastního vedlejšího kapitálu tier 1, které by instituce mohla být povinna odkoupit na základě stávajícího nebo podmíněného smluvního závazku, se neodečítají a uplatní se na ně podle potřeby riziková váha v souladu částí třetí hlavou II kapitolou 2 nebo 3 a požadavky stanovené v části třetí hlavě IV.
3. Se zbytkovou částkou položek uvedených v čl. 56 písm. b) instituce zacházejí takto:
a)
pokud instituce významně neinvestuje do subjektu finančního sektoru, s nímž je ve vztahu vzájemné účasti, s částkou jejích přímých, nepřímých a syntetických kapitálových investic do těchto nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 uvedeného subjektu se zachází, jako by spadala pod čl. 56 písm. c);
b)
pokud má instituce významné investice do subjektu finančního sektoru, s nímž je ve vztahu vzájemné účasti, s částkou jejích přímých, nepřímých a syntetických kapitálových investic do těchto nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 uvedeného subjektu se zachází, jako by spadala pod čl. 56 písm. d).
4. Se zbytkovou částkou položek uvedených v čl. 56 písm. c) a d) instituce zacházejí takto:
a)
částka vztahující se k přímým kapitálovým investicím, kterou je třeba odečíst v souladu s čl. 56 písm. c) a d), se odečte z poloviny od položek tier 1 a z druhé poloviny od položek tier 2;
b)
částka vztahující se k nepřímým a syntetickým kapitálovým investicím, kterou je třeba odečíst v souladu s čl. 56 písm. c) a d), se neodečítá a uplatní se na ni podle potřeby riziková váha v souladu s částí třetí hlavou II kapitolou 2 nebo 3 a požadavky části třetí hlavy IV.
Pododdíl 3
Odpočty od položek kapitálu tier 2
Článek 476
Odpočty od položek kapitálu tier 2
Odchylně od článku 66 platí v průběhu období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2017 toto:
a)
instituce odečtou od položek kapitálu tier 2 použitelný procentní podíl uvedený v článku 478 z částek, které je třeba odečíst podle článku 66;
b)
na zbytkové částky, které je třeba odečíst podle článku 66, instituce uplatní požadavky stanovené v článku 477.
Článek 477
Odpočty od položek kapitálu tier 2
1. Odchylně od článku 66 platí během období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2017 pro zbytkové částky uvedené v čl. 476 písm. b) požadavky stanovené v tomto článku.
2. Se zbytkovou částkou položek uvedených v čl. 66 písm. a) instituce zacházejí takto:
a)
přímé kapitálové investice do nástrojů zahrnovaných do kapitálu tier 2 se odečtou v účetní hodnotě od položek tier 2;
b)
nepřímé a syntetické kapitálové investice do nástrojů zahrnovaných do kapitálu tier 2, včetně nástrojů zahrnovaných do vlastního kapitálu tier 2, které by instituce mohla být povinna odkoupit na základě stávajícího nebo podmíněného smluvního závazku, se neodečítají a uplatní se na ně podle potřeby riziková váha v souladu s částí třetí hlavou II kapitolou 2 nebo 3 a požadavky stanovené v části třetí hlavě IV.
3. Se zbytkovou částkou položek uvedených v čl. 66 písm. b) instituce zacházejí takto:
a)
pokud instituce významně neinvestuje do subjektu finančního sektoru, s nímž je ve vztahu vzájemné účasti, s částkou jejích přímých, nepřímých a syntetických kapitálových investic do těchto nástrojů zahrnovaných do kapitálu tier 2 uvedeného subjektu se zachází, jako by spadala pod čl. 66 písm. c);
b)
pokud má instituce významné investice do subjektu finančního sektoru, s nímž je ve vztahu vzájemné účasti, s částkou jejích přímých, nepřímých a syntetických kapitálových investic do těchto nástrojů zahrnovaných do kapitálu tier 2 uvedeného subjektu finančního sektoru se zachází, jako by spadala pod čl. 66 písm. d).
4. Se zbytkovou částkou položek uvedených v čl. 66 písm. c) a d) instituce zacházejí takto:
a)
částka vztahující se k přímým kapitálovým investicím, kterou je třeba odečíst v souladu s čl. 66 písm. c) a d), se odečte z poloviny od položek tier 1 a z druhé poloviny od položek tier 2;
b)
částka vztahující se k nepřímým a syntetickým kapitálovým investicím, kterou je třeba odečíst v souladu s čl. 66 písm. c) a d), se neodečítá a uplatní se na ni podle potřeby riziková váha v souladu s částí třetí hlavou II kapitolou 2 nebo 3 a požadavky části třetí hlavy IV.
Pododdíl 4
Použitelné procentní podíly pro odpočet
Článek 478
Použitelné procentní podíly pro odpočet od položek kmenového kapitálu tier 1, vedlejšího kapitálu tier 1 a kapitálu tier 2
1. Použitelný procentní podíl pro účely čl. 468 odst. 4, čl. 469 odst. 1 písm. a) a c), čl. 474 písm. a) a čl. 476 písm. a) spadá do těchto rozmezí:
a)
20 až 100 % po celé období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2014;
b)
40 až 100 % během období od 1. ledna do 31. prosince 2015;
c)
60 až 100 % během období od 1. ledna do 31. prosince 2016;
d)
80 až 100 % v období od 1. ledna do 31. prosince 2017.
2. Odchylně od odstavce 1 spadají pro položky uvedené v čl. 36 odst. 1 písm. c), které existovaly před …*, použitelné procentní podíly pro účely čl. 469 odst. 1 písm. c) do těchto rozpětí:
a)
0 až 100 % pro období od 1. ledna 2014 do 2. ledna 2015;
b)
10 až 100 % pro období počínající 2. ledna 2015 a končící 2. ledna 2016;
c)
20 až 100 % pro období počínající 2. ledna 2016 a končící 2. ledna 2017;
d)
30 až 100 % pro období počínající 2. ledna 2017 a končící 2. ledna 2018;
e)
40 až 100 % pro období počínající 2. ledna 2018 a končící 2. ledna 2019;
f)
50 až 100 % pro období počínající 2. ledna 2019 a končící 2. ledna 2020;
g)
60 až 100 % pro období počínající 2. ledna 2020 a končící 2. ledna 2021;
h)
70 až 100 % pro období počínající 2. ledna 2021 a končící 2. ledna 2022;
i)
80 až 100 % pro období počínající 2. ledna 2022 a končící 2. ledna 2023;
j)
90 až 100 % pro období počínající 2. ledna 2023 a 2. ledna 2024.
3. Příslušné orgány určí a zveřejní použitelný procentní podíl v rozmezích uvedených v odstavcích 1 a 2 pro každý z těchto odpočtů:
a)
jednotlivé odpočty vyžadované podle čl. 36 odst. 1 písm. a) až h), s výjimkou odložených daňových pohledávek závislých na budoucím zisku a vyplývajících z přechodných rozdílů;
b)
celkový objem odložených daňových pohledávek závislých na budoucím zisku a vyplývajících z přechodných rozdílů a dále položek uvedených v čl. 36 odst. 1 písm. i), který je třeba odečíst podle článku 48;
c)
každý odpočet vyžadovaný podle čl. 56 písm. b) až d);
d)
každý odpočet vyžadovaný podle čl. 66 písm. b) až d).
Oddíl 4
Menšinové podíly a nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1 a kapitálu tier 2 vydané dceřinými podniky
Článek 479
Uznání nástrojů a položek, které nelze považovat za menšinové podíly, v konsolidovaném kmenovém kapitálu tier 1
1. Odchylně od části druhé hlavy II stanoví v období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2017 příslušné orgány v souladu s odstavci 2 a 3 tohoto článku, že položky, jež lze podle vnitrostátních prováděcích předpisů k článku 65 směrnice 2006/48/ES považovat za konsolidované rezervní fondy a jež nelze z kteréhokoli z níže uvedených důvodů považovat za konsolidovaný kmenový kapitál tier 1, budou uznány za konsolidovaný kapitál:
a)
nástroj nelze považovat za nástroj zahrnovaný do kmenového kapitálu tier 1, a související nerozdělený zisk a emisní ážio proto nelze považovat za konsolidované položky kmenového kapitálu tier 1;
b)
položky jsou nezpůsobilé v důsledku čl. 81 odst. 2;
c)
položky jsou nezpůsobilé,jelikož dceřiný podnik není institucí nebo subjektem, pro který platí na základě použitelného vnitrostátního práva požadavky tohoto nařízení a směrnice 2013/36/EU;
d)
položky jsou nezpůsobilé,jelikož dceřiný podnik není v plném rozsahu zahrnut do konsolidace podle části první hlavy II kapitoly 2.
2. Použitelný procentní podíl položek uvedených v odstavci 1, který lze považovat za konsolidované rezervní fondy v souladu s vnitrostátními prováděcími opatřeními k článku 65 směrnice 2006/48/ES, se považuje za konsolidovaný kmenový kapitál tier 1.
3. Pro účely odstavce 2 spadají použitelné procentní podíly do těchto rozmezí:
a)
0 až 80 % během období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2014;
b)
0 až 60 % během období od 1. ledna 2015 do 31. prosince 2015;
c)
0 až 40 % během období od 1. ledna 2016 do 31. prosince 2016;
d)
0 až 20 % během období od 1. ledna do 2017 do 31. prosince 2017.
4. Příslušné orgány stanoví a zveřejní použitelný procentní podíl v rozmezích uvedených v odstavci 3.
Článek 480
Uznání menšinových podílů a kvalifikovaného vedlejšího kapitálu tier 1 a kapitálu tier 2 v konsolidovaném kapitálu
1. Odchylně od čl. 84 odst. 1 písm. b), čl. 85 odst. 1 písm. b) a čl. 87 odst. 1 písm. b) se během období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2017 procentuální podíly uvedené v těchto článcích násobí příslušným koeficientem.
2. Pro účely odstavce 1 spadají použitelné koeficienty do těchto rozmezí:
a)
0,2 až 1 během období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2014;
b)
0,4 až 1 během období od 1. ledna 2015 do 31. prosince 2015;
c)
0,6 až 1 během období od 1. ledna 2016 do 31. prosince 2016; a
d)
0,8 až 1 během období od 1. ledna 2017 do 31. prosince 2017.
3. Příslušné orgány stanoví a zveřejní hodnotu použitelného koeficientu v rozmezích uvedených v odstavci 2.
Oddíl 5
Dodatečné filtry a odpočty
Článek 481
Dodatečné filtry a odpočty
1. Odchylně od článků 32 až 36, 56 a 66 provedou v období 1. ledna 2014 do 31. prosince 2017 instituce úpravy, které nejsou požadovány v souladu s částí druhou tohoto nařízení, k zahrnutí použitelných procentních podílů filtrů nebo odpočtů, které vyžadují vnitrostátní prováděcí opatření k článkům 57, 61, 63, 63a, 64 a 66 směrnice 2006/48/ES a články 13 a 16 směrnice 2006/49/ES, do položek kmenového kapitálu tier 1, do položek kapitálu tier 1, do položek kapitálu tier 2 nebo do položek kapitálu nebo k jejich odpočtu z uvedených kapitálů.
2. Odchylně od čl. 36 odst. 1 písm. i) a čl. 49 odst. 1 a 3 mohou příslušné orgány v období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2014 institucím nařídit nebo povolit, aby namísto odpočtu požadovaného podle čl. 36 odst. 1 uplatňovaly metody uvedené v čl. 49 odst. 1, pokud nejsou splněny požadavky stanovené v čl. 49 odst. 1 písm. b) a e). V takových případech se podíl investic do kapitálových nástrojů subjektu finančního sektoru, v němž má mateřský podnik významnou investici, která nemusí být odečtena v souladu s čl. 49 odst. 1, určí na základě použitelného procentního podílu podle odstavce 4 tohoto článku. Na neodpočtenou částku se vztahují příslušné požadavky čl. 49 odst. 4.
3. Pro účely odstavce 1 spadají použitelné procentní podíly do těchto rozmezí:
a)
0 až 80 % během období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2014;
b)
0 až 60 % během období od 1. ledna 2015 do 31. prosince 2015;
c)
0 až 40 % během období od 1. ledna 2016 do 31. prosince 2016;
d)
0 až 20 % během období od 1. ledna do 201731. prosince 2017.
4. Pro účely odstavce 2 spadají použitelné procentní podíly do rozmezí 0 až 50 % během období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2014.
5. Pro každý filtr nebo odpočet uvedený v odstavci 1 a 2 příslušné orgány stanoví a zveřejní použitelné procentní podíly v rozmezích uvedených v odstavci 3 a 4.
6. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem, v nichž stanoví podmínky, podle nichž příslušné orgány určí, zda úpravy, nebo jejich prvky, provedené v rámci kapitálu v souladu s vnitrostátními prováděcími opatřeními ke směrnici 2006/48/ES nebo směrnici 2006/49/ES, které nejsou uvedeny v části druhé tohoto nařízení, musí být pro účely tohoto článku provedeny i v rámci položek kmenového kapitálu tier 1, položek vedlejšího kapitálu tier 1, položek kapitálu tier 1, položek kapitálu Tier 2 nebo kapitálu.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi 1. února 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 482
Oblast působnosti pro derivátové transakce uzavřené s penzijními fondy
Pokud jde o transakce uvedené v článku 89 nařízení (EU) č. 648/2012 a uzavřené se složkami penzijního systému, jak jsou definovány v článku 2 uvedeného nařízení, instituce neprovádějí výpočet kapitálových požadavků k riziku CVA, jak je stanoveno v čl. 382 odst. 4 písm. c) tohoto nařízení.
KAPITOLA 2
Zachování právních účinků kapitálových nástrojů
Oddíl 1
Nástroje, které přestavují státní podporu
Článek 483
Zachování právních účinků nástrojů státní podpory
1. Odchylně od článků 26 až 29, 51, 52, 62 a 63 se během období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2017 tento článek vztahuje na kapitálové nástroje a položky, jestliže jsou splněny tyto podmínky:
a)
nástroje byly vydány před 1. ledna 2014;
b)
nástroje byly vydány v kontextu rekapitalizačních opatření podle pravidel pro státní podporu. Pokud část těchto nástrojů upsali soukromí investoři, musí být tyto nástroje vydány před 30. červnem 2012 a ve spojení s těmi částmi, které upsal členský stát;
c)
Komise tyto nástroje považovala za slučitelné s vnitřním trhem podle článku 107 Smlouvy o fungování EU;
d)
v případě, že nástroje upsali členský stát i soukromí investoři, dojde-li k částečnému splacení nástrojů upsaných členským státem, odpovídající podíl části nástrojů upsané soukromými investory zůstane zachován podle článku 484. Dojde-li ke splacení všech nástrojů upsaných členským státem, zbývající nástroje upsané soukromými investory zůstanou zachovány podle článku 484.
2. Nástroje, které splňují podmínky vnitrostátních prováděcích opatření k čl. 57 písm. a) směrnice 2006/48/ES, se považují za nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1 bez ohledu na tyto skutečnosti:
a)
nejsou splněny podmínky stanovené v článku 28 tohoto nařízení;
b)
nástroje vydal podnik uvedený v článku 27 tohoto nařízení a podmínky stanovené v článku 28 tohoto nařízení nebo v příslušných případech v článku 29 tohoto nařízení, nejsou splněny.
3. Nástroje uvedené v odst. 1 písm. c) tohoto článku, které nesplňují podmínky vnitrostátních prováděcích opatření k čl. 57 písm. a) směrnice 2006/48/ES, se bez ohledu na to, že nejsou splněny požadavky podle odst. 2 písm. a) nebo b) tohoto článku, považují za nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1, pokud jsou splněny požadavky uvedené v odstavci 8 tohoto článku.
Nástroje, které se podle prvního pododstavce považují za nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1, se nesmí považovat za nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1 nebo nástroje zahrnované do kapitálu tier 2 podle odstavců 5 nebo 7.
4. Nástroje, které splňují podmínky vnitrostátních prováděcích opatření k čl. 57 písm. ca) a čl. 66 odst. 1 směrnice 2006/48/ES, se považují za nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1 bez ohledu na to, že podmínky stanovené v čl. 52 odst. 1 tohoto nařízení nejsou splněny.
5. Nástroje uvedené v odst. 1 písm. c) tohoto článku, které nesplňují podmínky vnitrostátních prováděcích opatření k čl. 57 písm. ca) směrnice 2006/48/ES, se bez ohledu na to, že nejsou splněny podmínky stanovené v čl. 52 odst. 1 tohoto nařízení, považují za nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1, pokud jsou splněny požadavky uvedené v odstavci 8 tohoto článku.
Nástroje, které se podle prvního pododstavce považují za nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1, se nesmí považovat za nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1 nebo nástroje zahrnované do kapitálu tier 2 podle odstavců 3 nebo 7.
6. Položky, které splňují podmínky vnitrostátních prováděcích opatření k čl. 57 písm. f), g) nebo h) a čl. 66 odst. 1 směrnice 2006/48/ES, se považují za nástroje zahrnované do kapitálu tier 2 bez ohledu na to, že tyto položky nejsou uvedeny v článku 62 tohoto nařízení nebo že podmínky stanovené v článku 63 tohoto nařízení nejsou splněny.
7. Nástroje uvedené v odst. 1 písm. c) tohoto článku, které nesplňují podmínky vnitrostátních prováděcích opatření k čl. 57 písm. f), g) nebo h) a čl. 66 odst. 1 směrnice 2006/48/ES, se bez ohledu na to, že tyto položky nejsou uvedeny v článku 62 tohoto nařízení nebo že nejsou splněny podmínky stanovené v článku 63 tohoto nařízení, považují za nástroje zahrnované do kapitálu tier 2, pokud jsou splněny požadavky uvedené v odstavci 8 tohoto článku.
Nástroje, které se podle prvního pododstavce považují za nástroje zahrnované do kapitálu tier 2, se nesmí považovat za nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1 nebo nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1 podle odstavců 3 nebo 5.
8. Nástroje uvedené v odstavcích 3, 5 a 7 lze považovat za kapitálové nástroje podle uvedených odstavců pouze tehdy, je-li splněna podmínka stanovená v odst. 1 písm. a) a jsou-li tyto nástroje vydány institucemi se sídlem v členském státě, který realizuje ekonomický ozdravný program, a vydání těchto nástrojů je dohodnuto nebo je použitelné v rámci tohoto programu.
Oddíl 2
Nástroje, které nepředstavují státní podporu
Pododdíl 1
Způsobilost pro zachování právních účinků a jeho limity
Článek 484
Způsobilost pro zachování právních účinků položek kvalifikovaných jako kapitál podle vnitrostátních prováděcích opatření ke směrnici 2006/48/ES
1. Tento článek se použije pouze na nástroje a položky, které byly vydány nebo byly použitelné jako kapitál před 31. prosincem 2011 a nejsou uvedeny v čl. 483 odst. 1.
2. Odchylně od článků 26 až 29, 51, 52, 62 a 63 se tento článek použije v období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2021.
3. S výhradou článku 485 tohoto nařízení a omezení uvedeného v čl. 486 odst. 2 tohoto nařízení se kapitál ve smyslu článku 22 směrnice 86/635/EHS a související emisní ážio považované za původní kapitál podle vnitrostátních prováděcích opatření ke čl. 57 písm. a) směrnice 2006/48/ES považují za položky kmenového kapitálu tier 1 bez ohledu na to, že tento kapitál nesplňuje podmínky stanovené v článku 28 nebo v příslušných případech v použití článku 29 tohoto nařízení.
4. S výhradou omezení uvedeného v čl. 486 odst. 3 tohoto nařízení se nástroje a související emisní ážio považované za původní kapitál podle vnitrostátních prováděcích opatření ke čl. 57 písm. ca) a ke čl. 154 odst. 8 a 9 směrnice 2006/48/ES považují za položky vedlejšího kapitálu tier 1 bez ohledu na to, že nejsou splněny podmínky stanovené v článku 52 tohoto nařízení.
5. S výhradou omezení uvedených v čl. 486 odst. 4 tohoto nařízení se položky a související emisní ážio splňující podmínky podle vnitrostátních prováděcích opatření ke čl. 57 písm. e), f), g) nebo h) směrnice 2006/48/ES považují za položky kapitálu tier 2 bez ohledu na to, že tyto položky nejsou zahrnuty v článku 62 tohoto nařízení nebo že nejsou splněny podmínky stanovené v článku 63 tohoto nařízení.
Článek 485
Způsobilost emisního ážia souvisejícího s položkami, které jsou podle vnitrostátních prováděcích opatření ke směrnici 2006/48/ES považovány za kapitál, k zahrnutí do kmenového kapitálu tier 1
1. Tento článek se použije pouze na nástroje, které byly vydány před 31. prosincem 2010 a nejsou uvedeny v čl. 483 odst. 1.
2. Emisní ážio související s kapitálem ve smyslu článku 22 směrnice 86/635/EHS, které je podle vnitrostátních prováděcích opatření k čl. 57 písm. a) směrnice 2006/48/ES považováno za původní kapitál, se považuje za položky kmenového kapitálu tier 1, pokud splňují podmínky stanovené v čl. 28 písm. i) a j) tohoto nařízení.
Článek 486
Limity zachování právních účinků položek v rámci položek kmenového kapitálu tier 1, vedlejšího kapitálu tier 1 a kapitálu tier 2
1. Během období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2021 je míra, do jaké se nástroje a položky uvedené v článku 484 považují za kapitál, omezena v souladu s tímto článkem.
2. Výše položek uvedených v čl. 484 odst. 3, které se považují za položky kmenového kapitálu tier 1, je omezena na použitelný procentní podíl součtu částek uvedených v písmenech a) a b) tohoto odstavce:
a)
nominální hodnota kapitálu uvedeného v čl. 484 odst. 3, který byl v emisi dne 31. prosince 2012;
b)
emisní ážio související s položkami uvedenými v písmenu a).
3. Výše položek uvedených v čl. 484 odst. 4, jež se považují za položky vedlejšího kapitálu tier 1, je omezena na použitelný procentní podíl vynásobený rozdílem součtu částek uvedených v písmenech a) a b) tohoto odstavce a součtu částek uvedených v písmenech c) až f) tohoto odstavce:
a)
nominální hodnota nástrojů uvedených v čl. 484 odst. 4, které byly stále v emisi dne 31. prosince 2012;
b)
emisní ážio související s nástroji uvedenými v písmenu a);
c)
částka nástrojů uvedených v čl. 484 odst. 4, které dne 31. prosince 2012 překračovaly limity stanovené ve vnitrostátních prováděcích opatřeních k čl. 66 odst. 1 písm. a) a čl. 66 odst. 1a směrnice 2006/48/ES;
d)
emisní ážio související s nástroji uvedenými v písmenu c);
e)
nominální hodnota nástrojů uvedených v čl. 484 odst. 4, které byly v emisi dne 31. prosince 2012, ale nepovažují se za nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1 podle čl. 489 odst. 4;
f)
emisní ážio související s nástroji uvedenými v písmenu e).
4. Výše položek uvedených v čl. 484 odst. 5, které lze považovat za položky kapitálu tier 2, je omezena na použitelný procentní podíl vynásobený rozdílem součtu částek uvedených v písmenech a) až d) tohoto odstavce a součtu částek uvedených v písmenech e) až h) tohoto odstavce:
a)
nominální hodnota nástrojů uvedených v čl. 484 odst. 5, které byly stále v emisi dne 31. prosince 2012;
b)
emisní ážio související s nástroji uvedenými v písmenu a);
c)
nominální hodnota podřízeného dluhového kapitálu, který byl stále v emisi dne 31. prosince, snížená o částku požadovanou vnitrostátními prováděcími opatřeními k čl. 64 odst. 3 písm. c) směrnice 2006/48/ES;
d)
nominální hodnota položek uvedených v čl. 484 odst. 5, jiných než nástroje a podřízený dluhový kapitál uvedené v písmenech a) a c) tohoto odstavce, které byly v emisi dne 31. prosince 2012;
e)
nominální hodnota nástrojů a položek uvedených v čl. 484 odst. 5, které byly v emisi dne 31. prosince 2012 a které překračují limity stanovené ve vnitrostátních prováděcích opatřeních k čl. 66 odst. 1 písm. a) směrnice 2006/48/ES;
f)
emisní ážio související s nástroji uvedenými v písmenu e);
g)
nominální hodnota nástrojů uvedených v čl. 484 odst. 5, které byly v emisi dne 31. prosince 2012 a které nelze považovat za položky kapitálu tier 2 podle čl. 490 odst. 4;
h)
emisní ážio související s nástroji uvedenými v písmenu g).
5. Pro účely tohoto článku spadají použitelné procentní podíly uvedené v odstavcích 2 až 4 do těchto rozmezí:
a)
60 až 80 % během období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2014;
b)
40 až 70 % během období od 1. ledna 2015 do 31. prosince 2015;
c)
20 až 60 % během období od 1. ledna 2016 do 31. prosince 2016;
d)
0 % až 50 % během období od 1. ledna 2017 do 31. prosince 2017;
e)
0 % až 40 % během období od 1. ledna 2018 do 31. prosince 2018;
f)
0 % až 30 % během období od 1. ledna 2019 do 31. prosince 2019;
g)
0 % až 20 % během období od 1. ledna 2020 do 31. prosince 2020;
h)
0 až 10 % během období od 1. ledna 2021 do 31. prosince 2021.
6. Příslušné orgány stanoví a zveřejní použitelné procentní podíly v rozmezích uvedených v odstavci 5.
Článek 487
Položky vyloučené ze zachování právních účinků v rámci položek kmenového kapitálu tier 1 nebo vedlejšího kapitálu tier 1 v ostatních složkách kapitálu
1. Odchylně od článků 51, 52, 62 a 63 mohou během období 1. ledna 2014 do 31. prosince 2021 instituce zacházet s kapitálem a souvisejícím emisním ážiem uvedenými v čl. 484 odst. 3, které nepatří do položek kmenového kapitálu tier 1, neboť překračují použitelný procentní podíl uvedený v čl. 486 odst. 2, jako s položkami uvedenými v čl. 484 odst. 4, a to v rozsahu, v jakém zahrnutí tohoto kapitálu a souvisejícího emisního ážia nepřesahuje použitelný procentní limit uvedený v čl. 486 odst. 3.
2. Odchylně od článků 51, 52, 62 a 63 mohou během období 1. ledna 2014 do 31. prosince 2021 instituce zacházet s níže uvedenými položkami jako s položkami uvedenými v čl. 484 odst. 5, pokud jejich zahrnutí nepřekročí použitelný procentní limit uvedený v čl. 486 odst. 4:
a)
kapitál a související emisní ážio uvedené v čl. 484 odst. 3, které nepatří mezi položky kmenového kapitálu tier 1, neboť překračují použitelný procentní podíl uvedený v čl. 486 odst. 2;
b)
nástroje a související emisní ážio uvedené v čl. 484 odst. 4, které překračují použitelný procentní podíl uvedený v čl. 486 odst. 3.
3. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem, v nichž upřesní podmínky zacházení s kapitálovými nástroji uvedenými v odstavcích 1 a 2, jako by spadaly pod čl. 486 odst. 4 nebo 5, během období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2021.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi 1. února 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 488
Umořování položek, pro něž platí zachování právních účinků jako pro položky kapitálu tier 2
Pro položky uvedené v čl. 484 odst. 5, které se považují za položky kapitálu tier 2 podle čl. 484 odst. 5 nebo čl. 486 odst. 4, platí požadavky stanovené v článku 64.
Pododdíl 2
Zahrnutí nástrojů s kupní opcí a pobídkou ke splacení do položek vedlejšího kapitálu tier 1 a kapitálu tier 2
Článek 489
Hybridní nástroje s kupní opcí a pobídkou ke splacení
1. Odchylně od článků 51 a 52 platí během období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2021 pro nástroje, které jsou uvedeny v čl. 484 odst. 4 a zahrnují ve svých podmínkách kupní opce s pobídkou ke splacení ze strany instituce, požadavky stanovené v odstavcích 2 až 7 tohoto článku.
2. Nástroje se považují za nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
instituce byla schopna využít kupní opce s pobídkou ke splacení pouze před 1. lednem 2013;
b)
instituce kupní opce nevyužila;
c)
podmínky stanovené v článku 52 jsou splněny od 1. ledna 2013.
3. Nástroje se považují za nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1 s omezeným uznáním v souladu s čl. 484 odst. 4 do data jejich skutečné splatnosti a poté se považují za položky vedlejšího kapitálu tier 1 bez omezení za předpokladu, že:
a)
instituce byla schopna využít kupní opce s pobídkou ke splacení až 1. ledna 2013 nebo poté;
b)
instituce kupní opce ke dni skutečné splatnosti nástrojů nevyužila;
c)
podmínky stanovené v článku 52 jsou splněny od data skutečné splatnosti nástrojů.
4. Nástroje se nepovažují za nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1 a nevztahuje se na ně čl. 484 odst. 4 od 1. ledna 2014, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
instituce byla schopna využít kupní opce s pobídkou ke splacení mezi 31. prosincem 2011 a 1. lednem 2013;
b)
instituce kupní opce ke dni skutečné splatnosti nástrojů nevyužila;
c)
podmínky stanovené v článku 52 nejsou od data skutečné splatnosti nástrojů splněny.
5. Nástroje se považují za nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1 s omezeným uznáním v souladu s čl. 484 odst. 4 do data jejich skutečné splatnosti a nepovažují se poté za nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
instituce byla schopna využít kupní opce s pobídkou ke splacení 1. ledna 2013 nebo poté;
b)
instituce kupní opce ke dni skutečné splatnosti nástrojů nevyužila;
c)
podmínky stanovené v článku 52 nejsou od data skutečné splatnosti nástrojů splněny.
6. Nástroje se považují za nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1 v souladu s čl. 484 odst. 4, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
instituce byla schopna využít kupní opce s pobídkou ke splacení pouze 31. prosince 2011 nebo předtím;
b)
instituce kupní opce ke dni skutečné splatnosti nástrojů nevyužila;
c)
podmínky stanovené v článku 52 nebyly od data skutečné splatnosti nástrojů splněny.
Článek 490
Položky kapitálu tier 2 s pobídkou ke splacení
1. Odchylně od článků 62 a 63 platí během období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2021 pro položky uvedené v čl. 484 odst. 5, které splňují podmínky vnitrostátních prováděcích opatření k čl. 57 písm. f) nebo h) směrnice 2006/48/ES a zahrnují ve svých podmínkách kupní opce s pobídkou ke splacení ze strany instituce, požadavky stanovené v odstavcích 2 až 7 tohoto článku.
2. Položky se považují nástroje zahrnované do kapitálu tier 2, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
instituce byla schopna využít kupní opce s pobídkou ke splacení pouze před 1. lednem 2013;
b)
instituce kupní opce nevyužila;
c)
podmínky stanovené v článku 63 jsou splněny od 1. ledna 2013.
3. Položky se považují za položky kapitálu tier 2 v souladu s čl. 484 odst. 5 do data jejich skutečné splatnosti a poté se považují za položky kapitálu tier 2 bez omezení za předpokladu, že jsou splněny tyto podmínky:
a)
instituce byla schopna využít kupní opce s pobídkou ke splacení až 1. ledna 2013 nebo poté;
b)
instituce kupní opce ke dni skutečné splatnosti položek nevyužila;
c)
podmínky stanovené v článku 63 jsou splněny od data skutečné splatnosti položek.
4. Od 1. ledna 2013 se položky nepovažují za položky kapitálu tier 2, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
instituce byla schopna využít kupní opce s pobídkou ke splacení pouze mezi 31. prosincem 2011 a 1. lednem 2013;
b)
instituce kupní opce ke dni skutečné splatnosti položek nevyužila;
c)
podmínky stanovené v článku 63 nejsou od data skutečné splatnosti položek splněny.
5. Položky se považují za položky kapitálu tier 2 s omezeným uznáním v souladu s čl. 484 odst. 5 do data jejich skutečné splatnosti a nepovažují se poté za položky kapitálu tier 2, pokud:
a)
instituce byla schopna využít kupní opce s pobídkou ke splacení 1. ledna 2013 nebo poté;
b)
instituce kupní opce ke dni jejich skutečné splatnosti nevyužila;
c)
podmínky stanovené v článku 63 nejsou od data skutečné splatnosti položek splněny.
6. Položky se považují za položky kapitálu tier 2 v souladu s čl. 484 odst. 5, pokud:
a)
instituce byla schopna využít kupní opce s pobídkou ke splacení pouze 31. prosince 2011 nebo předtím;
b)
instituce kupní opce ke dni skutečné splatnosti položek nevyužila;
c)
podmínky stanovené v článku 63 nejsou od data skutečné splatnosti položek splněny.
Článek 491
Skutečná splatnost
Pro účely článků 489 a 490 se skutečná splatnost stanoví takto:
a)
pro položky uvedené v odstavcích 3 a 5 těchto článků je to datum první kupní opce s pobídkou ke splacení, k níž dojde 1. ledna 2013 nebo poté;
b)
pro položky uvedené v odstavcích 4 těchto článků je to datum první kupní opce s pobídkou ke splacení, k níž dojde mezi 31. prosincem 2011 a 1. lednem 2013;
c)
pro položky uvedené v odstavci 6 těchto článků je to datum první kupní opce s pobídkou ke splacení před 31. prosincem 2011.
KAPITOLA 3
Přechodná ustanovení pro zpřístupňování informací o kapitálu
Článek 492
Zpřístupňování informací o kapitálu
1. Instituce použijí tento článek během období 1. ledna 2014 do 31. prosince 2021.
2. Během období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2015 instituce zpřístupní informace o tom, do jaké míry úrovně kmenového kapitálu tier 1 a kapitálu tier 1 překročily požadavky stanovené v článku 465.
3. Během období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2017 instituce zpřístupní tyto dodatečné informace o svém kapitálu:
a)
povahu a účinek jednotlivých filtrů a odpočtů uplatněných v souladu s články 467 až 470, 474, 476 a 479 na kmenový kapitál tier 1, vedlejší kapitál tier 1, kapitál tier 2 a kapitál;
b)
částky menšinových podílů a nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 a kapitálu tier 2 a souvisejícího nerozděleného zisku a emisního ážia, vydaných dceřinými podniky, které jsou zahrnuty do konsolidovaného kmenového kapitálu tier 1, vedlejšího kapitálu tier 1, kapitálu tier 2 a kapitálu v souladu s kapitolou 1 oddílem 4;
c)
účinek jednotlivých filtrů a odpočtů uplatněných v souladu s článkem 481 na kmenový kapitál tier 1, vedlejší kapitál tier 1, kapitál tier 2 a kapitál;
d)
povahu a výši položek, které se považují za položky kmenového kapitálu tier 1, položky kapitálu tier 1 a položky kapitálu tier 2 na základě uplatnění odchylek uvedených v kapitole 2 oddíle 2.
4. Během období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2021 instituce zpřístupní informace o hodnotě nástrojů, které se považují za nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1, nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1 a nástroje zahrnované do kapitálu tier 2 na základě použití článku 484.
5. EBA vypracuje návrhy prováděcích technických norem pro specifikaci jednotných šablon pro zpřístupňování podle tohoto článku. Šablony zahrnou položky uvedené v čl. 437 odst. 1 písm. a), b), d) a e), jak byly pozměněny v kapitole 1 a 2 této hlavy.
EBA předloží tyto návrhy prováděcích technických norem Komisi do 1. února 2014.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010.
KAPITOLA 4
Velké expozice, kapitálové požadavky, páka a úroveň Basilej I
Článek 493
Přechodná ustanovení pro velké expozice
1. Ustanovení o velkých expozicích uvedená v čl. 387 až 403 se nevztahují na investiční podniky, jejichž hlavní podnikatelskou činností je výhradně poskytování investičních služeb nebo provádění investičních činností ve vztahu k finančním nástrojům stanoveným v oddíle C bodech 5, 6, 7, 9 a 10 přílohy I směrnice 2004/39/ES a na něž se nevztahovala k 31. prosinci 2006 směrnice Rady 93/22/EHS ze dne 10. května 1993 o investičních službách v oblasti cenných papírů (35). Tato výjimka platí do 31. prosince 2017 nebo do dne vstupu jakékoli změny podle odstavce 2 tohoto článku v platnost, podle toho, co nastane dříve.
2. Do 31. prosince 2015 předloží Komise na základě veřejné konzultace a po projednání s příslušnými orgány Evropskému parlamentu a Radě zprávu o:
a)
vhodném systému obezřetnostního dohledu nad investičními podniky, jejichž hlavní podnikatelskou činností je výhradně poskytování investičních služeb nebo provádění investičních činností ve vztahu ke komoditním a finančním derivátům stanoveným v oddíle C bodech 5, 6, 7, 9 a 10 přílohy I směrnice 2004/39/ES;
b)
potřebnosti změny směrnice 2004/39/ES pro vytvoření další kategorie investičního podniku, jehož hlavní podnikatelskou činností je poskytování investičních služeb nebo provádění investičních činností ve vztahu k finančním nástrojům stanoveným v oddílu C bodech 5, 6, 7, 9 a 10 přílohy I směrnice 2004/39/ES ve vztahu k dodávkám energií.
Na základě této zprávy může Komise předložit návrhy na změny tohoto nařízení.
3. Odchylně od čl. 400 odst. 2 a 3 mohou členské státy po přechodné období do vstupu jakéhokoli právního aktu vyplývajícího z přezkumu podle článku 507 v platnost, avšak nikoli po dni 2. ledna 2029 zcela nebo částečně vyjmout z působnosti čl. 395 odst. 1 tyto expozice:
a)
kryté dluhopisy podle čl. 129 odst. 1, 3 a 6;
b)
aktiva představující pohledávky vůči regionálním vládám nebo místním orgánům členských států, pokud by těmto pohledávkám byla přidělena podle části třetí hlavy II kapitoly 2 riziková váha 20 %, a jiné expozice vůči těmto regionálním vládám nebo místním orgánům nebo jimi zaručené pohledávky, kterým by podle části třetí hlavy II kapitoly 2 byla přidělena riziková váha 20 %;
c)
expozice včetně účastí nebo jiných druhů kapitálových investic instituce vůči mateřskému podniku, vůči jiným dceřiným podnikům takového mateřského podniku nebo vůči jeho vlastním dceřiným podnikům, podléhají-li tyto podniky témuž dohledu na konsolidovaném základě jako sama instituce v souladu s tímto nařízením, směrnicí 2002/87/ES nebo s rovnocennými normami platnými ve třetí zemi. S expozicemi nesplňujícími tato kritéria bude zacházeno jako s expozicemi vůči třetí osobě, ať jsou vyňaty z působnosti čl. 395 odst. 1 tohoto nařízení, nebo nikoli;
d)
aktiva představující pohledávky a jiné expozice včetně účastí nebo jiných druhů kapitálových investic vůči regionálním nebo ústředním úvěrovým institucím, se kterými je úvěrová instituce sdružena v síti v souladu s právními předpisy nebo stanovami a které jsou podle těchto předpisů nebo stanov odpovědné za hotovostní clearingové operace v rámci sítě;
e)
aktiva představující pohledávky a jiné expozice vůči úvěrovým institucím vzniklé úvěrovým institucím, z nichž jedna provozuje činnost na nekonkurenčním základě a poskytuje úvěry nebo záruky za ně podle legislativních programů nebo svých stanov na podporu přesně vymezených hospodářských odvětví, které podléhají určité formě státního dohledu a omezením využití poskytovaných úvěrů, pokud příslušné expozice vzniknou z takových úvěrů přenášených na příjemce prostřednictvím úvěrových institucí nebo ze záruk za tyto úvěry;
f)
aktiva představující pohledávky a jiné expozice vůči institucím za podmínky, že tyto expozice nepředstavují kapitál takové instituce, netrvají déle než do následujícího obchodního dne a nejsou denominovány v některé z hlavních obchodních měn;
g)
aktiva představující pohledávky vůči centrálním bankám ve formě požadovaných minimálních rezerv držených těmito centrálními bankami, které jsou denominovány v jejich národních měnách;
h)
aktiva představující pohledávky vůči ústředním vládám v podobě zákonných požadavků na likviditu, která jsou uložena ve vládních cenných papírech, jež jsou denominovány a financovány v jejich národních měnách, pokud příslušné orgány rozhodnou, že úvěrové hodnocení těchto ústředních vlád stanovené určenou externí ratingovou agenturou odpovídá investičnímu stupni;
i)
50 % podrozvahových dokumentárních akreditivů se středně nízkým a nízkým rizikem a podrozvahových nevyčerpaných úvěrových příslibů se středně nízkým a nízkým rizikem podle přílohy I a se souhlasem příslušných orgánů 80 % jiných záruk než záruk na úvěry, které vyplývají z právních předpisů a které svým členům poskytují vzájemné záruční společnosti mající postavení úvěrových institucí;
j)
záruky vyžadované zákonem, které jsou používány v případě, že hypoteční půjčka financovaná vydáváním hypotečních dluhopisů je vyplacena vypůjčovateli před konečnou registrací hypotéky v katastru, pokud daná záruka není používána pro snížení rizika při výpočtu objemu rizikově vážených expozic;
k)
aktiva představující pohledávky a jiné expozice vůči uznávaným burzám.
Článek 494
Přechodná ustanovení pro použitelný kapitál
Odchylně od čl. 4 odst. 1 bodu 71 písm. b) může být do použitelného kapitálu zahrnut kapitál tier 2 až do výše:
a)
100 % kapitálu tier 1 během období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2014;
b)
75 % kapitálu tier 1 během období od 1. ledna 2015 do 31. prosince 2015;
c)
50 % kapitálu tier 1 během období od 1. ledna 2016 do 31. prosince 2016.
Článek 495
Zacházení s akciovými expozicemi podle přístupu IRB
1. Odchylně od části třetí kapitoly 3, až do 31. prosince 2017 mohou příslušné orgány přiznat výjimku ze zacházení IRB některým kategoriím akciových expozic držených institucemi a dceřinými podniky v EU institucí v daném členském státě, a to k 31. prosinci 2007. Příslušný orgán zveřejní kategorie akciových expozic, u kterých lze využít tohoto zacházení v souladu s článkem 143 směrnice 2013/36/EU.
Vyjmuté pozice se měří počtem podílů držených k 31. prosinci 2007 a jakýchkoli dalších podílů, jejichž vlastnictví vyplývá přímo z držení daných kapitálových investic, pokud tyto podíly nezvyšují poměrný podíl vlastnictví ve společnosti pro správu portfolia.
Jestliže nabytí účasti zvýší poměrný podíl vlastnictví v konkrétní kapitálové investici, výjimka se na toto zvýšení nevztahuje. Výjimka se nevztahuje ani na kapitálové investice, na něž se původně vztahovala, ale které byly prodány a pak zpětně odkoupeny.
Akciové expozice, na něž se vztahuje toto ustanovení, podléhají kapitálovým požadavkům vypočítaným v souladu se standardizovaným přístupem podle části třetí hlavy II kapitoly 2, popřípadě požadavkům stanoveným v části třetí hlavě IV.
Příslušné orgány oznámí Komisi a EBA provádění tohoto odstavce.
2. Při výpočtu objem rizikově vážených expozic pro účely čl. 114 odst. 4 se až do 31. prosince 2015 expozicím vůči ústředním vládám nebo centrálním bankám členských států, které jsou denominovány a financovány v národní měně kteréhokoli členského státu, přidělí stejná riziková váha, která by se uplatnila v případě, že by tyto expozice byly denominovány a financovány v jejich národní měně.
3. EBA vypracuje návrh regulačních technických norem pro stanovení podmínek, za kterých příslušné orgány přiznají výjimku uvedenou v odstavci 1.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 30. června 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 496
Kapitálové požadavky pro kryté dluhopisy
1. Do 31. prosince 2017 mohou příslušné orgány zcela nebo částečně upustit od uplatňování 10 % limitu pro dluhopisy s přednostním vypořádáním vydané francouzskými Fonds Communs de Créances nebo sekuritizačními společnostmi, které jsou francouzským Fonds Communs de Créances rovnocenné, jak je uvedeno v čl. 129 odst. 1 písm. d) a e), pokud jsou splněny obě tyto podmínky:
a)
sekuritizované expozice týkající se obytných nebo obchodních nemovitostí pochází od člena stejné konsolidované skupiny, jejímž členem je emitent krytých dluhopisů, nebo od subjektu přidruženého ke stejnému ústřednímu subjektu, k němuž je přidružen emitent krytých dluhopisů, přičemž příslušnost ke stejné skupině nebo přidružení ke stejnému orgánu jsou určeny v době, kdy jsou dluhopisy s přednostním vypořádáním použity jako kolaterál pro kryté dluhopisy; a
b)
člen stejné konsolidované skupiny, jejímž členem je emitent krytých dluhopisů, nebo subjekt přidružený ke stejnému ústřednímu subjektu, k němuž je přidružen emitent krytých dluhopisů, si ponechá celou tranši první ztráty podporující tyto dluhopisy s přednostním vypořádáním.
2. Do 31. prosince 2014 se pro účely čl. 129 odst. 1 písm. c) považují přednostní nezajištěné expozice instituce, které podle vnitrostátních právních předpisů před vstupem tohoto nařízení v platnost splňují podmínky pro přidělení rizikové váhy 20 %, za expozice splňující podmínky stupně úvěrové kvality 1.
3. Do 31. prosince 2014 se pro účely čl. 129 odst. 5 přednostní nezajištěné expozice instituce, které podle vnitrostátních právních předpisů před vstupem tohoto nařízení v platnost splňují podmínky pro přidělení rizikové váhy 20 %, považují za expozice splňující podmínky pro přidělení rizikové váhy 20 %.
Článek 497
Kapitálové požadavky pro expozice vůči ústředním protistranám
1. Do 15 měsíců po vstupu v platnost poslední z jedenácti regulačních technických norem uvedených na konci čl. 89 odst. 3 prvního pododstavce nařízení (EU) č. 648/2012 nebo do přijetí rozhodnutí podle článku 14 uvedeného nařízení o povolení ústřední protistrany, podle toho, co nastane dříve, může instituce takovou ústřední protistranu pokládat za způsobilou ústřední protistranu, pokud je splněna podmínka uvedená v první části uvedeného pododstavce.
2. Do 15 měsíců po vstupu v platnost poslední z jedenácti regulačních technických norem uvedených na konci čl. 89 odst. 3 druhého pododstavce nařízení (EU) č. 648/2012 nebo do přijetí rozhodnutí podle článku 25 uvedeného nařízení o uznání ústřední protistrany usazené v třetí zemi, podle toho, co nastane dříve, může instituce takovou ústřední protistranu pokládat za způsobilou ústřední protistranu.
3. Za mimořádných okolností, kdy je nutné a přiměřené zamezit narušení mezinárodních finančních trhů, může Komise přijmout prováděcí akt podle článku 5 nařízení (EU) č. 182/2011 s cílem prodloužit platnost přechodných ustanovení v odstavcích 1 a 2 tohoto článku o dalších šest měsíců.
4. Do uplynutí lhůt uvedených v odstavcích 1 a 2 a prodloužených podle odstavce 3 v případě, že ústřední protistrana nemá fond pro riziko selhání a nesjednala si s členy svého clearingového systému závazné smluvní ujednání, které jí umožňuje zcela nebo zčásti využívat počáteční marži přijatou od členů svého clearingového systému, jako by se jednalo o předfinancované příspěvky, instituce nahradí příslušný vzorec pro výpočet kapitálového požadavku (Ki) uvedeného v čl. 308 odst. 2 tímto:
kde:
IMi
=
počáteční marže složená členem clearingového systému (i) ústřední protistraně;
IM
=
celková částka počáteční marže sdělená instituci ústřední protistranou.
Článek 498
Výjimky pro obchodníky s komoditami
1. Ustanovení o kapitálových požadavcích uvedená v tomto nařízení se nevztahují na investiční podniky, jejichž hlavní podnikatelskou činností je výhradně poskytování investičních služeb nebo provádění investičních činností ve vztahu k finančním nástrojům uvedeným v bodech 5, 6, 7, 9 a 10 oddílu C přílohy I směrnice 2004/39/ES, na které se k 31. prosinci 2006 nevztahovala směrnice 93/22/EHS.
Tato výjimka platí do 31. prosince 2017 nebo do dne vstupu v platnost jakékoli změny podle odstavců 2 a 3, podle toho, co nastane dříve.
2. Do 31. prosince 2015 předloží Komise na základě veřejné konzultace a po projednání s příslušnými orgány Evropskému parlamentu a Radě zprávu o:
a)
vhodném systému obezřetnostního dohledu nad investičními podniky, jejichž hlavní podnikatelskou činností je výhradně poskytování investičních služeb nebo provádění investičních činností ve vztahu ke komoditním a finančním derivátům stanoveným v oddíle C bodech 5, 6, 7, 9 a 10 přílohy I směrnice 2004/39/ES;
b)
potřebnosti změny směrnice 2004/39/ES pro vytvoření další kategorie investičního podniku, jehož hlavní podnikatelskou činností je poskytování investičních služeb nebo provádění investičních činností ve vztahu k finančním nástrojům stanoveným v oddíle C bodech 5, 6, 7, 9 a 10 přílohy I směrnice 2004/39/ES ve vztahu k dodávce energie, včetně elektřiny, uhlí, plynu a ropy.
3. Na základě zprávy uvedené v odstavci 2 může Komise předložit návrhy na změny tohoto nařízení.
Článek 499
Páka
1. Odchylně od článků 429 a 430 během období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2021 instituce vypočítají a oznámí pákový poměr s použitím obou níže uvedených měr kapitálu:
a)
kapitál tier 1;
b)
kapitál tier 1, s výhradou odchylek stanovených v kapitolách 1 a 2 této hlavy.
2. Odchylně od čl. 451 odst. 1 si instituce může zvolit, zda zpřístupní informace o pákovém poměru založené buď pouze na jedné, nebo na obou definicích míry kapitálu uvedených v odst. 1 písm. a) a b) tohoto článku. Pokud instituce změní své rozhodnutí, o kterém pákovém poměru zpřístupní informace, musí první následující zpřístupněné sdělení obsahovat souhrnnou informaci o všech pákových poměrech, o nichž byly zveřejněny informace až do okamžiku, kdy ke změně rozhodnutí došlo.
3. Odchylně od čl. 429 odst. 2 mohou během období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2017 příslušné orgány institucím povolit, aby vypočítávaly pákové poměry čtvrtletně, pokud se domnívají, že instituce nemusí mít dostatečně kvalitní údaje pro výpočet pákového poměru, který je aritmetickým průměrem měsíčních pákových poměrů za čtvrtletí.
Článek 500
Přechodná ustanovení - úroveň Basilej I
1. Instituce, které vypočítávají objem rizikově vážených expozic v souladu s částí třetí hlavou II kapitolou 3, a instituce, které používají pokročilý přístup k měření podle části třetí hlavy III kapitoly 4 pro výpočet kapitálových požadavků k operačnímu riziku, splní do 31. prosince 2017 oba tyto požadavky:
a)
držet kapitál, jak je stanoven v článku 92;
b)
držet kapitál, který je za všech okolností vyšší nebo roven 80 % celkové minimální částky kapitálu, který by daná instituce byla povinna držet podle článku 4 směrnice 93/6/EHS, neboť uvedená směrnice a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/12/ES ze dne 20. března 2000 o přístupu k činnosti úvěrových institucí a o jejím výkonu (36) byly v platnosti před 1. lednem 2007.
2. S výhradou souhlasu příslušných orgánů může být částka uvedená v odst. 1 písm. b) nahrazena požadavkem na držení kapitálu, který je za všech okolností vyšší nebo roven 80 % kapitálu, jehož držení příslušnou institucí by bylo požadováno podle článku 92 s ohledem na výpočet objemu rizikově vážených expozic v souladu s částí třetí hlavou II kapitolou 2 a případně částí třetí hlavou III kapitolou 2 nebo 3, namísto v souladu s částí třetí hlavou II kapitolou 3 nebo případně částí třetí hlavou III kapitolou 4.
3. Úvěrová instituce může odstavec 2 uplatnit pouze v případě, že pro výpočet svých kapitálových požadavků začala dle svého prohlášení používat přístup IRB nebo pokročilé přístupy k měření od 1. ledna 2010 nebo později.
4. Dodržování požadavků podle odst. 1 písm. b) se provádí na základě objemů kapitálu, které jsou plně upraveny tak, aby odrážely rozdíly mezi výpočtem kapitálu podle směrnice 93/6/EHS a směrnice 2000/12/ES, ve znění platném před 1. lednem 2007, a výpočtem kapitálu podle tohoto nařízení, které vyplývají z odděleného zacházení s očekávanými a neočekávanými ztrátami podle části třetí hlavy II kapitoly 3 tohoto nařízení.
5. Příslušné orgány mohou, po konzultaci s EBA, upustit od uplatňování odst. 1 písm. b) na instituce za předpokladu, že všechny požadavky pro přístup IRB stanovené v části třetí hlavě II kapitole 3 oddíle 6 nebo případně kvalifikační kritéria pro využívání pokročilého přístupu k měření stanovená v části třetí hlavě III kapitole 4 jsou splněny.
6. Komise podá do 1. ledna 2017 zprávu Evropskému parlamentu a Radě o tom, zda je vhodné prodloužit uplatňování příslušné úrovně Basilej I po 31. prosinci 2017 s cílem zajistit, aby v souvislosti s interními modely existovala určitá mez, přičemž zohlední mezinárodní vývoj a mezinárodně dohodnuté standardy. V případě potřeby se ke zprávě připojí legislativní návrh.
Článek 501
Kapitálové požadavky k úvěrovému riziku týkající se expozic vůči malým a středním podnikům
1. Kapitálové požadavky k úvěrovému riziku týkající se expozic vůči malým a středním podnikům se vynásobí koeficientem 0,7619.
2. Pro účely tohoto článku:
a)
jsou expozice zahrnuty do kategorie retailových nebo podnikových expozic nebo zajištěny nemovitostmi. Expozice v selhání jsou vyloučeny.
b)
malé a střední podniky jsou definovány v souladu s doporučením Komise 2003/361/ES ze dne 6. května 2003 o definici mikropodniků a malých a středních podniků (37). Z kritérií uvedených v článku 2 přílohy tohoto doporučení se zohlední jen roční obrat;
c)
celková částka, kterou dlužící klient nebo ekonomicky spjatá skupina dlužníků dluží instituci a mateřským podnikům a jejich dceřiným podnikům, včetně jakékoli expozice v selhání, ale s výjimkou pohledávek nebo podmíněných pohledávek zajištěných obytnými nemovitostmi, nepřekročí, podle informací, které má instituce k dispozici, 1,5 milionu EUR. Instituce podnikne patřičné kroky k získání takových informací.
3. Instituce podávají každé tři měsíce příslušným orgánům zprávu o celkovém objemu expozic vůči malým a středním podnikům vypočteném v souladu s odstavcem 2.
4. Komise vypracuje do 2. ledna 2017 zprávu o dopadu kapitálových požadavků stanovených v tomto nařízení na poskytování úvěrů malým a středním podnikům a fyzickým osobám a předloží tuto zprávu Evropskému parlamentu a Radě, případně spolu s legislativním návrhem.
5. Pro účely odstavce 4 podá EBA Komisi zprávu o:
a)
analýze vývoje trendů poskytování úvěrů malým a středním podnikům v průběhu období uvedeného v odstavci 4;
b)
analýze skutečné rizikovosti malých a středních podniků Unie v průběhu celého hospodářského cyklu;
c)
konzistentnosti kapitálových požadavků uvedených v tomto nařízení k úvěrovému riziku z expozic vůči malým a středním podnikům včetně výsledků analýzy podle písmen a) a b).
HLAVA II
ZPRÁVY A PŘEZKUM
Článek 502
Cykličnost kapitálových požadavků
Komise ve spolupráci s EBA, ESRB a se členskými státy a se zřetelem ke stanovisku ECB pravidelně kontroluje, zda toto nařízení jako celek, spolu se směrnicí 2013/36/EU, má významný dopad na hospodářský cyklus, a v návaznosti na tuto kontrolu zváží, zda existuje důvod k přijetí jakýchkoli nápravných opatření. Do 31. prosince 2013 EBA oznámí Komisi, zda a jak by mělo dojít ke sblížení metodik institucí v rámci přístupu IRB s cílem dosáhnout srovnatelnějších kapitálových požadavků a zmírnit procykličnost.
Na základě této analýzy a se zřetelem ke stanovisku ECB Komise vypracuje jednou za dva roky zprávu, kterou předloží spolu s vhodnými návrhy Evropskému parlamentu a Radě. Příspěvky od stran přijímajících úvěr a poskytujících úvěr se při vypracování zprávy berou ve vhodné míře na vědomí.
Do 31. prosince 2014 přezkoumá Komise uplatňování čl. 33 odst. 1 písm. c) a vypracuje o něm zprávu, kterou předloží Evropskému parlamentu a Radě, případně spolu s legislativním návrhem.
S ohledem na možné vypuštění čl. 33 odst. 1 písm. c) a na jeho možné uplatnění na úrovni Unie přezkum prověří zejména zavedení dostatečných záruk pro zajištění finanční stability ve všech členských státech.
Článek 503
Kapitálové požadavky pro expozice ve formě krytých dluhopisů
1. Komise podá do 31. prosince 2014 po konzultaci s EBA Evropskému parlamentu a Radě zprávu, spolu s vhodnými návrhy, zda rizikové váhy stanovené v článku 129 a kapitálové požadavky ke specifickému riziku v čl. 336 odst. 3 jsou přiměřené pro všechny nástroje, které splňují podmínky pro toto zacházení, a zda jsou kritéria v článku 129 přiměřená.
2. Zpráva a návrhy uvedené v odstavci 1 zohledňují:
a)
míru, v jaké stávající regulativní kapitálové požadavky vztahující se na kryté dluhopisy odpovídajícím způsobem diferencují mezi rozdíly v úvěrové kvalitě krytých dluhopisů a kolaterálem, jimž jsou kryté dluhopisy zajištěny, včetně míry rozdílů mezi členskými státy;
b)
transparentnost trhu s krytými dluhopisy a míru, v níž investorům usnadňuje komplexní vnitřní analýzu úvěrového rizika krytých dluhopisů a kolaterálu, jimž jsou zajištěny, a k oddělení majetku v případě platební neschopnosti emitenta, včetně zmírňujících účinků výchozího přísného vnitrostátního právního rámce podle článku 129 tohoto nařízení a čl. 52 odst. 4 směrnice 2009/65/ES na celkovou úvěrovou kvalitu krytého dluhopisu a jejich důsledků pro úroveň transparentnosti pro potřeby investorů; a
c)
míru, v níž vydání krytého dluhopisu úvěrovou institucí ovlivňuje úvěrové riziko, jemuž jsou vystaveni další věřitelé vydávající instituce.
3. Komise podá do 31. prosince 2014 po konzultaci EBA Evropskému parlamentu a Radě zprávu o tom, zda úvěry zajištěné leteckými dopravními prostředky (zástavním právem k leteckým dopravním prostředkům) a úvěry na bydlení zajištěné zárukou, nikoliv však zaevidovaným zástavním právem, by měly za určitých podmínek být považovány za způsobilá aktiva podle článku 129.
4. Komise přezkoumá do 31. prosince 2016 vhodnost odchylky stanovené v článku 496 a případně vhodnost rozšíření stejného zacházení na jakýkoliv jiný typ krytého dluhopisu. Na základě tohoto přezkumu může Komise případně přijmout akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 462 k tomu, aby tato odchylka nabyla trvalé platnosti, nebo předložit legislativní návrhy na rozšíření této odchylky na jiné typy krytých dluhopisů.
Článek 504
Kapitálové nástroje upsané veřejnými orgány v mimořádných situacích
Komise podá do 31. prosince 2016 po konzultaci s orgánem EBA zprávu Evropskému parlamentu a Radě spolu s případnými vhodnými návrhy, zda je třeba zacházení uvedené v článku 31 pozměnit nebo vypustit.
Článek 505
Přezkum dlouhodobého financování
Komise podá do 31. prosince 2014 Evropskému parlamentu a Radě zprávu včetně případných vhodných návrhů o přiměřenosti požadavků tohoto nařízení s ohledem na potřebu zajistit odpovídající úrovně financování pro všechny formy dlouhodobého financování hospodářství, včetně rozhodujících infrastrukturních projektů v Unii v oblasti dopravy, energetiky a komunikací.
Článek 506
Úvěrové riziko - definice selhání
EBA podá do 31. prosince 2017 Komisi zprávu o tom, jaký bude mít nahrazení 90denní lhůty po splatnosti 180denní lhůtou podle čl. 178 odst. 1 písm. b) dopad na objem rizikově vážených expozic, a o vhodnosti pokračování uplatňování uvedeného ustanovení po 31. prosinci 2019.
Na základě této zprávy může Komise předložit legislativní návrh změny tohoto nařízení.
Článek 507
Velké expozice
Komise provede do 31. prosince 2015 přezkum a vypracuje zprávu o uplatňování čl. 400 odst. 1 písm. j) a čl. 400 odst. 2 včetně toho, zda udělování výjimek stanovených v čl. 400 odst. 2 by má být dobrovolné, a předloží tuto zprávu Evropskému parlamentu a Radě, případně spolu s legislativním návrhem.
S ohledem na možné zrušení diskrečních pravomocí členských států podle čl. 400 odst. 2 písm. c) a na jejich případné uplatňování na úrovni Unie se Komise v tomto přezkumu zejména soustředí na účinnost řízení rizik skupin a současně zajistí zavedení dostatečných záruk s cílem zajistit finanční stabilitu ve všech členských státech, pod jejichž jurisdikci spadá subjekt dotčené skupiny.
Článek 508
Úroveň použití
1. Komise přezkoumá do 31. prosince 2014 uplatňování článků části první hlavy II a čl. 113 odst. 6 a 7 a vypracuje o něm zprávu, kterou předloží Evropskému parlamentu a Radě, případně spolu s legislativním návrhem.
2. Komise vypracuje do 31. prosince 2015 zprávu o tom, zda a jak by se požadavek krytí likvidity stanovený v části šesté měl uplatňovat na investiční podniky, a po konzultaci s EBA předloží tuto zprávu Evropskému parlamentu a Radě, případně spolu s legislativním návrhem.
3. Komise předloží do 31. prosince 2015 po konzultaci s orgány EBA a ESMA a s ohledem na jednání s příslušnými orgány Evropskému parlamentu a Radě zprávu o vhodném režimu pro obezřetnostní dohled nad investičními podniky a podniky uvedenými v čl. 4 odst.1 bodu 2 písm. b) a c). V případě potřeby se ke zprávě připojí legislativní návrh.
Článek 509
Požadavky na likviditu
1. EBA sleduje a hodnotí zprávy vypracované v souladu s čl. 415 odst. 1, ve všech měnách a podle různých modelů podnikání. EBA podá po konzultaci s ESRB, nefinančními koncovými uživateli, bankovním odvětvím, příslušnými orgány a centrálními bankami ESCB každoročně a poprvé do 31. prosince 2013 Komisi zprávu, zda je pravděpodobné, že vymezení obecného požadavku krytí likvidity v části šesté na základě položek, které mají být vykazovány podle části šesté hlavy II a přílohy III, buď jednotlivě nebo hromadně, bude mít podstatný nepříznivý dopad na podnikání a rizikový profil institucí usazených v Unii nebo na stabilitu a řádné fungování finančních trhů nebo hospodářství a stabilitu nabídky bankovních úvěrů, se zvláštním zaměřením na úvěrování malých a středních podniků, a na financování obchodu, včetně úvěrů v rámci oficiálních režimů pojištění vývozních úvěrů.
Zpráva uvedená v prvním pododstavci náležitě zohlední vývoj na trzích a v oblasti mezinárodní regulace, jakož i interakce požadavku krytí likvidity s jinými obezřetnostními požadavky podle tohoto nařízení, jako jsou kapitálové poměry založené na riziku stanovené v článku 92 nebo pákové poměry.
Evropský parlament a Rada mají příležitost se ke zprávě uvedené v prvním pododstavci vyjádřit.
2. EBA posoudí ve zprávě uvedené v odstavci 1 zejména tyto aspekty:
a)
zajištění mechanismů omezujících hodnotu přítoku likvidity, zejména pokud jde o stanovení vhodného limitu přítoku a podmínek pro jeho uplatňování s ohledem na různé modely podnikání, včetně průchozího financování, faktoringu, leasingu, krytých dluhopisů, hypoték, vydávání krytých dluhopisů, a rozsahu, v jakém by měl být uvedený limit pozměněn nebo odstraněn, aby se zohlednily specifické podmínky specializovaného financování;
b)
nastavení přítoku a odtoku podle části šesté hlavy II, zejména podle čl. 422 odst. 7 a čl. 425 odst. 2;
c)
zajištění mechanismů omezujících krytí požadavků na likviditu určitými kategoriemi likvidních aktiv, zejména posouzení vhodného minimálního procentního podílu pro likvidní aktiva podle čl. 416 odst. 1 písm. a), b) a c) na celkových likvidních aktivech, testování 60 % prahové hodnoty a zohlednění vývoje v oblasti mezinárodní regulace. Dlužná a splatná aktiva nebo aktiva svolatelná do 30 kalendářních dnů by se neměla započítávat do limitu, pokud nebyla získána oproti kolaterálu, který rovněž splňuje podmínky čl. 416 odst. 1 písm. a), b) a c);
d)
stanovení zvláštních snížených odtokových nebo vyšších přítokových sazeb pro finanční toky uvnitř skupiny s upřesněním, za jakých podmínek by tyto zvláštní přítokové a odtokové sazby byly z hlediska obezřetnosti opodstatněné, a stanovení vysoce kvalitního konceptu metodiky využívající objektivní kritéria a parametry k určení zvláštních úrovní přítoků a odtoků mezi institucí a protistranou v případě, že nejsou usazeny ve stejném členském státě;
e)
nastavení sazeb čerpání použitelných na nevyčerpané úvěrové a likviditní přísliby, na něž se vztahuje čl. 424 odst. 3 a 5. EBA zejména testuje 100 % sazbu čerpání;
f)
definici retailového vkladu uvedenou v čl. 411 bodu. 2, zejména přiměřenost zavedení prahové hodnoty pro vklady fyzických osob;
g)
nutnost zavedení nové kategorie retailového vkladu s nižším odtokem s ohledem na zvláštní charakteristiky takových vkladů, které by mohly odůvodnit nižší odtokovou sazbu, přičemž se zohlední mezinárodní vývoj;“
h)
odchylky od požadavků na skladbu likvidních aktiv, které budou instituce povinny držet, pokud souhrnné opodstatněné potřeby institucí s ohledem na likvidní aktiva přesahují v dané měně dostupnost těchto likvidních aktiv, a podmínky, jimž by tyto odchylky měly podléhat;
i)
definici finančních produktů, které jsou v souladu s právem šária, jako alternativy k aktivům, která by byla považována za likvidní aktiva pro účely článku 416, pro použití v bankách, které jsou v souladu s právem šária;
j)
definici krizových podmínek, včetně zásad pro použití zásob likvidních aktiv a nezbytných reakcí dohledu, za nichž by instituce mohly svá likvidní aktiva použít ke splnění odtoku likvidity, a způsobů řešení nesplnění těchto podmínek;
k)
definici zavedeného operačního vztahu pro nefinančního zákazníka, jak je uvedeno v čl. 422 odst. 3 písm. c);
l)
nastavení odtokové sazby použitelné v korespondenčním bankovnictví a makléřských službách, jak je uvedeno v čl. 422 odst. 4 prvním pododstavci;
m)
mechanismech zachování právních účinků u vládou zaručených dluhopisů, které byly vydány úvěrovým institucím v rámci podpůrných vládních opaření s povolením státní podpory v rámci Unie, jako např. dluhopisy vydané Národní agenturou pro správu aktiv (National Asset Management Agency, NAMA) v Irsku a španělskou Společností pro správu aktiv ve Španělsku, jež mají jako aktiva s velmi vysokou likviditou a úvěrovou kvalitou odstranit problémová aktiva z rozvah úvěrových institucí, nejpozději do prosince 2023.
3. EBA podá po konzultaci s ESMA a ECB do 31. prosince 2013 Komisi zprávu o vhodných jednotných definicích a o převoditelných aktivech s vysokou a velmi vysokou likviditou a úvěrovou kvalitou pro účely článku 416, jakož i o náležitém snížení hodnoty aktiv, která by bylo možné považovat za likvidní aktiva pro účely článku 416, s výjimkou aktiv uvedených v čl. 416 odst. 1 písm. a), b) a c).
Evropský parlament a Rada mají příležitost se ke zprávě vyjádřit.
Tato zpráva uvedená v prvním pododstavci rovněž zváží:
a)
jiné kategorie aktiv, zejména cenné papíry zajištěné hypotékami na obytné nemovitosti (RMBS), které mají vysokou likviditu a úvěrovou kvalitu,
b)
jiné kategorie cenných papírů nebo úvěrů způsobilých pro centrální banky, jako například dluhopisy nebo obchodní cenné papíry místních vlád, a
c)
jiná obchodovatelná aktiva, která jsou způsobilá pro jiné než centrální banky, jako například akcie kotované na uznané burze, zlato, kapitálové nástroje zahrnuté do hlavního indexu, zaručené dluhopisy, kryté dluhopisy, podnikové dluhopisy a fondy založené na těchto aktivech.
4. Ve zprávě uvedené v odstavci 3 se rovněž zváží, zda a v jakém rozsahu by měly být pohotovostní úvěrové přísliby uvedené v čl. 416 odst. 1 písm. e) zahrnovány jako likvidní aktiva s ohledem na mezinárodní vývoj a s ohledem na zvláštní evropské podmínky, včetně způsobu, jakým je v Unii prováděna měnová politika.
EBA zejména ověří vhodnost níže uvedených kritérií a přiměřené úrovně pro tyto definice:
a)
minimální objem obchodu s aktivy;
b)
minimální objem zbývajících aktiv;
c)
transparentní tvorba cen a informace po provedení obchodu;
d)
stupně úvěrové kvality uvedené v části třetí hlavě II kapitole 2;
e)
ověřený záznam cenové stability;
f)
průměrný objem obchodu a jeho průměrná velikost;
g)
maximální rozpětí nabídky a poptávky;
h)
zbývající doba splatnosti;
i)
minimální poměr obratu.
5. Do 31. ledna 2014 dále EBA podá zprávu o:
a)
jednotných definicích vysoké a velmi vysoké likvidity a úvěrové kvality;
b)
možných nezamýšlených důsledcích definice likvidních aktiv na provádění operací měnové politiky a o rozsahu, v jakém:
i)
může seznam likvidních aktiv, který není vázaný na seznam aktiv způsobilých pro centrální banku, instituce pobízet k tomu, aby v rámci refinančních operací předkládaly způsobilá aktiva, která nespadají do definice likvidních aktiv;
ii)
může regulace likvidity odrazovat instituce od půjček a výpůjček na nezajištěném peněžním trhu a zda to může při provádění měnové politiky zpochybnit cílování zaměřené na EONIA;
iii)
může zavedení požadavku krytí likvidity centrálním bankám ztížit jejich úsilí o zajištění cenové stability prostřednictvím stávajícího rámce a nástrojů měnové politiky;
c)
provozních požadavcích na držení likvidních aktiv, jak je uvedeno v čl. 417 písm. b) až f), v souladu s vývojem v oblasti mezinárodní regulace.
Článek 510
Požadavky čistého stabilního financování
1. Do 31. prosince 2015 podá EBA Komisi zprávu založenou na položkách, které mají být vykázány podle části šesté hlavy III, o tom, zda a jakým způsobem by bylo vhodné zajistit, aby instituce využívaly stabilních zdrojů financování, včetně posouzení dopadu na podnikání a rizikový profil institucí usazených v Unii nebo na finanční trhy nebo hospodářství a bankovní úvěry, se zvláštním zaměřením na úvěry pro malé a střední podniky a financování obchodu, včetně úvěrů v rámci oficiálních režimů pojištění vývozních úvěrů a modelů průchozího financování, včetně spolufinancovaných hypotečních úvěrů. EBA provede zejména analýzu dopadu stabilních zdrojů financování na struktury refinancování různých bankovních modelů v Unii.
2. EBA rovněž podá do 31. prosince 2015 Komisi zprávu založenou na položkách vykazovaných podle části šesté hlavy III a v souladu s jednotnými formáty zpráv podle čl. 415 odst. 3 písm. a) a po konzultaci s ESRB, která se bude týkat metodik pro stanovení výše stabilního financování dostupné institucím a institucemi požadované a vhodných jednotných definic pro výpočet takového požadavku čistého stabilního financování, přičemž se zaměří zejména na:
a)
kategorie a váhy uplatňované na zdroje stabilního financování dle čl. 427 odst. 1;
b)
kategorie a váhy uplatňované za účelem určení požadavku stabilního financování dle čl. 428 odst. 1;
c)
metodiky stanoví vhodná motivační a demotivační opatření, která budou stimulovat stabilnější a dlouhodobější financování aktiv, obchodních aktivit, investic a financování institucí;
d)
nutnost rozvíjet různé metodiky pro různé druhy institucí.
3. Komise případně předloží do 31. prosince 2016 legislativní návrh Evropskému parlamentu a Radě ohledně způsobu, jak zajistit, aby instituce využívaly stabilní zdroje financování, přičemž vezme v úvahu zprávy uvedené v odstavcích 1 a 2 a plně zohlední různorodost bankovního sektoru v Unii.
Článek 511
Páka
1. Komise předloží do 31. prosince 2016 Evropskému parlamentu a Radě zprávu o dopadu a účinnosti pákového poměru na základě výsledků zprávy uvedené v odstavci 3.
2. V případě potřeby se ke zprávě připojí legislativní návrh na zavedení přiměřeného počtu úrovní pákového poměru, kterých budou instituce sledující různé modely podnikání muset dosáhnout, s návrhem na odpovídající nastavení těchto úrovní a veškeré vhodné úpravy míry kapitálu a míry celkových expozic podle článku 429, případně spolu s veškerými souvisejícími s opatřeními v oblasti flexibility, včetně vhodných změn v článku 458 s cílem zavést pákový poměr v rámci opatření zahrnutých do uvedeného článku.
3. Pro účely odstavce 1 podá EBA Komisi do 31. října 2016 zprávu alespoň o těchto otázkách:
a)
zda je rámec pro pákový poměr stanovený tímto nařízením a články 87 a 98 směrnice 2013/36/EU vhodným nástrojem pro potlačení rizika nadměrné páky ze strany institucí přiměřeným způsobem a na přiměřené úrovni;
b)
o identifikaci modelů podnikání, které odrážejí celkové rizikové profily institucí a o zavedení diferencovaných úrovní pákového poměru pro tyto modely podnikání;
c)
zda požadavky stanovené v článcích 76 a 87 směrnice 2013/36/EU v souladu s články 73 a 97 směrnice 2013/36/EU pro řešení rizika nadměrné páky jsou dostatečné k zajištění řádného řízení tohoto rizika institucemi, a pokud ne, která další zlepšení jsou třeba v zájmu dosažení těchto cílů;
d)
zda - a pokud ano, jaké - změny metodiky výpočtu uvedené v článku 429 by byly nezbytné k zajištění toho, aby pákový poměr mohl být použit jako vhodný ukazatel rizika nadměrné páky u dané instituce;
e)
zda v rámci výpočtu celkové míry expozic pákového poměru se hodnota expozice smluv uvedených v příloze II stanovená pomocí metody původní expozice podstatně liší od hodnoty expozice určené pomocí metody oceňování podle tržní hodnoty;
f)
zda použití kapitálu nebo kmenového kapitálu tier 1 jako míry kapitálu pákového poměru by mohlo být vhodnější pro zamýšlený účel sledování rizika nadměrné páky, a pokud ano, jaké by mělo být odpovídající nastavení pákového poměru;
g)
zda je konverzní faktor uvedený v čl. 429 odst. 10 písm. a) pro nevyčerpané úvěrové přísliby, které lze kdykoli bezpodmínečně a bez výpovědi zrušit, přiměřeně konzervativní na základě důkazů shromážděných během období pozorování;
h)
zda je četnost a formát zpřístupňování položek zmiňovaných v článku 451 odpovídající;
i)
jaká by byla vhodná úroveň pro pákový poměr pro jednotlivé modely podnikání identifikované podle písmene b);
j)
zda by mělo být definováno rozmezí pro každou úroveň pákového poměru;
k)
zda by zavedení pákového poměr jako požadavku na instituce vyžadovalo jakékoli změny v rámci pro pákový poměr stanoveném tímto nařízením, a pokud ano, jaké;
l)
zda by zavedení pákového poměru jako požadavku pro instituce účinně omezilo riziko nadměrné páky, a pokud ano, zda by úroveň pákového poměru měla být stejná pro všechny instituce, nebo by se měla stanovit podle rizikového profilu a modelu podnikání, jakož i podle velikosti institucí, a v této souvislosti, jaké dodatečné nastavení či přechodné období by bylo požadováno.
4. Zpráva uvedená v odstavci 3 musí zahrnovat alespoň období od 1. ledna 2014 do 30. června 2016 a musí brát v úvahu alespoň toto:
a)
dopad zavedení pákového poměru, určeného v souladu s článkem 429, jako požadavek, který by instituce byly povinny splnit, na:
i)
finanční trhy obecně, a zejména na trhy pro repo obchody, deriváty a kryté dluhopisy;
ii)
stabilitu institucí;
iii)
modely podnikání a struktury rozvah institucí, zejména pokud jde o nízkorizikové oblasti obchodování, jako jsou podpůrné úvěry veřejných rozvojových bank, financování obcí, financování obytných nemovitostí a další nízkorizikové oblasti, které se řídí vnitrostátním právem;
iv)
migraci expozic vůči subjektům, které nejsou předmětem obezřetnostního dohledu;
v)
finanční inovace, zejména na vývoj nástrojů se zahrnutou pákou;
vi)
rizikové chování institucí;
vii)
činnosti týkající se clearingu, vypořádání a úschovy a fungování ústřední protistrany;
viii)
cykličnost míry kapitálu a celkové míry expozic pákového poměru;
ix)
bankovní úvěry, se zvláštním zaměřením na úvěry pro malé a střední podniky, místní orgány, regionální orgány a subjekty veřejného sektoru a na financování obchodu, včetně úvěrů v rámci oficiálních režimů pojištění vývozních úvěrů;
b)
interakci pákového poměru s kapitálovými požadavky založenými na riziku a požadavky na likviditu stanovené v tomto nařízení;
c)
dopad účetních rozdílů mezi účetními standardy použitelnými podle nařízení (ES) č. 1606/2002, účetními standardy použitelnými podle směrnice 86/635/EHS a podle jiného použitelného účetního rámce a dalších relevantních účetních rámců na srovnatelnost pákového poměru.
Článek 512
Expozice vůči převedenému úvěrovému riziku
Komise předloží do 31. prosince 2014 Evropskému parlamentu a Radě zprávu o používání a účinnosti ustanovení části páté s ohledem na vývoj na mezinárodním trhu.
Článek 513
Makroobezřetnostní požadavky
1. Do 30. června 2014 Evropská komise po konzultaci s ESRB a EBA přezkoumá, zda jsou makroobezřetnostní požadavky obsažené v tomto nařízení a ve směrnici 2013/36/EU dostatečné pro snížení systémových rizik v odvětvích, regionech a členských státech, a současně posoudí:
a)
zda jsou stávající makroobezřetnostní nástroje stanovené v tomto nařízení a ve směrnici 2013/36/EU účinné, účelné a transparentní;
b)
zda jsou rozsah a případná míra překrývání jednotlivých makroobezřetnostních nástrojů určených k řešení podobných rizik, které jsou stanoveny v tomto nařízení a ve směrnici 2013/36/EU, přiměřené, a případně navrhne nové makroobezřetnostní požadavky;
c)
jakým způsobem se mezinárodně dohodnuté standardy pro systémové instituce a ustanovení tohoto nařízení a směrnice 2013/36/EU vzájemně ovlivňují a případně navrhne nová pravidla zohledňující tyto mezinárodně dohodnuté standardy.
2. Do 31. prosince 2014 podá Komise na základě konzultací s ESRB a EBA zprávu Evropskému parlamentu a Radě o posouzení uvedeném v odstavci 1 a případně Evropskému parlamentu a Radě předloží legislativní návrh.
Článek 514
Úvěrové riziko protistrany a metoda původní expozice
Do 31. prosince 2016 přezkoumá Komise uplatňování článku 275 a vypracuje o něm zprávu, kterou předloží Evropskému parlamentu a Radě, případně i s legislativním návrhem.
Článek 515
Sledování a hodnocení
1. EBA a ESMA do 2. ledna 2015 vypracují zprávu o fungování tohoto nařízení se souvisejícími povinnostmi podle nařízení (EU) č. 648/2012, a zejména pokud jde o instituce provozující ústřední protistranu, aby se zabránilo zdvojování požadavků u derivátových transakcí, a zamezilo se tak zvýšenému regulačnímu riziku a zvýšeným nákladům na monitorování ze strany příslušných orgánů.
2. EBA sleduje a hodnotí fungování ustanovení o kapitálových požadavcích pro expozice vůči ústřední protistraně, jak stanoví část třetí hlava II kapitola 6 oddíl 9. Do 1. ledna 2015 podá EBA Komisi zprávu o dopadu a účinnosti těchto ustanovení.
3. Do 31. prosince 2016 Komise přezkoumá sladění tohoto nařízení se souvisejícími povinnostmi v rámci nařízení (EU) č. 648/2012, kapitálové požadavky uvedené v části třetí hlavě II kapitoly 6 oddílu 9, vypracuje o tom zprávu a tuto zprávu předloží Evropskému parlamentu a Radě, případně i s legislativním návrhem.
Článek 516
Dlouhodobé financování
Do 31. prosince 2015 podá Komise zprávu o dopadu tohoto nařízení na vznik pobídek k dlouhodobým investicím do infrastruktury podporující růst.
Článek 517
Definice použitelného kapitálu
Do 31. prosince 2014 přezkoumá Komise vhodnost definice použitelného kapitálu používané pro účely části druhé hlavy III a části čtvrté a předloží o tom zprávu Evropskému parlamentu a Radě, případně s legislativním návrhem.
Článek 518
Přezkum kapitálových nástrojů, které mohou být odepsány nebo převedeny v okamžiku neživotaschopnosti
Do 31. prosince 2015 Komise přezkoumá, zda by toto nařízení mělo obsahovat požadavek, podle něhož by nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1 nebo tier 2 měly být odepsány, je-li stanoveno, že příslušná instituce přestala být životaschopná, a podá o tom zprávu. Komise tuto zprávu předloží Evropskému parlamentu a Radě, případně spolu s legislativním návrhem.
Článek 519
Odpočty aktiv penzijního fondu definovaných požitků od položek kmenového kapitálu tier 1
EBA připraví do 30. června 2014 zprávu o tom, zda revidovaný standard IAS 19 ve spojení s odpočtem čistých penzijních aktiv, jak je uvedeno v čl. 36 odst. 1 písm. e), a změny v čistých penzijních závazcích nepovedou k nežádoucí volatilitě kapitálu institucí.
Komise zohlední zprávu EBA a připraví do 31. prosince 2014 zprávu pro Evropský parlament a Radu o otázce uvedené v prvním pododstavci, případně spolu s legislativním návrhem s cílem zavést pro výpočet kapitálu zacházení upravující aktiva nebo závazky penzijního fondu definovaných čistých požitků.
HLAVA III
ZMĚNY
Článek 520
Změny nařízení (EU) č. 648/2012
Nařízení (EU) č. 648/2012 se mění takto:
1)
V hlavě IV se doplňuje nová kapitola, která zní:
„KAPITOLA 4
Výpočty a podávání zpráv pro účely nařízení (EU) č. 575/2013
Článek 50a
Výpočet KCCP
1. Pro účely článku 308 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 575/2012 ze dne 26 června 2013 o obezřetnostních požadavcích na úvěrové instituce a investiční podniky (38), pokud ústřední protistrana obdržela oznámení podle čl. 301 odst. 2 písm. b) uvedeného nařízení, vypočítá KCCP, jak je uveden v odstavci 2 tohoto článku pro všechny smlouvy a transakce, jejichž clearing provádí pro všechny členy svého clearingového systému, na které se vztahuje příslušný fond pro riziko selhání.
2. Ústřední protistrana vypočítá hypotetický kapitál (KCCP) takto:
kde:
EBRMi
=
hodnota expozice před snižováním rizika, jež se rovná hodnotě expozice ústřední protistrany vůči členovi clearingového systému i, která vyplývá ze všech smluv a transakcí s tímto členem, vypočtená bez zohlednění kolaterálu složeného tímto členem clearingového systému;
IMi
=
počáteční marže složená členem clearingového systému i ústřední protistraně;
DFi
=
předfinancovaný příspěvek člena clearingového systému i;
RW
=
riziková váha 20 %;
kapitálový poměr
=
8 %.
3. Ústřední protistrana provede výpočet požadovaný podle odstavce 2 nejméně jednou za čtvrt roku nebo častěji, pokud to vyžadují příslušné orgány těch z členů jejího clearingového systému, kteří jsou institucemi.
4. EBA vypracuje návrh prováděcích technických norem s cílem upřesnit pro účely odstavce 3:
a)
četnost a data výpočtů uvedených v odstavci 2;
b)
stav, kdy příslušný orgán instituce působící jako člen clearingového systému může vyžadovat vyšší četnost provádění výpočtu a podávání zpráv, než je uvedeno v písmeni a).
EBA předloží tyto návrhy prováděcích technických norem Komisi do 1. ledna 2014.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 50b
Obecná pravidla pro výpočet KCCP
Pro účely výpočtu uvedeného v čl. 50a odst. 2 se použijí tato ustanovení:
a)
ústřední protistrana vypočítá hodnotu expozic, které má vůči členům svého clearingového systému takto:
i)
pro expozice vyplývající ze smluv a transakcí uvedených v čl. 301 odst. 1 písm. a) a d) nařízení (EU) č. 575/2013;
ii)
pro expozice vyplývající ze smluv a transakcí uvedených v čl. 301 odst. 1 písm. b), c) a e) nařízení (EU) č. 575/2013 provede výpočet v souladu s komplexní metodou finančního kolaterálu uvedenou v článku 223 uvedeného nařízení a s regulatorními koeficienty volatility uvedenými v článcích 223 a 224 uvedeného nařízení. Výjimka podle čl. 285 odst. 3 písm. a) uvedeného nařízení se nepoužije;
iii)
pro expozice vyplývající z transakcí, které nejsou uvedené v čl. 301 odst. 1 nařízení (EU) č. 575/2013 a zahrnují pouze vypořádací riziko, provede výpočet v souladu s částí třetí hlavy V uvedeného nařízení;
b)
pro instituce spadající do oblasti působnosti nařízení (EU) č. 575/2013 jsou skupiny transakcí se započtením stejné jako ty, které jsou definovány v části třetí hlavě II uvedeného nařízení;
c)
při výpočtu hodnot podle písmene a) odečte ústřední protistrana od svých expozic kolaterál složený členy jejího clearingového systému přiměřeně snížený o regulatorní koeficienty volatility v souladu s komplexní metodou finančního kolaterálu uvedenou v článku 224 nařízení (EU) č. 575/2013;
d)
ústřední protistrana vypočítá expozici z repo obchodu vůči členům svého clearingového systému podle komplexní metody finančního kolaterálu, s využitím regulativních koeficientů volatility, stanovené v článcích 223 a 224 nařízení (EU) č. 575/2013;
e)
v případě, že ústřední protistrana má expozice vůči jedné nebo více ústředním protistranám, musí s takovými expozicemi zacházet, jako by se jednalo o expozice vůči členům clearingového systému, a zahrnout veškeré marže nebo předfinancované příspěvky přijaté od těchto ústředních protistran do výpočtu KCCP;
f)
v případě, že si ústřední protistrana sjednala se členy svého clearingového systému závazné smluvní ujednání, které jí umožňuje zcela nebo z části využívat počáteční marži přijatou od členů svého clearingového systému, jako by se jednalo o předfinancované příspěvky, považuje ústřední protistrana pro účely výpočtu v odstavci 1 tuto počáteční marži za předfinancovaný příspěvek, a nikoli za počáteční marži;
g)
pokud ústřední protistrana použije metodu oceňování podle tržní hodnoty, nahradí vzorec uvedený v čl. 298 odst. 1 písm. c) bodu ii) nařízení (EU) č. 575/2013 tímto vzorcem:
;
kde čitatel v NGR je vypočítán podle čl. 274 odst. 1 nařízení (EU) č. 575/2013, a to bezprostředně předtím, než dojde k faktické výměně variační marže na konci vypořádacího období, a jmenovatelem jsou hrubé reprodukční náklady;
h)
pokud ústřední protistrana použije metodu oceňování podle tržní hodnoty uvedenou v článku 274 nařízení (EU) č. 575/2013, nahradí vzorec uvedený v čl. 298 odst. 1 písm. c) bodu ii) uvedeného nařízení tímto vzorcem:
kde čitatel v NGR je vypočítán podle čl. 274 odst. 1 nařízení (EU) č. 575./2013*, a to bezprostředně předtím, než dojde k faktické výměně variační marže na konci vypořádacího období, a jmenovatelem jsou hrubé reprodukční náklady;
i)
v případě, že ústřední protistrana nemůže vypočítat hodnotu NGR, jak je stanoveno v čl. 298 odst. 1 písm. c) bodě ii) nařízení (EU) č. 575/2013, uplatní tento postup:
i)
oznámí těm členům svého clearingového systému, kteří jsou institucemi, a jejich příslušným orgánům, že není schopna vypočítat hodnotu NGR, a důvody, pro něž výpočet nelze provést;
ii)
po dobu 3 měsíců může pro výpočet PCEred uvedený v písm. g) použít hodnotu NGR 0,3;
j)
pokud nebude ústřední protistrana na konci období uvedeného v písm. i) bodě ii) stále schopna vypočítat hodnotu NGR, uplatní následující postup:
i)
přestane provádět výpočet KCCP;
ii)
informuje ty ze členů svého clearingového systému, kteří jsou institucemi, a jejich příslušné orgány o tom, že přestala provádět výpočet KCCP;
k)
pro výpočet případné budoucí expozice u opcí a swapcí v souladu s metodou oceňování podle tržní hodnoty stanovenou v článku 274 nařízení (EU) č. 575/2013 vynásobí ústřední protistrana pomyslnou částku smlouvy absolutní hodnotou delta opce
, jak je stanoveno v čl. 280 odst. 1 písm. a) uvedeného nařízení;
l)
pokud má ústřední protistrana více než jeden fond pro riziko selhání, provede výpočet uvedený v čl. 50a odst. 2 pro každý fond pro riziko selhání zvlášť.
Článek 50c
Podávání informací
1. Pro účely článku 308 nařízení (EU) č. 575/2013 podává ústřední protistrana členům svého clearingového systému, kteří jsou institucemi, a jejich příslušným orgánům tyto informace:
a)
hypotetický kapitál (KCCP);
b)
součet předfinancovaných příspěvků (DFCM);
c)
výši svých předfinancovaných finančních prostředků, které je nutné použít - ze zákona nebo z důvodu smluvního ujednání se členy clearingového systému - k pokrytí ztráty plynoucí ze selhání jednoho nebo více členů jejího clearingového systému před použitím příspěvků do fondu pro riziko selhání ostatních členů clearingového systému (DFCCP);
d)
celkový počet členů svého clearingového systému (N);
e)
koeficient koncentrace (β), jak je stanoven v článku 50d;
f)
součet všech smluvně stanovených příspěvků
.Pokud má ústřední protistrana více než jeden fond pro riziko selhání, podá informace podle prvního pododstavce pro každý fond pro riziko selhání zvlášť.
2. Ústřední protistrana vyrozumí ty ze členů svého clearingového systému, kteří jsou institucemi, nejméně jednou za čtvrt roku nebo častěji, pokud to vyžadují příslušné orgány těchto členů clearingového systému.
3. EBA vypracuje návrhy prováděcích technických norem pro upřesnění těchto otázek:
a)
jednotná šablona pro účely podávání informací podle odstavce 1;
b)
četnost a lhůty podávání informací podle odstavce 2;
c)
stav, kdy příslušný orgán instituce působící jako člen clearingového systému může vyžadovat vyšší četnost podávání informací, než je stanoveno v písmeni b).
EBA předloží tyto návrhy prováděcích technických norem Komisi do 1. ledna 2014.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 50d
Výpočet specifických položek, které mají být vykazovány ústřední protistranou
Pro účely článku 50c se platí toto:
a)
pokud pravidla ústřední protistrany stanoví, že musí všechny nebo část svých finančních prostředků použít souběžně na předfinancované příspěvky členů svého clearingového systému takovým způsobem, že budou tyto zdroje rovnocenné předfinancovaným příspěvkům člena clearingového systému s ohledem na to, jak absorbují ztráty, které ústřední protistrana utrpí v případě selhání nebo platební neschopnosti jednoho nebo více členů jejího clearingového systému, přičte ústřední protistrana odpovídají výši těchto zdrojů k DFCM;
b)
pokud pravidla ústřední protistrany stanoví, že musí všechny nebo část svých finančních prostředků použít na pokrytí ztráty z důvodu selhání jednoho nebo více členů jejího clearingového systému poté, co vyčerpá svůj fond pro riziko selhání, ale předtím, než požádá o smluvně stanovené příspěvky členů svého clearingového systému, přičte ústřední protistrana odpovídající výši těchto dodatečných finančních prostředků
k celkové výši předfinancovaných příspěvků (DF) tímto způsobem: .
c)
ústřední protistrana vypočítá koeficient koncentrace (β) podle tohoto vzorce:
kde:
PCEred,i
=
snížená hodnota možné budoucí úvěrové expozice za všechny smlouvy a transakce ústřední protistrany se členem clearingového systému i;
PCEred,1
=
snížená hodnota možné budoucí expozice u všech smluv a transakcí ústřední protistrany se členem clearingového systému, u něhož existuje největší hodnota PCEred;
PCEred,2
=
snížená hodnota možné budoucí úvěrové expozice za všechny smlouvy a transakce ústřední protistrany se členem clearingového systému, u něhož existuje druhá nejvyšší hodnota PCEred.
(38) Úř. věst. L 176, 27.6.2013, p. 1“" 						
2)
V čl. 11 odst. 15 se zrušuje písmeno b);
3)
V článku 89 se vkládá nový odstavec, který zní:
„5a. Do 15 měsíců po vstupu v platnost poslední z jedenácti regulačních technických norem uvedených na konci odst. 3 prvního pododstavce nebo do přijetí rozhodnutí podle článku 14 o povolení ústřední protistrany, podle toho, co nastane dříve, tato ústřední protistrana uplatní zacházení uvedené v třetím pododstavci tohoto odstavce.
Do 15 měsíců po vstupu v platnost poslední z jedenácti regulačních technických norem uvedených na konci odst. 3 druhého pododstavce tohoto článku nebo do přijetí rozhodnutí podle článku 25 o uznání ústřední protistrany, podle toho, co nastane dříve, tato ústřední protistrana uplatní zacházení uvedené v třetím pododstavci.
Pokud ústřední protistrana nemá fond pro riziko selhání a nesjednala si s členy svého clearingového systému závazné smluvní ujednání, které jí umožňuje zcela nebo zčásti využívat počáteční marži přijatou od členů svého clearingového systému, jako by se jednalo o předfinancované příspěvky, musí informace, které má podívat podle čl. 50c odst. 1 zahrnovat celkovou částku počáteční marže přijaté od členů jejího clearingového systému.
Lhůty v prvním a druhém pododstavci tohoto odstavce mohou být prodlouženy o dalších šest měsíců, pokud Komise přijme prováděcí akt uvedený v čl. 497 odst. 3 nařízení (EU) č. 575/2013“
ČÁST JEDENÁCTÁ
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 521
Vstup v platnost a datum použitelnosti
1. Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
2. Toto nařízení se použije ode dne 1. ledna 2014, s výjimkou:
a)
čl. 8 odst. 3, článku 21 a čl. 451 odst. 1, jež se použijí ode dne 1. ledna 2015;
b)
čl. 413 odst. 1, jež se použije ode dne 1. ledna 2016;
c)
těch ustanovení tohoto nařízení, podle nichž mají evropské orgány dohledu povinnost předkládat Komisi návrhy technických norem, a dále těch ustanovení tohoto nařízení, jimiž je Komise zmocněna k přijímání aktů v přenesené pravomoci nebo prováděcích aktů a jež se použijí ode dne 31. prosince 2014.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 26. června 2013
REGULATION (EU) No 575/2013 OF THE EUROPEAN PARLIAMENT AND OF THE COUNCIL
of 26 June 2013
on prudential requirements for credit institutions and investment firms and amending Regulation (EU) No 648/2012
(Text with EEA relevance)
THE EUROPEAN PARLIAMENT AND THE COUNCIL OF THE EUROPEAN UNION,
Having regard to the Treaty on the Functioning of the European Union, and in particular Article 114 thereof,
Having regard to the proposal from the European Commission,
After transmission of the draft legislative act to the national parliaments,
Having regard to the opinion of the European Central Bank (1),
Having regard to the opinion of the European Economic and Social Committee (2),
Acting in accordance with the ordinary legislative procedure,
Whereas:
(1)
The G-20 Declaration of 2 April 2009 on Strengthening of the Financial System called for internationally consistent efforts that are aimed at strengthening transparency, accountability and regulation by improving the quantity and quality of capital in the banking system once the economic recovery is assured. That declaration also called for introduction of a supplementary non-risk based measure to contain the build-up of leverage in the banking system, and the development of a framework for stronger liquidity buffers. In response to the mandate given by the G-20, in September 2009 the Group of Central Bank Governors and Heads of Supervision (GHOS), agreed on a number of measures to strengthen the regulation of the banking sector. Those measures were endorsed by the G-20 leaders at their Pittsburgh Summit of 24-25 September 2009 and were set out in detail in December 2009. In July and September 2010, GHOS issued two further announcements on design and calibration of those new measures, and in December 2010, the Basel Committee on Banking Supervision (BCBS) published the final measures, that are referred to as the Basel III framework.
(2)
The High Level Group on Financial Supervision in the EU chaired by Jacques de Larosière (the "de Larosière group") invited the Union to develop a more harmonised set of financial regulations. In the context of the future European supervisory architecture, the European Council of 18 and 19 June 2009 also stressed the need to establish a ‧European Single Rule Book‧ applicable to all credit institutions and investment firms in the internal market.
(3)
As stated in the de Larosière group's report of 25 February 2009 (the "de Larosière report"), "a Member State should be able to adopt more stringent national regulatory measures considered to be domestically appropriate for safeguarding financial stability as long as the principles of the internal market and agreed minimum core standards are respected".
(4)
Directive 2006/48/EC of the European Parliament and of the Council of 14 June 2006 relating to the taking up and pursuit of the business of credit institutions (3) and Directive 2006/49/EC of the European Parliament and of the Council of 14 June 2006 on the capital adequacy of investment firms and credit institutions (4) have been significantly amended on several occasions. Many provisions of Directives 2006/48/EC and 2006/49/EC are applicable to both credit institutions and investment firms. For the sake of clarity and in order to ensure a coherent application of those provisions, they should be merged into new legislative acts that are applicable to both credit institutions and investment firms, namely this Regulation and Directive 2013/36/EU of the European Parliament and of the Council (5). For greater accessibility, the provisions of the Annexes to Directives 2006/48/EC and 2006/49/EC should be integrated into the enacting terms of Directive 2013/36/EU and this Regulation.
(5)
Together, this Regulation and Directive 2013/36/EU should form the legal framework governing the access to the activity, the supervisory framework and the prudential rules for credit institutions and investment firms (referred to collectively as "institutions"). This Regulation should therefore be read together with that Directive
(6)
Directive 2013/36/EU, based on Article 53(1) of the Treaty on the Functioning of the European Union (TFEU), should, inter alia, contain the provisions concerning the access to the activity of institutions, the modalities for their governance, and their supervisory framework, such as provisions governing the authorisation of the business, the acquisition of qualifying holdings, the exercise of the freedom of establishment and of the freedom to provide services, the powers of the competent authorities of the home and the host Member States in this regard and the provisions governing the initial capital and the supervisory review of institutions.
(7)
This Regulation should, inter alia, contain the prudential requirements for institutions that relate strictly to the functioning of banking and financial services markets and are meant to ensure the financial stability of the operators on those markets as well as a high level of protection of investors and depositors. This Regulation aims at contributing in a determined manner to the smooth functioning of the internal market and should, consequently, be based on the provisions of Article 114 TFEU, as interpreted in accordance with the consistent case-law of the Court of Justice of the European Union.
(8)
Directives 2006/48/EC and 2006/49/EC, although having harmonised the rules of Member States in the area of prudential supervision to a certain degree, include a significant number of options and possibilities for Member States to impose stricter rules than those laid down by those Directives. This results in divergences between national rules, which might hamper the cross-border provision of services and the freedom of establishment and so create obstacles to the smooth functioning of the internal market.
(9)
For reasons of legal certainty and because of the need for a level playing field within the Union, a single set of regulations for all market participants is a key element for the functioning of the internal market. In order to avoid market distortions and regulatory arbitrage, prudential minimum requirements should therefore ensure maximum harmonisation. As a consequence, the transitional periods provided for in this Regulation are essential for the smooth implementation of this Regulation and to avoid uncertainty for the markets.
(10)
Having regard to work of the BCBS' Standards Implementation Group in monitoring and reviewing member countries' implementation of the Basel III framework, the Commission should provide update reports on an ongoing basis, and at least following the publication of each Progress Report by BCBS, on the implementation and domestic adoption of the Basel III framework in other major jurisdictions, including an assessment of the consistency of other countries' legislation or regulations with the international minimum standards, in order to identify differences that could raise level playing field concerns.
(11)
In order to remove obstacles to trade and distortions of competition resulting from divergences between national laws and to prevent further likely obstacles to trade and significant distortions of competition from arising, it is therefore necessary to adopt a regulation establishing uniform rules applicable in all Member States.
(12)
Shaping prudential requirements in the form of a regulation would ensure that those requirements will be directly applicable. This would ensure uniform conditions by preventing diverging national requirements as a result of the transposition of a directive. This Regulation would entail that all institutions follow the same rules in all the Union, which would also boost confidence in the stability of institutions, especially in times of stress. A regulation would also reduce regulatory complexity and firms' compliance costs, especially for institutions operating on a cross-border basis, and contribute to eliminating competitive distortions. With regard to the peculiarity of immovable property markets which are characterised by economic developments and jurisdictional differences that are specific to Member States, regions or local areas, competent authorities should be allowed to set higher risks weights or to apply stricter criteria based on default experience and expected market developments to exposures secured by mortgages on immovable property in specific areas.
(13)
In areas not covered by this Regulation, such as dynamic provisioning, provisions on national covered bonds schemes not related to the treatment of covered bonds under the rules established by this Regulation, acquisition and holding of participations in both the financial and non-financial sector for purposes not related to prudential requirements specified in this Regulation, competent authorities or Member States should be able to impose national rules, provided that they are not inconsistent with this Regulation.
(14)
The most important recommendations advocated in the de Larosière report and later implemented in the Union were the establishment of a singlerulebook and a European framework for macroprudential supervision where both elements in combination were aimed at ensuring financial stability. The single rulebook ensures a robust and uniform regulatory framework facilitating the functioning of the internal market and prevents regulatory arbitrage opportunities. Within the internal market for financial services, macroprudential risks may however differ in a number of ways with a range of national specificities resulting in variances being observed for example with regard to the structure and size of the banking sector compared to the wider economy and the credit cycle.
(15)
A number of tools to prevent and mitigate macroprudential and systemic risks have been built into this Regulation and Directive 2013/36/EU ensuring flexibility while at the same time ensuring that the use of those tools are subject to appropriate control in order not to harm the function of the internal market while also ensuring that the use of such tools is transparent and consistent.
(16)
Beyond the systemic risk buffer tool included in Directive 2013/36/EU, where macroprudential or systemic risks concern a Member State, the competent or designated authorities of the relevant Member State should have the possibility to address those risks by certain specific national macroprudential measures, when this is considered more effective to tackle those risks. The European Systemic Risk Board ("ESRB") established by Regulation (EU) No 1092/2010 of the European Parliament and of the Council of 24 November 2010 (6) and the European Supervisory Authority (European Banking Authority) ("EBA") established by Regulation (EU) No 1093/2010 of the European Parliament and of the Council of 24 November 2010 (7) should have the opportunity to provide their opinions on whether the conditions for such national macroprudential measures are met and there should be a Union mechanism to prevent national measures from proceeding, where there is very strong evidence that the relevant conditions are not satisfied. Whilst this Regulation establishes uniform microprudential rules for institutions, Member States retain a leading role in macroprudential oversight because of their expertise and their existing responsibilities in relation to financial stability. In that specific case, since the decision to adopt any national macroprudential measures includes certain assessments in relation to risks which may ultimately affect the macroeconomic, fiscal and budgetary situation of the relevant Member State, it is necessary that the power to reject the proposed national macroprudential measures is conferred on the Council in accordance with Article 291 TFEU, acting on a proposal by the Commission.
(17)
Where the Commission has submitted to the Council a proposal to reject national macroprudential measures, the Council should examine that proposal without delay and decide whether or not to reject the national measures. A vote could be taken in accordance with the Rules of Procedure of the Council (8) at the request of a Member State or of the Commission. In accordance with Article 296 TFEU, the Council should state the reasons for its decision with respect to the conditions laid down in this Regulation for its intervention. Considering the importance of the macroprudential and systemic risk for the financial market of the Member State concerned and therefore the need for rapid reaction, it is important that the time limit for such a Council decision is set to one month. If the Council, after having examined the proposal by the Commission to reject the proposed national measures in depth, comes to the conclusion that the conditions laid down in this Regulation for the rejection of the national measures were not fulfilled, it should always provide its reasons in a clear and unambiguous manner.
(18)
Until the harmonisation of liquidity requirements in 2015 and the harmonisation of a leverage ratio in 2018, Member States should be able to apply such measures as they consider appropriate, including measures to mitigate macroprudential or systemic risk in a specific Member State.
(19)
It should be possible to apply systemic risk buffers or individual measures taken by Member States to address systemic risks concerning those Member States, to the banking sector in general or to one or more subsets of the sector, meaning subsets of institutions that exhibit similar risk profiles in their business activities, or to the exposures to one or several domestic economic or geographic sectors across the banking sector.
(20)
If two or more Member States' designated authorities identify the same changes in the intensity of systemic or macroprudential risk posing a risk to financial stability at the national level in each Member State which the designated authorities consider would better be addressed by means of national measures, the Member States may submit a joint notification to the Council, the Commission, the ESRB and EBA. When notifying the Council, the Commission, the ESRB and EBA Member States should submit relevant evidence, including a justification of the joint notification.
(21)
The Commission should furthermore be empowered to adopt a delegated act temporarily increasing the level of own funds requirements, requirements for large exposures and public disclosure requirements. Such provisions should be applicable for a period of one year, unless the European Parliament or the Council has objected to the delegated act within a period of three months. The Commission should state the reasons for the use of such a procedure. The Commission should only be empowered to impose stricter prudential requirements for exposures which arise from market developments in the Union or outside the Union affecting all Member States.
(22)
A review of the macroprudential rules is justified in order for the Commission to assess, among other things, whether the macroprudential tools in this Regulation or Directive 2013/36/EU are effective, efficient and transparent, whether new instruments should be proposed, whether the coverage and the possible degrees of overlap of the macroprudential tools for targeting similar risks in this Regulation or Directive 2013/36/EU are appropriate and how internationally agreed standards for systemically important institutions interacts with this Regulation or Directive 2013/36/EU.
(23)
Where Member States adopt guidelines of general scope, in particular in areas where the adoption by the Commission of draft technical standards is pending, those guidelines shall neither contradict Union law nor undermine its application.
(24)
This Regulation does not prevent Member States from imposing, where appropriate, equivalent requirements on undertakings that do not fall within its scope.
(25)
The general prudential requirements set out in this Regulation are supplemented by individual arrangements that are decided by the competent authorities as a result of their ongoing supervisory review of individual institutions. The range of such supervisory arrangements should, inter alia, be set out in Directive 2013/36/EU since the competent authorities should be able to exert their judgment as to which arrangements should be imposed.
(26)
This Regulation should not affect the ability of competent authorities to impose specific requirements under the supervisory review and evaluation process set out in Directive 2013/36/EU that should be tailored to the specific risk profile of institutions.
(27)
Regulation (EU) No 1093/2010 aims at upgrading the quality and consistency of national supervision and strengthening oversight of cross-border groups.
(28)
Given the increase in the number of tasks conferred on EBA by this Regulation and by Directive 2013/36/EU, the European Parliament, the Council and the Commission should ensure that adequate human and financial resources are made available without delay.
(29)
Regulation (EU) No 1093/2010 requires EBA to act within the scope of Directives 2006/48/EC and 2006/49/EC. EBA is also required to act in the field of activities of institutions in relation to issues not directly covered in those Directives, provided that such actions are necessary to ensure the effective and consistent application of those Directives. This Regulation should take into account the role and function of EBA and facilitate the exercise of EBA's powers set out in Regulation (EU) No 1093/2010.
(30)
After the observation period and the full implementation of a liquidity coverage requirement in accordance with this Regulation, the Commission should assess whether granting EBA a power of initiative to intervene with binding mediation in relation to the reaching of joint decisions by the competent authorities under Articles 20 and 21 of this Regulation would facilitate the practical formation and operation of single liquidity sub-groups as well as the determination of whether criteria for a specific intragroup treatment for cross-border institutions are met. Therefore, at that time, as part of one of the regular reports on the operation of EBA under Article 81 of Regulation (EU) No 1093/2010, the Commission should specifically examine the need to grant EBA such powers and include the results of this examination in its report, which should be accompanied by appropriate legislative proposals, where appropriate.
(31)
The de Larosière report stated that microprudential supervision cannot effectively safeguard financial stability without adequately taking account of developments at macro level, while macroprudential oversight is not meaningful unless it can somehow impact on supervision at the micro level. Close cooperation between EBA and the ESRB is essential to give full effectiveness to the functioning of the ESRB and follow up to its warnings and recommendations. In particular, EBA should be able to transmit to the ESRB all relevant information gathered by competent authorities in accordance with the reporting obligations set out in this Regulation.
(32)
Considering the devastating effects of the latest financial crisis the overall objectives of this Regulation are to encourage economically useful banking activities that serve the general interest and to discourage unsustainable financial speculation without real added value. This implies a comprehensive reform of the ways savings are channelled into productive investments. In order to safeguard a sustainable and diverse banking environment in the Union, competent authorities should be empowered to impose higher capital requirements for systemically important institutions that are able, due to their business activities, to pose a threat to the global economy.
(33)
Equivalent financial requirements for institutions holding money or securities belonging to their clients are necessary to ensure similar safeguards for savers and fair conditions of competition between comparable groups of institutions.
(34)
Since institutions in the internal market are engaged in direct competition, monitoring requirements should be equivalent throughout the Union taking into account the different risk profiles of the institutions.
(35)
Whenever in the course of supervision it is necessary to determine the amount of the consolidated own funds of a group of institutions, the calculation should be effected in accordance with this Regulation.
(36)
According to this Regulation own funds requirements apply on an individual and consolidated basis, unless competent authorities do not apply supervision on an individual basis where they deem this appropriate. Individual, consolidated and cross-border consolidated supervision are useful tools in overseeing institutions.
(37)
In order to ensure adequate solvency of institutions within a group it is essential that the capital requirements apply on the basis of the consolidated situation of those institutions within the group. In order to ensure that own funds are appropriately distributed within the group and available to protect savings where needed, the capital requirements should apply to individual institutions within a group, unless this objective can be effectively achieved otherwise.
(38)
The minority interests arising from intermediate financial holding companies that are subject to the requirements of this Regulation on a sub-consolidated basis may also be eligible, within the relevant limits, as Common Equity Tier 1 capital of the group on a consolidated basis, as the Common Equity Tier 1 capital of an intermediate financial holding company attributable to minority interests and the part of that same capital attributable to the parent company support both pari passu the losses of their subsidiaries when they occur.
(39)
The precise accounting technique to be used for the calculation of own funds, their adequacy for the risk to which an institution is exposed, and for the assessment of the concentration of exposures should take account of the provisions of Council Directive 86/635/EEC of 8 December 1986 on the annual accounts and consolidated accounts of banks and other financial institutions (9), which incorporates certain adaptations of the provisions of Seventh Council Directive 83/349/EEC of 13 June 1983 on consolidated accounts (10) or of Regulation (EC) No 1606/2002 of the European Parliament and of the Council of 19 July 2002 on the application of international accounting standards (11), whichever governs the accounting of the institutions under national law.
(40)
For the purposes of ensuring adequate solvency it is important to lay down capital requirements which weight assets and off-balance sheet items according to the degree of risk.
(41)
On 26 June 2004 the BCBS adopted a framework agreement on the international convergence of capital measurement and capital requirements (‧Basel II framework‧). The provisions in Directives 2006/48/EC and 2006/49/EC that this Regulation has taken over form an equivalent to the provisions of the Basel II framework. Consequently, by incorporating the supplementary elements of the Basel III framework this Regulation forms an equivalent to the provisions of the Basel II and III frameworks.
(42)
It is essential to take account of the diversity of institutions in the Union by providing alternative approaches to the calculation of capital requirements for credit risk incorporating different levels of risk-sensitivity and requiring different degrees of sophistication. Use of external ratings and institutions' own estimates of individual credit risk parameters represents a significant enhancement in the risk-sensitivity and prudential soundness of the credit risk rules. Institutions should be encouraged to move towards the more risk-sensitive approaches. In producing the estimates needed to apply the approaches to credit risk of this Regulation, institutions should enhance their credit risk measurement and management processes to make available methods for determining regulatory own funds requirements that reflect the nature, scale, and complexity of individual institutions' processes. In this regard, the processing of data in connection with the incurring and management of exposures to customers should be considered to include the development and validation of credit risk management and measurement systems. That serves not only to fulfil the legitimate interests of institutions but also the purpose of this Regulation, to use better methods for risk measurement and management and also use them for regulatory own funds purposes. Notwithstanding this, the more risk-sensitive approaches require considerable expertise and resources as well as data of high quality and sufficient volume. Institutions should therefore comply with high standards before applying those approaches for regulatory own funds purposes. Given the ongoing work on ensuring appropriate backstops to internal models, the Commission should prepare a report on the possibility of extending the Basel I floor together with a legislative proposal, if appropriate.
(43)
The capital requirements should be proportionate to the risks addressed. In particular the reduction in risk levels deriving from having a large number of relatively small exposures should be reflected in the requirements.
(44)
Small and medium-sized enterprises (SMEs) are one of the pillars of the Union economy given their fundamental role in creating economic growth and providing employment. The recovery and future growth of the Union economy depends largely on the availability of capital and funding to SMEs established in the Union to carry out the necessary investments to adopt new technologies and equipment to increase their competitiveness. The limited amount of alternative sources of funding has made SMEs established in the Union even more sensitive to the impact of the banking crisis. It is therefore important to fill the existing funding gap for SMEs and ensure an appropriate flow of bank credit to SMEs in the current context. Capital charges for exposures to SMEs should be reduced through the application of a supporting factor equal to 0,7619 to allow credit institutions to increase lending to SMEs. To achieve this objective, credit institutions should effectively use the capital relief produced through the application of the supporting factor for the exclusive purpose of providing an adequate flow of credit to SMEs established in the Union. Competent authorities should monitor periodically the total amount of exposures to SMEs of credit institutions and the total amount of capital deduction.
(45)
In line with the decision of the BCBS, as endorsed by the GHOS on 10 January 2011, all additional Tier 1 and Tier 2 instruments of an institution should be capable of being fully and permanently written down or converted fully into Common Equity Tier 1 capital at the point of non-viability of the institution. Necessary legislation to ensure that own funds instruments are subject to the additional loss absorption mechanism should be incorporated into Union law as part of the requirements in relation to the recovery and resolution of institutions. If by 31 December 2015, Union law governing the requirement that capital instruments should be capable of being fully and permanently written down to zero or converted into Common Equity Tier 1 instruments in the event that an institution is no longer considered viable has not been adopted, the Commission should review and report on whether such a provision should be included in this Regulation and, in light of that review, submit appropriate legislative proposals.
(46)
The provisions of this Regulation respect the principle of proportionality, having regard in particular to the diversity in size and scale of operations and to the range of activities of institutions. Respect for the principle of proportionality also means that the simplest possible rating procedures, even in the Internal Ratings Based Approach (‧IRB Approach‧), are recognised for retail exposures. Member States should ensure that the requirements laid down in this Regulation apply in a manner proportionate to the nature, scale and complexity of the risks associated with an institution's business model and activities. The Commission should ensure that delegated and implementing acts, regulatory technical standards and implementing technical standards are consistent with the principle of proportionality, so as to guarantee that this Regulation is applied in a proportionate manner. EBA should therefore ensure that all regulatory and implementing technical standards are drafted in such a way that they are consistent with and uphold the principle of proportionality.
(47)
Competent authorities should pay appropriate attention to cases where they suspect that information is regarded as proprietary or confidential in order to avoid disclosure of such information. Although an institution may opt not to disclose information as the information is regarded as proprietary or confidential, the fact that information is being regarded as proprietary or confidential should not discharge liability arising from non-disclosure of that information when such non-disclosure is found to have material effect.
(48)
The ‧evolutionary‧ nature of this Regulation enables institutions to choose amongst three approaches to credit risk of varying complexity. In order to allow especially small institutions to opt for the more risk-sensitive IRB Approach, the relevant provisions should be read so that exposure classes include all exposures that are, directly or indirectly, put on a par with them throughout this Regulation. As a general rule, the competent authorities should not discriminate between the three approaches with regard to the Supervisory Review Process, i.e. institutions operating according to the provisions of the Standardised Approach should not for that reason alone be supervised on a stricter basis.
(49)
Increased recognition should be given to techniques of credit risk mitigation within a framework of rules designed to ensure that solvency is not undermined by undue recognition. The relevant Member States' current customary banking collateral for mitigating credit risks should wherever possible be recognised in the Standardised Approach, but also in the other approaches.
(50)
In order to ensure that the risks and risk reductions arising from institutions' securitisation activities and investments are appropriately reflected in the capital requirements of institutions it is necessary to include rules providing for a risk-sensitive and prudentially sound treatment of such activities and investments. To this end, a clear and encompassing definition of securitisation is needed that captures any transaction or scheme whereby the credit risk associated with an exposure or pool of exposures is tranched. An exposure that creates a direct payment obligation for a transaction or scheme used to finance or operate physical assets should not be considered an exposure to a securitisation, even if the transaction or scheme has payment obligations of different seniority.
(51)
Alongside surveillance aimed at ensuring financial stability, there is a need for mechanisms designed to enhance and develop an effective surveillance and prevention of potential bubbles in order to ensure optimum allocation of capital in the light of the macroeconomic challenges and objectives, in particular with respect to long term investment in the real economy.
(52)
Operational risk is a significant risk faced by institutions requiring coverage by own funds. It is essential to take account of the diversity of institutions in the Union by providing alternative approaches to the calculation of operational risk requirements incorporating different levels of risk-sensitivity and requiring different degrees of sophistication. There should be appropriate incentives for institutions to move towards the more risk-sensitive approaches. In view of the emerging state of the art for the measurement and management of operational risk the rules should be kept under review and updated as appropriate including in relation to the charges for different business lines and the recognition of risk mitigation techniques. Particular attention should be paid in this regard to taking insurance into account in the simple approaches to calculating capital requirements for operational risk.
(53)
The monitoring and control of an institution's exposures should be an integral part of its supervision. Therefore, excessive concentration of exposures to a single client or group of connected clients may result in an unacceptable risk of loss. Such a situation can be considered prejudicial to the solvency of an institution.
(54)
In determining the existence of a group of connected clients and thus exposures constituting a single risk, it is also important to take into account risks arising from a common source of significant funding provided by the institution itself, its financial group or its connected parties.
(55)
While it is desirable to base the calculation of the exposure value on that provided for the purposes of own funds requirements, it is appropriate to adopt rules for the monitoring of large exposures without applying risk weightings or degrees of risk. Moreover, the credit risk mitigation techniques applied in the solvency regime were designed with the assumption of a well-diversified credit risk. In the case of large exposures dealing with single name concentration risk, credit risk is not well-diversified. The effects of those techniques should therefore be subject to prudential safeguards. In this context, it is necessary to provide for an effective recovery of credit protection for the purposes of large exposures.
(56)
Since a loss arising from an exposure to an institution can be as severe as a loss from any other exposure, such exposures should be treated and reported in the same manner as any other exposures. An alternative quantitative limit has been introduced to alleviate the disproportionate impact of such an approach on smaller institutions. In addition, very short-term exposures related to money transmission including the execution of payment services, clearing, settlement and custody services to clients are exempt to facilitate the smooth functioning of financial markets and of the related infrastructure. Those services cover, for example, the execution of cash clearing and settlement and similar activities to facilitate settlement. The related exposures include exposures which might not be foreseeable and are therefore not under the full control of a credit institution, inter alia, balances on inter-bank accounts resulting from client payments, including credited or debited fees and interest, and other payments for client services, as well as collateral given or received.
(57)
It is important that the interests of undertakings that ‧re-package‧ loans into tradable securities and other financial instruments (originators or sponsors) and undertakings that invest in these securities or instruments (investors) are aligned. To achieve this, the originator or sponsor should retain a significant interest in the underlying assets. It is therefore important for the originators or the sponsors to retain exposure to the risk of the loans in question. More generally, securitisation transactions should not be structured in such a way as to avoid the application of the retention requirement, in particular through any fee or premium structure or both. Such retention should be applicable in all situations where the economic substance of a securitisation is applicable, whatever legal structures or instruments are used to obtain this economic substance. In particular where credit risk is transferred by securitisation, investors should make their decisions only after conducting thorough due diligence, for which they need adequate information about the securitisations.
(58)
This Regulation also provides that there be no multiple applications of the retention requirement. For any given securitisation it suffices that only the originator, the sponsor or the original lender is subject to the requirement. Similarly, where securitisation transactions contain other securitisations as an underlying, the retention requirement should be applied only to the securitisation which is subject to the investment. Purchased receivables should not be subject to the retention requirement if they arise from corporate activity where they are transferred or sold at a discount to finance such activity. Competent authorities should apply the risk weight in relation to non-compliance with due diligence and risk management obligations in relation to securitisation for non-trivial breaches of policies and procedures which are relevant to the analysis of the underlying risks. The Commission should also review whether avoidance of multiple applications of the retention requirement could be conducive to practices circumventing the retention requirement and whether the rules on securitisations are enforced effectively by the competent authorities.
(59)
Due diligence should be used in order to properly assess the risks arising from securitisation exposures for both the trading book and the non-trading book. In addition, due diligence obligations need to be proportionate. Due diligence procedures should contribute to building greater confidence between originators, sponsors and investors. It is therefore desirable that relevant information concerning the due diligence procedures is properly disclosed.
(60)
When an institution incurs an exposure to its own parent undertaking or to other subsidiaries of its parent undertaking, particular prudence is necessary. The management of such exposures incurred by institutions should be carried out in a fully autonomous manner, in accordance with the principles of sound management, without regard to any other considerations. This is especially important in the case of large exposures and in cases not simply related to intragroup administration or usual intragroup transactions. Competent authorities should pay particular attention to such intragroup exposures. Such standards need not, however be applied where the parent undertaking is a financial holding company or a credit institution or where the other subsidiaries are either credit or financial institutions or undertakings offering ancillary services, provided that all such undertakings are covered by the supervision of the credit institution on a consolidated basis.
(61)
In view of the risk-sensitivity of the rules relating to capital requirements, it is desirable to keep under review whether these have significant effects on the economic cycle. The Commission, taking into account the contribution of the European Central Bank (ECB), should report on these aspects to the European Parliament and to the Council.
(62)
The capital requirements for commodity dealers, including those dealers currently exempt from the requirements of Directive 2004/39/EC of the European Parliament and of the Council of 21 April 2004 on markets in financial instruments (12), should be reviewed.
(63)
The goal of liberalisation of gas and electricity markets is both economically and politically important for the Union. With this in mind, the capital requirements and other prudential rules to be applied to firms active in those markets should be proportionate and should not unduly interfere with achievement of the goal of liberalisation. This goal should, in particular, be kept in mind when reviews of this Regulation are carried out.
(64)
Institutions investing in re-securitisations should exercise due diligence also with regard to the underlying securitisations and the non-securitisation exposures ultimately underlying the former. Institutions should assess whether exposures in the context of asset-backed commercial paper programmes constitute re-securitisation exposures, including those in the context of programmes which acquire senior tranches of separate pools of whole loans where none of those loans is a securitisation or re-securitisation exposure, and where the first-loss protection for each investment is provided by the seller of the loans. In the latter situation, a pool- specific liquidity facility should generally not be considered a re-securitisation exposure because it represents a tranche of a single asset pool (that is, the applicable pool of whole loans) which contains no securitisation exposures. By contrast, a programme-wide credit enhancement covering only some of the losses above the seller-provided protection across the various pools generally would constitute a tranching of the risk of a pool of multiple assets containing at least one securitisation exposure, and would therefore be a re-securitisation exposure. Nevertheless, if such a programme funds itself entirely with a single class of commercial paper, and if either the programme-wide credit enhancement is not a re-securitisation or the commercial paper is fully supported by the sponsoring institution, leaving the commercial paper investor effectively exposed to the default risk of the sponsor instead of the underlying pools or assets, then that commercial paper generally should not be considered a re-securitisation exposure.
(65)
The provisions on prudent valuation for the trading book should apply to all instruments measured at fair value, whether in the trading book or non- trading book of institutions. It should be clarified that, where the application of prudent valuation would lead to a lower carrying value than actually recognised in the accounting, the absolute value of the difference should be deducted from own funds.
(66)
Institutions should have a choice whether to apply a capital requirement to or deduct from Common Equity Tier 1 items those securitisation positions that receive a 1 250 % risk weight under this Regulation, irrespective of whether the positions are in the trading or the non-trading book.
(67)
Originator or sponsor institutions should not be able to circumvent the prohibition of implicit support by using their trading books in order to provide such support.
(68)
Without prejudice to the disclosures explicitly required by this Regulation, the aim of the disclosure requirements should be to provide market participants with accurate and comprehensive information regarding the risk profile of individual institutions. Institutions should therefore be required to disclose additional information not explicitly listed in this Regulation where such disclosure is necessary to meet that aim. At the same time, competent authorities should pay appropriate attention to cases where they suspect that information is regarded as proprietary or confidential by an institution in order to avoid disclosure of such information.
(69)
Where an external credit assessment for a securitisation position incorporates the effect of credit protection provided by the investing institution itself, the institution should not be able to benefit from the lower risk weight resulting from that protection. The securitisation position should not be deducted from capital if there are other ways to determine a risk weight in line with the actual risk of the position which does not take that credit protection into account.
(70)
Given their recent weak performance, the standards for internal models to calculate market risk capital requirements should be strengthened. In particular, their capture of risks should be completed regarding credit risks in the trading book. Furthermore, capital charges should include a component adequate to stress conditions to strengthen capital requirements in view of deteriorating market conditions and in order to reduce the potential for pro-cyclicality. Institutions should also carry out reverse stress tests to examine what scenarios could challenge the viability of the institution unless they can prove that such a test is dispensable. Given the recent particular difficulties of treating securitisation positions using approaches based on internal models, the recognition of institutions' modelling of securitisation risks to calculate capital requirements in the trading book should be limited and a standardised capital charge for securitisation positions in the trading book should be required by default.
(71)
This Regulation lays down limited exceptions for certain correlation trading activities, in accordance with which an institution may be permitted by its supervisor to calculate a comprehensive risk capital charge subject to strict requirements. In such cases the institution should be required to subject those activities to a capital charge equal to the higher of the capital charge in accordance with that internally developed approach and 8 % of the capital charge for specific risk in accordance with the standardised measurement method. It should not be required to subject those exposures to the incremental risk charge but they should be incorporated into both the value-at-risk measures and the stressed value-at-risk measures.
(72)
In light of the nature and magnitude of unexpected losses experienced by institutions during the financial and economic crisis, it is necessary to improve further the quality and harmonisation of own funds that institutions are required to hold. This should include the introduction of a new definition of the core elements of capital available to absorb unexpected losses as they arise, enhancements to the definition of hybrid capital and uniform prudential adjustments to own funds. It is also necessary to raise significantly the level of own funds, including new capital ratios focusing on the core elements of own funds available to absorb losses as they arise. It is expected that institutions whose shares are admitted to trading on a regulated market should meet their capital requirements regarding the core elements of capital with such shares that meet a strict set of criteria for the core capital instruments and the disclosed reserves of the institution only. In order to adequately take into account the diversity of legal forms institutions within the Union are operating under, the strict set of criteria for the core capital instruments should ensure that core capital instruments for institutions whose shares are not admitted to trading on a regulated market are of the highest quality. This should not prevent institutions from paying, on shares that have differentiated or no voting rights, distributions that are a multiple of those paid on shares which have relatively higher levels of voting rights, provided that, irrespective of the level of voting rights, the strict criteria for Common Equity Tier 1 instruments are met, including those relating to the flexibility of payments, and provided that where a distribution is paid it is to be paid on all shares issued by the institution concerned.
(73)
Trade finance exposures are diverse in nature but share characteristics such as being small in value and short in duration and having an identifiable source of repayment. They are underpinned by movements of goods and services that support the real economy and in most cases help small companies in their day-to-day needs, thereby creating economic growth and job opportunities. Inflows and outflows are usually matched and liquidity risk is therefore limited.
(74)
It is appropriate that EBA keeps an up-to-date list of all of the forms of capital instruments in each Member State that qualify as Common Equity Tier 1 instruments. EBA should remove from that list non-State aid instruments issued after the date of entry into force of this Regulation not meeting the criteria specified in this Regulation and should publicly announce such removal. Where instruments removed by EBA from the list continue to be recognised after EBA's announcement, EBA should fully exercise its powers, in particular those conferred by Article 17 of Regulation (EU) No 1093/2010 concerning breaches of Union law. It is recalled that a three-step mechanism applies for a proportionate response to instances of incorrect or insufficient application of Union law, whereby, as a first step, EBA is empowered to investigate alleged incorrect or insufficient application of Union law obligations by national authorities in their supervisory practice, concluded by a recommendation. Second, where the competent national authority does not follow the recommendation, the Commission is empowered to issue a formal opinion taking into account the EBA's recommendation, requiring the competent authority to take the actions necessary to ensure compliance with Union law. Third, to overcome exceptional situations of persistent inaction by the competent authority concerned, the EBA is empowered, as a last resort, to adopt decisions addressed to individual financial institutions. Moreover, it is recalled that, under Article 258 TFEU, where the Commission considers that a Member State has failed to fulfil an obligation under the Treaties, it has the power to bring the matter before the Court of Justice of the European Union.
(75)
This Regulation should not affect the ability of competent authorities to maintain pre-approval processes regarding the contracts governing Additional Tier 1 and Tier 2 capital instruments. In those cases such capital instruments should only be computed towards the institution's Additional Tier 1 capital or Tier 2 capital once they have successfully completed these approval processes.
(76)
For the purposes of strengthening market discipline and enhancing financial stability it is necessary to introduce more detailed requirements for disclosure of the form and nature of regulatory capital and prudential adjustments made in order to ensure that investors and depositors are sufficiently well informed about the solvency of institutions.
(77)
It is further necessary for competent authorities to have knowledge of the level, at least in aggregate terms, of repurchase agreements, securities lending and all forms of encumbrance of assets. Such information should be reported to the competent authorities. For the purposes of strengthening market discipline, there should be more detailed requirements for disclosure of repurchase agreements and secured funding.
(78)
The new definition of capital and regulatory capital requirements should be introduced in a manner that takes account of the fact that there are different national starting points and circumstances, with initial variance around the new standards reducing over the transition period. In order to ensure the appropriate continuity in the level of own funds, instruments issued within the context of a recapitalisation measure pursuant to State aid rules and issued prior to the date of application of this Regulation will be grandfathered for the extent of the transition period. Reliance on State aid should be reduced as much as possible in the future. However, to the extent that State aid proves necessary in certain situations, this Regulation should provide for a framework to deal with such situations. In particular, this Regulation should specify what should be the treatment for own funds instruments issued within the context of a recapitalisation measure pursuant to State aid rules. The possibility for institutions to benefit from such treatment should be subject to strict conditions. Furthermore, to the extent that such treatment allows for deviations from the new criteria on the quality of own funds instruments those deviations should be limited to the largest extent possible. The treatment for existing capital instruments issued within the context of a recapitalisation measure pursuant to State aid- rules, should clearly distinguish between those capital instruments that comply with the requirements of this Regulation and those that do not. Appropriate transitional provisions for the latter case should therefore be laid down in this Regulation.
(79)
Directive 2006/48/EC required credit institutions to provide own funds that are at least equal to specified minimum amounts until 31 December 2011. In the light of the continuing effects of the financial crisis in the banking sector and the extension of the transitional arrangements for capital requirements adopted by the BCBS, it is appropriate to reintroduce a lower limit for a limited period of time until sufficient amounts of own funds have been established in accordance with the transitional arrangements for own funds provided for in this Regulation that will be progressively phased in from the date of application of this Regulation to 2019.
(80)
For groups which include significant banking or investment business and insurance business, Directive 2002/87/EC of the European Parliament and of the Council of 16 December 2002 on the supplementary supervision of credit institutions, insurance undertakings and investment firms in a financial conglomerate (13), provides specific rules to address such ‧double counting‧ of capital. Directive 2002/87/EC is based on internationally agreed principles for dealing with risk across sectors. This Regulation strengthens the way those financial conglomerates rules shall apply to bank and investment firm groups, ensuring their robust and consistent application. Any further changes that are necessary will be addressed in the review of Directive 2002/87/EC, which is expected in 2015.
(81)
The financial crisis highlighted that institutions greatly underestimated the level of counterparty credit risk associated with over-the-counter (OTC) derivatives. This prompted the G-20, in September 2009, to call for more OTC derivatives to be cleared through a central counterparty (CCP). Furthermore, they asked for those OTC derivatives that could not be cleared centrally to be subject to higher own funds requirements in order to properly reflect the higher risks associated with them.
(82)
Following the G-20 call, the BCBS, as part of the Basel III framework, materially changed the counterparty credit risk regime. The Basel III framework is expected to significantly increase the own fund requirements associated with institutions' OTC derivatives and securities financing transactions and to create important incentives for institutions to use CCPs. The Basel III framework is also expected to provide further incentives to strengthen the risk management of counterparty credit exposures and to revise the current regime for the treatment of counterparty credit risk exposures to CCPs.
(83)
Institutions should hold additional own funds due to credit valuation adjustment risk arising from OTC derivatives. Institutions should also apply a higher asset value correlation in the calculation of the own fund requirements for counterparty credit risk exposures arising from OTC derivatives and securities-financing transactions to certain financial institutions. Institutions should also be required to considerably improve measurement and management of counterparty credit risk by better addressing wrong-way risk, highly leveraged counterparties and collateral, accompanied by the corresponding enhancements in the areas of back-testing and stress testing.
(84)
Trade exposures to CCPs usually benefit from the multilateral netting and loss-sharing mechanism provided by CCPs. As a consequence, they involve a very low counterparty credit risk and should therefore be subject to a very low own funds requirement. At the same time, this requirement should be positive in order to ensure that institutions track and monitor their exposures to CCPs as part of good risk management and to reflect that even trade exposures to CCPs are not risk-free.
(85)
A CCP's default fund is a mechanism that allows the sharing (mutualisation) of losses among the CCP's clearing members. It is used where the losses incurred by the CCP following the default of a clearing member are greater than the margins and default fund contributions provided by that clearing member and any other defence the CCP may use before recurring to the default fund contributions of the remaining clearing members. In view of this, the risk of loss associated with exposures from default fund contributions is higher than that associated with trade exposures. Therefore, this type of exposures should be subject to a higher own funds requirement.
(86)
The "hypothetical capital" of a CCP should be a variable needed to determine the own funds requirement for a clearing member's exposures from its contributions to a CCP's default fund. It should not be understood as anything else. In particular, it should not be understood as the amount of capital that a CCP is required to hold by its competent authority.
(87)
The review of the treatment of counterparty credit risk, and in particular putting in place higher own funds requirements for bilateral derivative contracts in order to reflect the higher risk that such contracts pose to the financial system, forms an integral part of the Commission's efforts to ensure efficient, safe and sound derivatives markets. Consequently, this Regulation complements Regulation (EU) No 648/2012 of the European Parliament and of the Council of 4 July 2012 on OTC derivatives, central counterparties and trade repositories (14).
(88)
The Commission should review the relevant exemptions for large exposures by 31 December 2015. Pending the outcome of that review, Member States should continue being allowed to decide on the exemption of certain large exposures from those rules for a sufficiently long transitional period. Building on the work done in the context of the preparation and negotiation of Directive 2009/111/EC of the European Parliament and of the Council of 16 September 2009 amending Directives 2006/48/EC, 2006/49/EC and 2007/64/EC as regards banks affiliated to central institutions, certain own funds items, large exposures, supervisory arrangements, and crisis management (15) and taking into account international and Union developments on those issues, the Commission should review whether those exemptions should continue to be applied in a discretionary or in a more general way and on whether the risks related to those exposures are addressed by other effective means laid down in this Regulation.
(89)
In order to ensure that exemptions of exposures by competent authorities do not jeopardise the coherence of the uniform rules established by this Regulation on a permanent basis, after a transitional period, and in the absence of any outcome of that review, the competent authorities should consult EBA on whether or not it is appropriate to continue making use of the possibility to exempt certain exposures.
(90)
The years preceding the financial crisis were characterised by an excessive build up in institutions' exposures in relation to their own funds (leverage). During the financial crisis, losses and the shortage of funding forced institutions to reduce significantly their leverage over a short period of time. This amplified downward pressures on asset prices, causing further losses for institutions which in turn led to further declines in their own funds. The ultimate results of this negative spiral were a reduction in the availability of credit to the real economy and a deeper and longer crisis.
(91)
Risk-based own funds requirements are essential to ensure sufficient own funds to cover unexpected losses. However, the crisis has shown that those requirements alone are not sufficient to prevent institutions from taking on excessive and unsustainable leverage risk.
(92)
In September 2009, the G-20 leaders committed to developing internationally-agreed rules to discourage an excessive leverage. To that end, they supported the introduction of a leverage ratio as a supplementary measure to the Basel II framework.
(93)
In December 2010, the BCBS published guidelines defining the methodology for calculating the leverage ratio. Those rules provide for an observation period that will run from 1 January 2013 until 1 January 2017 during which the leverage ratio, its components and its behaviour relative to the risk-based requirement will be monitored. Based on the results of the observation period the BCBS intends to make any final adjustments to the definition and calibration of the leverage ratio in the first half of 2017, with a view to migrating to a binding requirement on 1 January 2018 based on appropriate review and calibration. The BCBS guidelines also provide for disclosure of the leverage ratio and its components starting from 1 January 2015.
(94)
A leverage ratio is a new regulatory and supervisory tool for the Union. In line with international agreements, it should be introduced first as an additional feature that can be applied on individual institutions at the discretion of supervisory authorities. Reporting obligations for institutions would allow appropriate review and calibration, with a view to migrating to a binding measure in 2018.
(95)
When reviewing the impact of the leverage ratio on different business models, particular attention should be paid to business models which are considered to entail low risk, such as mortgage lending and specialised lending with regional governments, local authorities or public sector entities. EBA, on the basis of data received and the findings of the supervisory review during an observation period, should in cooperation with competent authorities develop a classification of business models and risks. Based on appropriate analysis, and also taking into account historical data or stress scenarios, there should be an assessment of the appropriate levels of the leverage ratio that safeguard the resilience of the respective business models and whether the levels of the leverage ratio should be set as thresholds or ranges. After the observation period and the calibration of the respective levels of the leverage ratio, and on the basis of the assessment, EBA can publish an appropriate statistical review, including averages and standard deviations, of the leverage ratio. After adoption of the leverage ratio requirements, EBA should publish an appropriate statistical review, including averages and standard deviations, of the leverage ratio in relation to the identified categories of institutions.
(96)
Institutions should monitor the level and changes in the leverage ratio as well as leverage risk as part of the internal capital adequacy assessment process (ICAAP). Such monitoring should be included in the supervisory review process. In particular, after the entry into force of the leverage ratio requirements, competent authorities should monitor the developments in the business model and corresponding risk profile in order to ensure up to date and proper classification of institutions.
(97)
Good governance structures, transparency and disclosure are essential for sound remuneration policies. In order to ensure adequate transparency to the market of their remuneration structures and the associated risk, institutions should disclose detailed information on their remuneration policies, practices and, for reasons of confidentiality, aggregated amounts for those members of staff whose professional activities have a material impact on the risk profile of the institution. That information should be made available to all stakeholders. Those particular requirements should be without prejudice to more general disclosure requirements concerning remuneration policies applicable horizontally across sectors. Moreover, Member States should be allowed to require institutions to make available more detailed information on remuneration.
(98)
The recognition of a credit rating agency as an external credit assessment institution (ECAI) should not increase the foreclosure of a market already dominated by three main undertakings. EBA and ESCB central banks, without making the process easier or less demanding, should provide for the recognition of more credit rating agencies as ECAIs as a way to open the market to other undertakings.
(99)
Directive 95/46/EC of the European Parliament and of the Council of 24 October 1995 on the protection of individuals with regard to the processing of personal data and on the free movement of such data (16) and Regulation (EC) No 45/2001 of the European Parliament and of the Council of 18 December 2000 on the protection of individuals with regard to the processing of personal data by the Community institutions and bodies and on the free movement of such data (17), should be fully applicable to the processing of personal data for the purposes of this Regulation.
(100)
Institutions should hold a diversified buffer of liquid assets that they can use to cover liquidity needs in a short term liquidity stress. As it is not possible to know ex ante with certainty which specific assets within each asset class might be subject to shocks ex post, it is appropriate to promote a diversified and high-quality liquidity buffer consisting of different asset categories. A concentration of assets and overreliance on market liquidity creates systemic risk to the financial sector and should be avoided. A broad set of quality assets should therefore be taken into consideration during an initial observation period which will be used for the development of a definition of a liquidity coverage requirement. When making a uniform definition of liquid assets at least government bonds, and covered bonds traded on transparent markets with an ongoing turnover would be expected to be considered assets of extremely high liquidity and credit quality. It would also be appropriate that assets corresponding to Article 416(1)(a) to (c) should be included in the buffer without limitations. When institutions use the liquidity stock, they should put in place a plan to restore their holdings of liquid assets and competent authorities should ensure the adequacy of the plan and its implementation.
(101)
The stock of liquid assets should be available at any time to meet the liquidity outflows. The level of liquidity needs in a short term liquidity stress should be determined in a standardised manner so as to ensure a uniform soundness standard and a level playing field. It should be ensured that such a standardised determination has no unintended consequences for financial markets, credit extension and economic growth, also taking into account different business and investment models and funding environments of institutions across the Union. To this end, the liquidity coverage requirement should be subject to an observation period. Based on the observations and supported by reports from EBA, the Commission should be empowered to adopt a delegated act to introduce in a timely manner a detailed and harmonised liquidity coverage requirement for the Union. In order to ensure global harmonisation in the area of regulation of liquidity any delegated act to introduce the liquidity coverage requirement should be comparable to the liquidity coverage ratio set out in the final international framework for liquidity risk measurement, standards and monitoring of the BCBS taking into account Union and national specificities.
(102)
To that end, during the observation period, EBA should review and assess, inter alia the appropriateness of a threshold of 60 % on level 1 liquid assets, a cap of 75 % of inflows to outflows and the phase-in of the liquidity coverage requirement from 60 % from 1 January 2015 increasing on a graduated basis to 100 %. When assessing and reporting on the uniform definitions of the stock of liquid assets, EBA should have regard to the BCBS definition of high quality liquid assets (HQLA) for the basis of its analysis, taking Union and national specificities into account. While EBA should identify those currencies where the needs of institutions established in the Union for liquid assets exceeds the availability of those liquid assets in that currency, EBA should also annually examine whether derogations, including those identified in this Regulation, should be applied. In addition, EBA should assess annually whether in relation to any such derogation as well as derogations already identified in this Regulation, any additional conditions should be attached to their use by institutions established in the Union or whether existing conditions should be revised. EBA should submit the results of its analysis in an annual report to the Commission.
(103)
With a view to increasing efficiency and reducing the administrative burden, EBA should set up a coherent reporting framework on the basis of a harmonised set of standards for liquidity requirements that should be applied across the Union. To this end, EBA should develop uniform reporting formats and IT solutions that take into account the provisions of this Regulation and Directive 2013/36/EU. Until the date of application of the full liquidity requirements, institutions should continue to meet their national reporting requirements.
(104)
EBA, in cooperation with the ESRB, should issue guidance on the principles for use of liquid stock in a stress situation.
(105)
It should not be taken for granted that institutions will receive liquidity support from other institutions belonging to the same group when they experience difficulties in meeting their payment obligations. However, subject to stringent conditions and the individual agreement of all competent authorities involved, competent authorities should be able to waive the application of the liquidity requirement for individual institutions and subject those institutions to a consolidated requirement, in order to allow them to manage their liquidity centrally at group or sub-group level.
(106)
In the same vein, where no waiver is granted, liquidity flows between two institutions belonging to the same group and which are subject to consolidated supervision, should, when the liquidity requirement becomes a binding measure, receive preferential inflow and outflow rates only in those cases where all the necessary safeguards are in place. Such specific preferential treatments should be narrowly defined and linked to the fulfilment of a number of stringent and objective conditions. The specific treatment applicable to a given intragroup flow should be obtained through a methodology using objective criteria and parameters in order to determine specific levels of inflows and outflows between the institution and the counterparty. Based on the observations and supported by the EBA report, the Commission should, as appropriate and as part of the delegated act which it adopts pursuant to this Regulation to specify the liquidity coverage requirement, be empowered to adopt delegated acts to lay down those specific intragroup treatments, the methodology and the objective criteria to which they are linked as well as joint decision modalities for the assessment of those criteria.
(107)
Bonds issued by the National Asset Management Agency (NAMA) in Ireland are of particular importance to the Irish banking recovery and their issue has been granted prior approval by the Member States, and approved as a State aid by the Commission as a support measure introduced to remove impaired assets from the balance sheets of certain credit institutions. The issuance of such bonds, a transitional measure supported by the Commission and the ECB, is an integral part in the restructuring of the Irish banking system. Such bonds are guaranteed by the Irish government and are eligible collateral with monetary authorities. The Commission should address specific grandfathering mechanisms of transferable assets issued or guaranteed by entities with Union State aid approval, as part of the delegated act which it adopts pursuant to this Regulation to specify the liquidity coverage requirement. In that regard the Commission should take into account the fact that institutions calculating the liquidity coverage requirements in accordance with this Regulation should be permitted to include NAMA senior bonds as assets of extremely high liquidity and credit quality until December 2019.
(108)
Similarly, the bonds issued by the Spanish Asset Management Company are of particular importance to the Spanish banking recovery and are a transitional measure supported by the Commission and the ECB, as an integral part in the restructuring of the Spanish banking system. Since their issuance is provided for in the Memorandum of Understanding on Financial Sector Policy Conditionality signed by the Commission and the Spanish Authorities on 23 July 2012, and the transfer of assets requires approval by the Commission as a State aid measure introduced to remove impaired assets from the balance sheets of certain credit institutions, and to the extent they are guaranteed by the Spanish government and are eligible collateral with monetary authorities. The Commission should address specific grandfathering mechanisms of transferable assets issued or guaranteed by entities with Union State aid approval as part of the delegated act which it adopts pursuant to this Regulation to specify the liquidity coverage requirement. In that regard the Commission should take into account the fact that institutions calculating the liquidity coverage requirements in accordance with this Regulation should be permitted to include Spanish Asset Management Company senior bonds as assets of extremely high liquidity and credit quality until at least December 2023.
(109)
On the basis of the reports which EBA is required to submit and when preparing the proposal for a delegated act on liquidity requirements, the Commission should also consider if senior bonds issued by legal entities similar to NAMA in Ireland or the Spanish Asset Management Company, established for the same purpose and of particular importance for bank recovery in any other Member State, should be granted such treatment, to the extent they are guaranteed by the central government of the relevant Member State and are eligible collateral with monetary authorities.
(110)
In developing draft regulatory technical standards to determine methods for the measurement of additional outflow, EBA should consider a historical look back standardised approach as a method of such measurement.
(111)
Pending the introduction of the net stable funding ratio (NSFR) as a binding minimum standard, institutions should observe a general funding obligation. The general funding obligation should not be a ratio requirement. If, pending the introduction of the NSFR, a stable funding ratio is introduced as a minimum standard by way of a national provision, institutions should comply with this minimum standard accordingly.
(112)
Apart from short-term liquidity needs, institutions should also adopt funding structures that are stable over a longer term horizon. In December 2010, the BCBS agreed that the NSFR will move to a minimum standard by 1 January 2018 and that the BCBS will put in place rigorous reporting processes to monitor the ratio during a transition period and will continue to review the implications of these standards for financial markets, credit extension and economic growth, addressing unintended consequences as necessary. The BCBS thus agreed that the NSFR will be subject to an observation period and will include a review clause. In that context, EBA should, based on reporting required by this Regulation, evaluate how a stable funding requirement should be designed. Based on this evaluation, the Commission should report to the European Parliament and the Council together with any appropriate proposals in order to introduce such a requirement by 2018.
(113)
Weaknesses in corporate governance in a number of institutions have contributed to excessive and imprudent risk-taking in the banking sector which led to the failure of individual institutions and systemic problems.
(114)
In order to facilitate the monitoring of institutions' corporate governance practices and improve market discipline, institutions should publicly disclose their corporate governance arrangements. Their management bodies should approve and publicly disclose a statement providing assurance to the public that these arrangements are adequate and efficient.
(115)
In order to take account of the diversity of business models of institutions in the internal market certain long-term structural requirements such as the NSFR and the leverage ratio should be examined closely with a view of promoting a variety of sound banking structures which have been and should continue to of service to the Union's economy.
(116)
For the continuous provision of financial services to households and firms a stable funding structure is necessary. Long-term funding flows in bank-based financial systems in many Member States may generally possess different characteristics than those found in other international markets. In addition, specific funding structures may have developed in Member States to provide stable financing for long-term investment, including decentralised banking structures to channel liquidity or specialised mortgage securities which trade on highly liquid markets or are a welcome investment for long-term investors. Those structural factors should be carefully considered. It is essential to that purpose that, once international standards are finalised, EBA and the ESRB, based on reporting required by this Regulation, evaluate how a stable funding requirement should be designed fully taking into account the diversity of funding structures in the banking market in the Union.
(117)
In order to ensure progressive convergence between the level of own funds and the prudential adjustments applied to the definition of own funds across the Union and to the definition of own funds laid down in this Regulation during a transition period, the phasing in of the own funds requirements of this Regulation should occur gradually. It is vital to ensure that this phasing in is consistent with the recent enhancements made by Member States to the required levels of own funds and to the definition of own funds in place in the Member States. To that end, during the transition period the competent authorities should determine within defined lower and upper limits how rapidly to introduce the required level of own funds and prudential adjustments laid down in this Regulation.
(118)
In order to facilitate smooth transition from divergent prudential adjustments currently applied in Member States to the set of prudential adjustments laid down in this Regulation, competent authorities should be able during a transition period to continue to require institutions, to a limited extent, to make prudential adjustments to own funds that are a derogation from this Regulation.
(119)
In order to ensure that institutions have sufficient time to meet the new required levels and definition of own funds, certain capital instruments that do not comply with the definition of own funds laid down in this Regulation should be phased out between 1 January 2013 and 31 December 2021. In addition, certain state-injected instruments should be recognised fully in own funds for a limited period. Furthermore, share premium accounts related to items that qualified as own funds under national transposition measures for Directive 2006/48/EC should under certain circumstances qualify as Common Equity Tier 1.
(120)
In order to ensure progressive convergence towards uniform rules on disclosure by institutions to provide market participants with accurate and comprehensive information regarding the risk profile of individual institutions, disclosure requirements should be phased in gradually.
(121)
In order to take account of market developments and experience in the application of this Regulation, the Commission should be required to submit reports to the European Parliament and to the Council, together with legislative proposals, where appropriate, on the possible effect of capital requirements on the economic cycle of minimum, own funds requirements for exposures in the form of covered bonds, large exposures, liquidity requirements, leverage, exposures to transferred credit risk, counterparty credit risk and the original exposure method, retail exposures, on the definition of eligible capital, and the level of application of this Regulation.
(122)
The primary purpose of the legal framework for credit institutions should be to ensure the operation of vital services to the real economy while limiting the risk of moral hazard. The structural separation of retail and investment banking activities within a banking group could be one of the key tools to support this objective. No provision in the current regulatory framework should therefore prevent the introduction of measures to effect such a separation. The Commission should be required to analyse the issue of structural separation in the Union and submit a report, together with legislative proposals, if appropriate, to the European Parliament and the Council.
(123)
Similarly, with a view to protecting depositors and preserving financial stability, Member States should also be permitted to adopt structural measures that require credit institutions authorised in that Member State to reduce their exposures to different legal entities depending on their activities, irrespective of where those activities are located. However, because such measures could have a negative impact by fragmenting the internal market, they should only be approved subject to strict conditions pending the entry into force of a future legal act explicitly harmonising such measures.
(124)
In order to specify the requirements set out in this Regulation, the power to adopt acts in accordance with Article 290 TFEU should be delegated to the Commission in respect of technical adjustments to this Regulation to clarify definitions to ensure uniform application of this Regulation or to take account of developments on financial markets, to align terminology on, and frame definitions in accordance with, subsequent relevant acts, to adjust the provisions of this Regulation on own funds to reflect developments in accounting standards or Union law, or with regard to the convergence of supervisory practices, to expand the lists of exposure classes for the purposes of the Standardised Approach or the IRB Approach to take account of developments on financial markets, to adjust certain amounts relevant to those exposure classes to take into account the effects of inflation; to adjust the list and classification of off- balance sheet items and to adjust specific provisions and technical criteria on the treatment of counterparty credit risk, the Standardised Approach and the IRB Approach, credit risk mitigation, securitisation, operational risk, market risk, liquidity, leverage and disclosure in order to take account of developments on financial markets or in accounting standards or Union law, or with regard to the convergence of supervisory practices and risk measurement and to take account of the outcome of the review of various matters relating to the scope of Directive 2004/39/EC.
(125)
The power to adopt acts in accordance with Article 290 TFEU should also be delegated to the Commission in respect of prescribing a temporary reduction in the level of own funds or risk weights specified under this Regulation in order to take account of specific circumstances, to clarify the exemption of certain exposures from the application of provisions of this Regulation on large exposures, to specify amounts relevant to the calculation of capital requirements for the trading book to take account of developments in the economic and monetary field, to adjust the categories of investment firms eligible for certain derogations to required levels of own funds to take account of developments on financial markets, to clarify the requirement that investment firms hold own funds equivalent to one quarter of their fixed overheads of the preceding year to ensure uniform application of this Regulation, to determine the elements of own funds from which deductions of an institution's holdings of the instruments of relevant entities should be made, to introduce additional transitional provisions relating to the treatment of actuarial gains and losses in measuring defined benefit pension liabilities of institutions. It is of particular importance that the Commission carry out appropriate consultations during its preparatory work, including at expert level. The Commission, when preparing and drawing up delegated acts, should ensure a simultaneous, timely and appropriate transmission of relevant documents to the European Parliament and to the Council.
(126)
In accordance with Declaration No 39 on Article 290 TFEU, the Commission should continue to consult experts appointed by the Member States in the preparation of draft delegated acts in the financial services area, in accordance with its established practice.
(127)
Technical standards in financial services should ensure harmonisation, uniform conditions and adequate protection of depositors, investors and consumers across the Union. As a body with highly specialised expertise, it would be efficient and appropriate to entrust EBA with the elaboration of draft regulatory and implementing technical standards which do not involve policy choices, for submission to the Commission. EBA should ensure efficient administrative and reporting processes when drafting technical standards. The reporting formats should be proportionate to the nature, scale and complexity of the activities of the institutions.
(128)
The Commission should adopt draft regulatory technical standards developed by EBA in the areas of mutuals, cooperative societies, savings institutions or similar institutions, certain own funds instruments, prudential adjustments, deductions from own funds, additional own funds instruments, minority interests, services ancillary to banking, the treatment of credit risk adjustment, probability of default, loss given default, approaches to risk-weighting of assets, convergence of supervisory practices, liquidity, and transitional arrangements for own funds, by means of delegated acts pursuant to Article 290 TFEU and in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1093/2010. It is of particular importance that the Commission carry out appropriate consultations during its preparatory work, including at expert level. The Commission and EBA should ensure that those standards and requirements can be applied by all institutions concerned in a manner that is proportionate to the nature, scale and complexity of those institutions and their activities.
(129)
The implementation of some delegated acts provided for in this Regulation, such as the delegated act concerning the liquidity coverage requirement, may potentially have a substantial impact on supervised institutions and the real economy. The Commission should ensure that the European Parliament and the Council are always well informed about relevant developments at international level and current thinking within the Commission well before the publication of delegated acts.
(130)
The Commission should also be empowered to adopt implementing technical standards developed by EBA with regard to consolidation, joint decisions, reporting, disclosure, exposures secured by mortgages, risk assessment, approaches to risk-weighting of assets, risk-weights and specification of certain exposures, the treatment of options and warrants, positions in equity instruments and foreign exchange, the use of internal models, leverage, and off-balance sheet items by means of implementing acts pursuant to Article 291 TFEU and in accordance with Article 15 of Regulation (EU) No 1093/2010.
(131)
Given the detail and number of regulatory technical standards that are to be adopted pursuant to this Regulation, where the Commission adopts a regulatory technical standard which is the same as the draft regulatory technical standard submitted by EBA, the period within which the European Parliament or the Council may object to a regulatory technical standard, should, where appropriate, be further extended by one month. Moreover, the Commission should aim to adopt the regulatory technical standards in good time to permit the European Parliament and the Council to exercise full scrutiny, taking account of the volume and complexity of regulatory technical standards and the details of the European Parliament's and the Council's rules of procedure, calendar of work and composition.
(132)
In order to ensure a high degree of transparency, EBA should launch consultations relating to the draft technical standards referred to in this Regulation. EBA and the Commission should start preparing their reports on liquidity requirements and leverage, as provided for in this Regulation, as soon as possible.
(133)
In order to ensure uniform conditions for the implementation of this Regulation, implementing powers should be conferred on the Commission. Those powers should be exercised in accordance with Regulation (EU) No 182/2011 of the European Parliament and of the Council of 16 February 2011 laying down the rules and general principles concerning mechanisms for control by the Member States of the Commission's exercise of implementing powers (18).
(134)
In accordance with Article 345 TFEU, which provides that the Treaties are in no way to prejudice the rules in Member States governing the system of property ownership, this Regulation neither favours nor discriminates against types of ownership which are within its scope.
(135)
The European Data Protection Supervisor has been consulted in accordance with Article 28(2) of Regulation (EC) No 45/2001 and has adopted an opinion (19).
(136)
Regulation (EU) No 648/2012 should be amended accordingly,
HAVE ADOPTED THIS REGULATION:
PART ONE
GENERAL PROVISIONS
TITLE I
SUBJECT MATTER, SCOPE AND DEFINITIONS
Article 1
Scope
This Regulation lays down uniform rules concerning general prudential requirements that institutions supervised under Directive 2013/36/EU shall comply with in relation to the following items:
(a)
own funds requirements relating to entirely quantifiable, uniform and standardised elements of credit risk, market risk, operational risk and settlement risk;
(b)
requirements limiting large exposures;
(c)
after the delegated act referred to in Article 460 has entered into force, liquidity requirements relating to entirely quantifiable, uniform and standardised elements of liquidity risk;
(d)
reporting requirements related to points (a), (b) and (c) and to leverage;
(e)
public disclosure requirements.
This Regulation does not govern publication requirements for competent authorities in the field of prudential regulation and supervision of institutions as set out in Directive 2013/36/EU.
Article 2
Supervisory powers
For the purposes of ensuring compliance with this Regulation, competent authorities shall have the powers and shall follow the procedures set out in Directive 2013/36/EU.
Article 3
Application of stricter requirements by institutions
This Regulation shall not prevent institutions from holding own funds and their components in excess of, or applying measures that are stricter than those required by this Regulation.
Article 4
Definitions
1. For the purposes of this Regulation, the following definitions shall apply:
(1)
‧credit institution‧ means an undertaking the business of which is to take deposits or other repayable funds from the public and to grant credits for its own account;
(2)
‧investment firm‧ means a person as defined in point (1) of Article 4(1) of Directive 2004/39/EC, which is subject to the requirements imposed by that Directive, excluding the following:
(a)
credit institutions;
(b)
local firms;
(c)
firms which are not authorised to provide the ancillary service referred to in point (1) of Section B of Annex I to Directive 2004/39/EC, which provide only one or more of the investment services and activities listed in points 1, 2, 4 and 5 of Section A of Annex I to that Directive, and which are not permitted to hold money or securities belonging to their clients and which for that reason may not at any time place themselves in debt with those clients;
(3)
"institution" means a credit institution or an investment firm;.
(4)
‧local firm‧ means a firm dealing for its own account on markets in financial futures or options or other derivatives and on cash markets for the sole purpose of hedging positions on derivatives markets, or dealing for the accounts of other members of those markets and being guaranteed by clearing members of the same markets, where responsibility for ensuring the performance of contracts entered into by such a firm is assumed by clearing members of the same markets;
(5)
‧insurance undertaking‧ means insurance undertaking as defined in point (1) of Article 13 of Directive 2009/138/EC of the European Parliament and of the Council of 25 November 2009 on the taking-up and pursuit of the business of Insurance and Reinsurance (Solvency II) (20);
(6)
‧reinsurance undertaking‧ means reinsurance undertaking as defined in point (4) of Article 13 of Directive 2009/138/EC;
(7)
‧collective investment undertaking‧ or ‧CIU‧ means a UCITS as defined in Article 1(2) of Directive 2009/65/EC of the European Parliament and of the Council of 13 July 2009 on the coordination of laws, regulations and administrative provisions relating to undertakings for collective investment in transferable securities (UCITS) (21), including, unless otherwise provided, third-country entities which carry out similar activities, which are subject to supervision pursuant to Union law or to the law of a third country which applies supervisory and regulatory requirements at least equivalent to those applied in the Union, an AIF as defined in Article 4(1)(a) of Directive 2011/61/EU of the European Parliament and of the Council of 8 June 2011 on Alternative Investment Fund Managers (22), or a non-EU AIF as defined in Article 4(1)(aa) of that Directive;
(8)
‧public sector entity‧ means a non-commercial administrative body responsible to central governments, regional governments or local authorities, or to authorities that exercise the same responsibilities as regional governments and local authorities, or a non-commercial undertaking that is owned by or set up and sponsored by central governments, regional governments or local authorities, and that has explicit guarantee arrangements, and may include self-administered bodies governed by law that are under public supervision;
(9)
‧management body‧ means management body as defined in point (7) of Article 3(1) of Directive 2013/36/EU;
(10)
‧senior management‧ means senior management as defined in point (9) of Article 3(1) of Directive 2013/36/EU;
(11)
"systemic risk" means systemic risk as defined in point (10) of Article 3(1) of Directive 2013/36/EU;
(12)
"model risk" means model risk as defined in point (11) of Article 3(1) of Directive 2013/36/EU;
(13)
‧originator‧ means an entity which:
(a)
itself or through related entities, directly or indirectly, was involved in the original agreement which created the obligations or potential obligations of the debtor or potential debtor giving rise to the exposure being securitised; or
(b)
purchases a third party's exposures for its own account and then securitises them;
(14)
‧sponsor‧ means an institution other than an originator institution that establishes and manages an asset-backed commercial paper programme or other securitisation scheme that purchases exposures from third-party entities;
(15)
‧parent undertaking‧ means:
(a)
a parent undertaking within the meaning of Articles 1 and 2 of Directive 83/349/EEC;
(b)
for the purposes of Section II of Chapters 3 and 4 of Title VII and Title VIII of Directive 2013/36/EU and Part Five of this Regulation, a parent undertaking within the meaning of Article 1(1) of Directive 83/349/EEC and any undertaking which effectively exercises a dominant influence over another undertaking;
(16)
‧subsidiary‧ means:
(a)
a subsidiary undertaking within the meaning of Articles 1 and 2 of Directive 83/349/EEC;
(b)
a subsidiary undertaking within the meaning of Article 1(1) of Directive 83/349/EEC and any undertaking over which a parent undertaking effectively exercises a dominant influence.
Subsidiaries of subsidiaries shall also be considered to be subsidiaries of the undertaking that is their original parent undertaking;
(17)
‧branch‧ means a place of business which forms a legally dependent part of an institution and which carries out directly all or some of the transactions inherent in the business of institutions;
(18)
‧ancillary services undertaking‧ means an undertaking the principal activity of which consists of owning or managing property, managing data-processing services, or a similar activity which is ancillary to the principal activity of one or more institutions;
(19)
‧asset management company‧ means an asset management company as defined in point (5) of Article 2 of Directive 2002/87/EC and an AIFM as defined in Article 4(1)(b) of Directive 2011/61/EU, including, unless otherwise provided, third country entities, that carry out similar activities, that are subject to the laws of a third country which applies supervisory and regulatory requirements at least equivalent to those applied in the Union;
(20)
‧financial holding company‧ means a financial institution, the subsidiaries of which are exclusively or mainly institutions or financial institutions, at least one of such subsidiaries being an institution, and which is not a mixed financial holding company;
(21)
‧mixed financial holding company‧ means mixed financial holding company as defined in point (15) of Article 2 of Directive 2002/87/EC;
(22)
‧mixed activity holding company‧ means a parent undertaking, other than a financial holding company or an institution or a mixed financial holding company, the subsidiaries of which include at least one institution;
(23)
‧third-country insurance undertaking‧ means third-country insurance undertaking as defined in point (3) of Article 13 of Directive 2009/138/EC;
(24)
‧third-country reinsurance undertaking‧ means third-country reinsurance undertaking as defined in point (6) of Article 13 of Directive 2009/138/EC;
(25)
‧recognised third-country investment firm‧ means a firm meeting all of the following conditions:
(a)
if it were established within the Union, it would be covered by the definition of an investment firm;
(b)
it is authorised in a third country;
(c)
it is subject to and complies with prudential rules considered by the competent authorities as at least as stringent as those laid down in this Regulation or in Directive 2013/36/EU;
(26)
‧financial institution‧ means an undertaking other than an institution, the principal activity of which is to acquire holdings or to pursue one or more of the activities listed in points 2 to 12 and point 15 of Annex I to Directive 2013/36/EU, including a financial holding company, a mixed financial holding company, a payment institution within the meaning of Directive 2007/64/EC of the European Parliament and of the Council of 13 November 2007 on payment services in the internal market (23), and an asset management company, but excluding insurance holding companies and mixed-activity insurance holding companies as defined in point (g) of Article 212(1) of Directive 2009/138/E;
(27)
‧financial sector entity‧ means any of the following:
(a)
an institution;
(b)
a financial institution;
(c)
an ancillary services undertaking included in the consolidated financial situation of an institution;
(d)
an insurance undertaking;
(e)
a third-country insurance undertaking;
(f)
a reinsurance undertaking;
(g)
a third-country reinsurance undertaking;
(h)
an insurance holding company;
(i)
a mixed-activity holding company
(j)
a mixed-activity insurance holding company as defined in point (g) of Article 212(1) of Directive 2009/138/EC;
(k)
an undertaking excluded from the scope of Directive 2009/138/EC in accordance with Article 4 of that Directive;
(l)
a third-country undertaking with a main business comparable to any of the entities referred to in points (a) to (k);
(28)
‧parent institution in a Member State‧ means an institution in a Member State which has a institution or a financial institution as a subsidiary or which holds a participation in such an institution or financial institution, and which is not itself a subsidiary of another institution authorised in the same Member State, or of a financial holding company or mixed financial holding company set up in the same Member State;
(29)
‧EU parent institution‧ means a parent institution in a Member State which is not a subsidiary of another institution authorised in any Member State, or of a financial holding company or mixed financial holding company set up in any Member State;
(30)
‧parent financial holding company in a Member State‧ means a financial holding company which is not itself a subsidiary of an institution authorised in the same Member State, or of a financial holding company or mixed financial holding company set up in the same Member State;
(31)
‧EU parent financial holding company‧ means a parent financial holding company in a Member State which is not a subsidiary of an institution authorised in any Member State or of another financial holding company or mixed financial holding company set up in any Member State;
(32)
‧parent mixed financial holding company in a Member State‧ means a mixed financial holding company which is not itself a subsidiary of an institution authorised in the same Member State, or of a financial holding company or mixed financial holding company set up in that same Member State;
(33)
‧EU parent mixed financial holding company‧ means a parent mixed financial holding company in a Member State which is not a subsidiary of an institution authorised in any Member State or of another financial holding company or mixed financial holding company set up in any Member State;
(34)
‧central counterparty‧ or ‧CCP‧ means a CCP as defined in point (1) of Article 2 of Regulation (EU) No 648/2012;
(35)
‧participation‧ means participation within the meaning of the first sentence of Article 17 of Fourth Council Directive 78/660/EEC of 25 July 1978 on the annual accounts of certain types of companies (24), or the ownership, direct or indirect, of 20 % or more of the voting rights or capital of an undertaking;
(36)
‧qualifying holding‧ means a direct or indirect holding in an undertaking which represents 10 % or more of the capital or of the voting rights or which makes it possible to exercise a significant influence over the management of that undertaking;
(37)
‧control‧ means the relationship between a parent undertaking and a subsidiary, as defined in Article 1 of Directive 83/349/EEC, or the accounting standards to which an institution is subject under Regulation (EC) No 1606/2002, or a similar relationship between any natural or legal person and an undertaking;
(38)
‧close links‧ means a situation in which two or more natural or legal persons are linked in any of the following ways:
(a)
participation in the form of ownership, direct or by way of control, of 20 % or more of the voting rights or capital of an undertaking;
(b)
control;
(c)
a permanent link of both or all of them to the same third person by a control relationship;
(39)
‧group of connected clients‧ means any of the following:
(a)
two or more natural or legal persons who, unless it is shown otherwise, constitute a single risk because one of them, directly or indirectly, has control over the other or others;
(b)
two or more natural or legal persons between whom there is no relationship of control as described in point (a) but who are to be regarded as constituting a single risk because they are so interconnected that, if one of them were to experience financial problems, in particular funding or repayment difficulties, the other or all of the others would also be likely to encounter funding or repayment difficulties.
Notwithstanding points (a) and (b), where a central government has direct control over or is directly interconnected with more than one natural or legal person, the set consisting of the central government and all of the natural or legal persons directly or indirectly controlled by it in accordance with point (a), or interconnected with it in accordance with point (b), may be considered as not constituting a group of connected clients. Instead the existence of a group of connected clients formed by the central government and other natural or legal persons may be assessed separately for each of the persons directly controlled by it in accordance with point (a), or directly interconnected with it in accordance with point (b), and all of the natural and legal persons which are controlled by that person according to point (a) or interconnected with that person in accordance with point (b), including the central government. The same applies in cases of regional governments or local authorities to which Article 115(2) applies
(40)
‧competent authority‧ means a public authority or body officially recognised by national law, which is empowered by national law to supervise institutions as part of the supervisory system in operation in the Member State concerned;
(41)
‧consolidating supervisor‧ means a competent authority responsible for the exercise of supervision on a consolidated basis of EU parent institutions and of institutions controlled by EU parent financial holding companies or EU parent mixed financial holding companies;
(42)
‧authorisation‧ means an instrument issued in any form by the authorities by which the right to carry out the business is granted;
(43)
‧home Member State‧ means the Member State in which an institution has been granted authorisation;
(44)
‧host Member State‧ means the Member State in which an institution has a branch or in which it provides services;
(45)
‧ESCB central banks‧ means the national central banks that are members of the European System of Central Banks (ESCB), and the European Central Bank (ECB);
(46)
‧central banks‧ means the ESCB central banks and the central banks of third countries;
(47)
‧consolidated situation‧ means the situation that results from applying the requirements of this Regulation in accordance with Part One, Title II, Chapter 2 to an institution as if that institution formed, together with one or more other entities, a single institution;
(48)
‧consolidated basis‧ means on the basis of the consolidated situation;
(49)
‧sub-consolidated basis‧ means on the basis of the consolidated situation of a parent institution, financial holding company or mixed financial holding company, excluding a sub-group of entities, or on the basis of the consolidated situation of a parent institution, financial holding company or mixed financial holding company that is not the ultimate parent institution, financial holding company or mixed financial holding company;
(50)
‧financial instrument‧ means any of the following:
(a)
a contract that gives rise to both a financial asset of one party and a financial liability or equity instrument of another party;
(b)
an instrument specified in Section C of Annex I to Directive 2004/39/EC;
(c)
a derivative financial instrument;
(d)
a primary financial instrument;
(e)
a cash instrument.
The instruments referred to in points (a), (b) and (c) are only financial instruments if their value is derived from the price of an underlying financial instrument or another underlying item, a rate, or an index;
(51)
‧initial capital‧ means the amount and types of own funds specified in Article 12 of Directive 2013/36/EU for credit institutions and in Title IV of that Directive for investment firms;
(52)
‧operational risk‧ means the risk of loss resulting from inadequate or failed internal processes, people and systems or from external events, and includes legal risk;
(53)
‧dilution risk‧ means the risk that an amount receivable is reduced through cash or non-cash credits to the obligor;
(54)
‧probability of default‧ or ‧PD‧ means the probability of default of a counterparty over a one year period;
(55)
‧loss given default‧ or ‧LGD‧ means the ratio of the loss on an exposure due to the default of a counterparty to the amount outstanding at default;
(56)
‧conversion factor‧ means the ratio of the currently undrawn amount of a commitment that could be drawn and that would therefore be outstanding at default to the currently undrawn amount of the commitment, the extent of the commitment being determined by the advised limit, unless the unadvised limit is higher;
(57)
‧credit risk mitigation‧ means a technique used by an institution to reduce the credit risk associated with an exposure or exposures which that institution continues to hold;
(58)
‧funded credit protection‧ means a technique of credit risk mitigation where the reduction of the credit risk on the exposure of an institution derives from the right of that institution, in the event of the default of the counterparty or on the occurrence of other specified credit events relating to the counterparty, to liquidate, or to obtain transfer or appropriation of, or to retain certain assets or amounts, or to reduce the amount of the exposure to, or to replace it with, the amount of the difference between the amount of the exposure and the amount of a claim on the institution;
(59)
‧unfunded credit protection‧ means a technique of credit risk mitigation where the reduction of the credit risk on the exposure of an institution derives from the obligation of a third party to pay an amount in the event of the default of the borrower or the occurrence of other specified credit events;
(60)
‧cash assimilated instrument‧ means a certificate of deposit, a bond, including a covered bond, or any other non-subordinated instrument, which has been issued by an institution, for which the institution has already received full payment and which shall be unconditionally reimbursed by the institution at its nominal value;
(61)
‧securitisation‧ means a transaction or scheme, whereby the credit risk associated with an exposure or pool of exposures is tranched, having both of the following characteristics:
(a)
payments in the transaction or scheme are dependent upon the performance of the exposure or pool of exposures;
(b)
the subordination of tranches determines the distribution of losses during the ongoing life of the transaction or scheme;
(62)
‧securitisation position‧ means an exposure to a securitisation;
(63)
‧re-securitisation‧ means securitisation where the risk associated with an underlying pool of exposures is tranched and at least one of the underlying exposures is a securitisation position;
(64)
‧re-securitisation position‧ means an exposure to a re-securitisation;
(65)
‧credit enhancement‧ means a contractual arrangement whereby the credit quality of a position in a securitisation is improved in relation to what it would have been if the enhancement had not been provided, including the enhancement provided by more junior tranches in the securitisation and other types of credit protection;
(66)
‧securitisation special purpose entity‧ or ‧SSPE‧ means a corporation trust or other entity, other than an institution, organised for carrying out a securitisation or securitisations, the activities of which are limited to those appropriate to accomplishing that objective, the structure of which is intended to isolate the obligations of the SSPE from those of the originator institution, and in which the holders of the beneficial interests have the right to pledge or exchange those interests without restriction;
(67)
‧tranche‧ means a contractually established segment of the credit risk associated with an exposure or a number of exposures, where a position in the segment entails a risk of credit loss greater than or less than a position of the same amount in each other such segment, without taking account of credit protection provided by third parties directly to the holders of positions in the segment or in other segments;
(68)
‧marking to market‧ means the valuation of positions at readily available close out prices that are sourced independently, including exchange prices, screen prices or quotes from several independent reputable brokers;
(69)
‧marking to model‧ means any valuation which has to be benchmarked, extrapolated or otherwise calculated from one or more market inputs;
(70)
‧independent price verification‧ means a process by which market prices or marking to model inputs are regularly verified for accuracy and independence;
(71)
‧eligible capital‧ means the sum of the following:
(a)
Tier 1 capital as referred to in Article 25;
(b)
Tier 2 capital as referred to in Article 71 that is equal to or less than one third of Tier 1 capital;
(72)
‧recognised exchange‧ means an exchange which meets all of the following conditions:
(a)
it is a regulated market;
(b)
it has a clearing mechanism whereby contracts listed in Annex II are subject to daily margin requirements which, in the opinion of the competent authorities, provide appropriate protection;
(73)
‧discretionary pension benefits‧ means enhanced pension benefits granted on a discretionary basis by an institution to an employee as part of that employee's variable remuneration package, which do not include accrued benefits granted to an employee under the terms of the company pension scheme;
(74)
‧mortgage lending value‧ means the value of immovable property as determined by a prudent assessment of the future marketability of the property taking into account long-term sustainable aspects of the property, the normal and local market conditions, the current use and alternative appropriate uses of the property;
(75)
‧residential property‧ means a residence which is occupied by the owner or the lessee of the residence, including the right to inhabit an apartment in housing cooperatives located in Sweden;
(76)
‧market value‧ means, for the purposes of immovable property, the estimated amount for which the property should exchange on the date of valuation between a willing buyer and a willing seller in an arm's-length transaction after proper marketing wherein the parties had each acted knowledgeably, prudently and without being under compulsion;
(77)
‧applicable accounting framework‧ means the accounting standards to which the institution is subject under Regulation (EC) No 1606/2002 or Directive 86/635/EEC;
(78)
‧one-year default rate‧ means the ratio between the number of defaults occurred during a period that starts from one year prior to a date T and the number of obligors assigned to this grade or pool one year prior to that date;
(79)
‧speculative immovable property financing‧ means loans for the purposes of the acquisition of or development or construction on land in relation to immovable property, or of and in relation to such property, with the intention of reselling for profit;
(80)
‧trade finance‧ means financing, including guarantees, connected to the exchange of goods and services through financial products of fixed short-term maturity, generally of less than one year, without automatic rollover;
(81)
‧officially supported export credits‧ means loans or credits to finance the export of goods and services for which an official export credit agency provides guarantees, insurance or direct financing;
(82)
‧repurchase agreement‧ and ‧reverse repurchase agreement‧ mean any agreement in which an institution or its counterparty transfers securities or commodities or guaranteed rights relating to either of the following:
(a)
title to securities or commodities where that guarantee is issued by a recognised exchange which holds the rights to the securities or commodities and the agreement does not allow an institution to transfer or pledge a particular security or commodity to more than one counterparty at one time, subject to a commitment to repurchase them;
(b)
substituted securities or commodities of the same description at a specified price on a future date specified, or to be specified, by the transferor, being a repurchase agreement for the institution selling the securities or commodities and a reverse repurchase agreement for the institution buying them;
(83)
‧repurchase transaction‧ means any transaction governed by a repurchase agreement or a reverse repurchase agreement;
(84)
‧simple repurchase agreement‧ means a repurchase transaction of a single asset, or of similar, non-complex assets, as opposed to a basket of assets;
(85)
‧positions held with trading intent‧ means any of the following:
(a)
proprietary positions and positions arising from client servicing and market making;
(b)
positions intended to be resold short term;
(c)
positions intended to benefit from actual or expected short term price differences between buying and selling prices or from other price or interest rate variations;
(86)
‧trading book‧ means all positions in financial instruments and commodities held by an institution either with trading intent, or in order to hedge positions held with trading intent;
(87)
‧multilateral trading facility‧ means multilateral trading facility as defined in point 15 of Article 4 of Directive 2004/39/EC;
(88)
‧qualifying central counterparty‧ means a central counterparty that has been either authorised in accordance with Article 14 of Regulation (EU) No 648/2012 or recognised in accordance with Article 25 of that Regulation;
(89)
‧default fund‧ means a fund established by a CCP in accordance with Article 42 of Regulation (EU) No 648/2012 and used in accordance with Article 45 of that Regulation;
(90)
‧pre-funded contribution to the default fund of a CCP‧ means a contribution to the default fund of a CCP that is paid in by an institution;
(91)
‧trade exposure‧ means a current exposure, including a variation margin due to the clearing member but not yet received, and any potential future exposure of a clearing member or a client, to a CCP arising from contracts and transactions listed in points (a) to (e) of Article 301(1), as well as initial margin;
(92)
‧regulated market‧ means regulated market as defined in point (14) of Article 4 of Directive 2004/39/EC;
(93)
‧leverage‧ means the relative size of an institution's assets, off-balance sheet obligations and contingent obligations to pay or to deliver or to provide collateral, including obligations from received funding, made commitments, derivates or repurchase agreements, but excluding obligations which can only be enforced during the liquidation of an institution, compared to that institution's own funds;
(94)
‧risk of excessive leverage‧ means the risk resulting from an institution's vulnerability due to leverage or contingent leverage that may require unintended corrective measures to its business plan, including distressed selling of assets which might result in losses or in valuation adjustments to its remaining assets;
(95)
‧credit risk adjustment‧ means the amount of specific and general loan loss provision for credit risks that has been recognised in the financial statements of the institution in accordance with the applicable accounting framework;
(96)
‧internal hedge‧ means a position that materially offsets the component risk elements between a trading book and a non-trading book position or sets of positions;
(97)
‧reference obligation‧ means an obligation used for the purposes of determining the cash settlement value of a credit derivative;
(98)
external credit assessment institution' or ‧ECAI‧ means a credit rating agency that is registered or certified in accordance with Regulation (EC) No 1060/2009 of the European Parliament and of the Council of 16 September 2009 on credit rating agencies (25) or a central bank issuing credit ratings which are exempt from the application of Regulation (EC) No 1060/2009;
(99)
‧nominated ECAI‧ means an ECAI nominated by an institution;
(100)
‧accumulated other comprehensive income‧ has the same meaning as under International Accounting Standard (IAS) 1, as applicable under Regulation (EC) No 1606/2002;
(101)
‧basic own funds‧ means basic own funds within the meaning of Article 88 of Directive 2009/138/EC;
(102)
‧Tier 1 own-fund insurance items‧ means basic own-fund items of undertakings subject to the requirements of Directive 2009/138/EC where those items are classified in Tier 1 within the meaning of Directive 2009/138/EC in accordance with Article 94(1) of that Directive;
(103)
‧additional Tier 1 own-fund insurance items‧ means basic own-fund items of undertakings subject to the requirements of Directive 2009/138/EC where those items are classified in Tier 1 within the meaning of Directive 2009/138/EC in accordance with Article 94(1) of that Directive and the inclusion of those items is limited by the delegated acts adopted in accordance with Article 99 of that Directive;
(104)
‧Tier 2 own-fund insurance items‧ means basic own-fund items of undertakings subject to the requirements of Directive 2009/138/EC where those items are classified in Tier 2 within the meaning of Directive 2009/138/EC in accordance with Article 94(2) of that Directive;
(105)
‧Tier 3 own-fund insurance items‧ means basic own-fund insurance items of undertakings subject to the requirements of Directive 2009/138/EC where those items are classified in Tier 3 within the meaning of Directive 2009/138/EC in accordance with Article 94(3) of that Directive;
(106)
‧deferred tax assets‧ has the same meaning as under the applicable accounting framework;
(107)
‧deferred tax assets that rely on future profitability‧ means deferred tax assets the future value of which may be realised only in the event the institution generates taxable profit in the future;
(108)
‧deferred tax liabilities‧ has the same meaning as under the applicable accounting framework;
(109)
‧defined benefit pension fund assets‧ means the assets of a defined pension fund or plan, as applicable, calculated after they have been reduced by the amount of obligations under the same fund or plan;
(110)
‧distributions‧ means the payment of dividends or interest in any form;
(111)
‧financial undertaking‧ has the same meaning as under points (25)(b) and (d) of Article 13 of Directive 2009/138/EC;
(112)
‧funds for general banking risk‧ has the same meaning as under Article 38 of Directive 86/635/EEC;
(113)
‧goodwill‧ has the same meaning as under the applicable accounting framework;
(114)
‧indirect holding‧ means any exposure to an intermediate entity that has an exposure to capital instruments issued by a financial sector entity where, in the event the capital instruments issued by the financial sector entity were permanently written off, the loss that the institution would incur as a result would not be materially different from the loss the institution would incur from a direct holding of those capital instruments issued by the financial sector entity;
(115)
‧intangible assets‧ has the same meaning as under the applicable accounting framework and includes goodwill;
(116)
‧other capital instruments‧ means capital instruments issued by financial sector entities that do not qualify as Common Equity Tier 1, Additional Tier 1 or Tier 2 instruments or Tier 1 own-fund insurance items, additional Tier 1 own-fund insurance items, Tier 2 own-fund insurance items or Tier 3 own-fund insurance items;
(117)
‧other reserves‧ means reserves within the meaning of the applicable accounting framework that are required to be disclosed under the applicable accounting standard, excluding any amounts already included in accumulated other comprehensive income or retained earnings;
(118)
‧own funds‧ means the sum of Tier 1 capital and Tier 2 capital;
(119)
‧own funds instruments‧ means capital instruments issued by the institution that qualify as Common Equity Tier 1, Additional Tier 1 or Tier 2 instruments;
(120)
‧minority interest‧ means the amount of Common Equity Tier 1 capital of a subsidiary of an institution that is attributable to natural or legal persons other than those included in the prudential scope of consolidation of the institution;
(121)
‧profit‧ has the same meaning as under the applicable accounting framework;
(122)
‧reciprocal cross holding‧ means a holding by an institution of the own funds instruments or other capital instruments issued by financial sector entities where those entities also hold own funds instruments issued by the institution;
(123)
‧retained earnings‧ means profits and losses brought forward as a result of the final application of profit or loss under the applicable accounting framework;
(124)
‧share premium account‧ has the same meaning as under the applicable accounting framework;
(125)
‧temporary differences‧ has the same meaning as under the applicable accounting framework;
(126)
‧synthetic holding‧ means an investment by an institution in a financial instrument the value of which is directly linked to the value of the capital instruments issued by a financial sector entity;
(127)
‧cross-guarantee scheme‧ means a scheme that meets all the following conditions:
(a)
the institutions fall within the same institutional protection scheme as referred to in Article 113(7);
(b)
the institutions are fully consolidated in accordance with Article 1(1)(b), (c) or (d) or Article 1(2) of Directive 83/349/EEC and are included in the supervision on a consolidated basis of an institution which is a parent institution in a Member State in accordance with Part One, Title II, Chapter 2 of this Regulation and subject to own funds requirements;
(c)
the parent institution in a Member State and the subsidiaries are established in the same Member State and are subject to authorisation and supervision by the same competent authority;
(d)
the parent institution in a Member State and the subsidiaries have entered into a contractual or statutory liability arrangement which protects those institutions and in particular ensures their liquidity and solvency, in order to avoid bankruptcy in the case that it becomes necessary;
(e)
arrangements are in place to ensure the prompt provision of financial means in terms of capital and liquidity if required under the contractual or statutory liability arrangement referred to in point (d);
(f)
the adequacy of the arrangements referred to in points (d) and (e) is monitored on a regular basis by the competent authority;
(g)
the minimum period of notice for a voluntary exit of a subsidiary from the liability arrangement is 10 years;
(h)
the competent authority is empowered to prohibit a voluntary exit of a subsidiary from the liability arrangement;
(128)
‧distributable items‧ means the amount of the profits at the end of the last financial year plus any profits brought forward and reserves available for that purpose before distributions to holders of own funds instruments less any losses brought forward, profits which are non-distributable pursuant to provisions in legislation or the institution's bye-laws and sums placed to non-distributable reserves in accordance with applicable national law or the statutes of the institution, those losses and reserves being determined on the basis of the individual accounts of the institution and not on the basis of the consolidated accounts.
2. Where reference in this Regulation is made to real estate or residential or commercial immovable property or a mortgage on such property, it shall include shares in Finnish residential housing companies operating in accordance with the Finnish Housing Company Act of 1991 or subsequent equivalent legislation. Member States or their competent authorities may allow shares constituting an equivalent indirect holding of real estate to be treated as a direct holding of real estate provided that such an indirect holding is specifically regulated in the national law of the Member State concerned and that, when pledged as collateral, it provides equivalent protection to creditors.
3. Trade finance as referred to in point (80) of paragraph 1 is generally uncommitted and requires satisfactory supporting transactional documentation for each drawdown request enabling refusal of the finance in the event of any doubt about credit-worthiness or the supporting transactional documentation. Repayment of trade finance exposures is usually independent of the borrower, the funds instead coming from cash received from importers or resulting from proceeds of the sales of the underlying goods.
Article 5
Definitions specific to capital requirements for credit risk
For the purposes of Part Three, Title II, the following definitions shall apply:
(1)
‧exposure‧ means an asset or off-balance sheet item;
(2)
‧loss‧ means economic loss, including material discount effects, and material direct and indirect costs associated with collecting on the instrument;
(3)
‧expected loss‧ or ‧EL‧ means the ratio of the amount expected to be lost on an exposure from a potential default of a counterparty or dilution over a one year period to the amount outstanding at default.
TITLE II
LEVEL OF APPLICATION OF REQUIREMENTS
CHAPTER 1
Application of requirements on an individual basis
Article 6
General principles
1. Institutions shall comply with the obligations laid down in Parts Two to Five and Eight on an individual basis.
2. Every institution which is either a subsidiary in the Member State where it is authorised and supervised, or a parent undertaking, and every institution included in the consolidation pursuant to Article 19, shall not be required to comply with the obligations laid down in Articles 89, 90 and 91 on an individual basis.
3. Every institution which is either a parent undertaking, or a subsidiary, and every institution included in the consolidation pursuant to Article 19, shall not be required to comply with the obligations laid down in Part Eight on an individual basis.
4. Credit institutions and investment firms that are authorised to provide the investment services and activities listed in points (3) and (6) of Section A of Annex I to Directive 2004/39/EC shall comply with the obligations laid down in Part Six on an individual basis. Pending the report from the Commission in accordance with Article 508(3), competent authorities may exempt investment firms from compliance with the obligations laid down in Part Six taking into account the nature, scale and complexity of the investment firms' activities.
5. Institutions, except for investment firms referred to in Article 95(1) and Article 96(1) and institutions for which competent authorities have exercised the derogation specified in Article 7(1) or (3), shall comply with the obligations laid down in Part Seven on an individual basis.
Article 7
Derogation to the application of prudential requirements on an individual basis
1. Competent authorities may waive the application of Article 6(1) to any subsidiary of an institution, where both the subsidiary and the institution are subject to authorisation and supervision by the Member State concerned, and the subsidiary is included in the supervision on a consolidated basis of the institution which is the parent undertaking, and all of the following conditions are satisfied, in order to ensure that own funds are distributed adequately between the parent undertaking and the subsidiary:
(a)
there is no current or foreseen material practical or legal impediment to the prompt transfer of own funds or repayment of liabilities by its parent undertaking;
(b)
either the parent undertaking satisfies the competent authority regarding the prudent management of the subsidiary and has declared, with the permission of the competent authority, that it guarantees the commitments entered into by the subsidiary, or the risks in the subsidiary are of negligible interest;
(c)
the risk evaluation, measurement and control procedures of the parent undertaking cover the subsidiary;
(d)
the parent undertaking holds more than 50 % of the voting rights attached to shares in the capital of the subsidiary or has the right to appoint or remove a majority of the members of the management body of the subsidiary.
2. Competent authorities may exercise the option provided for in paragraph 1 where the parent undertaking is a financial holding company or a mixed financial holding company set up in the same Member State as the institution, provided that it is subject to the same supervision as that exercised over institutions, and in particular to the standards laid down in Article 11(1).
3. Competent authorities may waive the application of Article 6(1) to a parent institution in a Member State where that institution is subject to authorisation and supervision by the Member State concerned, and it is included in the supervision on a consolidated basis, and all the following conditions are satisfied, in order to ensure that own funds are distributed adequately among the parent undertaking and the subsidiaries:
(a)
there is no current or foreseen material practical or legal impediment to the prompt transfer of own funds or repayment of liabilities to the parent institution in a Member State;
(b)
the risk evaluation, measurement and control procedures relevant for consolidated supervision cover the parent institution in a Member State.
The competent authority which makes use of this paragraph shall inform the competent authorities of all other Member States.
Article 8
Derogation to the application of liquidity requirements on an individual basis
1. The competent authorities may waive in full or in part the application of Part Six to an institution and to all or some of its subsidiaries in the Union and supervise them as a single liquidity sub-group so long as they fulfil all of the following conditions:
(a)
the parent institution on a consolidated basis or a subsidiary institution on a sub-consolidated basis complies with the obligations laid down in Part Six;
(b)
the parent institution on a consolidated basis or the subsidiary institution on a sub-consolidated basis monitors and has oversight at all times over the liquidity positions of all institutions within the group or sub-group, that are subject to the waiver and ensures a sufficient level of liquidity for all of these institutions;
(c)
the institutions have entered into contracts that, to the satisfaction of the competent authorities, provide for the free movement of funds between them to enable them to meet their individual and joint obligations as they come due;
(d)
there is no current or foreseen material practical or legal impediment to the fulfilment of the contracts referred to in (c).
By 1 January 2014 the Commission shall report to the European Parliament and the Council on any legal obstacles which are capable of rendering impossible the application of point (c) of the first subparagraph and is invited to make a legislative proposal, if appropriate, by 31 December 2015 on which of those obstacles should be removed.
2. The competent authorities may waive in full or in part the application of Part Six to an institution and to all or some of its subsidiaries where all institutions of the single liquidity sub-group are authorised in the same Member State and provided that the conditions in paragraph 1 are fulfilled.
3. Where institutions of the single liquidity sub-group are authorised in several Member States, paragraph 1 shall only be applied after following the procedure laid down in Article 21 and only to the institutions whose competent authorities agree about the following elements:
(a)
their assessment of the compliance of the organisation and of the treatment of liquidity risk with the conditions set out in Article 86 of Directive 2013/36/EU across the single liquidity sub-group;
(b)
the distribution of amounts, location and ownership of the required liquid assets to be held within the single liquidity sub-group;
(c)
the determination of minimum amounts of liquid assets to be held by institutions for which the application of Part Six will be waived;
(d)
the need for stricter parameters than those set out in Part Six;
(e)
unrestricted sharing of complete information between the competent authorities;
(f)
a full understanding of the implications of such a waiver.
4. Competent authorities may also apply paragraphs 1, 2 and 3 to institutions which are members of the same institutional protection scheme referred to in Article 113(7)(b), provided that they meet all the conditions laid down in Article 113(7), and to other institutions linked by a relationship referred to in Article 113(6) provided that they meet all the conditions laid down therein. Competent authorities shall in that case determine one of the institutions subject to the waiver to meet Part Six on the basis of the consolidated situation of all institutions of the single liquidity sub-group.
5. Where a waiver has been granted under paragraph 1 or paragraph 2, the competent authorities may also apply Article 86 of Directive 2013/36/EU, or parts thereof, at the level of the single liquidity sub-group and waive the application of Article 86 of Directive 2013/36/EU, or parts thereof, on an individual basis.
Article 9
Individual consolidation method
1. Subject to paragraphs 2 and 3 of this Article and to Article 144(3) of Directive 2013/36/EU, the competent authorities may permit on a case by case basis parent institutions to incorporate in the calculation of their requirement under Article 6(1) subsidiaries which meet the conditions laid down in points (c) and (d) of Article 7(1), and whose material exposures or material liabilities are to that parent institution.
2. The treatment set out in paragraph 1 shall be permitted only where the parent institution demonstrates fully to the competent authorities the circumstances and arrangements, including legal arrangements, by virtue of which there is no material practical or legal impediment, and none are foreseen, to the prompt transfer of own funds, or repayment of liabilities when due by the subsidiary to its parent undertaking.
3. Where a competent authority exercises the discretion laid down in paragraph 1, it shall on a regular basis and not less than once a year inform the competent authorities of all the other Member States of the use made of paragraph 1 and of the circumstances and arrangements referred to in paragraph 2. Where the subsidiary is in a third country, the competent authorities shall provide the same information to the competent authorities of that third country as well.
Article 10
Waiver for credit institutions permanently affiliated to a central body
1. Competent authorities may, in accordance with national law, partially or fully waive the application of the requirements set out in Parts Two to Eight to one or more credit institutions situated in the same Member State and which are permanently affiliated to a central body which supervises them and which is established in the same Member State, if the following conditions are met:
(a)
the commitments of the central body and affiliated institutions are joint and several liabilities or the commitments of its affiliated institutions are entirely guaranteed by the central body;
(b)
the solvency and liquidity of the central body and of all the affiliated institutions are monitored as a whole on the basis of consolidated accounts of these institutions;
(c)
the management of the central body is empowered to issue instructions to the management of the affiliated institutions.
Member States may maintain and make use of existing national legislation regarding the application of the waiver referred to in the first subparagraph as long as it does not conflict with this Regulation and Directive 2013/36/EU.
2. Where the competent authorities are satisfied that the conditions set out in paragraph 1 are met, and where the liabilities or commitments of the central body are entirely guaranteed by the affiliated institutions, the competent authorities may waive the application of Parts Two to Eight to the central body on an individual basis.
CHAPTER 2
Prudential consolidation
Section 1
Application of requirements on a consolidated basis
Article 11
General treatment
1. Parent institutions in a Member State shall comply, to the extent and in the manner prescribed in Article 18, with the obligations laid down in Parts Two to Four and Part Seven on the basis of their consolidated situation. The parent undertakings and their subsidiaries subject to this Regulation shall set up a proper organisational structure and appropriate internal control mechanisms in order to ensure that the data required for consolidation are duly processed and forwarded. In particular, they shall ensure that subsidiaries not subject to this Regulation implement arrangements, processes and mechanisms to ensure a proper consolidation.
2. Institutions controlled by a parent financial holding company or a parent mixed financial holding company in a Member State shall comply, to the extent and in the manner prescribed in Article 18, with the obligations laid down in Parts Two to Four and Part Seven on the basis of the consolidated situation of that financial holding company or mixed financial holding company.
Where more than one institution is controlled by a parent financial holding company or by a parent mixed financial holding company in a Member State, the first subparagraph shall apply only to the institution to which supervision on a consolidated basis applies in accordance with Article 111 of Directive 2013/36/EU.
3. EU parent institutions and institutions controlled by an EU parent financial holding company and institutions controlled by an EU parent mixed financial holding company shall comply with the obligations laid down in Part Six on the basis of the consolidated situation of that parent institution, financial holding company or mixed financial holding company, if the group comprises one or more credit institutions or investment firms that are authorised to provide the investment services and activities listed in points (3) and (6) of Section A of Annex I to Directive 2004/39/EC. Pending the report from the Commission in accordance with Article 508(2), and if the group comprises only investment firms, competent authorities may exempt investment firms from compliance with the obligations laid down in Part Six on a consolidated basis, taking into account the nature, scale and complexity of the investment firm's activities.
4. Where Article 10 is applied, the central body referred to in that Article shall comply with the requirements of Parts Two to Eight on the basis of the consolidated situation of the whole as constituted by the central body together with its affiliated institutions.
5. In addition to the requirements in paragraphs 1 to 4, and without prejudice to other provisions of this Regulation and Directive 2013/36/EU, when it is justified for supervisory purposes by the specificities of the risk or of the capital structure of an institution or where Member States adopt national laws requiring the structural separation of activities within a banking group, competent authorities may require the structurally separated institutions to comply with the obligations laid down in Parts Two to Four and Parts Six to Eight of this Regulation and in Title VII of Directive 2013/36/EU on a sub-consolidated basis.
Applying the approach set out in the first subparagraph shall be without prejudice to effective supervision on a consolidated basis and shall neither entail disproportionate adverse effects on the whole or parts of the financial system in other Member States or in the Union as a whole nor form or create an obstacle to the functioning of the internal market.
Article 12
Financial holding company or mixed financial holding company with both a subsidiary credit institution and a subsidiary investment firm
Where a financial holding company or a mixed financial holding company has at least one credit institution and one investment firm as subsidiaries, the requirements that apply on the basis of the consolidated situation of the financial holding company or of the mixed financial holding company shall apply to the credit institution.
Article 13
Application of disclosure requirements on a consolidated basis
1. EU parent institutions shall comply with the obligations laid down in Part Eight on the basis of their consolidated situation.
Significant subsidiaries of EU parent institutions and those subsidiaries which are of material significance for their local market shall disclose the information specified in Articles 437, 438, 440, 442, 450, 451 and 453, on an individual or sub-consolidated basis.
2. Institutions controlled by an EU parent financial holding company or EU parent mixed financial holding company shall comply with the obligations laid down in Part Eight on the basis of the consolidated situation of that financial holding company or mixed financial holding company.
Significant subsidiaries of EU parent financial holding companies or EU parent mixed holding companies and those subsidiaries which are of material significance for their local market shall disclose the information specified in Articles 437, 438, 440, 442, 450, 451 and 453 on an individual or sub-consolidated basis.
3. Paragraphs 1 and 2 shall not apply in full or in part to EU parent institutions, institutions controlled by an EU parent financial holding company or EU parent mixed financial holding company, to the extent that they are included within equivalent disclosures provided on a consolidated basis by a parent undertaking established in a third country.
4. Where Article 10 is applied, the central body referred to in that Article shall comply with the requirements of Part Eight on the basis of the consolidated situation of the central body. Article 18(1) shall apply to the central body and the affiliated institutions shall be treated as the subsidiaries of the central body.
Article 14
Application of requirements of Part Five on a consolidated basis
1. Parent undertakings and their subsidiaries subject to this Regulation shall meet the obligations laid down in Part Five on a consolidated or sub-consolidated basis, to ensure that their arrangements, processes and mechanisms required by those provisions are consistent and well-integrated and that any data and information relevant to the purpose of supervision can be produced. In particular, they shall ensure that subsidiaries not subject to this Regulation implement arrangements, processes and mechanisms to ensure compliance with those provisions.
2. Institutions shall apply an additional risk weight in accordance with Article 407 when applying Article 92 on a consolidated or sub-consolidated basis if the requirements of Articles 405 or 406 are breached at the level of an entity established in a third country included in the consolidation in accordance with Article 18 if the breach is material in relation to the overall risk profile of the group.
3. Obligations resulting from Part Five concerning subsidiaries, not themselves subject to this Regulation, shall not apply if the EU parent institution or institutions controlled by an EU parent financial holding company or EU parent mixed financial holding company, can demonstrate to the competent authorities that the application of Part Five is unlawful under the laws of the third country where the subsidiary is established.
Article 15
Derogation to the application of own funds requirements on a consolidated basis for groups of investment firms
1. The consolidating supervisor may waive, on a case-by-case basis, the application of Part Three of this Regulation and Title VII, Chapter 4 of Directive 2013/36/EU on a consolidated basis provided that the following conditions exist:
(a)
each EU investment firm in the group uses the alternative calculation of total risk exposure amount referred to in Article 95(2);
(b)
all investment firms in the group fall within the categories in Articles 95(1) and 96(1);
(c)
each EU investment firm in the group meets the requirements imposed in Article 95 on an individual basis and at the same time deducts from its Common Equity Tier 1 items any contingent liability in favour of investment firms, financial institutions, asset management companies and ancillary services undertakings, which would otherwise be consolidated;
(d)
any financial holding company which is the parent financial holding company in a Member State of any investment firm in the group holds at least as much capital, defined here as the sum of the items referred to in Articles 26(1), 51(1) and 62(1), as to cover the sum of the following:
(i)
the sum of the full book value of any holdings, subordinated claims and instruments referred to in Article 36(1)(h) and (i), Article 56(1)(c) and (d), and Article 66(1)(c) and (d) in investment firms, financial institutions, asset management companies and ancillary services undertakings which would otherwise be consolidated; and
(ii)
the total amount of any contingent liability in favour of investment firms, financial institutions, asset management companies and ancillary services undertakings which would otherwise be consolidated;
(e)
the group does not include credit institutions.
Where the criteria in the first subparagraph are met, each EU investment firm shall have in place systems to monitor and control the sources of capital and funding of all financial holding companies, investment firms, financial institutions, asset management companies and ancillary services undertakings within the group.
2. The competent authorities may also apply the waiver if the financial holding companies holds a lower amount of own funds than the amount calculated under paragraph 1(d), but no lower than the sum of the own funds requirements imposed on an individual basis to investment firms, financial institutions, asset management companies and ancillary services undertakings which would otherwise be consolidated and the total amount of any contingent liability in favour of investment firms, financial institutions, asset management companies and ancillary services undertakings which would otherwise be consolidated. For the purposes of this paragraph, the own funds requirement for investment undertakings of third countries, financial institutions, asset management companies and ancillary services undertakings is a notional own funds requirement.
Article 16
Derogation to the application of the leverage ratio requirements on a consolidated basis for groups of investment firms
Where all entities in a group of investment firms, including the parent entity, are investment firms that are exempt from the application of the requirements laid down in Part Seven on an individual basis in accordance with Article 6(5), the parent investment firm may choose not to apply the requirements laid down in Part Seven on a consolidated basis.
Article 17
Supervision of investment firms waived from the application of own funds requirements on a consolidated basis
1. Investment firms in a group which has been granted the waiver provided for in Article 15 shall notify the competent authorities of the risks which could undermine their financial positions, including those associated with the composition and sources of their own funds, internal capital and funding.
2. Where the competent authorities responsible for the prudential supervision of the investment firm waive the obligation of supervision on a consolidated basis as provided for in Article 15, they shall take other appropriate measures to monitor the risks, notably large exposures, of the whole group, including any undertakings not located in a Member State.
3. Where the competent authorities responsible for the prudential supervision of the investment firm waive the application of own funds requirements on a consolidated basis as provided for in Article 15, the requirements of Part Eight shall apply on an individual basis.
Section 2
Methods for prudential consolidation
Article 18
Methods for prudential consolidation
1. The institutions that are required to comply with the requirements referred to in Section 1 on the basis of their consolidated situation shall carry out a full consolidation of all institutions and financial institutions that are its subsidiaries or, where relevant, the subsidiaries of the same parent financial holding company or mixed parent financial holding company. Paragraphs 2 to 8 of this Article shall not apply where Part Six applies on the basis of an institution's consolidated situation.
2. However, the competent authorities may on a case-by-case basis permit proportional consolidation according to the share of capital that the parent undertaking holds in the subsidiary. Proportional consolidation may only be permitted where all of the following conditions are fulfilled:
(a)
the liability of the parent undertaking is limited to the share of capital that the parent undertaking holds in the subsidiary in view of the liability of the other shareholders or members;
(b)
the solvency of those other shareholders or members is satisfactory;
(c)
the liability of the other shareholders and members is clearly established in a legally binding way.
3. Where undertakings are linked by a relationship within the meaning of Article 12(1) of Directive 83/349/EEC, the competent authorities shall determine how consolidation is to be carried out.
4. The consolidating supervisor shall require the proportional consolidation according to the share of capital held of participations in institutions and financial institutions managed by an undertaking included in the consolidation together with one or more undertakings not included in the consolidation, where those undertakings' liability is limited to the share of the capital they hold.
5. In the case of participations or capital ties other than those referred to in paragraphs 1 and 2, the competent authorities shall determine whether and how consolidation is to be carried out. In particular, they may permit or require use of the equity method. That method shall not, however, constitute inclusion of the undertakings concerned in supervision on a consolidated basis.
6. The competent authorities shall determine whether and how consolidation is to be carried out in the following cases:
(a)
where, in the opinion of the competent authorities, an institution exercises a significant influence over one or more institutions or financial institutions, but without holding a participation or other capital ties in these institutions; and
(b)
where two or more institutions or financial institutions are placed under single management other than pursuant to a contract or clauses of their memoranda or Articles of association.
In particular, the competent authorities may permit, or require use of, the method provided for in Article 12 of Directive 83/349/EEC. That method shall not, however, constitute inclusion of the undertakings concerned in consolidated supervision.
7. EBA shall develop draft regulatory technical standards to specify conditions according to which consolidation shall be carried out in the cases referred to in paragraphs 2 to 6 of this Article.
EBA shall submit those draft regulatory technical standards to the Commission by 31 December 2016.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1093/2010.
8. Where consolidated supervision is required pursuant to Article 111 of Directive 2013/36/EU, ancillary services undertakings and asset management companies as defined in point (5) of Article 2 of Directive 2002/87/EC shall be included in consolidations in the cases, and in accordance with the methods, laid down in this Article.
Section 3
Scope of prudential consolidation
Article 19
Entities excluded from the scope of prudential consolidation
1. An institution, financial institution or an ancillary services undertaking which is a subsidiary or an undertaking in which a participation is held, need not to be included in the consolidation where the total amount of assets and off-balance sheet items of the undertaking concerned is less than the smaller of the following two amounts:
(a)
EUR 10 million;
(b)
1 % of the total amount of assets and off-balance sheet items of the parent undertaking or the undertaking that holds the participation.
2. The competent authorities responsible for exercising supervision on a consolidated basis pursuant to Article 111 of Directive 2013/36/EU may on a case-by-case basis decide in the following cases that an institution, financial institution or ancillary services undertaking which is a subsidiary or in which a participation is held need not be included in the consolidation:
(a)
where the undertaking concerned is situated in a third country where there are legal impediments to the transfer of the necessary information;
(b)
where the undertaking concerned is of negligible interest only with respect to the objectives of monitoring credit institutions;
(c)
where, in the opinion of the competent authorities responsible for exercising supervision on a consolidated basis, the consolidation of the financial situation of the undertaking concerned would be inappropriate or misleading as far as the objectives of the supervision of credit institutions are concerned.
3. Where, in the cases referred to in paragraph 1 and point (b) of paragraph 2, several undertakings meet the criteria set out therein, they shall nevertheless be included in the consolidation where collectively they are of non-negligible interest with respect to the specified objectives.
Article 20
Joint decisions on prudential requirements
1. The competent authorities shall work together, in full consultation:
(a)
in the case of applications for the permissions referred to in Article 143(1), Article 151(4) and (9), Article 283, Article 312(2) and Article363 respectively submitted by an EU parent institution and its subsidiaries, or jointly by the subsidiaries of an EU parent financial holding company or EU parent mixed financial holding company, to decide whether or not to grant the permission sought and to determine the terms and conditions, if any, to which such permission should be subject;
(b)
for the purposes of determining whether the criteria for a specific intragroup treatment as referred to in Article 422(9) and Article 425(5) complemented by the EBA regulatory technical standards referred to in Article 422(10) and Article 425(6) are met.
Applications shall be submitted only to the consolidating supervisor.
The application referred to in Article 312(2), shall include a description of the methodology used for allocating operational risk capital between the different entities of the group. The application shall indicate whether and how diversification effects are intended to be factored in the risk measurement system.
2. The competent authorities shall do everything within their power to reach a joint decision within six months on:
(a)
the application referred to in point (a) of paragraph 1;
(b)
the assessment of the criteria and the determination of the specific treatment referred to in point (b) of paragraph 1.
This joint decision shall be set out in a document containing the fully reasoned decision which shall be provided to the applicant by the competent authority referred to in paragraph 1.
3. The period referred to in paragraph 2 shall begin:
(a)
on the date of receipt of the complete application referred to in point (a) of paragraph 1 by the consolidating supervisor. The consolidating supervisor shall forward the complete application to the other competent authorities without delay;
(b)
on the date of receipt by competent authorities of a report prepared by the consolidating supervisor analysing intragroup commitments within the group.
4. In the absence of a joint decision between the competent authorities within six months, the consolidating supervisor shall make its own decision on point (a) of paragraph 1. The decision of the consolidating supervisor shall not limit the powers of the competent authorities under Article 105 of Directive 2013/36/EU.
The decision shall be set out in a document containing the fully reasoned decision and shall take into account the views and reservations of the other competent authorities expressed during the six months period.
The decision shall be provided to the EU parent institution, the EU parent financial holding company or to the EU parent mixed financial holding company and the other competent authorities by the consolidating supervisor.
If, at the end of the six month period, any of the competent authorities concerned has referred the matter to EBA in accordance with Article 19 of Regulation (EU) No 1093/2010, the consolidating supervisor shall defer its decision on point (a) of paragraph 1 of this Article and await any decision that EBA may take in accordance with Article 19(3) of that Regulation on its decision, and shall take its decision in conformity with the decision of EBA. The six-month period shall be deemed the conciliation period within the meaning of that Regulation. EBA shall take its decision within one month. The matter shall not be referred to EBA after the end of the six month period or after a joint decision has been reached.
5. In the absence of a joint decision between the competent authorities within six months, the competent authority responsible for the supervision of the subsidiary on an individual basis shall make its own decision on point (b) of paragraph 1.
The decision shall be set out in a document containing the fully reasoned decision and shall take into account the views and reservations of the other competent authorities expressed during the six months period.
The decision shall be provided to the consolidating supervisor that informs the EU parent institution, the EU parent financial holding company or the EU parent mixed financial holding company.
If, at the end of the six month period, the consolidating supervisor has referred the matter to EBA in accordance with Article 19 of Regulation (EU) No 1093/2010, the competent authority responsible for the supervision of the subsidiary on an individual basis shall defer its decision on point (b) of paragraph 1 of this Article and await any decision that EBA may take in accordance with Article 19(3) of that Regulation on its decision, and shall take its decision in conformity with the decision of EBA. The six-month period shall be deemed the conciliation period within the meaning of that Regulation. EBA shall take its decision within one month. The matter shall not be referred to EBA after the end of the six month period or after a joint decision has been reached.
6. Where an EU parent institution and its subsidiaries, the subsidiaries of an EU parent financial holding company or an EU parent mixed financial holding company use an Advanced Measurement Approach referred to in Article 312(2) or an IRB Approach referred to in Article 143 on a unified basis, the competent authorities shall allow the qualifying criteria set out in Articles 321 and 322 or in Part Three, Title II, Chapter 3, Section 6 respectively to be met by the parent and its subsidiaries considered together, in a way that is consistent with the structure of the group and its risk management systems, processes and methodologies.
7. The decisions referred to in paragraphs 2, 4 and 5 shall be recognised as determinative and applied by the competent authorities in the Member States concerned.
8. EBA shall develop draft implementing technical standards to specify the joint decision process referred to in point (a) of paragraph 1, with regard to the applications for permissions referred to in Article 143(1), Article 151(4) and (9), Article 283, Article 312(2), and Article 363 with a view to facilitating joint decisions.
EBA shall submit those draft implementing technical standards to the Commission by 31 December 2014.
Power is conferred on the Commission to adopt the implementing technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Article 15 of Regulation (EU) No 1093/2010.
Article 21
Joint decisions on the level of application of liquidity requirements
1. Upon application of an EU parent institution or an EU parent financial holding company or EU parent mixed financial holding company or a sub-consolidating subsidiary of an EU parent institution or an EU parent financial holding company or EU parent mixed financial holding company, the consolidating supervisor and the competent authorities responsible for the supervision of subsidiaries of an EU parent institution or an EU parent financial holding company or EU parent mixed financial holding company in a Member State shall do everything within their power to reach a joint decision on whether the conditions in points (a) to (d) of Article 8(1) are met and identifying a single liquidity sub-group for the application of Article 8.
The joint decision shall be reached within six months after submission by the consolidating supervisor of a report identifying single liquidity sub-groups on the basis of the criteria laid down in Article 8. In the event of disagreement during the six months period, the consolidating supervisor shall consult EBA at the request of any of the other competent authorities concerned. The consolidating supervisor may consult EBA on its own initiative.
The joint decision may also impose constraints on the location and ownership of liquid assets and require minimum amounts of liquid assets to be held by institutions that are exempt from the application of Part Six.
The joint decision shall be set out in a document containing the fully reasoned decision which shall be submitted to the parent institution of the liquidity subgroup by the consolidating supervisor.
2. In the absence of a joint decision within six months, each competent authority responsible for supervision on an individual basis shall take its own decision.
However, any competent authority may during the six months period refer to EBA the question whether the conditions in points (a) to (d) of Article 8(1) are met. In that case, EBA may carry out its non-binding mediation in accordance with Article 31(c) of Regulation (EU) No 1093/2010 and all the competent authorities involved shall defer their decisions pending the conclusion of the non-binding mediation. Where, during the mediation, no agreement has been reached by the competent authorities within three months, each competent authority responsible for supervision on an individual basis shall take its own decision taking into account the proportionality of benefits and risks at the level of the Member State of the parent institution and the proportionality of benefits and risks at the level of the Member State of the subsidiary. The matter shall not be referred to EBA after the end of the six month period or after a joint decision has been reached.
The joint decision referred to in paragraph 1 and the decisions referred to in the second subparagraph of this paragraph shall be binding.
3. Any relevant competent authority may also during the six months period consult EBA in the event of a disagreement on the conditions in points (a) to (d) of Article 8(3). In that case, EBA may carry out its non-binding mediation in accordance with Article 31(c) of Regulation (EU) No 1093/2010, and all the competent authorities involved shall defer their decisions pending the conclusion of the non-binding mediation. Where, during the mediation, no agreement has been reached by the competent authorities within three months, each competent authority responsible for supervision on an individual basis shall take its own decision.
Article 22
Sub-consolidation in cases of entities in third countries
Subsidiary institutions shall apply the requirements laid down in Articles 89 to 91 and Parts Three and Five on the basis of their sub-consolidated situation if those institutions, or the parent undertaking where it is a financial holding company or mixed financial holding company, have an institution or a financial institution as a subsidiary in a third country, or hold a participation in such an undertaking.
Article 23
Undertakings in third countries
For the purposes of applying supervision on a consolidated basis in accordance with this Chapter, the terms ‧investment firm‧, ‧credit institution‧, financial institution', and ‧institution‧ shall also apply to undertakings established in third countries, which, were they established in the Union, would fulfil the definitions of those terms in Article 4.
Article 24
Valuation of assets and off-balance sheet items
1. The valuation of assets and off-balance sheet items shall be effected in accordance with the applicable accounting framework.
2. By way of derogation from paragraph 1, competent authorities may require that institutions effect the valuation of assets and off-balance sheet items and the determination of own funds in accordance with International Accounting Standards as applicable under Regulation (EC) No 1606/2002.
PART TWO
OWN FUNDS
TITLE I
ELEMENTS OF OWN FUNDS
CHAPTER 1
Tier 1 capital
Article 25
Tier 1 capital
The Tier 1 capital of an institution consists of the sum of the Common Equity Tier 1 capital and Additional Tier 1 capital of the institution.
CHAPTER 2
Common Equity Tier 1 capital
Section 1
Common equity tier 1 items and instruments
Article 26
Common Equity Tier 1 items
1. Common Equity Tier 1 items of institutions consist of the following:
(a)
capital instruments, provided the conditions laid down in Article 28 or, where applicable, Article 29 are met;
(b)
share premium accounts related to the instruments referred to in point (a);
(c)
retained earnings;
(d)
accumulated other comprehensive income;
(e)
other reserves;
(f)
funds for general banking risk.
The items referred to in points (c) to (f) shall be recognised as Common Equity Tier 1 only where they are available to the institution for unrestricted and immediate use to cover risks or losses as soon as these occur.
2. For the purposes of point (c) of paragraph 1, institutions may include interim or year-end profits in Common Equity Tier 1 capital before the institution has taken a formal decision confirming the final profit or loss of the institution for the year only with the prior permission of the competent authority. The competent authority shall grant permission where the following conditions are met:
(a)
those profits have been verified by persons independent of the institution that are responsible for the auditing of the accounts of that institution;
(b)
the institution has demonstrated to the satisfaction of the competent authority that any foreseeable charge or dividend has been deducted from the amount of those profits.
A verification of the interim or year-end profits of the institution shall provide an adequate level of assurance that those profits have been evaluated in accordance with the principles set out in the applicable accounting framework.
3. Competent authorities shall evaluate whether issuances of Common Equity Tier 1 instruments meet the criteria set out in Article 28 or, where applicable, Article 29. With respect to issuances after 31 December 2014, institutions shall classify capital instruments as Common Equity Tier 1 instruments only after permission is granted by the competent authorities, which may consult EBA.
For capital instruments, with the exception of State aid, that are approved as eligible for classification as Common Equity Tier 1 instruments by the competent authority but where, in the opinion of EBA, the compliance with the criteria in Article 28 or, where applicable, Article 29, is materially complex to ascertain, the competent authorities shall explain their reasoning to EBA.
On the basis of information from each competent authority, EBA shall establish, maintain and publish a list of all the forms of capital instruments in each Member State that qualify as Common Equity Tier 1 instruments. EBA shall establish that list and publish it by 1 February 2015 for the first time.
EBA may, after the review process set out in Article 80 and, where there is significant evidence of those instruments not meeting the criteria set out in Article 28 or, where applicable, Article 29, decide to remove non-State aid capital instruments issued after 31 December 2014 from the list and may make an announcement to that effect.
4. EBA shall develop draft regulatory technical standards to specify the meaning of foreseeable when determining whether any foreseeable charge or dividend has been deducted.
EBA shall submit those draft regulatory technical standards to the Commission by 1 February 2015.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1093/2010.
Article 27
Capital instruments of mutuals, cooperative societies, savings institutions or similar institutions in Common Equity Tier 1 items
1. Common Equity Tier 1 items shall include any capital instrument issued by an institution under its statutory terms provided the following conditions are met:
(a)
the institution is of a type that is defined under applicable national law and which competent authorities consider to qualify as any of the following:
(i)
a mutual;
(ii)
a cooperative society;
(iii)
a savings institution;
(iv)
a similar institution;
(v)
a credit institution which is wholly owned by one of the institutions referred to in points (i) to (iv) and has approval from the relevant competent authority to make use of the provisions in this Article, provided that, and for as long as, 100 % of the ordinary shares in issue in the credit institution are held directly or indirectly by an institution referred to in those points;
(b)
the conditions laid down in Articles 28 or, where applicable, Article 29, are met.
Those mutuals, cooperative societies or savings institutions recognised as such under applicable national law prior to 31 December 2012 shall continue to be classified as such for the purposes of this Part, provided that they continue to meet the criteria that determined such recognition.
2. EBA shall develop draft regulatory technical standards to specify the conditions according to which competent authorities may determine that a type of undertaking recognised under applicable national law qualifies as a mutual, cooperative society, savings institution or similar institution for the purposes of this Part.
EBA shall submit those draft regulatory technical standards to the Commission by 1 February 2015.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1093/2010.
Article 28
Common Equity Tier 1 instruments
1. Capital instruments shall qualify as Common Equity Tier 1 instruments only if all the following conditions are met:
(a)
the instruments are issued directly by the institution with the prior approval of the owners of the institution or, where permitted under applicable national law, the management body of the institution;
(b)
the instruments are paid up and their purchase is not funded directly or indirectly by the institution;
(c)
the instruments meet all the following conditions as regards their classification:
(i)
they qualify as capital within the meaning of Article 22 of Directive 86/635/EEC;
(ii)
they are classified as equity within the meaning of the applicable accounting framework;
(iii)
they are classified as equity capital for the purposes of determining balance sheet insolvency, where applicable under national insolvency law;
(d)
the instruments are clearly and separately disclosed on the balance sheet in the financial statements of the institution;
(e)
the instruments are perpetual;
(f)
the principal amount of the instruments may not be reduced or repaid, except in either of the following cases:
(i)
the liquidation of the institution;
(ii)
discretionary repurchases of the instruments or other discretionary means of reducing capital, where the institution has received the prior permission of the competent authority in accordance with Article 77;
(g)
the provisions governing the instruments do not indicate expressly or implicitly that the principal amount of the instruments would or might be reduced or repaid other than in the liquidation of the institution, and the institution does not otherwise provide such an indication prior to or at issuance of the instruments, except in the case of instruments referred to in Article 27 where the refusal by the institution to redeem such instruments is prohibited under applicable national law;
(h)
the instruments meet the following conditions as regards distributions:
(i)
there is no preferential distribution treatment regarding the order of distribution payments, including in relation to other Common Equity Tier 1 instruments, and the terms governing the instruments do not provide preferential rights to payment of distributions;
(ii)
distributions to holders of the instruments may be paid only out of distributable items;
(iii)
the conditions governing the instruments do not include a cap or other restriction on the maximum level of distributions, except in the case of the instruments referred to in Article 27;
(iv)
the level of distributions is not determined on the basis of the amount for which the instruments were purchased at issuance, except in the case of the instruments referred to in Article 27;
(v)
the conditions governing the instruments do not include any obligation for the institution to make distributions to their holders and the institution is not otherwise subject to such an obligation;
(vi)
non-payment of distributions does not constitute an event of default of the institution;
(vii)
the cancellation of distributions imposes no restrictions on the institution;
(i)
compared to all the capital instruments issued by the institution, the instruments absorb the first and proportionately greatest share of losses as they occur, and each instrument absorbs losses to the same degree as all other Common Equity Tier 1 instruments;
(j)
the instruments rank below all other claims in the event of insolvency or liquidation of the institution;
(k)
the instruments entitle their owners to a claim on the residual assets of the institution, which, in the event of its liquidation and after the payment of all senior claims, is proportionate to the amount of such instruments issued and is not fixed or subject to a cap, except in the case of the capital instruments referred to in Article 27;
(l)
the instruments are not secured, or subject to a guarantee that enhances the seniority of the claim by any of the following:
(i)
the institution or its subsidiaries;
(ii)
the parent undertaking of the institution or its subsidiaries;
(iii)
the parent financial holding company or its subsidiaries;
(iv)
the mixed activity holding company or its subsidiaries;
(v)
the mixed financial holding company and its subsidiaries;
(vi)
any undertaking that has close links with the entities referred to in points (i) to (v);
(m)
the instruments are not subject to any arrangement, contractual or otherwise, that enhances the seniority of claims under the instruments in insolvency or liquidation.
The condition set out in point (j) of the first subparagraph shall be deemed to be met, notwithstanding the instruments are included in Additional Tier 1 or Tier 2 by virtue of Article 484(3), provided that they rank pari passu.
2. The conditions laid down in point (i) of paragraph 1 shall be deemed to be met notwithstanding a write down on a permanent basis of the principal amount of Additional Tier 1 or Tier 2 instruments.
The condition laid down in point (f) of paragraph 1 shall be deemed to be met notwithstanding the reduction of the principal amount of the capital instrument within a resolution procedure or as a consequence of a write down of capital instruments required by the resolution authority responsible for the institution.
The condition laid down in point (g) of paragraph 1 shall be deemed to be met notwithstanding the provisions governing the capital instrument indicating expressly or implicitly that the principal amount of the instrument would or might be reduced within a resolution procedure or as a consequence of a write down of capital instruments required by the resolution authority responsible for the institution.
3. The condition laid down in point (h)(iii) of paragraph 1 shall be deemed to be met notwithstanding the instrument paying a dividend multiple, provided that such a dividend multiple does not result in a distribution that causes a disproportionate drag on own funds.
4. For the purposes of point (h)(i) of paragraph 1, differentiated distributions shall only reflect differentiated voting rights. In this respect, higher distributions shall only apply to Common Equity Tier 1 instruments with fewer or no voting rights.
5. EBA shall develop draft regulatory technical standards to specify the following:
(a)
the applicable forms and nature of indirect funding of own funds instruments;
(b)
Whether and when multiple distributions would constitute a disproportionate drag on own funds;
(c)
the meaning of preferential distributions.
EBA shall submit those draft regulatory technical standards to the Commission by 1 February 2015.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1093/2010.
Article 29
Capital instruments issued by mutuals, cooperative societies, savings institutions and similar institutions
1. Capital instruments issued by mutuals, cooperative societies, savings institutions and similar institutions shall qualify as Common Equity Tier 1 instruments only if the conditions laid down in Article 28 with modifications resulting from the application of this Article are met.
2. The following conditions shall be met as regards redemption of the capital instruments:
(a)
except where prohibited under applicable national law, the institution shall be able to refuse the redemption of the instruments;
(b)
where the refusal by the institution of the redemption of instruments is prohibited under applicable national law, the provisions governing the instruments shall give the institution the ability to limit their redemption;
(c)
refusal to redeem the instruments, or the limitation of the redemption of the instruments where applicable, may not constitute an event of default of the institution.
3. The capital instruments may include a cap or restriction on the maximum level of distributions only where that cap or restriction is set out under applicable national law or the statute of the institution.
4. Where the capital instruments provide the owner with rights to the reserves of the institution in the event of insolvency or liquidation that are limited to the nominal value of the instruments, such a limitation shall apply to the same degree to the holders of all other Common Equity Tier 1 instruments issued by that institution.
The condition laid down in the first subparagraph is without prejudice to the possibility for a mutual, cooperative society, savings institution or a similar institution to recognize within Common Equity Tier 1 instruments that do not afford voting rights to the holder and that meet all the following conditions:
(a)
the claim of the holders of the non-voting instruments in the insolvency or liquidation of the institution is proportionate to the share of the total Common Equity Tier 1 instruments that those non-voting instruments represent;
(b)
the instruments otherwise qualify as Common Equity Tier 1 instruments.
5. Where the capital instruments entitle their owners to a claim on the assets of the institution in the event of its insolvency or liquidation that is fixed or subject to a cap, such a limitation shall apply to the same degree to all holders of all Common Equity Tier 1 instruments issued by the institution.
6. EBA shall develop draft regulatory technical standards to specify the nature of the limitations on redemption necessary where the refusal by the institution of the redemption of own funds instruments is prohibited under applicable national law.
EBA shall submit those draft regulatory technical standards to the Commission by 1 February 2015.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1093/2010.
Article 30
Consequences of the conditions for Common Equity Tier 1 instruments ceasing to be met
The following shall apply where, in the case of a Common Equity Tier 1 instrument, the conditions laid down in Article 28 or, where applicable, Article 29 cease to be met:
(a)
that instrument shall immediately cease to qualify as a Common Equity Tier 1 instrument;
(b)
the share premium accounts that relate to that instrument shall immediately cease to qualify as Common Equity Tier 1 items.
Article 31
Capital instruments subscribed by public authorities in emergency situations
1. In emergency situations, competent authorities may permit institutions to include in Common Equity Tier 1 capital instruments that comply at least with the conditions laid down in points (b) to (e) of Article 28(1) where all the following conditions are met:
(a)
the capital instruments are issued after 1 January 2014;
(b)
the capital instruments are considered State aid by the Commission;
(c)
the capital instruments are issued within the context of recapitalisation measures pursuant to State aid- rules existing at the time;
(d)
the capital instruments are fully subscribed and held by the State or a relevant public authority or public-owned entity;
(e)
the capital instruments are able to absorb losses;
(f)
except for the capital instruments referred to in Article 27, in the event of liquidation, the capital instruments entitle their owners to a claim on the residual assets of the institution after the payment of all senior claims;
(g)
there are adequate exit mechanisms of the State or, where applicable, a relevant public authority or public-owned entity;
(h)
the competent authority has granted its prior permission and has published its decision together with an explanation of that decision.
2. Upon reasoned request by and in cooperation with the relevant competent authority, EBA shall consider the capital instruments referred to in paragraph 1 as equivalent to Common Equity Tier 1 instruments for the purposes of this Regulation.
Section 2
Prudential filters
Article 32
Securitised assets
1. An institution shall exclude from any element of own funds any increase in its equity under the applicable accounting framework that results from securitised assets, including the following:
(a)
such an increase associated with future margin income that results in a gain on sale for the institution;
(b)
where the institution is the originator of a securitisation, net gains that arise from the capitalisation of future income from the securitised assets that provide credit enhancement to positions in the securitisation.
2. EBA shall develop draft regulatory technical standards to specify further the concept of a gain on sale referred to in point (a) of paragraph 1.
EBA shall submit those draft regulatory technical standards to the Commission by 1 February 2015.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1093/2010.
Article 33
Cash flow hedges and changes in the value of own liabilities
1. Institutions shall not include the following items in any element of own funds:
(a)
the fair value reserves related to gains or losses on cash flow hedges of financial instruments that are not valued at fair value, including projected cash flows;
(b)
gains or losses on liabilities of the institution that are valued at fair value that result from changes in the own credit standing of the institution;
(c)
all fair value gains and losses arising from the institution's own credit risk related to derivative liabilities.
2. For the purposes of point (c) of paragraph 1, institutions shall not offset the fair value gains and losses arising from the institution's own credit risk with those arising from its counterparty credit risk.
3. Without prejudice to point (b) of paragraph 1, institutions may include the amount of gains and losses on their liabilities in own funds where all the following conditions are met:
(a)
the liabilities are in the form of bonds as referred to in Article 52(4) of Directive 2009/65/EC;
(b)
the changes in the value of the institution's assets and liabilities are due to the same changes in the institution's own credit standing;
(c)
there is a close correspondence between the value of the bonds referred to in point (a) and the value of the institution's assets;
(d)
it is possible to redeem the mortgage loans by buying back the bonds financing the mortgage loans at market or nominal value.
4. EBA shall develop draft regulatory technical standards to specify what constitutes close correspondence between the value of the bonds and the value of the assets, as referred to in point (c) of paragraph 3.
EBA shall submit those draft regulatory technical standards to the Commission by 30 September 2013.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1093/2010.
Article 34
Additional value adjustments
Institutions shall apply the requirements of Article 105 to all their assets measured at fair value when calculating the amount of their own funds and shall deduct from Common Equity Tier 1 capital the amount of any additional value adjustments necessary.
Article 35
Unrealised gains and losses measured at fair value
Except in the case of the items referred to in Article 33, institutions shall not make adjustments to remove from their own funds unrealised gains or losses on their assets or liabilities measured at fair value.
Section 3
Deductions from common equity tier 1 items, exemptions and alternatives
Sub-Section 1
Deductions from Common Equity Tier 1 items
Article 36
Deductions from Common Equity Tier 1 items
1. Institutions shall deduct the following from Common Equity Tier 1 items:
(a)
losses for the current financial year;
(b)
intangible assets;
(c)
deferred tax assets that rely on future profitability;
(d)
for institutions calculating risk-weighted exposure amounts using the Internal Ratings Based Approach (the IRB Approach), negative amounts resulting from the calculation of expected loss amounts laid down in Articles 158 and 159;
(e)
defined benefit pension fund assets on the balance sheet of the institution;
(f)
direct, indirect and synthetic holdings by an institution of own Common Equity Tier 1 instruments, including own Common Equity Tier 1 instruments that an institution is under an actual or contingent obligation to purchase by virtue of an existing contractual obligation;
(g)
direct, indirect and synthetic holdings of the Common Equity Tier 1 instruments of financial sector entities where those entities have a reciprocal cross holding with the institution that the competent authority considers to have been designed to inflate artificially the own funds of the institution;
(h)
the applicable amount of direct, indirect and synthetic holdings by the institution of Common Equity Tier 1 instruments of financial sector entities where the institution does not have a significant investment in those entities;
(i)
the applicable amount of direct, indirect and synthetic holdings by the institution of the Common Equity Tier 1 instruments of financial sector entities where the institution has a significant investment in those entities;
(j)
the amount of items required to be deducted from Additional Tier 1 items pursuant to Article 56 that exceeds the Additional Tier 1 capital of the institution;
(k)
the exposure amount of the following items which qualify for a risk weight of 1 250 %, where the institution deducts that exposure amount from the amount of Common Equity Tier 1 items as an alternative to applying a risk weight of 1 250 %:
(i)
qualifying holdings outside the financial sector;
(ii)
securitisation positions, in accordance with Article 243(1)(b), Article 244(1)(b) and Article 258;
(iii)
free deliveries, in accordance with Article 379(3);
(iv)
positions in a basket for which an institution cannot determine the risk weight under the IRB Approach, in accordance with Article 153(8);
(v)
equity exposures under an internal models approach, in accordance with Article 155(4).
(l)
any tax charge relating to Common Equity Tier 1 items foreseeable at the moment of its calculation, except where the institution suitably adjusts the amount of Common Equity Tier 1 items insofar as such tax charges reduce the amount up to which those items may be used to cover risks or losses.
2. EBA shall develop draft regulatory technical standards to specify the application of the deductions referred to in points (a), (c), (e), (f), (h), (i) and (l) of paragraph 1 of this Article and related deductions referred to in points (a), (c), (d) and (f) of Article 56 and points (a), (c) and (d) of Article 66.
EBA shall submit those draft regulatory technical standards to the Commission by 1 February 2015.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1093/2010.
3. EBA shall develop draft regulatory technical standards to specify the types of capital instruments of financial institutions and, in consultation with the European Supervisory Authority (European Insurance and Occupational Pensions Authority) (EIOPA) established by Regulation (EU) No 1094/2010 of the European Parliament and of the Council of 24 November 2010 (26), of third country insurance and reinsurance undertakings, and of undertakings excluded from the scope of Directive 2009/138/EC in accordance with Article 4 of that Directive that shall be deducted from the following elements of own funds:
(a)
Common Equity Tier 1 items;
(b)
Additional Tier 1 items;
(c)
Tier 2 items.
EBA shall submit those draft regulatory technical standards to the Commission by 1 February 2015.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1093/2010.
Article 37
Deduction of intangible assets
Institutions shall determine the amount of intangible assets to be deducted in accordance with the following:
(a)
the amount to be deducted shall be reduced by the amount of associated deferred tax liabilities that would be extinguished if the intangible assets became impaired or were derecognised under the applicable accounting framework;
(b)
the amount to be deducted shall include goodwill included in the valuation of significant investments of the institution.
Article 38
Deduction of deferred tax assets that rely on future profitability
1. Institutions shall determine the amount of deferred tax assets that rely on future profitability that require deduction in accordance with this Article.
2. Except where the conditions laid down in paragraph 3 are met, the amount of deferred tax assets that rely on future profitability shall be calculated without reducing it by the amount of the associated deferred tax liabilities of the institution.
3. The amount of deferred tax assets that rely on future profitability may be reduced by the amount of the associated deferred tax liabilities of the institution, provided the following conditions are met:
(a)
the entity has a legally enforceable right under applicable national law to set off those current tax assets against current tax liabilities;
(b)
the deferred tax assets and the deferred tax liabilities relate to taxes levied by the same taxation authority and on the same taxable entity.
4. Associated deferred tax liabilities of the institution used for the purposes of paragraph 3 may not include deferred tax liabilities that reduce the amount of intangible assets or defined benefit pension fund assets required to be deducted.
5. The amount of associated deferred tax liabilities referred to in paragraph 4 shall be allocated between the following:
(a)
deferred tax assets that rely on future profitability and arise from temporary differences that are not deducted in accordance with Article 48(1);
(b)
all other deferred tax assets that rely on future profitability.
Institutions shall allocate the associated deferred tax liabilities according to the proportion of deferred tax assets that rely on future profitability that the items referred to in points (a) and (b) represent.
Article 39
Tax overpayments, tax loss carry backs and deferred tax assets that do not rely on future profitability
1. The following items shall not be deducted from own funds and shall be subject to a risk weight in accordance with Chapter 2 or 3 of Title II of Part Three, as applicable:
(a)
overpayments of tax by the institution for the current year;
(b)
current year tax losses of the institution carried back to previous years that give rise to a claim on, or a receivable from, a central government, regional government or local tax authority.
2. Deferred tax assets that do not rely on future profitability shall be limited to deferred tax assets arising from temporary differences, where all the following conditions are met:
(a)
they are automatically and mandatorily replaced without delay with a tax credit in the event that the institution reports a loss when the annual financial statements of the institution are formally approved, or in the event of liquidation or insolvency of the institution;
(b)
an institution shall be able under the applicable national tax law to offset a tax credit referred to in point (a) against any tax liability of the institution or any other undertaking included in the same consolidation as the institution for tax purposes under that law or any other undertaking subject to the supervision on a consolidated basis in accordance with Chapter 2 of Title II of Part One;
(c)
where the amount of tax credits referred to in point (b) exceeds the tax liabilities referred to in that point, any such excess is replaced without delay with a direct claim on the central government of the Member State in which the institution is incorporated.
Institutions shall apply a risk weight of 100 % to deferred tax assets where the conditions laid down in points (a), (b) and c) are met.
Article 40
Deduction of negative amounts resulting from the calculation of expected loss amounts
The amount to be deducted in accordance with point (d) of Article 36(1) shall not be reduced by a rise in the level of deferred tax assets that rely on future profitability, or other additional tax effects, that could occur if provisions were to rise to the level of expected losses referred to in Section 3 of Chapter 3 of Title I.
Article 41
Deduction of defined benefit pension fund assets
1. For the purposes of point (e) of Article 36(1), the amount of defined benefit pension fund assets to be deducted shall be reduced by the following:
(a)
the amount of any associated deferred tax liability which could be extinguished if the assets became impaired or were derecognised under the applicable accounting framework;
(b)
the amount of assets in the defined benefit pension fund which the institution has an unrestricted ability to use, provided the institution has received the prior permission of the competent authority. Those assets used to reduce the amount to be deducted shall receive a risk weight in accordance with Chapter 2 or 3 of Title II of Part Three, as applicable.
2. EBA shall develop draft regulatory technical standards to specify the criteria according to which a competent authority shall permit an institution to reduce the amount of assets in the defined benefit pension fund as specified in point (b) of paragraph 1.
EBA shall submit those draft regulatory technical standards to the Commission by 1 February 2015.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1093/2010.
Article 42
Deduction of holdings of own Common Equity Tier 1 instruments
For the purposes of point (f) of Article 36(1), institutions shall calculate holdings of own Common Equity Tier 1 instruments on the basis of gross long positions subject to the following exceptions:
(a)
institutions may calculate the amount of holdings of own Common Equity Tier 1 instruments on the basis of the net long position provided that both the following conditions are met:
(i)
the long and short positions are in the same underlying exposure and the short positions involve no counterparty risk;
(ii)
either both the long and the short positions are held in the trading book or both are held in the non-trading book;
(b)
institutions shall determine the amount to be deducted for direct, indirect and synthetic holdings of index securities by calculating the underlying exposure to own Common Equity Tier 1 instruments included in those indices;
(c)
institutions may net gross long positions in own Common Equity Tier 1 instruments resulting from holdings of index securities against short positions in own Common Equity Tier 1 instruments resulting from short positions in the underlying indices, including where those short positions involve counterparty risk, provided that both the following conditions are met:
(i)
the long and short positions are in the same underlying indices;
(ii)
either both the long and the short positions are held in the trading book or both are held in the non-trading book.
Article 43
Significant investment in a financial sector entity
For the purposes of deduction, a significant investment of an institution in a financial sector entity shall arise where any of the following conditions is met:
(a)
the institution owns more than 10 % of the Common Equity Tier 1 instruments issued by that entity;
(b)
the institution has close links with that entity and owns Common Equity Tier 1 instruments issued by that entity;
(c)
the institution owns Common Equity Tier 1 instruments issued by that entity and the entity is not included in consolidation pursuant to Chapter 2 of Title II of Part One but is included in the same accounting consolidation as the institution for the purposes of financial reporting under the applicable accounting framework.
Article 44
Deduction of holdings of Common Equity Tier 1 instruments of financial sector entities and where an institution has a reciprocal cross holding designed artificially to inflate own funds
Institutions shall make the deductions referred to in points (g), (h) and (i) of Article 36(1) in accordance with the following:
(a)
holdings of Common Equity Tier 1 instruments and other capital instruments of financial sector entities shall be calculated on the basis of the gross long positions;
(b)
Tier 1 own-fund insurance items shall be treated as holdings of Common Equity Tier 1 instruments for the purposes of deduction.
Article 45
Deduction of holdings of Common Equity Tier 1 instruments of financial sector entities
Institutions shall make the deductions required by points (h) and (i) of Article 36(1) in accordance with the following provisions:
(a)
they may calculate direct, indirect and synthetic holdings of Common Equity Tier 1 instruments of the financial sector entities on the basis of the net long position in the same underlying exposure provided that both the following conditions are met:
(i)
the maturity of the short position matches the maturity of the long position or has a residual maturity of at least one year;
(ii)
either both the long position and the short position are held in the trading book or both are held in the non-trading book;
(b)
they shall determine the amount to be deducted for direct, indirect and synthetic holdings of index securities by calculating the underlying exposure to the capital instruments of the financial sector entities in those indices.
Article 46
Deduction of holdings of Common Equity Tier 1 instruments where an institution does not have a significant investment in a financial sector entity
1. For the purposes of point (h) of Article 36(1), institutions shall calculate the applicable amount to be deducted by multiplying the amount referred to in point (a) of this paragraph by the factor derived from the calculation referred to in point (b) of this paragraph:
(a)
the aggregate amount by which the direct, indirect and synthetic holdings by the institution of the Common Equity Tier 1, Additional Tier 1 and Tier 2 instruments of financial sector entities in which the institution does not have a significant investment exceeds 10 % of the aggregate amount of Common Equity Tier 1 items of the institution calculated after applying the following to Common Equity Tier 1 items:
(i)
Articles 32 to 35;
(ii)
the deductions referred to in points (a) to (g), points (k)(ii) to (v) and point (l) of Article 36(1), excluding the amount to be deducted for deferred tax assets that rely on future profitability and arise from temporary differences;
(iii)
Articles 44 and 45;
(b)
the amount of direct, indirect and synthetic holdings by the institution of the Common Equity Tier 1 instruments of those financial sector entities in which the institution does not have a significant investment divided by the aggregate amount of direct, indirect and synthetic holdings by the institution of the own funds instruments of those financial sector entities.
2. Institutions shall exclude underwriting positions held for five working days or fewer from the amount referred to in point (a) of paragraph 1 and from the calculation of the factor referred to in point (b) of paragraph 1.
3. The amount to be deducted pursuant to paragraph 1 shall be apportioned across all Common Equity Tier 1 instruments held. Institutions shall determine the portion of holdings of Common Equity Tier 1 instruments that is deducted pursuant to paragraph 1 by multiplying the amount specified in point (a) of this paragraph by the proportion specified in point (b) of this paragraph:
(a)
the amount of holdings required to be deducted pursuant to paragraph 1;
(b)
the proportion of the aggregate amount of direct, indirect and synthetic holdings by the institution of the Common Equity Tier 1 instruments of financial sector entities in which the institution does not have a significant investment represented by each Common Equity Tier 1 instrument held.
4. The amount of holdings referred to in point (h) of Article 36(1) that is equal to or less than 10 % of the Common Equity Tier 1 items of the institution after applying the provisions laid down in points (a)(i) to (iii) of paragraph 1 shall not be deducted and shall be subject to the applicable risk weights in accordance with Chapter 2 or 3 of Title II of Part Three and the requirements laid down in Title IV of Part Three, as applicable.
5. Institutions shall determine the portion of holdings of own funds instruments that is risk weighted by dividing the amount specified in point (a) by the amount specified in point (b):
(a)
the amount of holdings required to be risk weighted pursuant to paragraph 4;
(b)
the amount specified in point (i) divided by the amount specified in point (ii):
(i)
the total amount of the Common Equity Tier 1 instruments;
(ii)
the aggregate amount of direct, indirect and synthetic holdings by the institution of the Common Equity Tier 1 instruments of financial sector entities in which the institution does not have a significant investment.
Article 47
Deduction of holdings of Common Equity Tier 1 instruments where an institution has a significant investment in a financial sector entity
For the purposes of point (i) of Article 36(1), the applicable amount to be deducted from Common Equity Tier 1 items shall exclude underwriting positions held for five working days or fewer and shall be determined in accordance with Articles 44 and 45 and Sub-section 2.
Sub-Section 2
Exemptions from and alternatives to deduction from Common Equity Tier 1 items
Article 48
Threshold exemptions from deduction from Common Equity Tier 1 items
1. In making the deductions required pursuant to points (c) and (i) of Article 36(1), institutions are not required to deduct the amounts of the items listed in points (a) and (b) of this paragraph which in aggregate are equal to or less than the threshold amount referred to in paragraph 2:
(a)
deferred tax assets that are dependent on future profitability and arise from temporary differences, and in aggregate are equal to or less than 10 % of the Common Equity Tier 1 items of the institution calculated after applying the following:
(i)
Articles 32 to 35;
(ii)
points (a) to (h), points (k)(ii) to (v) and point (l) of Article 36(1), excluding deferred tax assets that rely on future profitability and arise from temporary differences.
(b)
where an institution has a significant investment in a financial sector entity, the direct, indirect and synthetic holdings of that institution of the Common Equity Tier 1 instruments of those entities that in aggregate are equal to or less than 10 % of the Common Equity Tier 1 items of the institution calculated after applying the following:
(i)
Article 32 to 35;
(ii)
points (a) to (h), points (k)(ii) to (v) and point (l), of Article 36(1) excluding deferred tax assets that rely on future profitability and arise from temporary differences.
2. For the purposes of paragraph 1, the threshold amount shall be equal to the amount referred to in point (a) of this paragraph multiplied by the percentage referred to in point (b) of this paragraph:
(a)
the residual amount of Common Equity Tier 1 items after applying the adjustments and deductions in Articles 32 to 36 in full and without applying the threshold exemptions specified in this Article;
(b)
17,65 %.
3. For the purposes of paragraph 1, an institution shall determine the portion of deferred tax assets in the total amount of items that is not required to be deducted by dividing the amount specified in point (a) of this paragraph by the amount specified in point (b) of this paragraph:
(a)
the amount of deferred tax assets that are dependent on future profitability and arise from temporary differences, and in aggregate are equal to or less than 10 % of the Common Equity Tier 1 items of the institution;
(b)
the sum of the following:
(i)
the amount referred to in point (a);
(ii)
the amount of direct, indirect and synthetic holdings by the institution of the own funds instruments of financial sector entities in which the institution has a significant investment, and in aggregate are equal to or less than 10 % of the Common Equity Tier 1 items of the institution.
The proportion of significant investments in the total amount of items that is not required to be deducted is equal to one minus the proportion referred to in the first subparagraph.
4. The amounts of the items that are not deducted pursuant to paragraph 1 shall be risk weighted at 250 %.
Article 49
Requirement for deduction where consolidation, supplementary supervision or institutional protection schemes are applied
1. For the purposes of calculating own funds on an individual basis, a sub-consolidated basis and a consolidated basis, where the competent authorities require or permit institutions to apply method 1, 2 or 3 of Annex I to Directive 2002/87/EC, the competent authorities may permit institutions not to deduct the holdings of own funds instruments of a financial sector entity in which the parent institution, parent financial holding company or parent mixed financial holding company or institution has a significant investment, provided that the conditions laid down in points (a) to (e) of this paragraph are met:
(a)
the financial sector entity is an insurance undertaking, a re-insurance undertaking or an insurance holding company;
(b)
that insurance undertaking, re-insurance undertaking or insurance holding company is included in the same supplementary supervision under Directive 2002/87/EC as the parent institution, parent financial holding company or parent mixed financial holding company or institution that has the holding;
(c)
the institution has received the prior permission of the competent authorities;
(d)
prior to granting the permission referred to in point (c), and on a continuing basis, the competent authorities are satisfied that the level of integrated management, risk management and internal control regarding the entities that would be included in the scope of consolidation under method 1, 2 or 3 is adequate;
(e)
the holdings in the entity belong to one of the following:
(i)
the parent credit institution;
(ii)
the parent financial holding company;
(iii)
the parent mixed financial holding company;
(iv)
the institution;
(v)
a subsidiary of one of the entities referred to in points (i) to (iv) that is included in the scope of consolidation pursuant to Chapter 2 of Title II of Part One.
The method chosen shall be applied in a consistent manner over time.
2. For the purposes of calculating own funds on an individual basis and a sub-consolidated basis, institutions subject to supervision on a consolidated basis in accordance with Chapter 2 of Title II of Part One shall not deduct holdings of own funds instruments issued by financial sector entities included in the scope of consolidated supervision, unless the competent authorities determine those deductions to be required for specific purposes, in particular structural separation of banking activities and resolution planning.
Applying the approach referred to in the first subparagraph shall not entail disproportionate adverse effects on the whole or parts of the financial system in other Member States or in the Union as a whole forming or creating an obstacle to the functioning of the internal market.
3. Competent authorities may, for the purposes of calculating own funds on an individual or sub-consolidated basis permit institutions not to deduct holdings of own funds instruments in the following cases:
(a)
where an institution has a holding in another institution and the conditions referred to in points (i) to (v) are met:
(i)
the institutions fall within the same institutional protection scheme referred to in Article 113(7);
(ii)
the competent authorities have granted the permission referred to in Article 113(7);
(iii)
the conditions laid down in Article 113(7) are satisfied;
(iv)
the institutional protection scheme draws up a consolidated balance sheet referred to in point (e) of Article 113(7) or, where it is not required to draw up consolidated accounts, an extended aggregated calculation that is, to the satisfaction of the competent authorities, equivalent to the provisions of Directive 86/635/EEC, which incorporates certain adaptations of the provisions of Directive 83/349/EEC or of Regulation (EC) No 1606/2002, governing the consolidated accounts of groups of credit institutions. The equivalence of that extended aggregated calculation shall be verified by an external auditor and in particular that the multiple use of elements eligible for the calculation of own funds as well as any inappropriate creation of own funds between the members of the institutional protection scheme is eliminated in the calculation. The consolidated balance sheet or the extended aggregated calculation shall be reported to the competent authorities no less frequently than the frequency laid down in Article 99;
(v)
the institutions included in an institutional protection scheme meet together on a consolidated or extended aggregated basis the requirements laid down in Article 92 and carry out reporting of compliance with those requirements in accordance with Article 99. Within an institutional protection scheme the deduction of the interest owned by co-operative members or legal entities, which are not members of the institutional protection scheme, is not required, provided that the multiple use of elements eligible for the calculation of own funds as well as any inappropriate creation of own funds between the members of the institutional protection scheme and the minority shareholder, when it is an institution, is eliminated.
(b)
where a regional credit institution has a holding in its central or another regional credit institution and the conditions laid down in points (a)(i) to (v) are met.
4. The holdings in respect of which deduction is not made in accordance with paragraph 1, 2 or 3 shall qualify as exposures and shall be risk weighted in accordance with Chapter 2 or 3 of Title II of Part Three, as applicable.
5. Where an institution applies methods 1 or 2 of Annex I to Directive 2002/87/EC, the institution shall disclose the supplementary own funds requirement and capital adequacy ratio of the financial conglomerate as calculated in accordance with Article 6 of and Annex I to that Directive.
6. EBA, EIOPA and the European Supervisory Authority (European Securities and Markets Authority) (ESMA) established by Regulation (EU) No 1095/2010 of the European Parliament and of the Council of 24 November 2010 (27) shall, through the Joint Committee, develop draft regulatory technical standards to specify for the purposes of this Article the conditions of application of the calculation methods listed in Annex I, Part II of Directive 2002/87/EC for the purposes of the alternatives to deduction referred to in paragraph 1 of this Article.
EBA, EIOPA and ESMA shall submit those draft regulatory technical standards to the Commission by 1 February 2015.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1093/2010, of Regulation (EU) No 1094/2010 and of Regulation (EU) No 1095/2010 respectively.
Section 4
Common equity tier 1 capital
Article 50
Common Equity Tier 1 capital
The Common Equity Tier 1 capital of an institution shall consist of Common Equity Tier 1 items after the application of the adjustments required by Articles 32 to 35, the deductions pursuant to Article 36 and the exemptions and alternatives laid down in Articles 48, 49 and 79.
CHAPTER 3
Additional Tier 1 capital
Section 1
Additional tier 1 items and instruments
Article 51
Additional Tier 1 items
Additional Tier 1 items shall consist of the following:
(a)
capital instruments, where the conditions laid down in Article 52(1) are met;
(b)
the share premium accounts related to the instruments referred to in point (a).
Instruments included under point (a) shall not qualify as Common Equity Tier 1 or Tier 2 items.
Article 52
Additional Tier 1 instruments
1. Capital instruments shall qualify as Additional Tier 1 instruments only if the following conditions are met:
(a)
the instruments are issued and paid up;
(b)
the instruments are not purchased by any of the following:
(i)
the institution or its subsidiaries;
(ii)
an undertaking in which the institution has a participation in the form of ownership, direct or by way of control, of 20 % or more of the voting rights or capital of that undertaking;
(c)
the purchase of the instruments is not funded directly or indirectly by the institution;
(d)
the instruments rank below Tier 2 instruments in the event of the insolvency of the institution;
(e)
the instruments are not secured, or subject to a guarantee that enhances the seniority of the claims by any of the following:
(i)
the institution or its subsidiaries;
(ii)
the parent undertaking of the institution or its subsidiaries;
(iii)
the parent financial holding company or its subsidiaries;
(iv)
the mixed activity holding company or its subsidiaries;
(v)
the mixed financial holding company or its subsidiaries;
(vi)
any undertaking that has close links with entities referred to in points (i) to (v);
(f)
the instruments are not subject to any arrangement, contractual or otherwise, that enhances the seniority of the claim under the instruments in insolvency or liquidation;
(g)
the instruments are perpetual and the provisions governing them include no incentive for the institution to redeem them;
(h)
where the provisions governing the instruments include one or more call options, the option to call may be exercised at the sole discretion of the issuer;
(i)
the instruments may be called, redeemed or repurchased only where the conditions laid down in Article 77 are met, and not before five years after the date of issuance except where the conditions laid down in Article 78(4) are met;
(j)
the provisions governing the instruments do not indicate explicitly or implicitly that the instruments would or might be called, redeemed or repurchased and the institution does not otherwise provide such an indication, except in the following cases:
(i)
the liquidation of the institution;
(ii)
discretionary repurchases of the instruments or other discretionary means of reducing the amount of Additional Tier 1 capital, where the institution has received the prior permission of the competent authority in accordance with Article 77;
(k)
the institution does not indicate explicitly or implicitly that the competent authority would consent to a request to call, redeem or repurchase the instruments;
(l)
distributions under the instruments meet the following conditions:
(i)
they are paid out of distributable items;
(ii)
the level of distributions made on the instruments will not be amended on the basis of the credit standing of the institution or its parent undertaking;
(iii)
the provisions governing the instruments give the institution full discretion at all times to cancel the distributions on the instruments for an unlimited period and on a non-cumulative basis, and the institution may use such cancelled payments without restriction to meet its obligations as they fall due;
(iv)
cancellation of distributions does not constitute an event of default of the institution;
(v)
the cancellation of distributions imposes no restrictions on the institution;
(m)
the instruments do not contribute to a determination that the liabilities of an institution exceed its assets, where such a determination constitutes a test of insolvency under applicable national law;
(n)
the provisions governing the instruments require that, upon the occurrence of a trigger event, the principal amount of the instruments be written down on a permanent or temporary basis or the instruments be converted to Common Equity Tier 1 instruments;
(o)
the provisions governing the instruments include no feature that could hinder the recapitalisation of the institution;
(p)
where the instruments are not issued directly by an institution, both the following conditions shall be met:
(i)
the instruments are issued through an entity within the consolidation pursuant to Chapter 2 of Title II of Part One;
(ii)
the proceeds are immediately available to the institution without limitation and in a form that satisfies the conditions laid down in this paragraph.
The condition set out in point (d) of the first subparagraph shall be deemed to be met notwithstanding the instruments are included in Additional Tier 1 or Tier 2 by virtue of Article 484(3), provided that they rank pari passu.
2. EBA shall develop draft regulatory technical standards to specify all the following:
(a)
the form and nature of incentives to redeem;
(b)
the nature of any write up of the principal amount of an Additional Tier 1 instrument following a write down of its principal amount on a temporary basis;
(c)
the procedures and timing for the following:
(i)
determining that a trigger event has occurred;
(ii)
writing up the principal amount of an Additional Tier 1 instrument following a write down of its principal amount on a temporary basis;
(d)
features of instruments that could hinder the recapitalisation of the institution;
(e)
the use of special purposes entities for indirect issuance of own funds instruments.
EBA shall submit those draft regulatory technical standards to the Commission by 1 February 2015.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1093/2010.
Article 53
Restrictions on the cancellation of distributions on Additional Tier 1 instruments and features that could hinder the recapitalisation of the institution
For the purposes of points (l)(v) and (o) of Article 52(1), the provisions governing Additional Tier 1 instruments shall, in particular, not include the following:
(a)
a requirement for distributions on the instruments to be made in the event of a distribution being made on an instrument issued by the institution that ranks to the same degree as, or more junior than, an Additional Tier 1 instrument, including a Common Equity Tier 1 instrument;
(b)
a requirement for the payment of distributions on Common Equity Tier 1, Additional Tier 1 or Tier 2 instruments to be cancelled in the event that distributions are not made on those Additional Tier 1 instruments;
(c)
an obligation to substitute the payment of interest or dividend by a payment in any other form. The institution shall not otherwise be subject to such an obligation.
Article 54
Write down or conversion of Additional Tier 1 instruments
1. For the purposes of point (n) of Article 52(1), the following provisions shall apply to Additional Tier 1 instruments:
(a)
a trigger event occurs when the Common Equity Tier 1 capital ratio of the institution referred to in point (a) of Article 92(1) falls below either of the following:
(i)
5,125 %;
(ii)
a level higher than 5,125 %, where determined by the institution and specified in the provisions governing the instrument;
(b)
institutions may specify in the provisions governing the instrument one or more trigger events in addition to that referred to in point (a);
(c)
where the provisions governing the instruments require them to be converted into Common Equity Tier 1 instruments upon the occurrence of a trigger event, those provisions shall specify either of the following:
(i)
the rate of such conversion and a limit on the permitted amount of conversion;
(ii)
a range within which the instruments will convert into Common Equity Tier 1 instruments;
(d)
where the provisions governing the instruments require their principal amount to be written down upon the occurrence of a trigger event, the write down shall reduce all the following:
(i)
the claim of the holder of the instrument in the insolvency or liquidation of the institution;
(ii)
the amount required to be paid in the event of the call or redemption of the instrument;
(iii)
the distributions made on the instrument.
2. Write down or conversion of an Additional Tier 1 instrument shall, under the applicable accounting framework, generate items that qualify as Common Equity Tier 1 items.
3. The amount of Additional Tier 1 instruments recognised in Additional Tier 1 items is limited to the minimum amount Common Equity Tier 1 items that would be generated if the principal amount of the Additional Tier 1 instruments were fully written down or converted into Common Equity Tier 1 instruments.
4. The aggregate amount of Additional Tier 1 instruments that is required to be written down or converted upon the occurrence of a trigger event shall be no less than the lower of the following:
(a)
the amount required to restore fully the Common Equity Tier 1 ratio of the institution to 5,125 %;
(b)
the full principal amount of the instrument.
5. When a trigger event occurs institutions shall do the following:
(a)
immediately inform the competent authorities;
(b)
inform the holders of the Additional Tier 1 instruments;
(c)
write down the principal amount of the instruments, or convert the instruments into Common Equity Tier 1 instruments without delay, but no later than in one month, in accordance with the requirement laid down in this Article.
6. An institution issuing Additional Tier 1 instruments that convert to Common Equity Tier 1 on the occurrence of a trigger event shall ensure that its authorised share capital is at all times sufficient, for converting all such convertible Additional Tier 1 instruments into shares if a trigger event occurs. All necessary authorisations shall be obtained at the date of issuance of such convertible Additional Tier 1 instruments. The institution shall maintain at all times the necessary prior authorisation to issue the Common Equity Tier 1 instruments into which such Additional Tier 1 instruments would convert upon occurrence of a trigger event.
7. An institution issuing Additional Tier 1 instruments that convert to Common Equity Tier 1 on the occurrence of a trigger event shall ensure that there are no procedural impediments to that conversion by virtue of its incorporation or statutes or contractual arrangements.
Article 55
Consequences of the conditions for Additional Tier 1 instruments ceasing to be met
The following shall apply where, in the case of an Additional Tier 1 instrument, the conditions laid down in Article 52(1) cease to be met:
(a)
that instrument shall immediately cease to qualify as an Additional Tier 1 instrument;
(b)
the part of the share premium accounts that relates to that instrument shall immediately cease to qualify as an Additional Tier 1 item.
Section 2
Deductions from additional tier 1 items
Article 56
Deductions from Additional Tier 1 items
Institutions shall deduct the following from Additional Tier 1 items:
(a)
direct, indirect and synthetic holdings by an institution of own Additional Tier 1 instruments, including own Additional Tier 1 instruments that an institution could be obliged to purchase as a result of existing contractual obligations;
(b)
direct, indirect and synthetic holdings of the Additional Tier 1 instruments of financial sector entities with which the institution has reciprocal cross holdings that the competent authority considers to have been designed to inflate artificially the own funds of the institution;
(c)
the applicable amount determined in accordance with Article 60 of direct, indirect and synthetic holdings of the Additional Tier 1 instruments of financial sector entities, where an institution does not have a significant investment in those entities;
(d)
direct, indirect and synthetic holdings by the institution of the Additional Tier 1 instruments of financial sector entities where the institution has a significant investment in those entities, excluding underwriting positions held for five working days or fewer;
(e)
the amount of items required to be deducted from Tier 2 items pursuant to Article 66 that exceed the Tier 2 capital of the institution;
(f)
any tax charge relating to Additional Tier 1 items foreseeable at the moment of its calculation, except where the institution suitably adjusts the amount of Additional Tier 1 items insofar as such tax charges reduce the amount up to which those items may be applied to cover risks or losses.
Article 57
Deductions of holdings of own Additional Tier 1 instruments
For the purposes of point (a) of Article 56, institutions shall calculate holdings of own Additional Tier 1 instruments on the basis of gross long positions subject to the following exceptions:
(a)
institutions may calculate the amount of holdings of own Additional Tier 1 instruments on the basis of the net long position provided that both the following conditions are met:
(i)
the long and short positions are in the same underlying exposure and the short positions involve no counterparty risk;
(ii)
either both the long and the short positions are held in the trading book or both are held in the non-trading book;
(b)
institutions shall determine the amount to be deducted for direct, indirect or synthetic holdings of index securities by calculating the underlying exposure to own Additional Tier 1 instruments in those indices;
(c)
institutions may net gross long positions in own Additional Tier 1 instruments resulting from holdings of index securities against short positions in own Additional Tier 1 instruments resulting from short positions in the underlying indices, including where those short positions involve counterparty risk, provided that both the following conditions are met:
(i)
the long and short positions are in the same underlying indices;
(ii)
either both the long and the short positions are held in the trading book or both are held in the non-trading book;
Article 58
Deduction of holdings of Additional Tier 1 instruments of financial sector entities and where an institution has a reciprocal cross holding designed artificially to inflate own funds
Institutions shall make the deductions required by points (b), (c) and (d) of Article 56 in accordance with the following:
(a)
holdings of Additional Tier 1 instruments shall be calculated on the basis of the gross long positions;
(b)
Additional Tier 1 own-fund insurance items shall be treated as holdings of Additional Tier 1 instruments for the purposes of deduction.
Article 59
Deduction of holdings of Additional Tier 1 instruments of financial sector entities
Institutions shall make the deductions required by points (c) and (d) of Article 56 in accordance with the following:
(a)
they may calculate direct, indirect and synthetic holdings of Additional Tier 1 instruments of the financial sector entities on the basis of the net long position in the same underlying exposure provided that both the following conditions are met:
(i)
the maturity of the short position matches the maturity of the long position or has a residual maturity of at least one year;
(ii)
either both the short position and the long position are held in the trading book or both are held in the non-trading book.
(b)
they shall determine the amount to be deducted for direct, indirect and synthetic holdings of index securities by calculating the underlying exposure to the capital instruments of the financial sector entities in those indices.
Article 60
Deduction of holdings of Additional Tier 1 instruments where an institution does not have a significant investment in a financial sector entity
1. For the purposes of point (c) of Article 56, institutions shall calculate the applicable amount to be deducted by multiplying the amount referred to in point (a) of this paragraph by the factor derived from the calculation referred to in point (b) of this paragraph:
(a)
the aggregate amount by which the direct, indirect and synthetic holdings by the institution of the Common Equity Tier 1, Additional Tier 1 and Tier 2 instruments of financial sector entities exceeds 10 % of the Common Equity Tier 1 items of the institution calculated after applying the following:
(i)
Article 32 to 35;
(ii)
points (a) to (g), points (k)(ii) to (v) and point (l) of Article 36(1), excluding deferred tax assets that rely on future profitability and arise from temporary differences;
(iii)
Articles 44 and 45;
(b)
the amount of direct, indirect and synthetic holdings by the institution of the Additional Tier 1 instruments of those financial sector entities in which the institution does not have a significant investment divided by the aggregate amount of all direct, indirect and synthetic holdings by the institution of the Common Equity Tier 1, Additional Tier 1 and Tier 2 instruments of those financial sector entities.
2. Institutions shall exclude underwriting positions held for five working days or fewer from the amount referred to in point (a) of paragraph 1 and from the calculation of the factor referred to in point (b) of paragraph 1.
3. The amount to be deducted pursuant to paragraph 1 shall be apportioned across all Additional Tier 1 instruments held. The amount to be deducted from each Additional Tier 1 instrument pursuant to paragraph 1 shall be calculated by multiplying the amount specified in point (a) of this paragraph by the proportion specified in point (b) of this paragraph:
(a)
the amount of holdings required to be deducted pursuant to paragraph 1;
(b)
the amount specified in point (i) divided by the amount specified in point (ii):
(i)
the total amount of the Additional Tier 1 instrument;
(ii)
the aggregate amount of direct, indirect and synthetic holdings by the institution of the Additional Tier 1 instruments of financial sector entities in which the institution does not have a significant investment.
4. The amount of holdings referred to in point (c) of Article 56 that is equal to or less than 10 % of the Common Equity Tier 1 items of the institution after applying the provisions laid down in points (a)(i), (ii) and (iii) of paragraph 1 shall not be deducted and shall be subject to the applicable risk weights in accordance with Chapter 2 or 3 of Title II of Part Three and the requirements laid down in Title IV of Part Three, as applicable.
5. Institutions shall determine the portion of holdings of own funds instruments that is risk weighted by dividing the amount specified in point (a) by the amount specified in point (b):
(a)
the amount of holdings required to be risk weighted pursuant to paragraph 4;
(b)
the amount specified in point (i) divided by the amount specified in point (ii):
(i)
the total amount of the Common Equity Tier 1 instruments;
(ii)
the aggregate amount of direct, indirect and synthetic holdings by the institution of the Common Equity Tier 1 instruments of financial sector entities in which the institution does not have a significant investment.
Section 3
Additional Tier 1 capital
Article 61
Additional Tier 1 capital
The Additional Tier 1 capital of an institution shall consist of Additional Tier 1 items after the deduction of the items referred to in Article 56 and the application of Article 79.
CHAPTER 4
Tier 2 capital
Section 1
Tier 2 items and instruments
Article 62
Tier 2 items
Tier 2 items shall consist of the following:
(a)
capital instruments and subordinated loans where the conditions laid down in Article 63 are met;
(b)
the share premium accounts related to instruments referred to in point (a);
(c)
for institutions calculating risk-weighted exposure amounts in accordance with Chapter 2 of Title II of Part Three, general credit risk adjustments, gross of tax effects, of up to 1,25 % of risk-weighted exposure amounts calculated in accordance with Chapter 2 of Title II of Part Three;
(d)
for institutions calculating risk-weighted exposure amounts under Chapter 3 of Title II of Part Three, positive amounts, gross of tax effects, resulting from the calculation laid down in Articles 158 and 159 up to 0,6 % of risk weighted exposure amounts calculated under Chapter 3 of Title II of Part Three.
Items included under point (a) shall not qualify as Common Equity Tier 1 or Additional Tier 1 items.
Article 63
Tier 2 instruments
Capital instruments and subordinated loans shall qualify as Tier 2 instruments provided the following conditions are met:
(a)
the instruments are issued or the subordinated loans are raised, as applicable, and fully paid-up;
(b)
the instruments are not purchased or the subordinated loans are not granted, as applicable, by any of the following:
(i)
the institution or its subsidiaries;
(ii)
an undertaking in which the institution has participation in the form of ownership, direct or by way of control, of 20 % or more of the voting rights or capital of that undertaking;
(c)
the purchase of the instruments or the granting of the subordinated loans, as applicable, is not funded directly or indirectly by the institution;
(d)
the claim on the principal amount of the instruments under the provisions governing the instruments or the claim of the principal amount of the subordinated loans under the provisions governing the subordinated loans, as applicable, is wholly subordinated to claims of all non-subordinated creditors;
(e)
the instruments or subordinated loans, as applicable, are not secured, or subject to a guarantee that enhances the seniority of the claim by any of the following:
(i)
the institution or its subsidiaries;
(ii)
the parent undertaking of the institution or its subsidiaries;
(iii)
the parent financial holding company or its subsidiaries;
(iv)
the mixed activity holding company or its subsidiaries;
(v)
the mixed financial holding company or its subsidiaries;
(vi)
any undertaking that has close links with entities referred to in points (i) to (v);
(f)
the instruments or subordinated loans, as applicable, are not subject to any arrangement that otherwise enhances the seniority of the claim under the instruments or subordinated loans respectively;
(g)
the instruments or subordinated loans, as applicable, have an original maturity of at least five years;
(h)
the provisions governing the instruments or subordinated loans, as applicable, do not include any incentive for their principal amount to be redeemed or repaid, as applicable by the institution prior to their maturity;
(i)
where the instruments or subordinated loans, as applicable, include one or more call options or early repayment options, as applicable, the options are exercisable at the sole discretion of the issuer or debtor, as applicable;
(j)
the instruments or subordinated loans, as applicable, may be called, redeemed or repurchased or repaid early only where the conditions laid down in Article 77 are met, and not before five years after the date of issuance or raising, as applicable, except where the conditions laid down in Article 78(4) are met;
(k)
the provisions governing the instruments or subordinated loans, as applicable, do not indicate explicitly or implicitly that the instruments or subordinated loans, as applicable, would or might be called, redeemed, repurchased or repaid early, as applicable by the institution other than in the insolvency or liquidation of the institution and the institution does not otherwise provide such an indication;
(l)
the provisions governing the instruments or subordinated loans, as applicable, do not give the holder the right to accelerate the future scheduled payment of interest or principal, other than in the insolvency or liquidation of the institution;
(m)
the level of interest or dividend payments, as applicable, due on the instruments or subordinated loans, as applicable, will not be amended on the basis of the credit standing of the institution or its parent undertaking;
(n)
where the instruments are not issued directly by an institution, or where the subordinated loans are not raised directly by an institution, as applicable, both of the following conditions shall be met:
(i)
the instruments are issued or subordinated loans are raised, as applicable, through an entity, which is part of the consolidation pursuant to Chapter 2 of Title II of Part One;
(ii)
the proceeds are immediately available to the institution without limitation in a form that satisfies the conditions laid down in this paragraph.
Article 64
Amortisation of Tier 2 instruments
The extent to which Tier 2 instruments qualify as Tier 2 items during the final five years of maturity of the instruments is calculated by multiplying the result derived from the calculation in point (a) by the amount referred to in point (b) as follows:
(a)
the nominal amount of the instruments or subordinated loans on the first day of the final five year period of their contractual maturity divided by the number of calendar days in that period;
(b)
the number of remaining calendar days of contractual maturity of the instruments or subordinated loans.
Article 65
Consequences of the conditions for Tier 2 instruments ceasing to be met
Where in the case of a Tier 2 instrument the conditions laid down in Article 63 cease to be met, the following shall apply:
(a)
that instrument shall immediately cease to qualify as a Tier 2 instrument;
(b)
the part of the share premium accounts that relate to that instrument shall immediately cease to qualify as Tier 2 items.
Section 2
Deductions from tier 2 items
Article 66
Deductions from Tier 2 items
The following shall be deducted from Tier 2 items:
(a)
direct, indirect and synthetic holdings by an institution of own Tier 2 instruments, including own Tier 2 instruments that an institution could be obliged to purchase as a result of existing contractual obligations;
(b)
direct, indirect and synthetic holdings of the Tier 2 instruments of financial sector entities with which the institution has reciprocal cross holdings that the competent authority considers to have been designed to inflate artificially the own funds of the institution;
(c)
the applicable amount determined in accordance with Article 70 of direct, indirect and synthetic holdings of the Tier 2 instruments of financial sector entities, where an institution does not have a significant investment in those entities;
(d)
direct, indirect and synthetic holdings by the institution of the Tier 2 instruments of financial sector entities where the institution has a significant investment in those entities, excluding underwriting positions held for fewer than five working days.
Article 67
Deductions of holdings of own Tier 2 instruments
For the purposes of point (a) of Article 66, institutions shall calculate holdings on the basis of the gross long positions subject to the following exceptions:
(a)
institutions may calculate the amount of holdings on the basis of the net long position provided that both the following conditions are met:
(i)
the long and short positions are in the same underlying exposure and the short positions involve no counterparty risk;
(ii)
either both the long and the short positions are held in the trading book or both are held in the non-trading book;
(b)
institutions shall determine the amount to be deducted for direct, indirect and synthetic holdings of index securities by calculating the underlying exposure to own Tier 2 instruments in those indices;
(c)
institutions may net gross long positions in own Tier 2 instruments resulting from holdings of index securities against short positions in own Tier 2 instruments resulting from short positions in the underlying indices, including where those short positions involve counterparty risk, provided that both the following conditions are met:
(i)
the long and short positions are in the same underlying indices;
(ii)
either both the long and the short positions are held in the trading book or both are held in the non-trading book.
Article 68
Deduction of holdings of Tier 2 instruments of financial sector entities and where an institution has a reciprocal cross holding designed artificially to inflate own funds
Institutions shall make the deductions required by points (b), (c) and (d) of Article 66 in accordance with the following provisions:
(a)
holdings of Tier 2 instruments shall be calculated on the basis of the gross long positions;
(b)
holdings of Tier 2 own-fund insurance items and Tier 3 own-fund insurance items shall be treated as holdings of Tier 2 instruments for the purposes of deduction.
Article 69
Deduction of holdings of Tier 2 instruments of financial sector entities
Institutions shall make the deductions required by points (c) and (d) of Article 66 in accordance with the following:
(a)
they may calculate direct, indirect and synthetic holdings of Tier 2 instruments of the financial sector entities on the basis of the net long position in the same underlying exposure provided that both the following conditions are met:
(i)
the maturity of the short position matches the maturity of the long position or has a residual maturity of at least one year;
(ii)
either both the long position and the short position are held in the trading book or both are held in the non-trading book;
(b)
they shall determine the amount to be deducted for direct, indirect and synthetic holdings of index securities by looking through to the underlying exposure to the capital instruments of the financial sector entities in those indices.
Article 70
Deduction of Tier 2 instruments where an institution does not have a significant investment in a relevant entity
1. For the purposes of point (c) of Article 66, institutions shall calculate the applicable amount to be deducted by multiplying the amount referred to in point (a) of this paragraph by the factor derived from the calculation referred to in point (b) of this paragraph:
(a)
the aggregate amount by which the direct, indirect and synthetic holdings by the institution of the Common Equity Tier 1, Additional Tier 1 and Tier 2 instruments of financial sector entities exceeds 10 % of the Common Equity Tier 1 items of the institution calculated after applying the following:
(i)
Article 32 to 35;
(ii)
points (a) to (g), points (k)(ii) to (v) and point (l) of Article 36(1), excluding the amount to be deducted for deferred tax assets that rely on future profitability and arise from temporary differences;
(iii)
Articles 44 and 45;
(b)
the amount of direct, indirect and synthetic holdings by the institution of the Tier 2 instruments of financial sector entities divided by the aggregate amount of all direct, indirect and synthetic holdings by the institution of the Common Equity Tier 1, Additional Tier 1 and Tier 2 instruments of those financial sector entities.
2. Institutions shall exclude underwriting positions held for five working days or fewer from the amount referred to in point (a) of paragraph 1 and from the calculation of the factor referred to in point (b) of paragraph 1.
3. The amount to be deducted pursuant to paragraph 1 shall be apportioned across each Tier 2 instrument held. Institutions shall determine the portion of holdings of Tier 2 instruments that is deducted by multiplying the amount specified in point (a) of this paragraph by the proportion specified in point (b) of this paragraph:
(a)
the total amount of holdings required to be deducted pursuant to paragraph 1;
(b)
the amount specified in point (i) divided by the amount specified in point (ii):
(i)
the total amount of the Tier 2 instrument;
(ii)
the aggregate amount of direct, indirect and synthetic holdings by the institution of the Tier 2 instruments of financial sector entities in which the institution does not have a significant investment.
4. The amount of holdings referred to in point (c) of Article 66(1) that is equal to or less than 10 % of the Common Equity Tier 1 items of the institution after applying the provisions laid down in points (a)(i) to (iii) of paragraph 1 shall not be deducted and shall be subject to the applicable risk weights in accordance with Chapter 2 or 3 of Title II of Part Three and the requirements laid down in Title IV of Part Three, as applicable.
5. Institutions shall determine the portion of holdings of own funds instruments that is risk weighted by dividing the amount specified in point (a) by the amount specified in point (b):
(a)
the amount of holdings required to be risk weighted pursuant to paragraph 4;
(b)
the amount specified in point (i) divided by the amount specified in point (ii):
(i)
the total amount of the Common Equity Tier 1 instruments;
(ii)
the aggregate amount of direct, indirect and synthetic holdings by the institution of the Common Equity Tier 1 instruments of financial sector entities in which the institution does not have a significant investment.
Section 3
Tier 2 capital
Article 71
Tier 2 capital
The Tier 2 capital of an institution shall consist of the Tier 2 items of the institution after the deductions referred to in Article 66 and the application of Article 79.
CHAPTER 5
Own funds
Article 72
Own funds
The own funds of an institution shall consist of the sum of its Tier 1 capital and Tier 2 capital.
CHAPTER 6
General requirements
Article 73
Distributions on own funds instruments
1. Capital instruments for which an institution has the sole discretion to decide to pay distributions in a form other than cash or an own funds instrument shall not be capable of qualifying as Common Equity Tier 1, Additional Tier 1 or Tier 2 instruments unless the institution has received the prior permission of the competent authorities.
2. Competent authorities shall grant the permission referred to in paragraph 1 only where they consider all the following conditions to be met:
(a)
the ability of the institution to cancel payments under the instrument would not be adversely affected by the discretion referred to in paragraph 1, or by the form in which distributions could be made;
(b)
the ability of the instrument to absorb losses would not be adversely affected by the discretion referred to in paragraph 1, or by the form in which distributions could be made;
(c)
the quality of the capital instrument would not otherwise be reduced by the discretion referred to in paragraph 1, or by the form in which distributions could be made.
3. Capital instruments for which a legal person other than the institution issuing them has the discretion to decide or require that the payment of distributions on the instrument shall be made in a form other than cash or an own funds instrument shall not be capable of qualifying as Common Equity Tier 1, Additional Tier 1 or Tier 2 instruments.
4. Institutions may use a broad market index as one of the bases for determining the level of distributions on Additional Tier 1 and Tier 2 instruments.
5. Paragraph 4 shall not apply where the institution is a reference entity in that broad market index unless both the following conditions are met:
(a)
the institution considers movements in that broad market index not to be significantly correlated to the credit standing of the institution, its parent institution or parent financial holding company or parent mixed financial holding company or parent mixed activity holding company;
(b)
the competent authority has not reached a different determination from that referred to in point (a).
6. Institutions shall report and disclose the broad market indices on which their capital instruments rely.
7. EBA shall develop draft regulatory technical standards to specify the conditions according to which indices shall be deemed to qualify as broad market indices for the purposes of paragraph 4.
EBA shall submit those draft regulatory technical standards to the Commission by 1 February 2015.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1093/2010.
Article 74
Holdings of capital instruments issued by regulated financial sector entities that do not qualify as regulatory capital
Institutions shall not deduct from any element of own funds direct, indirect or synthetic holdings of capital instruments issued by a regulated financial sector entity that do not qualify as regulatory capital of that entity. Institutions shall apply risk weights to such holdings in accordance with Chapter 2 or 3 of Title II of Part Three, as applicable.
Article 75
Deduction and maturity requirements for short positions
The maturity requirements for short positions referred to in point (a) of Article 45, point (a) of Article 59 and point (a) of Article 69 shall be deemed to be met in respect of positions held where the following conditions are met:
(a)
the institution has the contractual right to sell on a specific future date to the counterparty providing the hedge the long position that is being hedged;
(b)
the counterparty providing the hedge to the institution is contractually obliged to purchase from the institution on that specific future date the long position referred to in point (a).
Article 76
Index holdings of capital instruments
1. For the purposes of point (a) of Article 42, point (a) of Article 45, point (a) of Article 57, point (a) of Article 59, point (a) of Article 67 and point (a) of Article 69, institutions may reduce the amount of a long position in a capital instrument by the portion of an index that is made up of the same underlying exposure that is being hedged, provided the following conditions are met:
(a)
either both the long position being hedged and the short position in an index used to hedge that long position are held in the trading book or both are held in the non-trading book;
(b)
the positions referred to in point (a) are held at fair value on the balance sheet of the institution;
(c)
the short position referred to in point (a) qualifies as an effective hedge under the internal control processes of the institution;
(d)
the competent authorities assess the adequacy of the control processes referred to in point (c) on at least an annual basis and are satisfied with their continuing appropriateness.
2. Where the competent authority has given its prior permission, an institution may use a conservative estimate of the underlying exposure of the institution to capital instruments included in indices as an alternative to an institution calculating its exposure to the items referred to in either or both of points (a) and (b):
(a)
own Common Equity Tier 1, Additional Tier 1 and Tier 2 instruments included in indices;
(b)
Common Equity Tier 1, Additional Tier 1 and Tier 2 instruments of financial sector entities, included in indices.
3. Competent authorities shall grant the permission referred to in paragraph 2 only where the institution has demonstrated to their satisfaction that it would be operationally burdensome for the institution to monitor its underlying exposure to the items referred to in one or both of point (a) or (b) of paragraph 2, as applicable.
4. EBA shall develop draft regulatory technical standards to specify:
(a)
when an estimate used as an alternative to the calculation of underlying exposure referred to in paragraph 2 is sufficiently conservative;
(b)
the meaning of operationally burdensome for the purposes of paragraph 3.
EBA shall submit those draft regulatory technical standards to the Commission by 1 February 2015.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1093/2010.
Article 77
Conditions for reducing own funds
An institution shall require the prior permission of the competent authority to do either or both of the following:
(a)
reduce, redeem or repurchase Common Equity Tier 1 instruments issued by the institution in a manner that is permitted under applicable national law;
(b)
effect the call, redemption, repayment or repurchase of Additional Tier 1 instruments or Tier 2 instruments as applicable, prior to the date of their contractual maturity.
Article 78
Supervisory permission for reducing own funds
1. The competent authority shall grant permission for an institution to reduce, repurchase, call or redeem Common Equity Tier 1, Additional Tier 1 or Tier 2 instruments where any of the following conditions is met:
(a)
earlier than or at the same time as the action referred to in Article 77, the institution replaces the instruments referred to in Article 77 with own funds instruments of equal or higher quality at terms that are sustainable for the income capacity of the institution;
(b)
the institution has demonstrated to the satisfaction of the competent authority that the own funds of the institution would, following the action in question, exceed the requirements laid down in Article 92(1) of this Regulation and the combined buffer requirement as defined in point (6) of Article 128 of Directive 2013/36/EU by a margin that the competent authority may consider necessary on the basis of Article 104(3) of Directive 2013/36/EU.
2. When assessing under point (a) of paragraph 1 the sustainability of the replacement instruments for the income capacity of the institution, competent authorities shall consider the extent to which those replacement capital instruments would be more costly for the institution than those they would replace.
3. Where an institution takes an action referred to in point (a) of Article 77 and the refusal of redemption of Common Equity Tier 1 instruments referred to in Article 27 is prohibited by applicable national law, the competent authority may waive the conditions laid down in paragraph 1 of this Article provided the competent authority requires the institution to limit the redemption of such instruments on an appropriate basis.
4. The competent authorities may permit institutions to redeem Additional Tier 1 or Tier 2 instruments before five years of the date of issue only where the conditions laid down in paragraph 1 and point (a) or (b) of this paragraph are met:
(a)
there is a change in the regulatory classification of those instruments that would be likely to result in their exclusion from own funds or reclassification as a lower quality form of own funds, and both the following conditions are met:
(i)
the competent authority considers such a change to be sufficiently certain;
(ii)
the institution demonstrates to the satisfaction of the competent authorities that the regulatory reclassification of those instruments was not reasonably foreseeable at the time of their issuance;
(b)
there is a change in the applicable tax treatment of those instruments which the institution demonstrates to the satisfaction of the competent authorities is material and was not reasonably foreseeable at the time of their issuance.
5. EBA shall develop draft regulatory technical standards to specify the following:
(a)
the meaning of sustainable for the income capacity of the institution;
(b)
the appropriate bases of limitation of redemption referred to in paragraph 3;
(c)
the process and data requirements for an application by an institution for the permission of the competent authority to carry out an action listed in Article 77, including the process to be applied in the case of redemption of shares issued to members of cooperative societies, and the time period for processing such an application.
EBA shall submit those draft regulatory technical standards to the Commission by 1 February 2015.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1093/2010.
Article 79
Temporary waiver from deduction from own funds
1. Where an institution holds capital instruments or has granted subordinated loans, as applicable, that qualify as Common Equity Tier 1, Additional Tier 1 or Tier 2 instruments in a financial sector entity temporarily and the competent authority deems those holdings to be for the purposes of a financial assistance operation designed to reorganise and save that entity, the competent authority may waive on a temporary basis the provisions on deduction that would otherwise apply to those instruments.
2. EBA shall develop draft regulatory technical standards to specify the concept of temporary for the purposes of paragraph 1 and the conditions according to which a competent authority may deem those temporary holdings to be for the purposes of a financial assistance operation designed to reorganise and save a relevant entity.
EBA shall submit those draft regulatory technical standards to the Commission by 1 February 2015.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1093/2010.
Article 80
Continuing review of quality of own funds
1. EBA shall monitor the quality of own funds instruments issued by institutions across the Union and shall notify the Commission immediately where there is significant evidence of those instruments not meeting the criteria set out in Article 28 or, where applicable, Article 29.
Competent authorities shall, without delay, upon request by EBA, forward all information that EBA deems relevant concerning new capital instruments issued in order to enable EBA to monitor the quality of own funds instruments issued by institutions across the Union.
2. A notification shall include the following:
(a)
a detailed explanation of the nature and extent of the shortfall identified;
(b)
technical advice on the action by the Commission that EBA considers to be necessary;
(c)
significant developments in the methodology of EBA for stress testing the solvency of institutions.
3. EBA shall provide technical advice to the Commission on any significant changes it considers to be required to the definition of own funds as a result of any of the following:
(a)
relevant developments in market standards or practice;
(b)
changes in relevant legal or accounting standards;
(c)
significant developments in the methodology of EBA for stress testing the solvency of institutions.
4. EBA shall provide technical advice to the Commission by 1 January 2014 on possible treatments of unrealised gains measured at fair value other than including them in Common Equity Tier 1 without adjustment. Such recommendations shall take into account relevant developments in international accounting standards and in international agreements on prudential standards for banks.
TITLE II
MINORITY INTEREST AND ADDITIONAL TIER 1 AND TIER 2 INSTRUMENTS ISSUED BY SUBSIDIARIES
Article 81
Minority interests that qualify for inclusion in consolidated Common Equity Tier 1 capital
1. Minority interests shall comprise the sum of Common Equity Tier 1 instruments, the share premium accounts related to those instruments, retained earnings and other reserves of a subsidiary where the following conditions are met:
(a)
the subsidiary is one of the following:
(i)
an institution;
(ii)
an undertaking that is subject by virtue of applicable national law to the requirements of this Regulation and Directive 2013/36/EU;
(b)
the subsidiary is included fully in the consolidation pursuant to Chapter 2 of Title II of Part One;
(c)
the Common Equity Tier 1 items, referred to in the introductory part of this paragraph are owned by persons other than the undertakings included in the consolidation pursuant to Chapter 2 of Title II of Part One.
2. Minority interests that are funded directly or indirectly, through a special purpose entity or otherwise, by the parent undertaking of the institution, or its subsidiaries shall not qualify as consolidated Common Equity Tier 1 capital.
Article 82
Qualifying Additional Tier 1, Tier 1, Tier 2 capital and qualifying own funds
Qualifying Additional Tier 1, Tier 1, Tier 2 capital and qualifying own funds shall comprise the minority interest, Additional Tier 1 or Tier 2 instruments, as applicable, plus the related retained earnings and share premium accounts, of a subsidiary where the following conditions are met:
(a)
the subsidiary is either of the following:
(i)
an institution;
(ii)
an undertaking that is subject by virtue of applicable national law to the requirements of this Regulation and Directive 2013/36/EU;
(b)
the subsidiary is included fully in the scope of consolidation pursuant to Chapter 2 of Title II of Part One;
(c)
those instruments are owned by persons other than the undertakings included in the consolidation pursuant to Chapter 2 of Title II of Part One.
Article 83
Qualifying Additional Tier 1 and Tier 2 capital issued by a special purpose entity
1. Additional Tier 1 and Tier 2 instruments issued by special purpose entity, and the related share premium accounts are included in qualifying Additional Tier 1, Tier 1 or Tier 2 capital or qualifying own funds, as applicable, only where the following conditions are met:
(a)
the special purpose entity issuing those instruments is included fully in the consolidation pursuant to Chapter 2 of Title II of Part One;
(b)
the instruments, and the related share premium accounts, are included in qualifying Additional Tier 1 capital only where the conditions laid down in Article 52(1) are satisfied;
(c)
the instruments, and the related share premium accounts, are included in qualifying Tier 2 capital only where the conditions laid down in Article 63 are satisfied;
(d)
the only asset of the special purpose entity is its investment in the own funds of the parent undertaking or a subsidiary thereof that is included fully in the consolidation pursuant to Chapter 2 of Title II of Part One, the form of which satisfies the relevant conditions laid down in Articles 52(1) or 63, as applicable.
Where the competent authority considers the assets of a special purpose entity other than its investment in the own funds of the parent undertaking or a subsidiary thereof that is included in the scope of consolidation pursuant to Chapter 2 of Title II of Part One, to be minimal and insignificant for such an entity, the competent authority may waive the condition specified in point (d) of the first subparagraph.
2. EBA shall develop draft regulatory technical standards to specify the types of assets that can relate to the operation of special purpose entities and the concepts of minimal and insignificant referred to in the second subparagraph of paragraph 1.
EBA shall submit those draft regulatory technical standards to the Commission by 1 February 2015.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1093/2010.
Article 84
Minority interests included in consolidated Common Equity Tier 1 capital
1. Institutions shall determine the amount of minority interests of a subsidiary that is included in consolidated Common Equity Tier 1 capital by subtracting from the minority interests of that undertaking the result of multiplying the amount referred to in point (a) by the percentage referred to in point (b):
(a)
the Common Equity Tier 1 capital of the subsidiary minus the lower of the following:
(i)
the amount of Common Equity Tier 1 capital of that subsidiary required to meet the sum of the requirement laid down in point (a) of Article 92(1), the requirements referred to in Articles 458 and 459, the specific own funds requirements referred to in Article 104 of Directive 2013/36/EU the combined buffer requirement defined in point (6) of Article 128 of Directive 2013/36/EU, the requirements referred to in Article 500 and any additional local supervisory regulations in third countries insofar as those requirements are to be met by Common Equity Tier 1 capital;
(ii)
the amount of consolidated Common Equity Tier 1 capital that relates to that subsidiary that is required on a consolidated basis to meet the sum of the requirement laid down in point (a) of Article 92(1), the requirements referred to in Articles 458 and 459, the specific own funds requirements referred to in Article 104 of Directive 2013/36/EU, the combined buffer requirement defined in point (6) of Article 128 of Directive 2013/36/EU, the requirements referred to in Article 500 and any additional local supervisory regulations in third countries insofar as those requirements are to be met by Common Equity Tier 1 capital.
(b)
the minority interests of the subsidiary expressed as a percentage of all Common Equity Tier 1 instruments of that undertaking plus the related share premium accounts, retained earnings and other reserves.
2. The calculation referred to in paragraph 1 shall be undertaken on a sub-consolidated basis for each subsidiary referred to in Article 81(1).
An institution may choose not to undertake this calculation for a subsidiary referred to in Article 81(1). Where an institution takes such a decision, the minority interest of that subsidiary may not be included in consolidated Common Equity Tier 1 capital.
3. Where a competent authority derogates from the application of prudential requirements on an individual basis, as laid down in Article 7, minority interest within the subsidiaries to which the waiver is applied shall not be recognised in own funds at the sub-consolidated or at the consolidated level, as applicable.
4. EBA shall develop draft regulatory technical standards to specify the sub-consolidation calculation required in accordance with paragraph 2 of this Article, Articles 85 and 87.
EBA shall submit those draft regulatory technical standards to the Commission by 1 February 2015.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1093/2010.
5. Competent authorities may grant a waiver from the application of this Article to a parent financial holding company that satisfies all the following conditions:
(a)
its principal activity is to acquire holdings;
(b)
it is subject to prudential supervision on a consolidated basis;
(c)
it consolidates a subsidiary institution in which it has only a minority holding by virtue of the control relationship defined in Article 1 of Directive 83/349/EEC;
(d)
more than 90 % of the consolidated required Common Equity Tier 1 capital arises from the subsidiary institution referred to in point c) calculated on a sub-consolidated basis.
Where, after 31 December 2014, a parent financial holding company that meets the conditions laid down in the first subparagraph becomes a parent mixed financial holding company, competent authorities may grant the waiver referred to in the first subparagraph to that parent mixed financial holding company provided that it meets the conditions laid down in that subparagraph.
6. Where credit institutions permanently affiliated in a network to a central body and institutions established within an institutional protection scheme subject to the conditions laid down in Article 113(7) have set up a cross-guarantee scheme that provides that there is no current or foreseen material, practical or legal impediment to the transfer of the amount of own funds above the regulatory requirements from the counterparty to the credit institution, these institutions are exempted from the provisions of this Article regarding deductions and may recognise any minority interest arising within the cross-guarantee scheme in full.
Article 85
Qualifying Tier 1 instruments included in consolidated Tier 1 capital
1. Institutions shall determine the amount of qualifying Tier 1 capital of a subsidiary that is included in consolidated own funds by subtracting from the own funds of that undertaking the result of multiplying the amount referred to in point (a) by the percentage referred to in point (b):
(a)
the Tier 1 capital of the subsidiary minus the lower of the following:
(i)
the amount of Tier 1 capital of the subsidiary required to meet the sum of the requirement laid down in point (b) of Article 92(1), the requirements referred to in Articles 458 and 459, the specific own funds requirements referred to in Article 104 of Directive 2013/36/EU, the combined buffer requirement defined in point (6) of Article 128 of Directive 2013/36/EU, the requirements referred to in Article 500 and any additional local supervisory regulations in third countries insofar as those requirements are to be met by Tier 1 Capital;
(ii)
the amount of consolidated Tier 1 capital that relates to the subsidiary that is required on a consolidated basis to meet the sum of the requirement laid down in point (b) of Article 92(1), the requirements referred to in Articles 458 and 459, the specific own funds requirements referred to in Article 104 of Directive 2013/36/EU, the combined buffer requirement defined in point (6) of Article 128 of Directive 2013/36/EU, the requirements referred to in Article 500 and any additional local supervisory regulations in third countries insofar as those requirements are to be met by Tier 1 Capital;
(b)
the qualifying Tier 1 capital of the subsidiary expressed as a percentage of all Tier 1 instruments of that undertaking plus the related share premium accounts, retained earnings and other reserves.
2. The calculation referred to in paragraph 1 shall be undertaken on a sub-consolidated basis for each subsidiary referred to in Article 81(1).
An institution may choose not to undertake this calculation for a subsidiary referred to in Article 81(1). Where an institution takes such a decision, the qualifying Tier 1 capital of that subsidiary may not be included in consolidated Tier 1 capital.
3. Where a competent authority derogates from the application of prudential requirements on an individual basis, as laid down in Article 7, Tier 1 instruments within the subsidiaries to which the waiver is applied shall not be recognised in own funds at the sub-consolidated or at the consolidated level, as applicable.
Article 86
Qualifying Tier 1 capital included in consolidated Additional Tier 1 capital
Without prejudice to Article 84 (5) and (6)), institutions shall determine the amount of qualifying Tier 1 capital of a subsidiary that is included in consolidated Additional Tier 1 capital by subtracting from the qualifying Tier 1 capital of that undertaking included in consolidated Tier 1 capital the minority interests of that undertaking that are included in consolidated Common Equity Tier 1 capital.
Article 87
Qualifying own funds included in consolidated own funds
1. Institutions shall determine the amount of qualifying own funds of a subsidiary that is included in consolidated own funds by subtracting from the qualifying own funds of that undertaking the result of multiplying the amount referred to in point (a) by the percentage referred to in point (b):
(a)
the own funds of the subsidiary minus the lower of the following:
(i)
the amount of own funds of the subsidiary required to meet the sum of the requirement laid down in point (c) of Article 92(1), the requirements referred to in Articles 458 and 459, the specific own funds requirements referred to in Article 104 of Directive 2013/36/EU, the combined buffer requirement defined in point (6) of Article 128 of Directive 2013/36/EU, the requirements referred to in Article 500 and any additional local supervisory regulations in third countries;
(ii)
the amount of own funds that relates to the subsidiary that is required on a consolidated basis to meet the sum of the requirement laid down in point (c) of Article 92(1), the requirements referred to in Articles 458 and 459, the specific own funds requirements referred to in Article 104 of Directive 2013/36/EU, the combined buffer requirement defined in point (6) of Article 128 of Directive 2013/36/EU, the requirements referred to in Article 500 and any additional local supervisory own funds requirement in third countries;
(b)
the qualifying own funds of the undertaking, expressed as a percentage of all own funds instruments of the subsidiary that are included in Common Equity Tier 1, Additional Tier 1 and Tier 2 items and the related share premium accounts, the retained earnings and other reserves.
2. The calculation referred to in paragraph 1 shall be undertaken on a sub-consolidated basis for each subsidiary referred to in Article 81(1).
An institution may choose not to undertake this calculation for a subsidiary referred to in Article 81(1). Where an institution takes such a decision, the qualifying own funds of that subsidiary may not be included in consolidated own funds.
3. Where a competent authority derogates from the application of prudential requirements on an individual basis, as laid down in Article 7, own funds instruments within the subsidiaries to which the waiver is applied shall not be recognised in own funds at the sub-consolidated or at the consolidated level, as applicable.
Article 88
Qualifying own funds instruments included in consolidated Tier 2 capital
Without prejudice to Article 84(5) and (6), institutions shall determine the amount of qualifying own funds of a subsidiary that is included in consolidated Tier 2 capital by subtracting from the qualifying own funds of that undertaking that are included in consolidated own funds the qualifying Tier 1 capital of that undertaking that is included in consolidated Tier 1 capital.
TITLE III
QUALIFYING HOLDINGS OUTSIDE THE FINANCIAL SECTOR
Article 89
Risk weighting and prohibition of qualifying holdings outside the financial sector
1. A qualifying holding, the amount of which exceeds 15 % of the eligible capital of the institution, in an undertaking which is not one of the following shall be subject to the provisions laid down in paragraph 3:
(a)
a financial sector entity;
(b)
an undertaking, that is not a financial sector entity, carrying on activities which the competent authority considers to be any of the following:
(i)
a direct extension of banking;
(ii)
ancillary to banking;
(iii)
leasing, factoring, the management of unit trusts, the management of data processing services or any other similar activity.
2. The total amount of the qualifying holdings of an institution in undertakings other than those referred to in points (a) and (b) of paragraph 1 that exceeds 60 % of its eligible capital shall be subject to the provisions laid down in paragraph 3.
3. Competent authorities shall apply the requirements laid down in point (a) or (b) to qualifying holdings of institutions referred to in paragraphs 1 and 2:
(a)
for the purpose of calculating the capital requirement in accordance with Part Three, institutions shall apply a risk weight of 1 250 % to the greater of the following:
(i)
the amount of qualifying holdings referred to in paragraph 1 in excess of 15 % of eligible capital;
(ii)
the total amount of qualifying holdings referred to in paragraph 2 that exceed 60 % of the eligible capital of the institution;
(b)
the competent authorities shall prohibit institutions from having qualifying holdings referred to in paragraphs 1 and 2 the amount of which exceeds the percentages of eligible capital laid down in those paragraphs.
Competent authorities shall publish their choice of (a) or (b).
4. For the purposes of point (b) of paragraph 1, EBA shall issue guidelines specifying the following concepts:
(a)
activities that are a direct extension of banking;
(b)
activities ancillary to banking;
(c)
similar activities.
Those guidelines shall be adopted in accordance with Article 16 of Regulation (EU) No 1093/2010.
Article 90
Alternative to 1 250 % risk weight
As an alternative to applying a 1 250 % risk weight to the amounts in excess of the limits specified in Article 89(1) and (2), institutions may deduct those amounts from Common Equity Tier 1 items in accordance with point (k) of Article 36(1).
Article 91
Exceptions
1. Shares of undertakings not referred to in points (a) and (b) of Article 89(1) shall not be included in calculating the eligible capital limits specified in that Article where any of the following conditions is met:
(a)
those shares are held temporarily during a financial assistance operation as referred to in Article 79;
(b)
the holding of those shares is an underwriting position held for five working days or fewer;
(c)
those shares are held in the own name of the institution and on behalf of others.
2. Shares which are not financial fixed assets as referred to in Article 35(2) of Directive 86/635/EEC shall not be included in the calculation specified in Article 89.
PART THREE
CAPITAL REQUIREMENTS
TITLE I
GENERAL REQUIREMENTS, VALUATION AND REPORTING
CHAPTER 1
Required level of own funds
Section 1
Own funds requirements for institutions
Article 92
Own funds requirements
1. Subject to Articles 93 and 94, institutions shall at all times satisfy the following own funds requirements:
(a)
a Common Equity Tier 1 capital ratio of 4,5 %;
(b)
a Tier 1 capital ratio of 6 %;
(c)
a total capital ratio of 8 %.
2. Institutions shall calculate their capital ratios as follows:
(a)
the Common Equity Tier 1 capital ratio is the Common Equity Tier 1 capital of the institution expressed as a percentage of the total risk exposure amount;
(b)
the Tier 1 capital ratio is the Tier 1 capital of the institution expressed as a percentage of the total risk exposure amount;
(c)
the total capital ratio is the own funds of the institution expressed as a percentage of the total risk exposure amount.
3. Total risk exposure amount shall be calculated as the sum of points (a) to (f) of this paragraph after taking into account the provisions laid down in paragraph 4:
(a)
the risk weighted exposure amounts for credit risk and dilution risk, calculated in accordance with Title II and Article 379, in respect of all the business activities of an institution, excluding risk weighted exposure amounts from the trading book business of the institution;
(b)
the own funds requirements, determined in accordance with Title IV of this Part or Part Four, as applicable, for the trading-book business of an institution, for the following:
(i)
position risk;
(ii)
large exposures exceeding the limits specified in Articles 395 to 401, to the extent an institution is permitted to exceed those limits;
(c)
the own funds requirements determined in accordance with Title IV or Title V with the exception of Article 379, as applicable, for the following:
(i)
foreign-exchange risk;
(ii)
settlement risk;
(iii)
commodities risk;
(d)
the own funds requirements calculated in accordance with Title VI for credit valuation adjustment risk of OTC derivative instruments other than credit derivatives recognised to reduce risk-weighted exposure amounts for credit risk;
(e)
the own funds requirements determined in accordance with Title III for operational risk;
(f)
the risk weighted exposure amounts determined in accordance with Title II for counterparty risk arising from the trading book business of the institution for the following types of transactions and agreements:
(i)
contracts listed in Annex II and credit derivatives;
(ii)
repurchase transactions, securities or commodities lending or borrowing transactions based on securities or commodities;
(iii)
margin lending transactions based on securities or commodities;
(iv)
long settlement transactions.
4. The following provisions shall apply in the calculation of the total exposure amount referred to in paragraph 3:
(a)
the own funds requirements referred to in points (c), (d) and (e) of that paragraph shall include those arising from all the business activities of an institution;
(b)
institutions shall multiply the own funds requirements set out in points (b) to (e) of that paragraph by 12,5.
Article 93
Initial capital requirement on going concern
1. The own funds of an institution may not fall below the amount of initial capital required at the time of its authorisation.
2. Credit institutions that were already in existence on 1 January 1993, the amount of own funds of which do not attain the amount of initial capital required may continue to carry out their activities. In that event, the amount of own funds of those institutions may not fall below the highest level reached with effect from 22 December 1989.
3. Authorised investment firms and firms that were covered by Article 6 of Directive 2006/49/EC which were in existence before 31 December 1995, the amount of own funds of which do not attain the amount of initial capital required may continue to carry out their activities. The own funds of such firms or investment firms shall not fall below the highest reference level calculated after the date of notification contained in Council Directive 93/6/EEC of 15 March 1993 on the capital adequacy of investments firms and credit institutions (28). That reference level shall be the average daily level of own funds calculated over a six month period preceding the date of calculation. It shall be calculated every six months in respect of the corresponding preceding period.
4. Where control of an institution falling within the category referred to in paragraph 2 or 3 is taken by a natural or legal person other than the person who controlled the institution previously, the amount of own funds of that institution shall attain the amount of initial capital required.
5. Where there is a merger of two or more institutions falling within the category referred to in paragraph 2 or 3, the amount of own funds of the institution resulting from the merger shall not fall below the total own funds of the merged institutions at the time of the merger, as long as the amount of initial capital required has not been attained.
6. Where competent authorities consider it necessary to ensure the solvency of an institution that the requirement laid down in paragraph 1 is met, the provisions laid down in paragraphs 2 to 5 shall not apply.
Article 94
Derogation for small trading book business
1. Institutions may replace the capital requirement referred to in point (b) of Article 92(3) by a capital requirement calculated in accordance with point (a) of that paragraph in respect of their trading-book business, provided that the size of their on- and off-balance sheet trading-book business meets both the following conditions:
(a)
is normally less than 5 % of the total assets and EUR 15 million;
(b)
never exceeds 6 % of total assets and EUR 20 million.
2. In calculating the size of on- and off-balance sheet business, institutions shall apply the following:
(a)
debt instruments shall be valued at their market prices or their nominal values, equities at their market prices and derivatives according to the nominal or market values of the instruments underlying them;
(b)
the absolute value of long positions shall be summed with the absolute value of short positions.
3. Where an institution fails to meet the condition in point (b) of paragraph 1 it shall immediately notify the competent authority. If, following assessment by the competent authority, the competent authority determines and notifies the institution that the requirement in point (a) of paragraph 1 is not met, the institution shall cease to make use of paragraph 1 from the next reporting date.
Section 2
Own funds requirements for investment firms with limited authorisation to provide investment services
Article 95
Own funds requirements for investment firms with limited authorisation to provide investment services
1. For the purposes of Article 92(3), investment firms that are not authorised to provide the investment services and activities listed in points (3) and (6) of Section A of Annex I to Directive 2004/39/EC shall use the calculation of the total risk exposure amount specified in paragraph 2.
2. Investment firms referred to in paragraph 1 of this Article and firms referred to in point (2)(c) of Article 4(1) that provide the investment services and activities listed in points (2) and (4) of Section A of Annex I to Directive 2004/39/EC shall calculate the total risk exposure amount as the higher of the following:
(a)
the sum of the items referred to in points (a) to (d) and (f) of Article 92(3) after applying Article 92(4);
(b)
12,5 multiplied by the amount specified in Article 97.
Firms referred to in point (2)(c) of Article 4(1) that provide the investment services and activities listed in points (2) and (4) of Section A of Annex I to Directive 2004/39/EC shall meet the requirements in Article 92(1) and (2) based on the total risk exposure amount referred to in the first subparagraph.
Competent authorities may set the own fund requirements for firms referred to in point (2)(c) of Article 4(1) that provide the investment services and activities listed in points (2) and (4) of Section A of Annex I to Directive 2004/39/EC as the own fund requirements that would be binding on those firms according to the national transposition measures in force on 31 December 2013 for Directives 2006/49/EC and 2006/48/EC.
3. Investment firms referred to in paragraph 1 are subject to all other provisions regarding operational risk laid down in Title VII, Chapter 3, Section II, Sub-section 1 of Directive 2013/36/EU.
Article 96
Own funds requirements for investment firms which hold initial capital as laid down in Article 28(2) of Directive 2013/36/EU
1. For the purposes of Article 92(3), the following categories of investment firm which hold initial capital in accordance with Article 28(2) of Directive 2013/36/EU shall use the calculation of the total risk exposure amount specified in paragraph 2 of this Article:
(a)
investment firms that deal on own account only for the purpose of fulfilling or executing a client order or for the purpose of gaining entrance to a clearing and settlement system or a recognised exchange when acting in an agency capacity or executing a client order;
(b)
investment firms that meet all the following conditions:
(i)
that do not hold client money or securities;
(ii)
that undertake only dealing on own account;
(iii)
that have no external customers;
(iv)
for which the execution and settlement whose transactions takes place under the responsibility of a clearing institution and are guaranteed by that clearing institution.
2. For investment firms referred to in paragraph 1, total risk exposure amount shall be calculated as the sum of the following:
(a)
points (a) to (d) and (f) of Article 92(3) after applying Article 92(4);
(b)
the amount referred to in Article 97 multiplied by 12,5.
3. Investment firms referred to in paragraph 1 are subject to all other provisions regarding operational risk laid down in Title VII, Chapter 3, Section II, Sub-section 1 of Directive 2013/36/EU.
Article 97
Own Funds based on Fixed Overheads
1. In accordance with Articles 95 and 96, an investment firm and firms referred to in point (2)(c) of Article 4(1) that provide the investment services and activities listed in points (2) and (4) of Section A of Annex I to Directive 2004/39/EC shall hold eligible capital of at least one quarter of the fixed overheads of the preceding year.
2. Where there is a change in the business of an investment firm since the preceding year that the competent authority considers to be material, the competent authority may adjust the requirement laid down in paragraph 1.
3. Where an investment firm has not completed business for one year, starting from the day it starts up, an investment firm shall hold eligible capital of at least one quarter of the fixed overheads projected in its business plan, except where the competent authority requires the business plan to be adjusted.
4. EBA in consultation with ESMA shall develop draft regulatory technical standards to specify in greater detail the following:
(a)
the calculation of the requirement to hold eligible capital of at least one quarter of the fixed overheads of the previous year;
(b)
the conditions for the adjustment by the competent authority of the requirement to hold eligible capital of at least one quarter of the fixed overheads of the previous year;
(c)
the calculation of projected fixed overheads in the case of an investment firm that has not completed business for one year.
EBA shall submit those draft regulatory technical standards to the Commission by 1 March 2014.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1093/2010.
Article 98
Own funds for investment firms on a consolidated basis
1. In the case of the investment firms referred to in Article 95(1) in a group, where that group does not include credit institutions, a parent investment firm in a Member State shall apply Article 92 at a consolidated level as follows:
(a)
using the calculation of total risk exposure amount specified in Article 95(2);
(b)
own funds calculated on the basis of the consolidated situation of the parent investment firm or that of the financial holding company or mixed financial holding company, as applicable.
2. In the case of investment firms referred to in Article 96(1) in a group, where that group does not include credit institutions, a parent investment firm in a Member State and an investment firm controlled by a financial holding company or mixed financial holding company shall apply Article 92 on a consolidated basis as follows:
(a)
it shall use the calculation of total risk exposure amount specified in Article 96(2);
(b)
it shall use own funds calculated on the basis of the consolidated situation of the parent investment firm or that of the financial holding company or mixed financial holding company, as applicable, and in compliance with Chapter 2 of Title II of Part One.
CHAPTER 2
Calculation and reporting requirements
Article 99
Reporting on own funds requirements and financial information
1. Reporting by institutions to the competent authorities on the obligations laid down in Article 92 shall be carried out at least on a semi-annual basis.
2. Institutions subject to Article 4 of Regulation (EC) No 1606/2002 and credit institutions other than those referred to in Article 4 of that Regulation that prepare their consolidated accounts in conformity with the international accounting standards adopted in accordance with the procedure laid down in Article 6(2) of that Regulation, shall also report financial information.
3. Competent authorities may require those credit institutions applying international accounting standards as applicable under Regulation (EC) No 1606/2002 for the reporting of own funds on a consolidated basis pursuant to Article 24(2) of this Regulation to also report financial information as laid down in paragraph 2 of this Article.
4. The financial information referred to in paragraph 2 and in the first subparagraph of paragraph 3 shall be reported to the extent this is necessary to obtain a comprehensive view of the risk profile of an institution's activities and a view on the systemic risks posed by institutions to the financial sector or the real economy in accordance with Regulation (EU) No 1093/2010.
5. EBA shall develop draft implementing technical standards to specify the uniform formats, frequencies, dates of reporting, definitions and the IT solutions to be applied in the Union for the reporting referred to in paragraphs 1 to 4.
The reporting requirements shall be proportionate to the nature, scale and complexity of the activities of the institutions.
EBA shall submit those draft implementing technical standards to the Commission by 1 February 2015.
Power is conferred on the Commission to adopt the implementing technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Article 15 of Regulation (EU) No 1093/2010.
6. Where a competent authority considers that the financial information required by paragraph 2 is necessary to obtain a comprehensive view of the risk profile of the activities of, and a view of the systemic risks to the financial sector or the real economy posed by, institutions other than those referred to in paragraphs2 and 3 that are subject to an accounting framework based on Directive 86/635/EEC, the competent authority shall consult EBA on the extension of the reporting requirements of financial information on a consolidated basis to those institutions, provided that they are not already reporting on such a basis.
EBA shall develop draft implementing technical standards to specify the formats to be used by institutions to which the competent authorities may extend the reporting requirements in accordance with the first subparagraph.
EBA shall submit those draft implementing technical standards to the Commission by 1 February 2015.
Power is conferred on the Commission to adopt the implementing technical standards referred to in the second subparagraph in accordance with Article 15 of Regulation (EU) No 1093/2010.
7. Where a competent authority considers information not covered by the implementing technical standards referred to in paragraph 5 to be necessary for the purposes set out in paragraph 4, it shall notify EBA and the ESRB about the additional information it deems necessary to include in the implementing technical standards referred to in paragraph 5.
Article 100
Additional reporting requirements
Institutions shall report to the competent authorities the level, at least in aggregate terms, of their repurchase agreements, securities lending and all forms of encumbrance of assets.
EBA shall include this information in the implementing technical standards on reporting referred to in Article 99(5).
Article 101
Specific reporting obligations
1. Institutions shall report on a semi-annual basis the following data to the competent authorities for each national property market to which they are exposed:
(a)
losses stemming from exposures for which an institution has recognised immovable residential property as collateral, up to the lower of the pledged amount and 80 % of the market value or 80 % of the mortgage lending value unless otherwise decided under Article 124(2);
(b)
overall losses stemming from exposures for which an institution has recognised immovable residential property as collateral, up to the part of the exposure treated as fully secured by immovable residential property in accordance with Article 124(1);
(c)
the exposure value of all outstanding exposures for which an institution has recognised immovable residential property as collateral limited to the part treated as fully secured by immovable residential property in accordance with Article 124(1);
(d)
losses stemming from exposures for which an institution has recognised immovable commercial property as collateral, up to the lower of the pledged amount and 50 % of the market value or 60 % of the mortgage lending value unless otherwise decided under Article 124(2);
(e)
overall losses stemming from exposures for which an institution has recognised immovable commercial property as collateral, up to the part of the exposure treated as fully secured by immovable commercial property in accordance with Article 124(1).
(f)
the exposure value of all outstanding exposures for which an institution has recognised immovable commercial property as collateral limited to the part treated as fully secured by immovable commercial property in accordance with Article 124(1).
2. The data referred to in paragraph 1 shall be reported to the competent authority of the home Member State of the relevant institution. Where an institution has a branch in another Member State, the data relating to that branch shall also be reported to the competent authorities of the host Member State. The data shall be reported separately for each property market within the Union to which the relevant institution is exposed.
3. The competent authorities shall publish annually on an aggregated basis the data specified in points (a) to (f) of paragraph 1, together with historical data, where available. A competent authority shall, upon the request of another competent authority in a Member State or EBA provide to that competent authority or EBA more detailed information on the condition of the residential or commercial immovable property markets in that Member State.
4. EBA shall develop draft implementing technical standards to specify the following:
(a)
uniform formats, definitions, frequencies and dates of reporting, as well as the IT solutions, of the items referred to in paragraph 1;
(b)
uniform formats, definitions, frequencies and dates of reporting, as well as IT solutions, of the aggregate data referred to in paragraph 2.
EBA shall submit those draft implementing technical standards to the Commission by 1 February 2015.
Power is conferred on the Commission to adopt the implementing technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Article 15 of Regulation (EU) No 1093/2010.
CHAPTER 3
Trading book
Article 102
Requirements for the Trading Book
1. Positions in the trading book shall be either free of restrictions on their tradability or able to be hedged.
2. Trading intent shall be evidenced on the basis of the strategies, policies and procedures set up by the institution to manage the position or portfolio in accordance with Article 103.
3. Institutions shall establish and maintain systems and controls to manage their trading book in accordance with Articles 104 and 105.
4. Institutions may include internal hedges in the calculation of capital requirements for position risk provided that they are held with trading intent and that the requirements of Articles 103 to 106 are met.
Article 103
Management of the trading book
In managing its positions or sets of positions in the trading book the institution shall comply with all of the following requirements:
(a)
the institution shall have in place a clearly documented trading strategy for the position/instrument or portfolios, approved by senior management, which shall include the expected holding period;
(b)
the institution shall have in place clearly defined policies and procedures for the active management of positions entered into on a trading desk. Those policies and procedures shall include the following:
(i)
which positions may be entered into by which trading desk;
(ii)
position limits are set and monitored for appropriateness;
(iii)
dealers have the autonomy to enter into and manage the position within agreed limits and according to the approved strategy;
(iv)
positions are reported to senior management as an integral part of the institution's risk management process;
(v)
positions are actively monitored with reference to market information sources and an assessment made of the marketability or hedge-ability of the position or its component risks, including the assessment, the quality and availability of market inputs to the valuation process, level of market turnover, sizes of positions traded in the market;
(vi)
active anti fraud procedures and controls.
(c)
the institution shall have in place clearly defined policies and procedures to monitor the positions against the institution's trading strategy including the monitoring of turnover and positions for which the originally intended holding period has been exceeded.
Article 104
Inclusion in the Trading Book
1. Institutions shall have in place clearly defined policies and procedures for determining which position to include in the trading book for the purposes of calculating their capital requirements, in accordance with the requirements set out in Article 102 and the definition of trading book in accordance with point (86) of Article 4(1), taking into account the institution's risk management capabilities and practices. The institution shall fully document its compliance with these policies and procedures and shall subject them to periodic internal audit.
2. Institutions shall have in place clearly defined policies and procedures for the overall management of the trading book. These policies and procedures shall at least address:
(a)
the activities the institution considers to be trading and as constituting part of the trading book for own funds requirement purposes;
(b)
the extent to which a position can be marked-to-market daily by reference to an active, liquid two-way market;
(c)
for positions that are marked-to-model, the extent to which the institution can:
(i)
identify all material risks of the position;
(ii)
hedge all material risks of the position with instruments for which an active, liquid two-way market exists;
(iii)
derive reliable estimates for the key assumptions and parameters used in the model;
(d)
the extent to which the institution can, and is required to, generate valuations for the position that can be validated externally in a consistent manner;
(e)
the extent to which legal restrictions or other operational requirements would impede the institution's ability to effect a liquidation or hedge of the position in the short term;
(f)
the extent to which the institution can, and is required to, actively manage the risks of positions within its trading operation;
(g)
the extent to which the institution may transfer risk or positions between the non-trading and trading books and the criteria for such transfers.
Article 105
Requirements for Prudent Valuation
1. All trading book positions shall be subject to the standards for prudent valuation specified in this Article. Institutions shall in particular ensure that the prudent valuation of their trading book positions achieves an appropriate degree of certainty having regard to the dynamic nature of trading book positions, the demands of prudential soundness and the mode of operation and purpose of capital requirements in respect of trading book positions.
2. Institutions shall establish and maintain systems and controls sufficient to provide prudent and reliable valuation estimates. Those systems and controls shall include at least the following elements:
(a)
documented policies and procedures for the process of valuation, including clearly defined responsibilities of the various areas involved in the determination of the valuation, sources of market information and review of their appropriateness, guidelines for the use of unobservable inputs reflecting the institution's assumptions of what market participants would use in pricing the position, frequency of independent valuation, timing of closing prices, procedures for adjusting valuations, month end and ad-hoc verification procedures;
(b)
reporting lines for the department accountable for the valuation process that are clear and independent of the front office.
The reporting line shall ultimately be to the management body.
3. Institutions shall revalue trading book positions at least daily.
4. Institutions shall mark their positions to market whenever possible, including when applying trading book capital treatment.
5. When marking to market, an institution shall use the more prudent side of bid and offer unless the institution can close out at mid market. Where institutions make use of this derogation, they shall every six months inform their competent authorities of the positions concerned and furnish evidence that they can close out at mid-market.
6. Where marking to market is not possible, institutions shall conservatively mark to model their positions and portfolios, including when calculating own funds requirements for positions in the trading book.
7. Institutions shall comply with the following requirements when marking to model:
(a)
senior management shall be aware of the elements of the trading book or of other fair-valued positions which are subject to mark to model and shall understand the materiality of the uncertainty thereby created in the reporting of the risk/performance of the business;
(b)
institutions shall source market inputs, where possible, in line with market prices, and shall assess the appropriateness of the market inputs of the particular position being valued and the parameters of the model on a frequent basis;
(c)
where available, institutions shall use valuation methodologies which are accepted market practice for particular financial instruments or commodities;
(d)
where the model is developed by the institution itself, it shall be based on appropriate assumptions, which have been assessed and challenged by suitably qualified parties independent of the development process;
(e)
institutions shall have in place formal change control procedures and shall hold a secure copy of the model and use it periodically to check valuations;
(f)
risk management shall be aware of the weaknesses of the models used and how best to reflect those in the valuation output; and
(g)
institutions' models shall be subject to periodic review to determine the accuracy of their performance, which shall include assessing the continued appropriateness of assumptions, analysis of profit and loss versus risk factors, and comparison of actual close out values to model outputs.
For the purposes of point (d), the model shall be developed or approved independently of the trading desk and shall be independently tested, including validation of the mathematics, assumptions and software implementation.
8. Institutions shall perform independent price verification in addition to daily marking to market or marking to model. Verification of market prices and model inputs shall be performed by a person or unit independent from persons or units that benefit from the trading book, at least monthly, or more frequently depending on the nature of the market or trading activity. Where independent pricing sources are not available or pricing sources are more subjective, prudent measures such as valuation adjustments may be appropriate.
9. Institutions shall establish and maintain procedures for considering valuation adjustments.
10. Institutions shall formally consider the following valuation adjustments: unearned credit spreads, close-out costs, operational risks, market price uncertainty, early termination, investing and funding costs, future administrative costs and, where relevant, model risk.
11. Institutions shall establish and maintain procedures for calculating an adjustment to the current valuation of any less liquid positions, which can in particular arise from market events or institution-related situations such as concentrated positions and/or positions for which the originally intended holding period has been exceeded. Institutions shall, where necessary, make such adjustments in addition to any changes to the value of the position required for financial reporting purposes and shall design such adjustments to reflect the illiquidity of the position. Under those procedures, institutions shall consider several factors when determining whether a valuation adjustment is necessary for less liquid positions. Those factors include the following:
(a)
the amount of time it would take to hedge out the position or the risks within the position;
(b)
the volatility and average of bid/offer spreads;
(c)
the availability of market quotes (number and identity of market makers) and the volatility and average of trading volumes including trading volumes during periods of market stress;
(d)
market concentrations;
(e)
the ageing of positions;
(f)
the extent to which valuation relies on marking-to-model;
(g)
the impact of other model risks.
12. When using third party valuations or marking to model, institutions shall consider whether to apply a valuation adjustment. In addition, institutions shall consider the need for establishing adjustments for less liquid positions and on an ongoing basis review their continued suitability. Institutions shall also explicitly assess the need for valuation adjustments relating to the uncertainty of parameter inputs used by models.
13. With regard to complex products, including securitisation exposures and n-th-to-default credit derivatives, institutions shall explicitly assess the need for valuation adjustments to reflect the model risk associated with using a possibly incorrect valuation methodology and the model risk associated with using unobservable (and possibly incorrect) calibration parameters in the valuation model.
14. EBA shall develop draft regulatory technical standards to specify the conditions according to which the requirements of Article 105 shall be applied for the purposes of paragraph 1 of this Article.
EBA shall submit those draft regulatory technical standards to the Commission by 1 February 2015.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1093/2010.
Article 106
Internal Hedges
1. An internal hedge shall in particular meet the following requirements:
(a)
it shall not be primarily intended to avoid or reduce own funds requirements;
(b)
it shall be properly documented and subject to particular internal approval and audit procedures;
(c)
it shall be dealt with at market conditions;
(d)
the market risk that is generated by the internal hedge shall be dynamically managed in the trading book within the authorised limits;
(e)
it shall be carefully monitored.
Monitoring shall be ensured by adequate procedures.
2. The requirements of paragraph 1 apply without prejudice to the requirements applicable to the hedged position in the non-trading book.
3. By way of derogation from paragraphs 1 and 2, when an institution hedges a non-trading book credit risk exposure or counterparty risk exposure using a credit derivative booked in its trading book using an internal hedge, the non-trading book exposure or counterparty risk exposure shall not be deemed to be hedged for the purposes of calculating risk weighted exposure amounts unless the institution purchases from an eligible third party protection provider a corresponding credit derivative meeting the requirements for unfunded credit protection in the non-trading book. Without prejudice to point (h) of Article 299(2), where such third party protection is purchased and recognised as a hedge of a non-trading book exposure for the purposes of calculating capital requirements, neither the internal nor external credit derivative hedge shall be included in the trading book for the purposes of calculating capital requirements.
TITLE II
CAPITAL REQUIREMENTS FOR CREDIT RISK
CHAPTER 1
General principles
Article 107
Approaches to credit risk
1. Institutions shall apply either the Standardised Approach provided for in Chapter 2 or, if permitted by the competent authorities in accordance with Article 143, the Internal Ratings Based Approach provided for in Chapter 3 to calculate their risk-weighted exposure amounts for the purposes of points (a) and (f) of Article 92(3).
2. For trade exposures and for default fund contributions to a central counterparty, institutions shall apply the treatment set out in Chapter 6, Section 9 to calculate their risk-weighted exposure amounts for the purposes of points (a) and (f) of Article 92(3). For all other types of exposures to a central counterparty, institutions shall treat those exposures as follows:
(a)
as exposures to an institution for other types of exposures to a qualifying CCP;
(b)
as exposures to a corporate for other types of exposures to a non-qualifying CCP.
3. For the purposes of this Regulation, exposures to third-country investment firms and exposures to third country credit institutions and exposures to third country clearing houses and exchanges shall be treated as exposures to an institution only if the third country applies prudential and supervisory requirements to that entity that are at least equivalent to those applied in the Union.
4. For the purposes of paragraph 3, the Commission may adopt, by way of implementing acts, and subject to the examination procedure referred to in Article 464(2), a decision as to whether a third country applies prudential supervisory and regulatory requirements at least equivalent to those applied in the Union. In the absence of such a decision, until 1 January 2015, institutions may continue to treat exposures to the entities referred to in paragraph 3 as exposures to institutions provided that the relevant competent authorities had approved the third country as eligible for that treatment before 1 January 2014.
Article 108
Use of credit risk mitigation technique under the Standardised Approach and the IRB Approach
1. For an exposure to which an institution applies the Standardised Approach under Chapter 2 or applies the IRB Approach under Chapter 3 but without using its own estimates of loss given default (LGD) and conversion factors under Article 151, the institution may use credit risk mitigation in accordance with Chapter 4 in the calculation of risk-weighted exposure amounts for the purposes of points (a) and (f) of Article 92(3) or, as relevant, expected loss amounts for the purposes of the calculation referred to in point (d) of Article 36(1) and point (c) of Article 62.
2. For an exposure to which an institution applies the IRB Approach by using their own estimates of LGD and conversion factors under Article 151, the institution may use credit risk mitigation in accordance with Chapter 3.
Article 109
Treatment of securitised exposures under the Standardised Approach and the IRB Approach
1. Where an institution uses the Standardised Approach under Chapter 2 for the calculation of risk-weighted exposure amounts for the exposure class to which the securitised exposures would be assigned under Article 112, it shall calculate the risk-weighted exposure amount for a securitisation position in accordance with Articles 245, 246 and 251 to 258. Institutions using the Standardised Approach may also use the Internal Assessment Approach where this has been permitted under Article 259(3).
2. Where an institution uses the IRB Approach under Chapter 3 for the calculation of risk-weighted exposures amounts for the exposure class to which the securitised exposure would be assigned under Article 147 it shall calculate the risk-weighted exposure amount in accordance with Articles 245, 246 and 259 to 266.
Except for the Internal Assessment Approach, where the IRB Approach is used only for a part of the securitised exposures underlying a securitisation, the institution shall use the approach corresponding to the predominant share of securitised exposures underlying this securitisation.
Article 110
Treatment of credit risk adjustment
1. Institutions applying the Standardised Approach shall treat general credit risk adjustments in accordance with Article 62(c).
2. Institutions applying the IRB Approach shall treat general credit risk adjustments in accordance with Article 159, Article 62(d) and Article 36(1)(d).
For the purposes of this Article and Chapters 2 and 3, general and specific credit risk adjustments shall exclude funds for general banking risk.
3. Institutions using the IRB Approach that apply the Standardised Approach for a part of their exposures on consolidated or individual basis, in accordance with Articles 148 and 150 shall determine the part of general credit risk adjustment that shall be assigned to the treatment of general credit risk adjustment under the Standardised Approach and to the treatment of general credit risk adjustment under the IRB Approach as follows:
(a)
where applicable when an institution included in the consolidation exclusively applies the IRB Approach, general credit risk adjustments of this institution shall be assigned to the treatment set out in paragraph 2;
(b)
where applicable, when an institution included in the consolidation exclusively applies the Standardised Approach, general credit risk adjustment of this institution shall be assigned to the treatment set out in paragraph 1;
(c)
The remainder of credit risk adjustment shall be assigned on a pro rata basis according to the proportion of risk weighted exposure amounts subject to the Standardised Approach and subject to the IRB Approach.
4. EBA shall develop draft regulatory technical standards to specify the calculation of specific credit risk adjustments and general credit risk adjustments under the applicable accounting framework for the following:
(a)
exposure value under the Standardised Approach referred to in Article 111;
(b)
exposure value under the IRB Approach referred to in Articles 166 to 168;
(c)
treatment of expected loss amounts referred to in Article 159;
(d)
exposure value for the calculation of the risk-weighted exposure amounts for securitisation position referred to in Articles 246 and 266;
(e)
the determination of default under Article 178.
EBA shall submit those draft regulatory technical standards to the Commission by 1 February 2015.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1093/2010.
CHAPTER 2
Standardised Approach
Section 1
General principles
Article 111
Exposure value
1. The exposure value of an asset item shall be its accounting value remaining after specific credit risk adjustments, additional value adjustments in accordance with Articles 34 and 110 and other own funds reductions related to the asset item have been applied. The exposure value of an off-balance sheet item listed in Annex I shall be the following percentage of its nominal value after reduction of specific credit risk adjustments:
(a)
100 % if it is a full-risk item;
(b)
50 % if it is a medium-risk item;
(c)
20 % if it is a medium/low-risk item;
(d)
0 % if it is a low-risk item.
The off-balance sheet items referred to in the second sentence of the first subparagraph shall be assigned to risk categories as indicated in Annex I.
When an institution is using the Financial Collateral Comprehensive Method under Article 223, the exposure value of securities or commodities sold, posted or lent under a repurchase transaction or under a securities or commodities lending or borrowing transaction, and margin lending transactions shall be increased by the volatility adjustment appropriate to such securities or commodities as prescribed in Articles 223 to 225.
2. The exposure value of a derivative instrument listed in Annex II shall be determined in accordance with Chapter 6 with the effects of contracts of novation and other netting agreements taken into account for the purposes of those methods in accordance with Chapter 6. The exposure value of repurchase transaction, securities or commodities lending or borrowing transactions, long settlement transactions and margin lending transactions may be determined either in accordance with Chapter 6 or Chapter 4.
3. Where an exposure is subject to funded credit protection, the exposure value applicable to that item may be amended in accordance with Chapter 4.
Article 112
Exposure classes
Each exposure shall be assigned to one of the following exposure classes:
(a)
exposures to central governments or central banks;
(b)
exposures to regional governments or local authorities;
(c)
exposures to public sector entities;
(d)
exposures to multilateral development banks;
(e)
exposures to international organisations;
(f)
exposures to institutions;
(g)
exposures to corporates;
(h)
retail exposures;
(i)
exposures secured by mortgages on immovable property;
(j)
exposures in default;
(k)
exposures associated with particularly high risk;
(l)
exposures in the form of covered bonds;
(m)
items representing securitisation positions;
(n)
exposures to institutions and corporates with a short-term credit assessment;
(o)
exposures in the form of units or shares in collective investment undertakings (‧CIUs‧);
(p)
equity exposures;
(q)
other items.
Article 113
Calculation of risk weighted exposure amounts
1. To calculate risk-weighted exposure amounts, risk weights shall be applied to all exposures, unless deducted from own funds, in accordance with the provisions of Section 2. The application of risk weights shall be based on the exposure class to which the exposure is assigned and, to the extent specified in Section 2, its credit quality. Credit quality may be determined by reference to the credit assessments of ECAIs or the credit assessments of Export Credit Agencies in accordance with Section 3.
2. For the purposes of applying a risk weight, as referred to in paragraph 1, the exposure value shall be multiplied by the risk weight specified or determined in accordance with Section 2.
3. Where an exposure is subject to credit protection the risk weight applicable to that item may be amended in accordance with Chapter 4.
4. Risk-weighted exposure amounts for securitised exposures shall be calculated in accordance with Chapter 5.
5. Exposures for which no calculation is provided in Section 2 shall be assigned a risk-weight of 100 %.
6. With the exception of exposures giving rise to Common Equity Tier 1, Additional Tier 1 or Tier 2 items, an institution may, subject to the prior approval of the competent authorities, decide not to apply the requirements of paragraph 1 of this Article to the exposures of that institution to a counterparty which is its parent undertaking, its subsidiary, a subsidiary of its parent undertaking or an undertaking linked by a relationship within the meaning of Article 12(1) of Directive 83/349/EEC. Competent authorities are empowered to grant approval if the following conditions are fulfilled:
(a)
the counterparty is an institution, a financial holding company or a mixed financial holding company, financial institution, asset management company or ancillary services undertaking subject to appropriate prudential requirements;
(b)
the counterparty is included in the same consolidation as the institution on a full basis;
(c)
the counterparty is subject to the same risk evaluation, measurement and control procedures as the institution;
(d)
the counterparty is established in the same Member State as the institution;
(e)
there is no current or foreseen material practical or legal impediment to the prompt transfer of own funds or repayment of liabilities from the counterparty to the institution.
Where the institution, in accordance with this paragraph, is authorised not to apply the requirements of paragraph 1, it may assign a risk weight of 0 %.
7. With the exception of exposures giving rise to Common Equity Tier 1, Additional Tier 1 and Tier 2 items, institutions may, subject to the prior permission of the competent authorities, not apply the requirements of paragraph 1 of this Article to exposures to counterparties with which the institution has entered into an institutional protection scheme that is a contractual or statutory liability arrangement which protects those institutions and in particular ensures their liquidity and solvency to avoid bankruptcy where necessary. Competent authorities are empowered to grant permission if the following conditions are fulfilled:
(a)
the requirements set out in points (a), (d) and (e) of paragraph 6 are met;
(b)
the arrangements ensure that the institutional protection scheme is able to grant support necessary under its commitment from funds readily available to it;
(c)
the institutional protection scheme disposes of suitable and uniformly stipulated systems for the monitoring and classification of risk, which gives a complete overview of the risk situations of all the individual members and the institutional protection scheme as a whole, with corresponding possibilities to take influence; those systems shall suitably monitor defaulted exposures in accordance with Article 178(1);
(d)
the institutional protection scheme conducts its own risk review which is communicated to the individual members;
(e)
the institutional protection scheme draws up and publishes on an annual basis, a consolidated report comprising the balance sheet, the profit-and-loss account, the situation report and the risk report, concerning the institutional protection scheme as a whole, or a report comprising the aggregated balance sheet, the aggregated profit-and-loss account, the situation report and the risk report, concerning the institutional protection scheme as a whole;
(f)
members of the institutional protection scheme are obliged to give advance notice of at least 24 months if they wish to end the institutional protection scheme;
(g)
the multiple use of elements eligible for the calculation of own funds (hereinafter referred to as ‧multiple gearing‧) as well as any inappropriate creation of own funds between the members of the institutional protection scheme shall be eliminated;
(h)
The institutional protection scheme shall be based on a broad membership of credit institutions of a predominantly homogeneous business profile;
(i)
the adequacy of the systems referred to in points (c) and (d) is approved and monitored at regular intervals by the relevant competent authorities.
Where the institution, in accordance with this paragraph, decides not to apply the requirements of paragraph 1, it may assign a risk weight of 0 %.
Section 2
Risk weights
Article 114
Exposures to central governments or central banks
1. Exposures to central governments and central banks shall be assigned a 100 % risk weight, unless the treatments set out in paragraphs 2 to 7 apply.
2. Exposures to central governments and central banks for which a credit assessment by a nominated ECAI is available shall be assigned a risk weight according to Table 1 which corresponds to the credit assessment of the ECAI in accordance with Article 136.
Table 1
Credit quality step
1
2
3
4
5
6
Risk weight
0 %
20 %
50 %
100 %
100 %
150 %
3. Exposures to the ECB shall be assigned a 0 % risk weight.
4. Exposures to Member States' central governments, and central banks denominated and funded in the domestic currency of that central government and central bank shall be assigned a risk weight of 0 %.
5. Until 31 December 2017, the same risk weight shall be assigned in relation to exposures to the central governments or central banks of Member States denominated and funded in the domestic currency of any Member State as would be applied to such exposures denominated and funded in their domestic currency.
6. For exposures indicated in paragraph 5:
(a)
in 2018 the calculated risk weighted exposure amounts shall be 20 % of the risk weight assigned to these exposures in accordance with Article 114(2);
(b)
in 2019 the calculated risk weighted exposure amounts shall be 50 % of the risk weight assigned to these exposures in accordance with Article 114(2);
(c)
in 2020 and onwards the calculated risk weighted exposure amounts shall be 100 % of the risk weight assigned to these exposures in accordance with Article 114(2).
7. When the competent authorities of a third country which apply supervisory and regulatory arrangements at least equivalent to those applied in the Union assign a risk weight which is lower than that indicated in paragraphs 1 to 2 to exposures to their central government and central bank denominated and funded in the domestic currency, institutions may risk weight such exposures in the same manner.
For the purposes of this paragraph, the Commission may adopt, by way of implementing acts, and subject to the examination procedure referred to in Article 464(2), a decision as to whether a third country applies supervisory and regulatory arrangements at least equivalent to those applied in the Union. In the absence of such a decision, until 1 January 2015, institutions may continue to apply the treatment set out in this paragraph to the exposures to the central government or central bank of the third country where the relevant competent authorities had approved the third country as eligible for that treatment before 1 January 2014.
Article 115
Exposures to regional governments or local authorities
1. Exposures to regional governments or local authorities shall be risk-weighted as exposures to institutions unless they are treated as exposures to central governments under paragraphs 2 or 4 or receive a risk weight as specified in paragraph 5. The preferential treatment for short-term exposures specified in Article 119(2) and Article 120(2) shall not be applied.
2. Exposures to regional governments or local authorities shall be treated as exposures to the central government in whose jurisdiction they are established where there is no difference in risk between such exposures because of the specific revenue-raising powers of the former, and the existence of specific institutional arrangements the effect of which is to reduce their risk of default.
EBA shall maintain a publicly available database of all regional governments and local authorities within the Union which relevant competent authorities treat as exposures to their central governments.
3. Exposures to churches or religious communities constituted in the form of a legal person under public law shall, in so far as they raise taxes in accordance with legislation conferring on them the right to do so, be treated as exposures to regional governments and local authorities. In this case, paragraph 2 shall not apply and, for the purposes of Article 150(1)(a), permission to apply the Standardised Approach shall not be excluded.
4. When competent authorities of a third country jurisdiction which applies supervisory and regulatory arrangements at least equivalent to those applied in the Union treat exposures to regional governments or local authorities as exposures to their central government and there is no difference in risk between such exposures because of the specific revenue-raising powers of regional government or local authorities and to specific institutional arrangements to reduce the risk of default, institutions may risk weight exposures to such regional governments and local authorities in the same manner.
For the purposes of this paragraph, the Commission may adopt, by way of implementing acts, and subject to the examination procedure referred to in Article 464(2), a decision as to whether a third country applies supervisory and regulatory arrangements at least equivalent to those applied in the Union. In the absence of such a decision, until 1 January 2015, institutions may continue to apply the treatment set out in this paragraph to the third country where the relevant competent authorities had approved the third country as eligible for that treatment before 1 January 2014.
5. Exposures to regional governments or local authorities of the Member States that are not referred to in paragraphs 2 to 4 and are denominated and funded in the domestic currency of that regional government and local authority shall be assigned a risk weight of 20 %.
Article 116
Exposures to public sector entities
1. Exposures to public sector entities for which a credit assessment by a nominated ECAI is not available shall be assigned a risk weight according to the credit quality step to which exposures to the central government of the jurisdiction in which the public sector entity is incorporated are assigned in accordance with the following Table 2:
Table 2
Credit quality step to which central government is assigned
1
2
3
4
5
6
Risk weight
20 %
50 %
100 %
100 %
100 %
150 %
For exposures to public sector entities incorporated in countries where the central government is unrated, the risk weight shall be 100 %.
2. Exposures to public sector entities for which a credit assessment by a nominated ECAI is available shall be treated in accordance with Article 120. The preferential treatment for short-term exposures specified in Articles 119(2) and 120(2), shall not be applied to those entities.
3. For exposures to public sector entities with an original maturity of three months or less, the risk weight shall be 20 %.
4. In exceptional circumstances, exposures to public-sector entities may be treated as exposures to the central government, regional government or local authority in whose jurisdiction they are established where in the opinion of the competent authorities of this jurisdiction there is no difference in risk between such exposures because of the existence of an appropriate guarantee by the central government, regional government or local authority.
5. When competent authorities of a third country jurisdiction, which apply supervisory and regulatory arrangements at least equivalent to those applied in the Union, treat exposures to public sector entities in accordance with paragraph 1 or 2, institutions may risk weight exposures to such public sector entities in the same manner. Otherwise the institutions shall apply a risk weight of 100 %.
For the purposes of this paragraph, the Commission may adopt, by way of implementing acts, and subject to the examination procedure referred to in Article 464(2), a decision as to whether a third country applies supervisory and regulatory arrangements at least equivalent to those applied in the Union. In the absence of such a decision, until 1 January 2015, institutions may continue to apply the treatment set out in this paragraph to the third country where the relevant competent authorities had approved the third country as eligible for that treatment before 1 January 2014.
Article 117
Exposures to multilateral development banks
1. Exposures to multilateral development banks that are not referred to in paragraph 2 shall be treated in the same manner as exposures to institutions. The preferential treatment for short-term exposures as specified in Articles 119(2), 120(2) and 121(3) shall not be applied.
The Inter-American Investment Corporation, the Black Sea Trade and Development Bank, the Central American Bank for Economic Integration and the CAF-Development Bank of Latin America shall be considered multilateral development banks.
2. Exposures to the following multilateral development banks shall be assigned a 0 % risk weight:
(a)
the International Bank for Reconstruction and Development;
(b)
the International Finance Corporation;
(c)
the Inter-American Development Bank;
(d)
the Asian Development Bank;
(e)
the African Development Bank;
(f)
the Council of Europe Development Bank;
(g)
the Nordic Investment Bank;
(h)
the Caribbean Development Bank;
(i)
the European Bank for Reconstruction and Development;
(j)
the European Investment Bank;
(k)
the European Investment Fund;
(l)
the Multilateral Investment Guarantee Agency;
(m)
the International Finance Facility for Immunisation;
(n)
the Islamic Development Bank.
3. A risk weight of 20 % shall be assigned to the portion of unpaid capital subscribed to the European Investment Fund.
Article 118
Exposures to international organisations
Exposures to the following international organisations shall be assigned a 0 % risk weight:
(a)
the Union;
(b)
the International Monetary Fund;
(c)
the Bank for International Settlements;
(d)
the European Financial Stability Facility;
(e)
the European Stability Mechanism;
(f)
an international financial institution established by two or more Member States, which has the purpose to mobilise funding and provide financial assistance to the benefit of its members that are experiencing or threatened by severe financing problems.
Article 119
Exposures to institutions
1. Exposures to institutions for which a credit assessment by a nominated ECAI is available shall be risk-weighted in accordance with Article 120. Exposures to institutions for which a credit assessment by a nominated ECAI is not available shall be risk-weighted in accordance with Article 121.
2. Exposures to institutions of a residual maturity of three months or less denominated and funded in the national currency of the borrower shall be assigned a risk weight that is one category less favourable than the preferential risk weight, as described in Article 114(4) to (7), assigned to exposures to the central government in which the institution is incorporated.
3. No exposures with a residual maturity of three months or less denominated and funded in the national currency of the borrower shall be assigned a risk weight less than 20 %.
4. Exposure to an institution in the form of minimum reserves required by the ECB or by the central bank of a Member State to be held by an institution may be risk-weighted as exposures to the central bank of the Member State in question provided:
(a)
the reserves are held in accordance with Regulation (EC) No 1745/2003 of the European Central Bank of 12 September 2003 on the application of minimum reserves (29) or in accordance with national requirements in all material respects equivalent to that Regulation;
(b)
in the event of the bankruptcy or insolvency of the institution where the reserves are held, the reserves are fully repaid to the institution in a timely manner and are not made available to meet other liabilities of the institution.
5. Exposures to financial institutions authorised and supervised by the competent authorities and subject to prudential requirements comparable to those applied to institutions in terms of robustness shall be treated as exposures to institutions.
Article 120
Exposures to rated institutions
1. Exposures to institutions with a residual maturity of more than three months for which a credit assessment by a nominated ECAI is available shall be assigned a risk weight according to Table 3 which corresponds to the credit assessment of the ECAI in accordance with Article 136.
Table 3
Credit quality step
1
2
3
4
5
6
Risk weight
20 %
50 %
50 %
100 %
100 %
150 %
2. Exposures to an institution of up to three months residual maturity for which a credit assessment by a nominated ECAI is available shall be assigned a risk-weight according to Table 4 which corresponds to the credit assessment of the ECAI in accordance with Article 136:
Table 4
Credit quality step
1
2
3
4
5
6
Risk weight
20 %
20 %
20 %
50 %
50 %
150 %
3. The interaction between the treatment of short term credit assessment under Article 131 and the general preferential treatment for short term exposures set out in paragraph 2 shall be as follows:
(a)
If there is no short-term exposure assessment, the general preferential treatment for short-term exposures as specified in paragraph 2 shall apply to all exposures to institutions of up to three months residual maturity;
(b)
If there is a short-term assessment and such an assessment determines the application of a more favourable or identical risk weight than the use of the general preferential treatment for short-term exposures, as specified in paragraph 2, then the short-term assessment shall be used for that specific exposure only. Other short-term exposures shall follow the general preferential treatment for short-term exposures, as specified in paragraph 2;
(c)
If there is a short-term assessment and such an assessment determines a less favourable risk weight than the use of the general preferential treatment for short-term exposures, as specified in paragraph 2, then the general preferential treatment for short-term exposures shall not be used and all unrated short-term claims shall be assigned the same risk weight as that applied by the specific short-term assessment.
Article 121
Exposures to unrated institutions
1. Exposures to institutions for which a credit assessment by a nominated ECAI is not available shall be assigned a risk weight according to the credit quality step to which exposures to the central government of the jurisdiction in which the institution is incorporated are assigned in accordance with Table 5.
Table 5
Credit quality step to which central government is assigned
1
2
3
4
5
6
Risk weight of exposure
20 %
50 %
100 %
100 %
100 %
150 %
2. For exposures to unrated institutions incorporated in countries where the central government is unrated, the risk weight shall be 100 %.
3. For exposures to unrated institutions with an original effective maturity of three months or less, the risk weight shall be 20 %.
4. Notwithstanding paragraphs 2 and 3, for trade finance exposures referred to in point (b) of the second subparagraph of Article 162(3) to unrated institutions, the risk weight shall be 50 % and where the residual maturity of these trade finance exposures to unrated institutions is three months or less, the risk weight shall be 20 %.
Article 122
Exposures to corporates
1. Exposures for which a credit assessment by a nominated ECAI is available shall be assigned a risk weight according to Table 6 which corresponds to the credit assessment of the ECAI in accordance with Article 136.
Table 6
Credit quality step
1
2
3
4
5
6
Risk weight
20 %
50 %
100 %
100 %
150 %
150 %
2. Exposures for which such a credit assessment is not available shall be assigned a 100 % risk weight or the risk weight of exposures to the central government of the jurisdiction in which the corporate is incorporated, whichever is the higher.
Article 123
Retail exposures
Exposures that comply with the following criteria shall be assigned a risk weight of 75 %:
(a)
the exposure shall be either to an natural person or persons, or to a small or medium-sized enterprise (SME);
(b)
the exposure shall be one of a significant number of exposures with similar characteristics such that the risks associated with such lending are substantially reduced;
(c)
the total amount owed to the institution and parent undertakings and its subsidiaries, including any exposure in default, by the obligor client or group of connected clients, but excluding exposures fully and completely secured on residential property collateral that have been assigned to the exposure class laid down in point (i) of Article 112, shall not, to the knowledge of the institution, exceed EUR 1 million. The institution shall take reasonable steps to acquire this knowledge.
Securities shall not be eligible for the retail exposure class.
Exposures that do not comply with the criteria referred to in points (a) to (c) of the first subparagraph shall not be eligible for the retail exposures class.
The present value of retail minimum lease payments is eligible for the retail exposure class.
Article 124
Exposures secured by mortgages on immovable property
1. An exposure or any part of an exposure fully secured by mortgage on immovable property shall be assigned a risk weight of 100 %, where the conditions under Article 125 and Article 126 are not met, except for any part of the exposure which is assigned to another exposure class. The part of the exposure that exceeds the mortgage value of the property shall be assigned the risk weight applicable to the unsecured exposures of the counterparty involved.
The part of an exposure treated as fully secured by immovable property shall not be higher than the pledged amount of the market value or in those Member States that have laid down rigorous criteria for the assessment of the mortgage lending value in statutory or regulatory provisions, the mortgage lending value of the property in question.
2. Based on the data collected under Article 101, and any other relevant indicators, the competent authorities shall periodically, and at least annually, assess whether the risk-weight of 35 % for exposures secured by mortgages on residential property referred to in Article 125 and the risk weight of 50 % for exposures secured on commercial immovable property referred to in Article 126 located in their territory are appropriately based on:
(a)
the loss experience of exposures secured by immovable property;
(b)
forward-looking immovable property markets developments;
Competent authorities may set a higher risk weight or stricter criteria than those set out in Article 125(2) and Article 126(2), where appropriate, on the basis of financial stability considerations.
For exposures secured by mortgages on residential property, the competent authority shall set the risk weight at a percentage from 35 % through 150 %,
For exposures secured on commercial immovable property, the competent authority shall set the risk weight at a percentage from 50 % through 150 %,
Within these ranges, the higher risk weight shall be set based on loss experience and taking into account forward-looking markets developments and financial stability considerations. Where the assessment demonstrates that the risk weights set out in Article 125(2) and Article 126(2) do not reflect the actual risks related to one or more property segments of such exposures, fully secured by mortgages on residential property or on commercial immovable property located in one or more parts of its territory, the competent authorities shall set, for those property segments of exposures, a higher risk weight corresponding to the actual risks.
The competent authorities shall consult EBA on the adjustments to the risk weights and criteria applied, which will be calculated in accordance with the criteria set out in this paragraph as specified by the regulatory technical standards referred to in paragraph 4 of this Article. EBA shall publish the risk weights and criteria that the competent authorities set for exposures referred to in Articles 125, 126 and 199.
3. When competent authorities set a higher risk weight or stricter criteria, institutions shall have a 6-month transitional period to apply the new risk weight.
4. EBA shall develop draft regulatory technical standards to specify:
(a)
the rigorous criteria for the assessment of the mortgage lending value referred to in paragraph 1;
(b)
the conditions referred to in paragraph 2 that competent authorities shall take into account when determining higher risk-weights, in particular the term of "financial stability considerations".
EBA shall submit those draft regulatory technical standards to the Commission by 31 December 2014.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1093/2010.
5. The institutions of one Member State shall apply the risk-weights and criteria that have been determined by the competent authorities of another Member State to exposures secured by mortgages on commercial and residential immovable property located in that Member State.
Article 125
Exposures fully and completely secured by mortgages on residential property
1. Unless otherwise decided by the competent authorities in accordance with Article 124(2), exposures fully and completely secured by mortgages on residential property shall be treated as follows:
(a)
exposures or any part of an exposure fully and completely secured by mortgages on residential property which is or shall be occupied or let by the owner, or the beneficial owner in the case of personal investment companies, shall be assigned a risk weight of 35 %;
(b)
exposures to a tenant under a property leasing transaction concerning residential property under which the institution is the lessor and the tenant has an option to purchase, shall be assigned a risk weight of 35 % provided that the exposure of the institution is fully and completely secured by its ownership of the property.
2. Institutions shall consider an exposure or any part of an exposure as fully and completely secured for the purposes of paragraph 1 only if the following conditions are met:
(a)
the value of the property shall not materially depend upon the credit quality of the borrower. Institutions may exclude situations where purely macro-economic factors affect both the value of the property and the performance of the borrower from their determination of the materiality of such dependence;
(b)
the risk of the borrower shall not materially depend upon the performance of the underlying property or project, but on the underlying capacity of the borrower to repay the debt from other sources, and as a consequence, the repayment of the facility shall not materially depend on any cash flow generated by the underlying property serving as collateral. For those other sources, institutions shall determine maximum loan-to-income ratios as part of their lending policy and obtain suitable evidence of the relevant income when granting the loan.
(c)
the requirements set out in Article 208 and the valuation rules set out in Article 229(1) are met;
(d)
unless otherwise determined under Article 124(2), the part of the loan to which the 35 % risk weight is assigned does not exceed 80 % of the market value of the property in question or 80 % of the mortgage lending value of the property in question in those Member States that have laid down rigorous criteria for the assessment of the mortgage lending value in statutory or regulatory provisions.
3. Institutions may derogate from point (b) of paragraph 2 for exposures fully and completely secured by mortgages on residential property which is situated within the territory of a Member State, where the competent authority of that Member State has published evidence showing that a well-developed and long-established residential property market is present in that territory with loss rates which do not exceed the following limits:
(a)
losses stemming from lending collateralised by residential property up to 80 % of the market value or 80 % of the mortgage lending value unless otherwise decided under Article 124(2) do not exceed 0,3 % of the outstanding loans collateralised by residential property in any given year;
(b)
overall losses stemming from lending collateralised by residential property do not exceed 0,5 % of the outstanding loans collateralised by residential property in any given year.
4. If either of the limits referred to in paragraph 3 is not satisfied in a given year, the eligibility to use paragraph 3 shall cease and the condition contained in point (b) of paragraph 2 shall apply until the conditions in paragraph 3 are satisfied in a subsequent year.
Article 126
Exposures fully and completely secured by mortgages on commercial immovable property
1. Unless otherwise decided by the competent authorities in accordance with Article 124(2), exposures fully and completely secured by mortgages on commercial immovable property shall be treated as follows:
(a)
exposures or any part of an exposure fully and completely secured by mortgages on offices or other commercial premises may be assigned a risk weight of 50 %;
(b)
exposures related to property leasing transactions concerning offices or other commercial premises under which the institution is the lessor and the tenant has an option to purchase may be assigned a risk weight of 50 % provided that the exposure of the institution is fully and completely secured by its ownership of the property.
2. Institutions shall consider an exposure or any part of an exposure as fully and completely secured for the purposes of paragraph 1 only if the following conditions are met:
(a)
the value of the property shall not materially depend upon the credit quality of the borrower. Institutions may exclude situations where purely macro-economic factors affect both the value of the property and the performance of the borrower from their determination of the materiality of such dependence;
(b)
the risk of the borrower shall not materially depend upon the performance of the underlying property or project, but on the underlying capacity of the borrower to repay the debt from other sources, and as a consequence, the repayment of the facility shall not materially depend on any cash flow generated by the underlying property serving as collateral;
(c)
the requirements set out in Article 208 and the valuation rules set out in Article 229(1) are met;
(d)
The 50 % risk weight unless otherwise provided under Article 124(2) shall be assigned to the part of the loan that does not exceed 50 % of the market value of the property or 60 % of the mortgage lending value unless otherwise provided under Article 124(2) of the property in question in those Member States that have laid down rigorous criteria for the assessment of the mortgage lending value in statutory or regulatory provisions.
3. Institutions may derogate from point (b) of paragraph 2 for exposures fully and completely secured by mortgages on commercial property which is situated within the territory of a Member State, where the competent authority of that Member State has published evidence showing that a well-developed and long-established commercial immovable property market is present in that territory with loss rates which do not exceed the following limits:
(a)
losses stemming from lending collateralised by commercial immovable property up to 50 % of the market value or 60 % of the mortgage lending value, unless otherwise determined under Article 124(2), do not exceed 0,3 % of the outstanding loans collateralised by commercial immovable property;
(b)
overall losses stemming from lending collateralised by commercial immovable property do not exceed 0,5 % of the outstanding loans collateralised by commercial immovable property.
4. Where either of the limits referred to in paragraph 3 is not satisfied in a given year, the eligibility to use paragraph 3 shall cease and the condition contained in point (b) of paragraph 2 shall apply until the conditions in paragraph 3 are satisfied in a subsequent year.
Article 127
Exposures in default
1. The unsecured part of any item where the obligor has defaulted in accordance with Article 178, or in the case of retail exposures, the unsecured part of any credit facility which has defaulted in accordance with Article 178 shall be assigned a risk weight of:
(a)
150 %, where specific credit risk adjustments are less than 20 % of the unsecured part of the exposure value if these specific credit risk adjustments were not applied;
(b)
100 %, where specific credit risk adjustments are no less than 20 % of the unsecured part of the exposure value if these specific credit risk adjustments were not applied.
2. For the purpose of determining the secured part of the past due item, eligible collateral and guarantees shall be those eligible for credit risk mitigation purposes under Chapter 4.
3. The exposure value remaining after specific credit risk adjustments of exposures fully and completely secured by mortgages on residential property in accordance with Article 125 shall be assigned a risk weight of 100 % if a default has occurred in accordance with Article 178.
4. The exposure value remaining after specific credit risk adjustments of exposures fully and completely secured by mortgages on commercial immovable property in accordance with Article 126 shall be assigned a risk weight of 100 % if a default has occurred in accordance with Article 178.
Article 128
Items associated with particular high risk
1. Institutions shall assign a 150 % risk weight to exposures, including exposures in the form of shares or units in a CIU that are associated with particularly high risks, where appropriate.
2. Exposures with particularly high risks shall include any of the following exposures:
(a)
investments in venture capital firms;
(b)
investments in AIFs as defined in Article 4(1)(a) of Directive 2011/61/EU except where the mandate of the fund does not allow a leverage higher than that required under Article 51(3) of Directive 2009/65/EC;
(c)
investments in private equity;
(d)
speculative immovable property financing.
3. When assessing whether an exposure other than exposures referred to in the paragraph 2 is associated with particularly high risks, institutions shall take into account the following risk characteristics:
(a)
there is a high risk of loss as a result of a default of the obligor;
(b)
it is impossible to assess adequately whether the exposure falls under point (a).
EBA shall issue guidelines specifying which types of exposures are associated with particularly high risk and under which circumstances.
Those guidelines shall be adopted in accordance with Article 16 of Regulation (EU) No 1093/2010.
Article 129
Exposures in the form of covered bonds
1. To be eligible for the preferential treatment set out in paragraphs 4 and 5, bonds as referred to in Article 52(4) of Directive 2009/65/EC (covered bonds) shall meet the requirements set out in paragraph 7 and shall be collateralised by any of the following eligible assets:
(a)
exposures to or guaranteed by central governments, ESCB central banks, public sector entities, regional governments or local authorities in the Union;
(b)
exposures to or guaranteed by third country central governments, third-country central banks, multilateral development banks, international organisations that qualify for the credit quality step 1 as set out in this Chapter, and exposures to or guaranteed by third-country public sector entities, third-country regional governments or third-country local authorities that are risk weighted as exposures to institutions or central governments and central banks in accordance with Article 115(1) or (2), or Article 116(1), (2) or (4) respectively and that qualify for the credit quality step 1 as set out in this Chapter, and exposures within the meaning of this point that qualify as a minimum for the credit quality step 2 as set out in this Chapter, provided that they do not exceed 20 % of the nominal amount of outstanding covered bonds of the issuing institutions;
(c)
exposures to institutions that qualify for the credit quality step 1 as set out in this Chapter. The total exposure of this kind shall not exceed 15 % of the nominal amount of outstanding covered bonds of the issuing institution. Exposures to institutions in the Union with a maturity not exceeding 100 days shall not be comprised by the step 1 requirement but those institutions shall as a minimum qualify for credit quality step 2 as set out in this Chapter;
(d)
loans secured by:
(i)
residential property up to the lesser of the principal amount of the liens that are combined with any prior liens and 80 % of the value of the pledged properties; or
(ii)
senior units issued by French Fonds Communs de Titrisation or equivalent securitisation entities governed by the laws of a Member State securitising residential property exposures. In the event of such senior units being used as collateral, the special public supervision to protect bond holders as provided for in Article 52(4) of Directive 2009/65/EC shall ensure that the assets underlying such units shall, at any time while they are included in the cover pool be at least 90 % composed of residential mortgages that are combined with any prior liens up to the lesser of the principal amounts due under the units, the principal amounts of the liens, and 80 % of the value of the pledged properties, that the units qualify for the credit quality step 1 as set out in this Chapter and that such units do not exceed 10 % of the nominal amount of the outstanding issue.
(e)
residential loans fully guaranteed by an eligible protection provider referred to in Article 201 qualifying for the credit quality step 2 or above as set out in this Chapter, where the portion of each of the loans that is used to meet the requirement set out in this paragraph for collateralisation of the covered bond does not represent more than 80 % of the value of the corresponding residential property located in France, and where a loan-to-income ratio respects at most 33 % when the loan has been granted. There shall be no mortgage liens on the residential property when the loan is granted, and for the loans granted from 1 January 2014 the borrower shall be contractually committed not to grant such liens without the consent of the credit institution that granted the loan. The loan-to-income ratio represents the share of the gross income of the borrower that covers the reimbursement of the loan, including the interests. The protection provider shall be either a financial institution authorised and supervised by the competent authorities and subject to prudential requirements comparable to those applied to institutions in terms of robustness or an institution or an insurance undertaking. It shall establish a mutual guarantee fund or equivalent protection for insurance undertakings to absorb credit risk losses, whose calibration shall be periodically reviewed by the competent authorities. Both the credit institution and the protection provider shall carry out a creditworthiness assessment of the borrower;
(f)
loans secured by:
(i)
commercial immovable property up to the lesser of the principal amount of the liens that are combined with any prior liens and 60 % of the value of the pledged properties; or
(ii)
senior units issued by French Fonds Communs de Titrisation or equivalent securitisation entities governed by the laws of a Member State securitising commercial immovable property exposures. In the event of such senior units being used as collateral, the special public supervision to protect bond holders as provided for in Article 52(4) of Directive 2009/65/EC shall ensure that the assets underlying such units shall, at any time while they are included in the cover pool be at least 90 % composed of commercial mortgages that are combined with any prior liens up to the lesser of the principal amounts due under the units, the principal amounts of the liens, and 60 % of the value of the pledged properties, that the units qualify for the credit quality step 1 as set out in this Chapter and that such units do not exceed 10 % of the nominal amount of the outstanding issue.
Loans secured by commercial immovable property are eligible where the Loan to Value ratio of 60 % is exceeded up to a maximum level of 70 % if the value of the total assets pledged as collateral for the covered bonds exceed the nominal amount outstanding on the covered bond by at least 10 %, and the bondholders' claim meets the legal certainty requirements set out in Chapter 4. The bondholders' claim shall take priority over all other claims on the collateral;
(g)
loans secured by maritime liens on ships up to the difference between 60 % of the value of the pledged ship and the value of any prior maritime liens.
For the purposes of points (c), (d)(ii) and (f)(ii) of the first subparagraph, exposures caused by transmission and management of payments of the obligors of, or liquidation proceeds in respect of, loans secured by pledged properties of the senior units or debt securities shall not be comprised in calculating the limits referred to in those points.
The competent authorities may, after consulting EBA, partly waive the application of point (c) of the first subparagraph and allow credit quality step 2 for up to 10 % of the total exposure of the nominal amount of outstanding covered bonds of the issuing institution, provided that significant potential concentration problems in the Member States concerned can be documented due to the application of the credit quality step 1 requirement referred to in that point.
2. The situations referred to in points (a) to (f) of paragraph 1 shall also include collateral that is exclusively restricted by legislation to the protection of the bond-holders against losses.
3. Institutions shall for immovable property collateralising covered bonds meet the requirements set out in Article 208 and the valuation rules set out in Article 229(1).
4. Covered bonds for which a credit assessment by a nominated ECAI is available shall be assigned a risk weight according to Table 6a which corresponds to the credit assessment of the ECAI in accordance with Article 136.
Table 6a
Credit quality step
1
2
3
4
5
6
Risk weight
10 %
20 %
20 %
50 %
50 %
100 %
5. Covered bonds for which a credit assessment by a nominated ECAI is not available shall be assigned a risk weight on the basis of the risk weight assigned to senior unsecured exposures to the institution which issues them. The following correspondence between risk weights shall apply:
(a)
if the exposures to the institution are assigned a risk weight of 20 %, the covered bond shall be assigned a risk weight of 10 %;
(b)
if the exposures to the institution are assigned a risk weight of 50 %, the covered bond shall be assigned a risk weight of 20 %;
(c)
if the exposures to the institution are assigned a risk weight of 100 %, the covered bond shall be assigned a risk weight of 50 %;
(d)
if the exposures to the institution are assigned a risk weight of 150 %, the covered bond shall be assigned a risk weight of 100 %.
6. Covered bonds issued before 31 December 2007 are not subject to the requirements of paragraphs 1 and 3. They are eligible for the preferential treatment under paragraphs 4 and 5 until their maturity.
7. Exposures in the form of covered bonds are eligible for preferential treatment, provided that the institution investing in the covered bonds can demonstrate to the competent authorities that:
(a)
it receives portfolio information at least on:
(i)
the value of the cover pool and outstanding covered bonds;
(ii)
the geographical distribution and type of cover assets, loan size, interest rate and currency risks;
(iii)
the maturity structure of cover assets and covered bonds; and
(iv)
the percentage of loans more than ninety days past due;
(b)
the issuer makes the information referred to in point (a) available to the institution at least semi annually.
Article 130
Items representing securitisation positions
Risk weighted exposure amounts for securitisation positions shall be determined in accordance with Chapter 5.
Article 131
Exposures to institutions and corporates with a short-term credit assessment
Exposures to institutions and exposures to corporates for which a short-term credit assessment by a nominated ECAI is available shall be assigned a risk weight according to Table 7 which corresponds to the credit assessment of the ECAI in accordance with Article 136.
Table 7
Credit Quality Step
1
2
3
4
5
6
Risk weight
20 %
50 %
100 %
150 %
150 %
150 %
Article 132
Exposures in the form of units or shares in CIUs
1. Exposures in the form of units or shares in CIUs shall be assigned a risk weight of 100 %, unless the institution applies the credit risk assessment method under paragraph 2, or the look-through approach in paragraph 4 or the average risk weight approach under paragraph 5 when the conditions in paragraph 3 are met.
2. Exposures in the form of units or shares in CIUs for which a credit assessment by a nominated ECAI is available shall be assigned a risk weight according to Table 8 which corresponds to the credit assessment of the ECAI in accordance with Article 136.
Table 8
Credit quality step
1
2
3
4
5
6
Risk weight
20 %
50 %
100 %
100 %
150 %
150 %
3. Institutions may determine the risk weight for a CIU in accordance with paragraphs 4 and 5, if the following eligibility criteria are met:
(a)
the CIU is managed by a company that is subject to supervision in a Member State or, in the case of third country CIU, where the following conditions are met:
(i)
the CIU is managed by a company which is subject to supervision that is considered equivalent to that laid down in Union law;
(ii)
cooperation between competent authorities is sufficiently ensured;
(b)
the CIU's prospectus or equivalent document includes the following:
(i)
the categories of assets in which the CIU is authorised to invest;
(ii)
if investment limits apply, the relative limits and the methodologies to calculate them;
(c)
the business of the CIU is reported on at least an annual basis to enable an assessment to be made of the assets and liabilities, income and operations over the reporting period.
For the purposes of point (a), the Commission may adopt, by way of implementing acts, and subject to the examination procedure referred to in Article 464(2), a decision as to whether a third country applies supervisory and regulatory arrangements at least equivalent to those applied in the Union. In the absence of such a decision, until 1 January 2015, institutions may continue to apply the treatment set out in this paragraph to exposures in the form of units or shares of CIUs from third countries where the relevant competent authorities had approved the third country as eligible for that treatment before 1 January 2014.
4. Where the institution is aware of the underlying exposures of a CIU, it may look through to those underlying exposures in order to calculate an average risk weight for its exposures in the form of units or shares in the CIUs in accordance with the methods set out in this Chapter. Where an underlying exposure of the CIU is itself an exposure in the form of shares in another CIU which fulfils the criteria of paragraph 3, the institution may look through to the underlying exposures of that other CIU.
5. Where the institution is not aware of the underlying exposures of a CIU, it may calculate an average risk weight for its exposures in the form of a unit or share in the CIU in accordance with the methods set out in this Chapter subject to the assumption that the CIU first invests, to the maximum extent allowed under its mandate, in the exposure classes attracting the highest capital requirement, and then continues making investments in descending order until the maximum total investment limit is reached.
Institutions may rely on the following third parties to calculate and report, in accordance with the methods set out in paragraphs 4 and 5, a risk weight for the CIU:
(a)
the depository institution or the depository financial institution of the CIU provided that the CIU exclusively invests in securities and deposits all securities at that depository institution or the financial institution;
(b)
for CIUs not covered by point (a), the CIU management company, provided that the CIU management company meets the criteria set out in paragraph 3(a).
The correctness of the calculation referred to in the first subparagraph shall be confirmed by an external auditor.
Article 133
Equity exposures
1. The following exposures shall be considered equity exposures:
(a)
non-debt exposures conveying a subordinated, residual claim on the assets or income of the issuer;
(b)
debt exposures and other securities, partnerships, derivatives, or other vehicles, the economic substance of which is similar to the exposures specified in point (a).
2. Equity exposures shall be assigned a risk weight of 100 %, unless they are required to be deducted in accordance with Part Two, assigned a 250 % risk weight in accordance with Article 48(4), assigned a 1 250 % risk weight in accordance with Article 89(3) or treated as high risk items in accordance with Article 128.
3. Investments in equity or regulatory capital instruments issued by institutions shall be classified as equity claims, unless deducted from own funds or attracting a 250 % risk weight under Article 48(4) or treated as high risk items in accordance with Article 128.
Article 134
Other items
1. Tangible assets within the meaning of Article 4(10) of Directive 86/635/EEC shall be assigned a risk weight of 100 %.
2. Prepayments and accrued income for which an institution is unable to determine the counterparty in accordance with Directive 86/635/EEC, shall be assigned a risk weight of 100 %.
3. Cash items in the process of collection shall be assigned a 20 % risk weight. Cash in hand and equivalent cash items shall be assigned a 0 % risk weight.
4. Gold bullion held in own vaults or on an allocated basis to the extent backed by bullion liabilities shall be assigned a 0 % risk weight.
5. In the case of asset sale and repurchase agreements and outright forward purchases, the risk weight shall be that assigned to the assets in question and not to the counterparties to the transactions.
6. Where an institution provides credit protection for a number of exposures under terms that the nth default among the exposures shall trigger payment and that this credit event shall terminate the contract, and where the product has an external credit assessment from an ECAI, the risk weights prescribed in Chapter 5 shall be assigned. If the product is not rated by an ECAI, the risk weights of the exposures included in the basket will be aggregated, excluding n-1 exposures, up to a maximum of 1 250 % and multiplied by the nominal amount of the protection provided by the credit derivative to obtain the risk weighted asset amount. The n-1 exposures to be excluded from the aggregation shall be determined on the basis that they shall include those exposures each of which produces a lower risk-weighted exposure amount than the risk-weighted exposure amount of any of the exposures included in the aggregation.
7. The exposure value for leases shall be the discounted minimum lease payments. Minimum lease payments are the payments over the lease term that the lessee is or can be required to make and any bargain option the exercise of which is reasonably certain. A party other than the lessee may be required to make a payment related to the residual value of a leased property and that payment obligation fulfils the set of conditions in Article 201 regarding the eligibility of protection providers as well as the requirements for recognising other types of guarantees provided in Articles 213 to 215, that payment obligation may be taken into account as unfunded credit protection under Chapter 4. These exposures shall be assigned to the relevant exposure class in accordance with Article 112. When the exposure is a residual value of leased assets, the risk weighted exposure amounts shall be calculated as follows: 1/t * 100 % * residual value, where t is the greater of 1 and the nearest number of whole years of the lease remaining.
Section 3
Recognition and mapping of credit risk assessment
Sub-Section 1
Recognition of ECAIs
Article 135
Use of credit assessments by ECAIs
1. An external credit assessment may be used to determine the risk weight of an exposure under this Chapter only if it has been issued by an ECAI or has been endorsed by an ECAI in accordance with Regulation (EC) No 1060/2009.
2. EBA shall publish the list of ECAIs in accordance with Article 2(4) and Article 18(3) of Regulation (EC) No 1060/2009 on its website.
Sub-Section 2
Mapping of ECAI's credit assessments
Article 136
Mapping of ECAI's credit assessments
1. EBA, EIOPA and ESMA shall, through the Joint Committee, develop draft implementing technical standards to specify for all ECAIs, with which of the credit quality steps set out in Section 2 the relevant credit assessments of the ECAI correspond (‧mapping‧). Those determinations shall be objective and consistent.
EBA, EIOPA and ESMA shall submit those draft implementing technical standards to the Commission by 1 July 2014 and shall submit revised draft implementing technical standards where necessary.
Power is conferred on the Commission to adopt the implementing technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Article 15 of Regulation (EU) No 1093/2010, of Regulation (EU) No 1094/2010 and of Regulation (EU) No 1095/2010 respectively.
2. When determining the mapping of credit assessments, EBA, EIOPA and ESMA shall comply with the following requirements:
(a)
in order to differentiate between the relative degrees of risk expressed by each credit assessment, EBA, EIOPA and ESMA shall consider quantitative factors such as the long-term default rate associated with all items assigned the same credit assessment. For recently established ECAIs and for those that have compiled only a short record of default data, EBA, EIOPA and ESMA shall ask the ECAI what it believes to be the long-term default rate associated with all items assigned the same credit assessment;
(b)
in order to differentiate between the relative degrees of risk expressed by each credit assessment, EBA, EIOPA and ESMA shall consider qualitative factors such as the pool of issuers that the ECAI covers, the range of credit assessments that the ECAI assigns, each credit assessment meaning and the ECAI's definition of default;
(c)
EBA, EIOPA and ESMA shall compare default rates experienced for each credit assessment of a particular ECAI and compare them with a benchmark built on the basis of default rates experienced by other ECAIs on a population of issuers that present an equivalent level of credit risk;
(d)
where the default rates experienced for the credit assessment of a particular ECAI are materially and systematically higher then the benchmark, EBA, EIOPA and ESMA shall assign a higher credit quality step in the credit quality assessment scale to the ECAI credit assessment;
(e)
where EBA, EIOPA and ESMA have increased the associated risk weight for a specific credit assessment of a particular ECAI, and where default rates experienced for that ECAI's credit assessment are no longer materially and systematically higher than the benchmark, EBA, EIOPA and ESMA may restore the original credit quality step in the credit quality assessment scale for the ECAI credit assessment.
3. EBA, EIOPA and ESMA shall develop draft implementing technical standards to specify the quantitative factors referred to in point (a), the qualitative factors referred to in point (b) and the benchmark referred to in point (c) of paragraph 2.
EBA, EIOPA and ESMA shall submit those draft implementing technical standards to the Commission by 1 July 2014.
Power is conferred on the Commission to adopt the implementing technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Article 15 of Regulation (EU) No 1093/2010, of Regulation (EU) No 1094/2010 and of Regulation (EU) No 1095/2010 respectively.
Sub-Section 3
Use of credit assessments by Export Credit Agencies
Article 137
Use of credit assessments by Export Credit Agencies
1. For the purpose of Article 114, institutions may use credit assessments of an Export Credit Agency that the institution has nominated, if either of the following conditions is met:
(a)
it is a consensus risk score from Export Credit Agencies participating in the OECD ‧Arrangement on Guidelines for Officially Supported Export Credits‧;
(b)
the Export Credit Agency publishes its credit assessments, and the Export Credit Agency subscribes to the OECD agreed methodology, and the credit assessment is associated with one of the eight minimum export insurance premiums that the OECD agreed methodology establishes. An institution may revoke its nomination of an Export Credit Agency. An institution shall substantiate the revocation if there are concrete indications that the intention underlying the revocation is to reduce the capital adequacy requirements.
2. Exposures for which a credit assessment by an Export Credit Agency is recognised for risk weighting purposes shall be assigned a risk weight according to Table 9.
Table 9
MEIP
0
1
2
3
4
5
6
7
Risk weight
0 %
0 %
20 %
50 %
100 %
100 %
100 %
150 %
Section 4
Use of the ecai credit assessments for the determination of risk weights
Article 138
General requirements
An institution may nominate one or more ECAIs to be used for the determination of risk weights to be assigned to assets and off-balance sheet items. An institution may revoke its nomination of an ECAI. An institution shall substantiate the revocation if there are concrete indications that the intention underlying the revocation is to reduce the capital adequacy requirements. Credit assessments shall not be used selectively. An institution shall use solicited credit assessments. However it may use unsolicited credit assessments if EBA has confirmed that unsolicited credit assessments of an ECAI do not differ in quality from solicited credit assessments of this ECAI. EBA shall refuse or revoke this confirmation in particular if the ECAI has used an unsolicited credit assessment to put pressure on the rated entity to place an order for a credit assessment or other services. In using credit assessment, institutions shall comply with the following requirements:
(a)
an institution which decides to use the credit assessments produced by an ECAI for a certain class of items shall use those credit assessments consistently for all exposures belonging to that class;
(b)
an institution which decides to use the credit assessments produced by an ECAI shall use them in a continuous and consistent way over time;
(c)
an institution shall only use ECAIs credit assessments that take into account all amounts both in principal and in interest owed to it;
(d)
where only one credit assessment is available from a nominated ECAI for a rated item, that credit assessment shall be used to determine the risk weight for that item;
(e)
where two credit assessments are available from nominated ECAIs and the two correspond to different risk weights for a rated item, the higher risk weight shall be assigned;
(f)
where more than two credit assessments are available from nominated ECAIs for a rated item, the two assessments generating the two lowest risk weights shall be referred to. If the two lowest risk weights are different, the higher risk weight shall be assigned. If the two lowest risk weights are the same, that risk weight shall be assigned.
Article 139
Issuer and issue credit assessment
1. Where a credit assessment exists for a specific issuing programme or facility to which the item constituting the exposure belongs, this credit assessment shall be used to determine the risk weight to be assigned to that item.
2. Where no directly applicable credit assessment exists for a certain item, but a credit assessment exists for a specific issuing programme or facility to which the item constituting the exposure does not belong or a general credit assessment exists for the issuer, then that credit assessment shall be used in either of the following cases:
(a)
it produces a higher risk weight than would other wise be the case and the exposure in question ranks pari passu or junior in all respects to the specific issuing program or facility or to senior unsecured exposures of that issuer, as relevant;
(b)
it produces a lower risk weight and the exposure in question ranks pari passu or senior in all respects to the specific issuing programme or facility or to senior unsecured exposures of that issuer, as relevant.
In all other cases, the exposure shall be treated as unrated.
3. Paragraphs 1 and 2 are not to prevent the application of Article 129.
4. Credit assessments for issuers within a corporate group cannot be used as credit assessment of another issuer within the same corporate group.
Article 140
Long-term and short-term credit assessments
1. Short-term credit assessments may only be used for short-term asset and off-balance sheet items constituting exposures to institutions and corporates.
2. Any short-term credit assessment shall only apply to the item the short-term credit assessment refers to, and it shall not be used to derive risk weights for any other item, except in the following cases:
(a)
if a short-term rated facility is assigned a 150 % risk weight, then all unrated unsecured exposures on that obligor whether short-term or long-term shall also be assigned a 150 % risk weight;
(b)
if a short-term rated facility is assigned a 50 % risk-weight, no unrated short-term exposure shall be assigned a risk weight lower than 100 %.
Article 141
Domestic and foreign currency items
A credit assessment that refers to an item denominated in the obligor's domestic currency cannot be used to derive a risk weight for another exposure on that same obligor that is denominated in a foreign currency.
When an exposure arises through an institution's participation in a loan that has been extended by a multilateral development bank whose preferred creditor status is recognised in the market, the credit assessment on the obligors' domestic currency item may be used for risk weighting purposes.
CHAPTER 3
Internal Ratings Based Approach
Section 1
Permission by competent authorities to use the irb approach
Article 142
Definitions
1. For the purposes of this Chapter, the following definitions shall apply:
(1)
‧rating system‧ means all of the methods, processes, controls, data collection and IT systems that support the assessment of credit risk, the assignment of exposures to rating grades or pools, and the quantification of default and loss estimates that have been developed for a certain type of exposures;
(2)
‧type of exposures‧ means a group of homogeneously managed exposures which are formed by a certain type of facilities and which may be limited to a single entity or a single sub-set of entities within a group provided that the same type of exposures is managed differently in other entities of the group;
(3)
‧business unit‧ means any separate organisational or legal entities, business lines, geographical locations;
(4)
‧large financial sector entity‧ means any financial sector entity, other than those referred to in point (27)(j) of Article 4(1), which meets the following conditions:
(a)
its total assets, calculated on an individual or consolidated basis, are greater than or equal to a EUR 70 billion threshold, using the most recent audited financial statement or consolidated financial statement in order to determine asset size; and
(b)
it is, or one of its subsidiaries is, subject to prudential regulation in the Union or to the laws of a third country which applies prudential supervisory and regulatory requirements at least equivalent to those applied in the Union;
(5)
‧unregulated financial entity‧ means any other entity that is not a regulated financial sector entity but performs, as its main business, one or more of the activities listed in Annex I to Directive 2013/36/EU or listed in Annex I to Directive 2004/39/EC;
(6)
‧obligor grade‧ means a risk category within the obligor rating scale of a rating system, to which obligors are assigned on the basis of a specified and distinct set of rating criteria, from which estimates of probability of default (PD) are derived;
(7)
‧facility grade‧ means a risk category within a rating system's facility scale, to which exposures are assigned on the basis of a specified and distinct set of rating criteria from which own estimates of LGD are derived;
(8)
‧servicer‧ means an entity that manages a pool of purchased receivables or the underlying credit exposures on a day-to-day basis.
2. For the purposes of point (4)(b) of paragraph 1 of this Article, the Commission may adopt, by way of implementing acts, and subject to the examination procedure referred to in Article 464(2), a decision as to whether a third country applies supervisory and regulatory arrangements at least equivalent to those applied in the Union. In the absence of such a decision, until 1 January 2015, institutions may continue to apply the treatment set out in this paragraph to a third country where the relevant competent authorities had approved the third country as eligible for this treatment before 1 January 2014.
Article 143
Permission to use the IRB Approach
1. Where the conditions set out in this Chapter are met, the competent authority shall permit institutions to calculate their risk-weighted exposure amounts using the Internal Ratings Based Approach (hereinafter referred to as ‧IRB Approach‧).
2. Prior permission to the use the IRB Approach, including own estimates of LGD and conversion factors, shall be required for each exposure class and for each rating system and internal model approaches to equity exposures and for each approach to estimating LGDs and conversion factors used.
3. Institutions shall obtain the prior permission of the competent authorities for the following:
(a)
material changes to the range of application of a rating system or an internal models approach to equity exposures that the institution has received permission to use;
(b)
material changes to a rating system or an internal models approach to equity exposures that the institution has received permission to use.
The range of application of a rating system shall comprise all exposures of the relevant type of exposure for which that rating system was developed.
4. Institutions shall notify the competent authorities of all changes to rating systems and internal models approaches to equity exposures.
5. EBA shall develop draft regulatory technical standards to specify the conditions for assessing the materiality of the use of an existing rating system for other additional exposures not already covered by that rating system and changes to rating systems or internal models approaches to equity exposures under the IRB Approach.
EBA shall submit those draft regulatory technical standards to the Commission by 31 December 2013.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1093/2010.
Article 144
Competent authorities' assessment of an application to use an IRB Approach
1. The competent authority shall grant permission pursuant to Article 143 for an institution to use the IRB Approach, including to use own estimates of LGD and conversion factors, only if the competent authority is satisfied that requirements laid down in this Chapter are met, in particular those laid down in Section 6, and that the systems of the institution for the management and rating of credit risk exposures are sound and implemented with integrity and, in particular, that the institution has demonstrated to the satisfaction of the competent authority that the following standards are met:
(a)
the institution's rating systems provide for a meaningful assessment of obligor and transaction characteristics, a meaningful differentiation of risk and accurate and consistent quantitative estimates of risk;
(b)
internal ratings and default and loss estimates used in the calculation of own funds requirements and associated systems and processes play an essential role in the risk management and decision-making process, and in the credit approval, internal capital allocation and corporate governance functions of the institution;
(c)
the institution has a credit risk control unit responsible for its rating systems that is appropriately independent and free from undue influence;
(d)
the institution collects and stores all relevant data to provide effective support to its credit risk measurement and management process;
(e)
the institution documents its rating systems and the rationale for their design and validates its rating systems;
(f)
the institution has validated each rating system and each internal models approach for equity exposures during an appropriate time period prior to the permission to use this rating system or internal models approach to equity exposures, has assessed during this time period whether the rating system or internal models approaches for equity exposures are suited to the range of application of the rating system or internal models approach for equity exposures, and has made necessary changes to these rating systems or internal models approaches for equity exposures following from its assessment;
(g)
the institution has calculated under the IRB Approach the own funds requirements resulting from its risk parameters estimates and is able to submit the reporting as required by Article 99;
(h)
the institution has assigned and continues with assigning each exposure in the range of application of a rating system to a rating grade or pool of this rating system; the institution has assigned and continues with assigning each exposure in the range of application of an approach for equity exposures to this internal models approach.
The requirements to use an IRB Approach, including own estimates of LGD and conversion factors, apply also where an institution has implemented a rating system, or model used within a rating system, that it has purchased from a third-party vendor.
2. EBA shall develop draft regulatory technical standards to specify the assessment methodology competent authorities shall follow in assessing the compliance of an institution with the requirements to use the IRB Approach.
EBA shall submit those draft regulatory technical standards to the Commission by 31 December 2014.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1093/2010.
Article 145
Prior experience of using IRB approaches
1. An institution applying to use the IRB Approach shall have been using for the IRB exposure classes in question rating systems that were broadly in line with the requirements set out in Section 6 for internal risk measurement and management purposes for at least three years prior to its qualification to use the IRB Approach.
2. An institution applying for the use of own estimates of LGDs and conversion factors shall demonstrate to the satisfaction of the competent authorities that it has been estimating and employing own estimates of LGDs and conversion factors in a manner that was broadly consistent with the requirements for use of own estimates of those parameters set out in Section 6 for at least three years prior to qualification to use own estimates of LGDs and conversion factors.
3. Where the institution extends the use of the IRB Approach subsequent to its initial permission, the experience of the institution shall be sufficient to satisfy the requirements of paragraphs 1 and 2 in respect of the additional exposures covered. If the use of rating systems is extended to exposures that are significantly different to the scope of the existing coverage, such that the existing experience cannot be reasonably assumed to be sufficient to meet the requirements of these provisions in respect of the additional exposures, then the requirements of paragraphs 1 and 2 shall apply separately for the additional exposures.
Article 146
Measures to be taken where the requirements of this Chapter cease to be met
Where an institution ceases to comply with the requirements laid down in this Chapter, it shall notify the competent authority and do one of the following:
(a)
present to the satisfaction of the competent authority a plan for a timely return to compliance and realise this plan within a period agreed with the competent authority;
(b)
demonstrate to the satisfaction of the competent authorities that the effect of non-compliance is immaterial.
Article 147
Methodology to assign exposure to exposures classes
1. The methodology used by the institution for assigning exposures to different exposure classes shall be appropriate and consistent over time.
2. Each exposure shall be assigned to one of the following exposure classes:
(a)
exposures to central governments and central banks;
(b)
exposures to on institutions;
(c)
exposures to corporates;
(d)
retail exposures;
(e)
equity exposures;
(f)
items representing securitisation positions;
(g)
other non credit-obligation assets.
3. The following exposures shall be assigned to the class laid down in point (a) of paragraph 2:
(a)
exposures to regional governments, local authorities or public sector entities which are treated as exposures to central governments under Articles 115 and 116;
(b)
exposures to multilateral development banks referred to in Article 117(2);
(c)
exposures to International Organisations which attract a risk weight of 0 % under Article 118.
4. The following exposures shall be assigned to the class laid down in point (b) of paragraph 2:
(a)
exposures to regional governments and local authorities which are not treated as exposures to central governments in accordance with Article 115(2) and (4);
(b)
exposures to Public Sector Entities which are not treated as exposures to central governments in accordance with Article 116(4);
(c)
exposures to multilateral development banks which are not assigned a 0 % risk weight under Article 117; and
(d)
exposures to financial institutions which are treated as exposures to institutions in accordance with Article 119(5).
5. To be eligible for the retail exposure class laid down in point (d) of paragraph 2, exposures shall meet the following criteria:
(a)
they shall be to one of the following:
(i)
exposures to one or more natural persons;
(ii)
exposures to an SME, provided in that case that the total amount owed to the institution and parent undertakings and its subsidiaries, including any past due exposure, by the obligor client or group of connected clients, but excluding exposures secured on residential property collateral, shall not, to the knowledge of the institution, which shall have taken reasonable steps to confirm the situation, exceed EUR 1 million;
(b)
they are treated by the institution in its risk management consistently over time and in a similar manner;
(c)
they are not managed just as individually as exposures in the corporate exposure class;
(d)
they each represent one of a significant number of similarly managed exposures.
In addition to the exposures listed in the first subparagraph, the present value of retail minimum lease payments shall be included in the retail exposure class.
6. The following exposures shall be assigned to the equity exposure class laid down in point (e) of paragraph 2:
(a)
non-debt exposures conveying a subordinated, residual claim on the assets or income of the issuer;
(b)
debt exposures and other securities, partnerships, derivatives, or other vehicles, the economic substance of which is similar to the exposures specified in point (a).
7. Any credit obligation not assigned to the exposure classes laid down in points (a), (b), (d), (e) and (f) of paragraph 2 shall be assigned to the corporate exposure class referred to in point (c) of that paragraph.
8. Within the corporate exposure class laid down in point (c) of paragraph 2, institutions shall separately identify as specialised lending exposures, exposures which possess the following characteristics:
(a)
the exposure is to an entity which was created specifically to finance or operate physical assets or is an economically comparable exposure;
(b)
the contractual arrangements give the lender a substantial degree of control over the assets and the income that they generate;
(c)
the primary source of repayment of the obligation is the income generated by the assets being financed, rather than the independent capacity of a broader commercial enterprise.
9. The residual value of leased properties shall be assigned to the exposure class laid down in point (g) of paragraph 2, except to the extent that residual value is already included in the lease exposure laid down in Article 166(4).
10. The exposure from providing protection under an nth-to-default basket credit derivative shall be assigned to the same class laid down in paragraph 2 to which the exposures in the basket would be assigned, except if the individual exposures in the basket would be assigned to various exposure classes in which case the exposure shall be assigned to the corporates exposure class laid down in point (c) of paragraph 2.
Article 148
Conditions for implementing the IRB Approach across different classes of exposure and business units
1. Institutions and any parent undertaking and its subsidiaries shall implement the IRB Approach for all exposures, unless they have received the permission of the competent authorities to permanently use the Standardised Approach in accordance with Article 150.
Subject to the prior permission of the competent authorities, implementation may be carried out sequentially across the different exposure classes, referred to in Article 147, within the same business unit, across different business units in the same group or for the use of own estimates of LGDs or conversion factors for the calculation of risk weights for exposures to corporates, institutions, and central governments and central banks.
In the case of the retail exposure class referred to in Article 147(5), implementation may be carried out sequentially across the categories of exposures to which the different correlations in Article 154 correspond.
2. Competent authorities shall determine the time period over which an institution and any parent undertaking and its subsidiaries shall be required to implement the IRB Approach for all exposures. This time period shall be one that competent authorities consider to be appropriate on the basis of the nature and scale of the activities of the institutions, or any parent undertaking and its subsidiaries, and the number and nature of rating systems to be implemented.
3. Institutions shall carry out implementation of the IRB Approach according to conditions determined by the competent authorities. The competent authority shall design those conditions such that they ensure that the flexibility under paragraph 1 is not used selectively for the purposes of achieving reduced own funds requirements in respect of those exposure classes or business units that are yet to be included in the IRB Approach or in the use of own estimates of LGDs and conversion factors.
4. Institutions that have begun to use the IRB Approach only after 1 January 2013 or have until that date been required by the competent authorities to be able to calculate their capital requirements using the Standardised Approach shall retain their ability to calculate capital requirements using the Standardised Approach for all their exposures during the implementation period until the competent authorities notify them that they are satisfied that the implementation of the IRB Approach will be completed with reasonable certainty.
5. An institution that is permitted to use the IRB Approach for any exposure class shall use the IRB Approach for the equity exposure class laid down in point (e) of Article 147(2), except where that institution is permitted to apply the Standardised Approach for equity exposures pursuant to Article 150 and for the other non credit-obligation assets exposure class laid down in point (g) of Article 147(2).
6. EBA shall develop draft regulatory technical standards to specify the conditions according to which competent authorities shall determine the appropriate nature and timing of the sequential roll out of the IRB Approach across exposure classes referred to in paragraph 3.
EBA shall submit those draft regulatory technical standards to the Commission by 31 December 2014.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1093/2010.
Article 149
Conditions to revert to the use of less sophisticated approaches
1. An institution that uses the IRB Approach for a particular exposure class or type of exposure shall not stop using that approach and use instead the Standardised Approach for the calculation of risk-weighted exposure amounts unless the following conditions are met:
(a)
the institution has demonstrated to the satisfaction of the competent authority that the use of the Standardised Approach is not proposed in order to reduce the own funds requirement of the institution, is necessary on the basis of nature and complexity of the institution's total exposures of this type and would not have a material adverse impact on the solvency of the institution or its ability to manage risk effectively;
(b)
the institution has received the prior permission of the competent authority.
2. Institutions which have obtained permission under Article 151(9) to use own estimates of LGDs and conversion factors, shall not revert to the use of LGD values and conversion factors referred to in Article 151(8) unless the following conditions are met:
(a)
the institution has demonstrated to the satisfaction of the competent authority that the use of LGDs and conversion factors laid down in Article 151(8) for a certain exposure class or type of exposure is not proposed in order to reduce the own funds requirement of the institution, is necessary on the basis of nature and complexity of the institution's total exposures of this type and would not have a material adverse impact on the solvency of the institution or its ability to manage risk effectively;
(b)
the institution has received the prior permission of the competent authority.
3. The application of paragraphs 1 and 2 is subject to the conditions for rolling out the IRB Approach determined by the competent authorities in accordance with Article 148 and the permission for permanent partial use referred to in Article 150.
Article 150
Conditions for permanent partial use
1. Where institutions have received the prior permission of the competent authorities, institutions permitted to use the IRB Approach in the calculation of risk-weighted exposure amounts and expected loss amounts for one or more exposure classes may apply the Standardised Approach for the following exposures:
(a)
the exposure class laid down in Article 147(2)(a), where the number of material counterparties is limited and it would be unduly burdensome for the institution to implement a rating system for these counterparties;
(b)
the exposure class laid down in Article 147(2)(b), where the number of material counterparties is limited and it would be unduly burdensome for the institution to implement a rating system for these counterparties;
(c)
exposures in non-significant business units as well as exposure classes or types of exposures that are immaterial in terms of size and perceived risk profile;
(d)
exposures to central governments and central banks of the Member States and their regional governments, local authorities, administrative bodies and public sector entities provided:
(i)
there is no difference in risk between the exposures to that central government and central bank and those other exposures because of specific public arrangements; and
(ii)
exposures to the central government and central bank are assigned a 0 % risk weight under Article 114(2), (4) or (5);
(e)
exposures of an institution to a counterparty which is its parent undertaking, its subsidiary or a subsidiary of its parent undertaking provided that the counterparty is an institution or a financial holding company, mixed financial holding company, financial institution, asset management company or ancillary services undertaking subject to appropriate prudential requirements or an undertaking linked by a relationship within the meaning of Article 12(1) of Directive 83/349/EEC;
(f)
exposures between institutions which meet the requirements set out in Article 113(7);
(g)
equity exposures to entities whose credit obligations are assigned a 0 % risk weight under Chapter 2 including those publicly sponsored entities where a 0 % risk weight can be applied;
(h)
equity exposures incurred under legislative programmes to promote specified sectors of the economy that provide significant subsidies for the investment to the institution and involve some form of government oversight and restrictions on the equity investments where such exposures may in aggregate be excluded from the IRB Approach only up to a limit of 10 % of own funds;
(i)
the exposures identified in Article 119(4) meeting the conditions specified therein;
(j)
State and State-reinsured guarantees referred to in Article 215(2).
The competent authorities shall permit the application of Standardised Approach for equity exposures referred to in points (g) and (h) of the first subparagraph which have been permitted for that treatment in other Member States. EBA shall publish on its website and regularly update a list with the exposures referred to in those points (to be treated according to the Standardised Approach.
2. For the purposes of paragraph 1, the equity exposure class of an institution shall be material if their aggregate value, excluding equity exposures incurred under legislative programmes as referred to in point (g) of paragraph 1, exceeds on average over the preceding year 10 % of the own funds of the institution. Where the number of those equity exposures is less than 10 individual holdings, that threshold shall be 5 % of the own funds of the institution.
3. EBA shall develop draft regulatory technical standards to determine the conditions of application of points (a), (b) and (c) of paragraph 1.
EBA shall submit those draft regulatory technical standards to the Commission by 31 December 2014.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1093/2010.
4. EBA shall issue guidelines on the application of point (d) of paragraph 1 in 2018, recommending limits in terms of a percentage of total balance sheet and/or risk weighted assets to be calculated in accordance with the Standardised Approach.
Those guidelines shall be adopted in accordance with Article 16 of Regulation (EU) No 1093/2010.
Section 2
Calculation of risk weighted exposure amounts
Sub-Section 1
Treatment by type of exposure class
Article 151
Treatment by exposure class
1. The risk-weighted exposure amounts for credit risk for exposures belonging to one of the exposure classes referred to in points (a) to (e) and (g) of 147(2) shall, unless deducted from own funds, be calculated in accordance with Sub-section 2 except where those exposures are deducted from Common Equity Tier 1 Additional Tier 1 items or Tier 2 items.
2. The risk-weighted exposure amounts for dilution risk for purchased receivables shall be calculated in accordance with Article 157. Where an institution has full recourse to the seller of purchased receivables for default risk and for dilution risk, the provisions of this Article and Article 152 and Article 158(1) to (4) in relation to purchased receivables shall not apply and the exposure shall be treated as a collateralised exposure.
3. The calculation of risk-weighted exposure amounts for credit risk and dilution risk shall be based on the relevant parameters associated with the exposure in question. These shall include PD, LGD, maturity (hereinafter referred to as ‧M‧) and exposure value of the exposure. PD and LGD may be considered separately or jointly, in accordance with Section 4.
4. Institutions shall calculate risk-weighted exposure amounts for credit risk for all exposures belonging to the exposure class ‧equity‧ referred to in point (e) of Article 147(2) in accordance with Article 155. Institutions may use the approaches set out in Article 155(3) and (4) where they have received the prior permission of the competent authorities. Competent authorities shall grant permission for an institution to use the internal models approach set out in Article 155(4) provided the institution meets the requirements set out in Sub-section 4 of Section 6.
5. The calculation of risk weighted exposure amounts for credit risk for specialised lending exposures may be calculated in accordance with Article 153(5).
6. For exposures belonging to the exposure classes referred to in points (a) to (d) of Article 147(2), institutions shall provide their own estimates of PDs in accordance with Article 143 and Section 6.
7. For exposures belonging to the exposure class referred to in point (d) of Article 147(2), institutions shall provide own estimates of LGDs and conversion factors in accordance with Article 143 and Section 6.
8. For exposures belonging to the exposure classes referred to in points (a) to (c) of Article 147(2), institutions shall apply the LGD values set out in Article 161(1), and the conversion factors set out in Article 166(8)(a) to (d), unless it has been permitted to use its own estimates of LGDs and conversion factors for those exposure classes in accordance with paragraph 9.
9. For all exposures belonging to the exposure classes referred to in points (a) to (c) of Article 1472), the competent authority shall permit institutions to use own estimates of LGDs and conversion factors in accordance with Article 143 and Section 6.
10. The risk-weighted exposure amounts for securitised exposures and for exposures belonging to the exposure class referred to in point (f) of Article 147(2) shall be calculated in accordance with Chapter 5.
Article 152
Treatment of exposures in the form of units or shares in CIUs
1. Where exposures in the form of units or shares in CIUs meet the criteria set out in Article 132(3) and the institution is aware of all or parts of the underlying exposures of the CIU, the institution shall look through to those underlying exposures in order to calculate risk-weighted exposure amounts and expected loss amounts in accordance with the methods set out in this Chapter.
Where an underlying exposure of the CIU is itself another exposure in the form of units or shares in another CIU, the first institution shall also look through to the underlying exposures of the other CIU.
2. Where the institution does not meet the conditions for using the methods set out in this Chapter for all or parts of the underlying exposures of the CIU, risk weighted exposure amounts and expected loss amounts shall be calculated in accordance with the following approaches:
(a)
for exposures belonging to the ‧equity‧ exposure class referred to in Article 147(2)(e), institutions shall apply the simple risk-weight approach set out in Article 155(2);
(b)
for all other underlying exposures referred to in paragraph 1, institutions shall apply the Standardised Approach laid down in Chapter 2, subject to the following:
(i)
for exposures subject to a specific risk weight for unrated exposures or subject to the credit quality step yielding the highest risk weight for a given exposure class, the risk weight shall be multiplied by a factor of two but shall not be higher than 1 250 %;
(ii)
for all other exposures, the risk weight shall be multiplied by a factor of 1,1 and shall be subject to a minimum of 5 %.
Where, for the purposes of point (a), the institution is unable to differentiate between private equity, exchange-traded and other equity exposures, it shall treat the exposures concerned as other equity exposures. Where those exposures, taken together with the institution's direct exposures in that exposure class, are not material within the meaning of Article 150(2), Article 150(1) may be applied subject to the permission of the competent authorities.
3. Where exposures in the form of units or shares in a CIU do not meet the criteria set out in Article 132(3), or the institution is not aware of all of the underlying exposures of the CIU or of its underlying exposures which is itself an exposure in the form of units or shares in a CIU, the institution shall look through to those underlying exposures and calculate risk-weighted exposure amounts and expected loss amounts in accordance with the simple risk-weight approach set out in Article 155(2).
Where the institution is unable to differentiate between private equity, exchange-traded and other equity exposures, it shall treat the exposures concerned as other equity exposures. It shall assign non equity exposures to the other equity class.
4. Alternatively to the method described in paragraph 3, institutions may calculate themselves or may rely on the following third parties to calculate and report the average risk weighted exposure amounts based on the CIU's underlying exposures in accordance with the approaches referred to in points (a) and (b) of paragraph 2 for the following:
(a)
the depository institution or financial institution of the CIU provided that the CIU exclusively invests in securities and deposits all securities at this depository institution or financial institution;
(b)
for other CIUs, the CIU management company, provided that the CIU management company meets the criteria set out in Article 132(3)(a).
The correctness of the calculation shall be confirmed by an external auditor.
5. EBA shall develop draft regulatory technical standards to specify the conditions according to which competent authorities may permit institutions to use the Standardised Approach referred to in Article 150(1) under point (b) of paragraph 2 of this Article.
EBA shall submit those draft regulatory technical standards to the Commission by 30 June 2014.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1093/2010.
Sub-Section 2
Calculation of risk weighted exposure amounts for credit risk
Article 153
Risk weighted exposure amounts for exposures to corporates, institutions and central governments and central banks
1. Subject to the application of the specific treatments laid down in paragraphs 2, 3 and 4, the risk weighted exposure amounts for exposures to corporates, institutions and central governments and central banks shall be calculated according to the following formulae:
where the risk weight RW is defined as
(i)
if PD = 0, RW shall be 0;
(ii)
if PD = 1, i.e., for defaulted exposures:
-
where institutions apply the LGD values set out in Article 161(1), RW shall be 0;
-
where institutions use own estimates of LGDs, RW shall be ;
where the expected loss best estimate (hereinafter referred to as ‧ELBE‧) shall be the institution's best estimate of expected loss for the defaulted exposure in accordance with Article 181(1)(h);
(iii)
if 0 PD 1
where:
N(x)
=
the cumulative distribution function for a standard normal random variable (i.e. the probability that a normal random variable with mean zero and variance of one is less than or equal to x);
G(Z)
=
denotes the inverse cumulative distribution function for a standard normal random variable (i.e. the value x such that N(x) = z)
R
=
denotes the coefficient of correlation, is defined as
b
=
the maturity adjustment factor, which is defined as
.
2. For all exposures to large financial sector entities, the co-efficient of correlation of paragraph 1(iii) is multiplied by 1,25. For all exposures to unregulated financial entities, the coefficients of correlation set out in paragraph 1(iii) and paragraph 4, as relevant, are multiplied by 1,25.
3. The risk weighted exposure amount for each exposure which meets the requirements set out in Articles 202 and 217 may be adjusted according to the following formula:
where:
PDpp
=
PD of the protection provider.
RW shall be calculated using the relevant risk weight formula set out in point 1 for the exposure, the PD of the obligor and the LGD of a comparable direct exposure to the protection provider. The maturity factor (b) shall be calculated using the lower of the PD of the protection provider and the PD of the obligor.
4. For exposures to companies where the total annual sales for the consolidated group of which the firm is a part is less than EUR 50 million, institutions may use the following correlation formula in paragraph 1 (iii) for the calculation of risk weights for corporate exposures. In this formula S is expressed as total annual sales in millions of Euros with EUR 5 million ≤ S ≤ EUR 50 million. Reported sales of less than EUR 5 million shall be treated as if they were equivalent to EUR 5 million. For purchased receivables the total annual sales shall be the weighted average by individual exposures of the pool.
Institutions shall substitute total assets of the consolidated group for total annual sales when total annual sales are not a meaningful indicator of firm size and total assets are a more meaningful indicator than total annual sales.
5. For specialised lending exposures in respect of which an institution is not able to estimate PDs or the institutions' PD estimates do not meet the requirements set out in Section 6, the institution shall assign risk weights to these exposures according to Table 1, as follows:
Table 1
Remaining Maturity
Category 1
Category 2
Category 3
Category 4
Category 5
Less than 2,5 years
50 %
70 %
115 %
250 %
0 %
Equal or more than 2,5 years
70 %
90 %
115 %
250 %
0 %
In assigning risk weights to specialised lending exposures institutions shall take into account the following factors: financial strength, political and legal environment, transaction and/or asset characteristics, strength of the sponsor and developer, including any public private partnership income stream, and security package.
6. For their purchased corporate receivables institutions shall comply with the requirements set out in Article 184. For purchased corporate receivables that comply in addition with the conditions set out in Article 154(5), and where it would be unduly burdensome for an institution to use the risk quantification standards for corporate exposures as set out in Section 6 for these receivables, the risk quantification standards for retail exposures as set out in Section 6 may be used.
7. For purchased corporate receivables, refundable purchase discounts, collateral or partial guarantees that provide first-loss protection for default losses, dilution losses, or both, may be treated as first-loss positions under the IRB securitisation framework.
8. Where an institution provides credit protection for a number of exposures under terms that the nth default among the exposures shall trigger payment and that this credit event shall terminate the contract, if the product has an external credit assessment from an ECAI the risk weights set out in Chapter 5 shall be applied. If the product is not rated by an ECAI, the risk weights of the exposures included in the basket will be aggregated, excluding n-1 exposures where the sum of the expected loss amount multiplied by 12,5 and the risk weighted exposure amount shall not exceed the nominal amount of the protection provided by the credit derivative multiplied by 12,5. The n-1 exposures to be excluded from the aggregation shall be determined on the basis that they shall include those exposures each of which produces a lower risk-weighted exposure amount than the risk-weighted exposure amount of any of the exposures included in the aggregation. A 1 250 % risk weight shall apply to positions in a basket for which an institution cannot determine the risk-weight under the IRB Approach.
9. EBA shall develop draft regulatory technical standards to specify how institutions shall take into account the factors referred to the second subparagraph of paragraph 5 when assigning risk weights to specialised lending exposures.
EBA shall submit those draft regulatory technical standards to the Commission by 31 December 2014.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1093/2010.
Article 154
Risk weighted exposure amounts for retail exposures
1. The risk-weighted exposure amounts for retail exposures shall be calculated according to the following formulae:
where the risk weight RW is defined as follows:
(i)
if PD = 1, i.e., for defaulted exposures, RW shall be
;
where ELBE shall be the institution's best estimate of expected loss for the defaulted exposure in accordance with Article 181(1)(h);
(ii)
if 0 PD 1, i.e., for any possible value for PD other than under (i)
where:
N(x)
=
the cumulative distribution function for a standard normal random variable (i.e. the probability that a normal random variable with mean zero and variance of one is less than or equal to x);
G(Z)
=
the inverse cumulative distribution function for a standard normal random variable (i.e. the value x such that N(x) = z);
R
=
the coefficient of correlation defined as
2. The risk weighted exposure amount for each exposure to an SME as referred to in Article 147(5) which meets the requirements set out in Articles 202 and 217 may be calculated in accordance with Article 153(3).
3. For retail exposures secured by immovable property collateral a coefficient of correlation R of 0,15 shall replace the figure produced by the correlation formula in paragraph 1.
4. For qualifying revolving retail exposures in accordance with points (a) to (e), a coefficient of correlation R of 0,04 shall replace the figure produced by the correlation formula in paragraph 1.
Exposures shall qualify as qualifying revolving retail exposures if they meet the following conditions:
(a)
the exposures are to individuals;
(b)
the exposures are revolving, unsecured, and to the extent they are not drawn immediately and unconditionally, cancellable by the institution. In this context revolving exposures are defined as those where customers' outstanding balances are permitted to fluctuate based on their decisions to borrow and repay, up to a limit established by the institution. Undrawn commitments may be considered as unconditionally cancellable if the terms permit the institution to cancel them to the full extent allowable under consumer protection and related legislation;
(c)
the maximum exposure to a single individual in the sub-portfolio is EUR 100 000 or less;
(d)
the use of the correlation of this paragraph is limited to portfolios that have exhibited low volatility of loss rates, relative to their average level of loss rates, especially within the low PD bands;
(e)
the treatment as a qualifying revolving retail exposure shall be consistent with the underlying risk characteristics of the sub-portfolio.
By way of derogation from point (b), the requirement to be unsecured does not apply in respect of collateralised credit facilities linked to a wage account. In this case amounts recovered from the collateral shall not be taken into account in the LGD estimate.
Competent authorities shall review the relative volatility of loss rates across the qualifying revolving retail sub-portfolios, as well the aggregate qualifying revolving retail portfolio, and shall share information on the typical characteristics of qualifying revolving retail loss rates across Member States.
5. To be eligible for the retail treatment, purchased receivables shall comply with the requirements set out in Article 184 and the following conditions:
(a)
the institution has purchased the receivables from unrelated, third party sellers, and its exposure to the obligor of the receivable does not include any exposures that are directly or indirectly originated by the institution itself;
(b)
the purchased receivables shall be generated on an arm's-length basis between the seller and the obligor. As such, inter-company accounts receivables and receivables subject to contra-accounts between firms that buy and sell to each other are ineligible;
(c)
the purchasing institution has a claim on all proceeds from the purchased receivables or a pro-rata interest in the proceeds; and
(d)
the portfolio of purchased receivables is sufficiently diversified.
6. For purchased receivables, refundable purchase discounts, collateral or partial guarantees that provide first-loss protection for default losses, dilution losses, or both, may be treated as first-loss positions under the IRB securitisation framework.
7. For hybrid pools of purchased retail receivables where purchasing institutions cannot separate exposures secured by immovable property collateral and qualifying revolving retail exposures from other retail exposures, the retail risk weight function producing the highest capital requirements for those exposures shall apply.
Article 155
Risk weighted exposure amounts for equity exposures
1. Institutions shall determine their risk-weighted exposure amounts for equity exposures, excluding those deducted in accordance with Part Two or subject to a 250 % risk weight in accordance with Article 48, in accordance with the approaches set out in paragraphs 2, 3 and 4 of this Article. An institution may apply different approaches to different equity portfolios where the institution itself uses different approaches for internal risk management purposes. Where an institution uses different approaches, the choice of the PD / LGD approach or the internal models approach shall be made consistently, including over time and with the approach used for the internal risk management of the relevant equity exposure, and shall not be determined by regulatory arbitrage considerations.
Institutions may treat equity exposures to ancillary services undertakings according to the treatment of other non credit- obligation assets.
2. Under the Simple risk weight approach, the risk weighted exposure amount shall be calculated according to the formula:
,
where:
Risk weight (RW)= 190 % for private equity exposures in sufficiently diversified portfolios.
Risk weight (RW)= 290 % for exchange traded equity exposures.
Risk weight (RW)= 370 % for all other equity exposures.
Short cash positions and derivative instruments held in the non-trading book are permitted to offset long positions in the same individual stocks provided that these instruments have been explicitly designated as hedges of specific equity exposures and that they provide a hedge for at least another year. Other short positions are to be treated as if they are long positions with the relevant risk weight assigned to the absolute value of each position. In the context of maturity mismatched positions, the method is that for corporate exposures as set out in Article 162(5).
Institutions may recognise unfunded credit protection obtained on an equity exposure in accordance with the methods set out in Chapter 4.
3. Under the PD/LGD approach, risk weighted exposure amounts shall be calculated according to the formulas in Article 153(1). If institutions do not have sufficient information to use the definition of default set out in Article 178, a scaling factor of 1,5 shall be assigned to the risk weights.
At the individual exposure level the sum of the expected loss amount multiplied by 12,5 and the risk weighted exposure amount shall not exceed the exposure value multiplied by 12,5.
Institutions may recognise unfunded credit protection obtained on an equity exposure in accordance with the methods set out in Chapter 4. This shall be subject to an LGD of 90 % on the exposure to the provider of the hedge. For private equity exposures in sufficiently diversified portfolios an LGD of 65 % may be used. For these purposes M shall be five years.
4. Under the internal models approach, the risk weighted exposure amount shall be the potential loss on the institution's equity exposures as derived using internal value-at-risk models subject to the 99th percentile, one-tailed confidence interval of the difference between quarterly returns and an appropriate risk-free rate computed over a long-term sample period, multiplied by 12,5. The risk weighted exposure amounts at the equity portfolio level shall not be less than the total of the sums of the following:
(a)
the risk weighted exposure amounts required under the PD/LGD Approach; and
(b)
the corresponding expected loss amounts multiplied by 12,5.
The amounts referred to in point (a) and (b) shall be calculated on the basis of the PD values set out in Article 165(1) and the corresponding LGD values set out in Article 165(2).
Institutions may recognise unfunded credit protection obtained on an equity position.
Article 156
Risk weighted exposure amounts for other non credit-obligation assets
The risk weighted exposure amounts for other non credit-obligation assets shall be calculated according to the following formula:
,
except for:
(a)
cash in hand and equivalent cash items as well as gold bullion held in own vault or on an allocated basis to the extent backed by bullion liabilities, in which case a 0 % risk-weight shall be assigned;
(b)
when the exposure is a residual value of leased assets in which case it shall be calculated as follows:
where t is the greater of 1 and the nearest number of whole years of the lease remaining.
Sub-Section 3
Calculation of risk weighted exposure amounts for dilution risk of purchased receivables
Article 157
Risk weighted exposure amounts for dilution risk of purchased receivables
1. Institutions shall calculate the risk weighted exposure amounts for dilution risk of purchased corporate and retail receivables according to the formula set out in Article 153(1).
2. Institutions shall determine the input parameters PD and LGD in accordance with Section 4.
3. Institutions shall determine the exposure value in accordance with Section 5.
4. For the purposes of this Article, the value of M is 1 year.
5. The competent authorities shall exempt an institution from calculating and recognising risk weighted exposure amounts for dilution risk of a type of exposures caused by purchased corporate or retail receivables where the institution has demonstrated to the satisfaction of the competent authority that dilution risk for that institution is immaterial for this type of exposures.
Section 3
Expected loss amounts
Article 158
Treatment by exposure type
1. The calculation of expected loss amounts shall be based on the same input figures of PD, LGD and the exposure value for each exposure as are used for the calculation of risk-weighted exposure amounts in accordance with Article 151.
2. The expected loss amounts for securitised exposures shall be calculated in accordance with Chapter 5.
3. The expected loss amount for exposures belonging to the ‧other non credit obligations assets‧ exposure class referred to in point (g) of Article 147(2) shall be zero.
4. The expected loss amounts for exposures in the form of shares or units of a CIU referred to in Article 152 shall be calculated in accordance with the methods set out in this Article.
5. The expected loss (EL) and expected loss amounts for exposures to corporates, institutions, central governments and central banks and retail exposures shall be calculated according to the following formulae:
Expected loss amount
=
EL [multiplied by] exposure value.
For defaulted exposures (PD = 100 %) where institutions use own estimates of LGDs, EL shall be ELBE, the institution's best estimate of expected loss for the defaulted exposure in accordance with Article 181(1)(h).
For exposures subject to the treatment set out in Article 153(3), EL shall be 0 %.
6. The EL values for specialised lending exposures where institutions use the methods set out in Article 153(5) for assigning risk weights shall be assigned according to Table 2.
Table 2
Remaining Maturity
Category 1
Category 2
Category 3
Category 4
Category 5
Less than 2,5 years
0 %
0,4 %
2,8 %
8 %
50 %
Equal to or more than 2,5 years
0,4 %
0,8 %
2,8 %
8 %
50 %
7. The expected loss amounts for equity exposures where the risk weighted exposure amounts are calculated according to simple risk weight approach shall be calculated according to the following formula:
The EL values shall be the following:
Expected loss (EL)= 0,8 % for private equity exposures in sufficiently diversified portfolios
Expected loss (EL)= 0,8 % for exchange traded equity exposures
Expected loss (EL)= 2,4 % for all other equity exposures.
8. The expected loss and expected loss amounts for equity exposures where the risk weighted exposure amounts are calculated according to the PD/LGD approach shall be calculated according to the following formulae:
9. The expected loss amounts for equity exposures where the risk weighted exposure amounts are calculated according to the internal models approach shall be zero.
10. The expected loss amounts for dilution risk of purchased receivables shall be calculated according to the following formula:
Article 159
Treatment of expected loss amounts
Institutions shall subtract the expected loss amounts calculated in accordance with Article 158 (5), (6) and (10) from the general and specific credit risk adjustments and additional value adjustments in accordance with Articles 34 and 110 and other own funds reductions related to these exposures. Discounts on balance sheet exposures purchased when in default in accordance with Article 166(1) shall be treated in the same manner as specific credit risk adjustments. Specific credit risk adjustments on exposures in default shall not be used to cover expected loss amounts on other exposures. Expected loss amounts for securitised exposures and general and specific credit risk adjustments related to these exposures shall not be included in this calculation.
Section 4
PD, LGD and maturity
Sub-Section 1
Exposures to corporates, institutions and central governments and central banks
Article 160
Probability of default (PD)
1. The PD of an exposure to a corporate or an institution shall be at least 0,03 %.
2. For purchased corporate receivables in respect of which an institution is not able to estimate PDs or institution's PD estimates do not meet the requirements set out in Section 6, the PDs for these exposures shall be determined according to the following methods:
(a)
for senior claims on purchased corporate receivables PD shall be the institutions estimate of EL divided by LGD for these receivables;
(b)
for subordinated claims on purchased corporate receivables PD shall be the institution's estimate of EL;
(c)
an institution that has received the permission of the competent authority to use own LGD estimates for corporate exposures pursuant to Article 143 and that can decompose its EL estimates for purchased corporate receivables into PDs and LGDs in a manner that the competent authority considers to be reliable, may use the PD estimate that results from this decomposition.
3. The PD of obligors in default shall be 100 %.
4. Institutions may take into account unfunded credit protection in the PD in accordance with the provisions of Chapter 4. For dilution risk, in addition to the protection providers referred to in Article 201(1)(g) the seller of the purchased receivables is eligible if the following conditions are met:
(a)
the corporate entity has a credit assessment by an ECAI which has been determined by EBA to be associated with credit quality step 3 or above under the rules for the risk weighting of exposures to corporates under Chapter 2;
(b)
the corporate entity, in the case of institutions calculating risk-weighted exposure amounts and expected loss amounts under the IRB Approach, does not have a credit assessment by a recognised ECAI and is internally rated as having a PD equivalent to that associated with the credit assessments of ECAIs determined by EBA to be associated with credit quality step 3 or above under the rules for the risk weighting of exposures to corporates under Chapter 2.
5. Institutions using own LGD estimates may recognise unfunded credit protection by adjusting PDs subject to Article 161(3).
6. For dilution risk of purchased corporate receivables, PD shall be set equal to the EL estimate of the institution for dilution risk. An institution that has received permission from the competent authority pursuant to Article 143 to use own LGD estimates for corporate exposures that can decompose its EL estimates for dilution risk of purchased corporate receivables into PDs and LGDs in a manner that the competent authority considers to be reliable, may use the PD estimate that results from this decomposition. Institutions may recognise unfunded credit protection in the PD in accordance with the provisions of Chapter 4. For dilution risk, in addition to the protection providers referred to in Article 201(1)(g), the seller of the purchased receivables is eligible provided that the conditions set out in paragraph 4 are met.
7. By way of derogation from Article 201(1)(g), the corporate entities that meet the conditions set out in paragraph 4 are eligible.
An institution that has received the permission of the competent authority pursuant to Article 143 to use own LGD estimates for dilution risk of purchased corporate receivables, may recognise unfunded credit protection by adjusting PDs subject to Article 161(3).
Article 161
Loss Given Default (LGD)
1. Institutions shall use the following LGD values:
(a)
senior exposures without eligible collateral: 45 %;
(b)
subordinated exposures without eligible collateral: 75 %;
(c)
institutions may recognise funded and unfunded credit protection in the LGD in accordance with Chapter 4;
(d)
covered bonds eligible for the treatment set out in Article 129(4) or (5) may be assigned an LGD value of 11,25 %;
(e)
for senior purchased corporate receivables exposures where an institution is not able to estimate PDs or the institution's PD estimates do not meet the requirements set out in Section 6: 45 %;
(f)
for subordinated purchased corporate receivables exposures where an institution is not able to estimate PDs or the institution's PD estimates do not meet the requirements set out in Section 6: 100 %;
(g)
For dilution risk of purchased corporate receivables: 75 %.
2. For dilution and default risk if an institution has received permission from the competent authority to use own LGD estimates for corporate exposures pursuant to Article 143 and it can decompose its EL estimates for purchased corporate receivables into PDs and LGDs in a manner the competent authority considers to be reliable, the LGD estimate for purchased corporate receivables may be used.
3. If an institution has received the permission of the competent authority to use own LGD estimates for exposures to corporates, institutions, central governments and central banks pursuant to Article 143, unfunded credit protection may be recognised by adjusting PD or LGD subject to requirements as specified in Section 6 and permission of the competent authorities. An institution shall not assign guaranteed exposures an adjusted PD or LGD such that the adjusted risk weight would be lower than that of a comparable, direct exposure to the guarantor.
4. For the purposes of the undertakings referred to in Article 153(3), the LGD of a comparable direct exposure to the protection provider shall either be the LGD associated with an unhedged facility to the guarantor or the unhedged facility of the obligor, depending upon whether in the event both the guarantor and obligor default during the life of the hedged transaction, available evidence and the structure of the guarantee indicate that the amount recovered would depend on the financial condition of the guarantor or obligor, respectively.
Article 162
Maturity
1. Institutions that have not received permission to use own LGDs and own conversion factors for exposures to corporates, institutions or central governments and central banks shall assign to exposures arising from repurchase transactions or securities or commodities lending or borrowing transactions a maturity value (M) of 0,5 years and to all other exposures an M of 2,5 years.
Alternatively, as part of the permission referred to in Article 143, the competent authorities shall decide on whether the institution shall use maturity (M) for each exposure as set out under paragraph 2.
2. Institutions that have received the permission of the competent authority to use own LGDs and own conversion factors for exposures to corporates, institutions or central governments and central banks pursuant to Article 143 shall calculate M for each of these exposures as set out in points (a) to (e) of this paragraph and subject to paragraphs 3 to 5 of this Article. M shall be no greater than five years except in the cases specified in Article 384(1) where M as specified there shall be used:
(a)
for an instrument subject to a cash flow schedule, M shall be calculated according to the following formula:
where CFt denotes the cash flows (principal, interest payments and fees) contractually payable by the obligor in period t;
(b)
for derivatives subject to a master netting agreement, M shall be the weighted average remaining maturity of the exposure, where M shall be at least 1 year, and the notional amount of each exposure shall be used for weighting the maturity;
(c)
for exposures arising from fully or nearly-fully collateralised derivative instruments listed in Annex II and fully or nearly-fully collateralised margin lending transactions which are subject to a master netting agreement, M shall be the weighted average remaining maturity of the transactions where M shall be at least 10 days;
(d)
for repurchase transactions or securities or commodities lending or borrowing transactions which are subject to a master netting agreement, M shall be the weighted average remaining maturity of the transactions where M shall be at least five days. The notional amount of each transaction shall be used for weighting the maturity;
(e)
an institution that has received the permission of the competent authority pursuant to Article 143 to use own PD estimates for purchased corporate receivables, for drawn amounts M shall equal the purchased receivables exposure weighted average maturity, where M shall be at least 90 days. This same value of M shall also be used for undrawn amounts under a committed purchase facility provided the facility contains effective covenants, early amortisation triggers, or other features that protect the purchasing institution against a significant deterioration in the quality of the future receivables it is required to purchase over the facility's term. Absent such effective protections, M for undrawn amounts shall be calculated as the sum of the longest-dated potential receivable under the purchase agreement and the remaining maturity of the purchase facility, where M shall be at least 90 days;
(f)
for any other instrument than those mentioned in this paragraph or when an institution is not in a position to calculate M as set out in (a), M shall be the maximum remaining time (in years) that the obligor is permitted to take to fully discharge its contractual obligations, where M shall be at least 1 year;
(g)
for institutions using the Internal Model Method set out in Section 6 of Chapter 6 to calculate the exposure values, M shall be calculated for exposures to which they apply this method and for which the maturity of the longest-dated contract contained in the netting set is greater than one year according to the following formula:
where:
=
a dummy variable whose value at future period tk is equal to 0 if tk 1 year and to 1 if tk ≤ 1;
=
the expected exposure at the future period tk;
=
the effective expected exposure at the future period tk;
=
the risk-free discount factor for future time period tk;
;
(h)
an institution that uses an internal model to calculate a one-sided credit valuation adjustment (CVA) may use, subject to the permission of the competent authorities, the effective credit duration estimated by the internal model as M.
Subject to paragraph 2, for netting sets in which all contracts have an original maturity of less than one year the formula in point (a) shall apply;
(i)
for institutions using the Internal Model Method set out in Section 6 of Chapter 6, to calculate the exposure values and having an internal model permission for specific risk associated with traded debt positions in accordance with Part Three, Title IV, Chapter 5, M shall be set to 1 in the formula laid out in Article 153(1), provided that an institution can demonstrate to the competent authorities that its internal model for Specific risk associated with traded debt positions applied in Article 383 contains effects of rating migrations;
(j)
for the purposes of Article 153(3), M shall be the effective maturity of the credit protection but at least 1 year.
3. Where the documentation requires daily re-margining and daily revaluation and includes provisions that allow for the prompt liquidation or set off of collateral in the event of default or failure to remargin, M shall be at least one-day for:
(a)
fully or nearly-fully collateralised derivative instruments listed in Annex II;
(b)
fully or nearly-fully collateralised margin lending transactions;
(c)
repurchase transactions, securities or commodities lending or borrowing transactions.
In addition, for qualifying short-term exposures which are not part of the institution's ongoing financing of the obligor, M shall be at least one-day. Qualifying short term exposures shall include the following:
(a)
exposures to institutions arising from settlement of foreign exchange obligations;
(b)
self-liquidating short-term trade financing transactions connected to the exchange of goods or services with a residual maturity of up to one year as referred to in point (80) of Article 4(1);
(c)
exposures arising from settlement of securities purchases and sales within the usual delivery period or two business days;
(d)
exposures arising from cash settlements by wire transfer and settlements of electronic payment transactions and prepaid cost, including overdrafts arising from failed transactions that do not exceed a short, fixed agreed number of business days.
4. For exposures to corporates situated in the Union and having consolidated sales and consolidated assets of less than EUR 500 million, institutions may choose to consistently set M as set out in paragraph 1 instead of applying paragraph 2. Institutions may replace EUR 500 million total assets with EUR 1 000 million total assets for corporates which primarily own and let non-speculative residential property.
5. Maturity mismatches shall be treated as specified in Chapter 4.
Sub-Section 2
Retail exposures
Article 163
Probability of default (PD)
1. PD of an exposure shall be at least 0,03 %.
2. The PD of obligors or, where an obligation approach is used, of exposures in default shall be 100 %.
3. For dilution risk of purchased receivables PD shall be set equal to EL estimates for dilution risk. If an institution can decompose its EL estimates for dilution risk of purchased receivables into PDs and LGDs in a manner the competent authorities consider to be reliable, the PD estimate may be used.
4. Unfunded credit protection may be taken into account by adjusting PDs subject to Article 164(2). For dilution risk, in addition to the protection providers referred to in Article 201(1)(g), the seller of the purchased receivables is eligible if the conditions set out in Article 160(4) are met.
Article 164
Loss Given Default (LGD)
1. Institutions shall provide own estimates of LGDs subject to requirements as specified in Section 6 and permission of the competent authorities granted in accordance with Article 143. For dilution risk of purchased receivables, an LGD value of 75 % shall be used. If an institution can decompose its EL estimates for dilution risk of purchased receivables into PDs and LGDs in a reliable manner, the institution may use its own LGD estimate.
2. Unfunded credit protection may be recognised as eligible by adjusting PD or LGD estimates subject to requirements as specified in Article 183(1), (2) and (3) and permission of the competent authorities either in support of an individual exposure or a pool of exposures. An institution shall not assign guaranteed exposures an adjusted PD or LGD such that the adjusted risk weight would be lower than that of a comparable, direct exposure to the guarantor.
3. For the purposes of Article 154(2), the LGD of a comparable direct exposure to the protection provider referred to in Article 153(3) shall either be the LGD associated with an unhedged facility to the guarantor or the unhedged facility of the obligor, depending upon whether, in the event both the guarantor and obligor default during the life of the hedged transaction, available evidence and the structure of the guarantee indicate that the amount recovered would depend on the financial condition of the guarantor or obligor, respectively.
4. The exposure weighted average LGD for all retail exposures secured by residential property and not benefiting from guarantees from central governments shall not be lower than 10 %.
The exposure weighted average LGD for all retail exposures secured by commercial immovable property and not benefiting from guarantees from central governments shall not be lower than 15 %.
5. Based on the data collected under Article 101 and taking into account forward-looking property market developments and any other relevant indicators, the competent authorities shall periodically, and at least annually, assess whether the minimum LGD values in paragraph 4 of this Article are appropriate for exposures secured by residential or commercial immovable property located in their territory. Competent authorities may, where appropriate on the basis of financial stability considerations, set higher minimum values of exposure weighted average LGD for exposures secured by property in their territory.
Competent authorities shall notify EBA of any changes to the minimum LGD values that they make in accordance with the first subparagraph and EBA shall publish these LGD values.
6. EBA shall develop draft regulatory technical standards to specify the conditions that competent authorities shall take into account when determining higher minimum LGD values.
EBA shall submit those draft regulatory technical standards to the Commission by 31 December 2014.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1093/2010.
7. The institutions of one Member State shall apply the higher minimum LGD values that have been determined by the competent authorities of another Member State to exposures secured by property located in that Member State.
Sub-Section 3
Equity exposures subject to PD/LGD method
Article 165
Equity exposures subject to the PD/LGD method
1. PDs shall be determined according to the methods for corporate exposures.
The following minimum PDs shall apply:
(a)
0,09 % for exchange traded equity exposures where the investment is part of a long-term customer relationship;
(b)
0,09 % for non-exchange traded equity exposures where the returns on the investment are based on regular and periodic cash flows not derived from capital gains;
(c)
0,40 % for exchange traded equity exposures including other short positions as set out in Article 155(2);
(d)
1,25 % for all other equity exposures including other short positions as set out in Article 155(2).
2. Private equity exposures in sufficiently diversified portfolios may be assigned an LGD of 65 %. All other such exposures shall be assigned an LGD of 90 %.
3. M assigned to all exposures shall be five years.
Section 5
Exposure value
Article 166
Exposures to corporates, institutions, central governments and central banks and retail exposures
1. Unless noted otherwise, the exposure value of on-balance sheet exposures shall be the accounting value measured without taking into account any credit risk adjustments made.
This rule also applies to assets purchased at a price different than the amount owed.
For purchased assets, the difference between the amount owed and the accounting value remaining after specific credit risk adjustments have been applied that has been recorded on the balance-sheet of the institutions when purchasing the asset is denoted discount if the amount owed is larger, and premium if it is smaller.
2. Where institutions use Master netting agreements in relation to repurchase transactions or securities or commodities lending or borrowing transactions, the exposure value shall be calculated in accordance with Chapter 4 or 6.
3. In order to calculate the exposure value for on-balance sheet netting of loans and deposits, institutions shall apply the methods set out in Chapter 4.
4. The exposure value for leases shall be the discounted minimum lease payments. Minimum lease payments shall comprise the payments over the lease term that the lessee is or can be required to make and any bargain option (i.e. option the exercise of which is reasonably certain). If a party other than the lessee may be required to make a payment related to the residual value of a leased asset and this payment obligation fulfils the set of conditions in Article 201 regarding the eligibility of protection providers as well as the requirements for recognising other types of guarantees provided in Article 213, the payment obligation may be taken into account as unfunded credit protection in accordance with Chapter 4.
5. In the case of any contract listed in Annex II, the exposure value shall be determined by the methods set out in Chapter 6 and shall not take into account any credit risk adjustment made.
6. The exposure value for the calculation of risk weighted exposure amounts of purchased receivables shall be the value determined in accordance with paragraph 1 minus the own funds requirements for dilution risk prior to credit risk mitigation.
7. Where an exposure takes the form of securities or commodities sold, posted or lent under repurchase transactions or securities or commodities lending or borrowing transactions, long settlement transactions and margin lending transactions, the exposure value shall be the value of the securities or commodities determined in accordance with Article 24. Where the Financial Collateral Comprehensive Method as set out under Article 223 is used, the exposure value shall be increased by the volatility adjustment appropriate to such securities or commodities, as set out therein. The exposure value of repurchase transactions, securities or commodities lending or borrowing transactions, long settlement transactions and margin lending transactions may be determined either in accordance with Chapter 6 or Article 220(2).
8. The exposure value for the following items shall be calculated as the committed but undrawn amount multiplied by a conversion factor. Institutions shall use the following conversion factors in accordance with Article 151(8) for exposures to corporates, institutions, central governments and central banks:
(a)
for credit lines that are unconditionally cancellable at any time by the institution without prior notice, or that effectively provide for automatic cancellation due to deterioration in a borrower's credit worthiness, a conversion factor of 0 % shall apply. To apply a conversion factor of 0 %, institutions shall actively monitor the financial condition of the obligor, and their internal control systems shall enable them to immediately detect deterioration in the credit quality of the obligor. Undrawn credit lines may be considered as unconditionally cancellable if the terms permit the institution to cancel them to the full extent allowable under consumer protection and related legislation;
(b)
for short-term letters of credit arising from the movement of goods, a conversion factor of 20 % shall apply for both the issuing and confirming institutions;
(c)
for undrawn purchase commitments for revolving purchased receivables that are able to be unconditionally cancelled or that effectively provide for automatic cancellation at any time by the institution without prior notice, a conversion factor of 0 % shall apply. To apply a conversion factor of 0 %, institutions shall actively monitor the financial condition of the obligor, and their internal control systems shall enable them to immediately detect a deterioration in the credit quality of the obligor;
(d)
for other credit lines, note issuance facilities (NIFs), and revolving underwriting facilities (RUFs), a conversion factor of 75 % shall apply;
(e)
institutions which meet the requirements for the use of own estimates of conversion factors as specified in Section 6 may use their own estimates of conversion factors across different product types as mentioned in points (a) to (d), subject to permission of the competent authorities.
9. Where a commitment refers to the extension of another commitment, the lower of the two conversion factors associated with the individual commitment shall be used.
10. For all off-balance sheet items other than those mentioned in paragraphs 1 to 8, the exposure value shall be the following percentage of its value:
(a)
100 % if it is a full risk item;
(b)
50 % if it is a medium-risk item;
(c)
20 % if it is a medium/low-risk item;
(d)
0 % if it is a low-risk item.
For the purposes of this paragraph the off-balance sheet items shall be assigned to risk categories as indicated in Annex I.
Article 167
Equity exposures
1. The exposure value of equity exposures shall be the accounting value remaining after specific credit risk adjustment have been applied.
2. The exposure value of off-balance sheet equity exposures shall be its nominal value after reducing its nominal value by specific credit risk adjustments for this exposure.
Article 168
Other non credit-obligation assets
The exposure value of other non credit-obligation assets shall be the accounting value remaining after specific credit risk adjustment have been applied
Section 6
Requirements for the IRB approach
Sub-Section 1
Rating systems
Article 169
General principles
1. Where an institution uses multiple rating systems, the rationale for assigning an obligor or a transaction to a rating system shall be documented and applied in a manner that appropriately reflects the level of risk.
2. Assignment criteria and processes shall be periodically reviewed to determine whether they remain appropriate for the current portfolio and external conditions.
3. Where an institution uses direct estimates of risk parameters for individual obligors or exposures these may be seen as estimates assigned to grades on a continuous rating scale.
Article 170
Structure of rating systems
1. The structure of rating systems for exposures to corporates, institutions and central governments and central banks shall comply with the following requirements:
(a)
a rating system shall take into account obligor and transaction risk characteristics;
(b)
a rating system shall have an obligor rating scale which reflects exclusively quantification of the risk of obligor default. The obligor rating scale shall have a minimum of 7 grades for non-defaulted obligors and one for defaulted obligors;
(c)
an institution shall document the relationship between obligor grades in terms of the level of default risk each grade implies and the criteria used to distinguish that level of default risk;
(d)
institutions with portfolios concentrated in a particular market segment and range of default risk shall have enough obligor grades within that range to avoid undue concentrations of obligors in a particular grade. Significant concentrations within a single grade shall be supported by convincing empirical evidence that the obligor grade covers a reasonably narrow PD band and that the default risk posed by all obligors in the grade falls within that band;
(e)
to be permitted by the competent authority to use own estimates of LGDs for own funds requirement calculation, a rating system shall incorporate a distinct facility rating scale which exclusively reflects LGD related transaction characteristics. The facility grade definition shall include both a description of how exposures are assigned to the grade and of the criteria used to distinguish the level of risk across grades;
(f)
significant concentrations within a single facility grade shall be supported by convincing empirical evidence that the facility grade covers a reasonably narrow LGD band, respectively, and that the risk posed by all exposures in the grade falls within that band.
2. Institutions using the methods set out in 153(5) for assigning risk weights for specialised lending exposures are exempt from the requirement to have an obligor rating scale which reflects exclusively quantification of the risk of obligor default for these exposures. These institutions shall have for these exposures at least 4 grades for non-defaulted obligors and at least one grade for defaulted obligors.
3. The structure of rating systems for retail exposures shall comply with the following requirements:
(a)
rating systems shall reflect both obligor and transaction risk, and shall capture all relevant obligor and transaction characteristics;
(b)
the level of risk differentiation shall ensure that the number of exposures in a given grade or pool is sufficient to allow for meaningful quantification and validation of the loss characteristics at the grade or pool level. The distribution of exposures and obligors across grades or pools shall be such as to avoid excessive concentrations;
(c)
the process of assigning exposures to grades or pools shall provide for a meaningful differentiation of risk, for a grouping of sufficiently homogenous exposures, and shall allow for accurate and consistent estimation of loss characteristics at grade or pool level. For purchased receivables the grouping shall reflect the seller's underwriting practices and the heterogeneity of its customers.
4. Institutions shall consider the following risk drivers when assigning exposures to grades or pools:
(a)
obligor risk characteristics;
(b)
transaction risk characteristics, including product or collateral types or both. Institutions shall explicitly address cases where several exposures benefit from the same collateral;
(c)
delinquency, except where an institution demonstrates to the satisfaction of its competent authority that delinquency is not a material driver of risk for the exposure.
Article 171
Assignment to grades or pools
1. An institution shall have specific definitions, processes and criteria for assigning exposures to grades or pools within a rating system that comply with the following requirements:
(a)
the grade or pool definitions and criteria shall be sufficiently detailed to allow those charged with assigning ratings to consistently assign obligors or facilities posing similar risk to the same grade or pool. This consistency shall exist across lines of business, departments and geographic locations;
(b)
the documentation of the rating process shall allow third parties to understand the assignments of exposures to grades or pools, to replicate grade and pool assignments and to evaluate the appropriateness of the assignments to a grade or a pool;
(c)
the criteria shall also be consistent with the institution's internal lending standards and its policies for handling troubled obligors and facilities.
2. An institution shall take all relevant information into account in assigning obligors and facilities to grades or pools. Information shall be current and shall enable the institution to forecast the future performance of the exposure. The less information an institution has, the more conservative shall be its assignments of exposures to obligor and facility grades or pools. If an institution uses an external rating as a primary factor determining an internal rating assignment, the institution shall ensure that it considers other relevant information.
Article 172
Assignment of exposures
1. For exposures to corporates, institutions and central governments and central banks, and for equity exposures where an institution uses the PD/LGD approach set out in Article 155(3), assignment of exposures shall be carried out in accordance with the following criteria:
(a)
each obligor shall be assigned to an obligor grade as part of the credit approval process;
(b)
for those exposures for which an institution has received the permission of the competent authority to use own estimates of LGDs and conversion factors pursuant to Article 143, each exposure shall also be assigned to a facility grade as part of the credit approval process;
(c)
institutions using the methods set out in Article 153(5) for assigning risk weights for specialised lending exposures shall assign each of these exposures to a grade in accordance with Article 170(2);
(d)
each separate legal entity to which the institution is exposed shall be separately rated. An institution shall have appropriate policies regarding the treatment of individual obligor clients and groups of connected clients;
(e)
separate exposures to the same obligor shall be assigned to the same obligor grade, irrespective of any differences in the nature of each specific transaction. However, where separate exposures are allowed to result in multiple grades for the same obligor, the following shall apply:
(i)
country transfer risk, this being dependent on whether the exposures are denominated in local or foreign currency;
(ii)
the treatment of associated guarantees to an exposure may be reflected in an adjusted assignment to an obligor grade;
(iii)
consumer protection, bank secrecy or other legislation prohibit the exchange of client data.
2. For retail exposures, each exposure shall be assigned to a grade or a pool as part of the credit approval process.
3. For grade and pool assignments institutions shall document the situations in which human judgement may override the inputs or outputs of the assignment process and the personnel responsible for approving these overrides. Institutions shall document these overrides and note down the personnel responsible. Institutions shall analyse the performance of the exposures whose assignments have been overridden. This analysis shall include an assessment of the performance of exposures whose rating has been overridden by a particular person, accounting for all the responsible personnel.
Article 173
Integrity of assignment process
1. For exposures to corporates, institutions and central governments and central banks, and for equity exposures where an institution uses the PD/LGD approach set out in Article 155(3), the assignment process shall meet the following requirements of integrity:
(a)
Assignments and periodic reviews of assignments shall be completed or approved by an independent party that does not directly benefit from decisions to extend the credit;
(b)
Institutions shall review assignments at least annually and adjust the assignment where the result of the review does not justify carrying forward the current assignment. High risk obligors and problem exposures shall be subject to more frequent review. Institutions shall undertake a new assignment if material information on the obligor or exposure becomes available;
(c)
An institution shall have an effective process to obtain and update relevant information on obligor characteristics that affect PDs, and on transaction characteristics that affect LGDs or conversion factors.
2. For retail exposures, an institution shall at least annually review obligor and facility assignments and adjust the assignment where the result of the review does not justify carrying forward the current assignment, or review the loss characteristics and delinquency status of each identified risk pool, whichever applicable. An institution shall also at least annually review in a representative sample the status of individual exposures within each pool as a means of ensuring that exposures continue to be assigned to the correct pool, and adjust the assignment where the result of the review does not justify carrying forward the current assignment.
3. EBA shall develop draft regulatory technical standards for the methodologies of the competent authorities to assess the integrity of the assignment process and the regular and independent assessment of risks.
EBA shall submit those draft regulatory technical standards to the Commission by 31 December 2014.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1093/2010.
Article 174
Use of models
If an institution uses statistical models and other mechanical methods to assign exposures to obligors or facilities grades or pools, the following requirements shall be met:
(a)
the model shall have good predictive power and capital requirements shall not be distorted as a result of its use. The input variables shall form a reasonable and effective basis for the resulting predictions. The model shall not have material biases;
(b)
the institution shall have in place a process for vetting data inputs into the model, which includes an assessment of the accuracy, completeness and appropriateness of the data;
(c)
the data used to build the model shall be representative of the population of the institution's actual obligors or exposures;
(d)
the institution shall have a regular cycle of model validation that includes monitoring of model performance and stability; review of model specification; and testing of model outputs against outcomes;
(e)
the institution shall complement the statistical model by human judgement and human oversight to review model-based assignments and to ensure that the models are used appropriately. Review procedures shall aim at finding and limiting errors associated with model weaknesses. Human judgements shall take into account all relevant information not considered by the model. The institution shall document how human judgement and model results are to be combined.
Article 175
Documentation of rating systems
1. The institutions shall document the design and operational details of its rating systems. The documentation shall provide evidence of compliance with the requirements in this Section, and address topics including portfolio differentiation, rating criteria, responsibilities of parties that rate obligors and exposures, frequency of assignment reviews, and management oversight of the rating process.
2. The institution shall document the rationale for and analysis supporting its choice of rating criteria. An institution shall document all major changes in the risk rating process, and such documentation shall support identification of changes made to the risk rating process subsequent to the last review by the competent authorities. The organisation of rating assignment including the rating assignment process and the internal control structure shall also be documented.
3. The institutions shall document the specific definitions of default and loss used internally and ensure consistency with the definitions set out in this Regulation.
4. Where the institution employs statistical models in the rating process, the institution shall document their methodologies. This material shall:
(a)
provide a detailed outline of the theory, assumptions and mathematical and empirical basis of the assignment of estimates to grades, individual obligors, exposures, or pools, and the data source(s) used to estimate the model;
(b)
establish a rigorous statistical process including out-of-time and out-of-sample performance tests for validating the model;
(c)
indicate any circumstances under which the model does not work effectively.
5. An institution shall demonstrate to the satisfaction of the competent authority that the requirements of this Article are met, where an institution has obtained a rating system, or model used within a rating system, from a third-party vendor and that vendor refuses or restricts the access of the institution to information pertaining to the methodology of that rating system or model, or underlying data used to develop that methodology or model, on the basis that such information is proprietary.
Article 176
Data maintenance
1. Institutions shall collect and store data on aspects of their internal ratings as required under Part Eight.
2. For exposures to corporates, institutions and central governments and central banks, and for equity exposures where an institution uses the PD/LGD approach set out in Article 155(3), institutions shall collect and store:
(a)
complete rating histories on obligors and recognised guarantors;
(b)
the dates the ratings were assigned;
(c)
the key data and methodology used to derive the rating;
(d)
the person responsible for the rating assignment;
(e)
the identity of obligors and exposures that defaulted;
(f)
the date and circumstances of such defaults;
(g)
data on the PDs and realised default rates associated with rating grades and ratings migration.
3. Institutions not using own estimates of LGDs and conversion factors shall collect and store data on comparisons of realised LGDs to the values as set out in Article 161(1) and realised conversion factors to the values as set out in Article 166(8).
4. Institutions using own estimates of LGDs and conversion factors shall collect and store:
(a)
complete histories of data on the facility ratings and LGD and conversion factor estimates associated with each rating scale;
(b)
the dates the ratings were assigned and the estimates were done;
(c)
the key data and methodology used to derive the facility ratings and LGD and conversion factor estimates;
(d)
the person who assigned the facility rating and the person who provided LGD and conversion factor estimates;
(e)
data on the estimated and realised LGDs and conversion factors associated with each defaulted exposure;
(f)
data on the LGD of the exposure before and after evaluation of the effects of a guarantee/or credit derivative, for those institutions that reflect the credit risk mitigating effects of guarantees or credit derivatives through LGD;
(g)
data on the components of loss for each defaulted exposure.
5. For retail exposures, institutions shall collect and store:
(a)
data used in the process of allocating exposures to grades or pools;
(b)
data on the estimated PDs, LGDs and conversion factors associated with grades or pools of exposures;
(c)
the identity of obligors and exposures that defaulted;
(d)
for defaulted exposures, data on the grades or pools to which the exposure was assigned over the year prior to default and the realised outcomes on LGD and conversion factor;
(e)
data on loss rates for qualifying revolving retail exposures.
Article 177
Stress tests used in assessment of capital adequacy
1. An institution shall have in place sound stress testing processes for use in the assessment of its capital adequacy. Stress testing shall involve identifying possible events or future changes in economic conditions that could have unfavourable effects on an institution's credit exposures and assessment of the institution's ability to withstand such changes.
2. An institution shall regularly perform a credit risk stress test to assess the effect of certain specific conditions on its total capital requirements for credit risk. The test shall be one chosen by the institution, subject to supervisory review. The test to be employed shall be meaningful and consider the effects of severe, but plausible, recession scenarios. An institution shall assess migration in its ratings under the stress test scenarios. Stressed portfolios shall contain the vast majority of an institution's total exposure.
3. Institutions using the treatment set out in Article 153(3) shall consider as part of their stress testing framework the impact of a deterioration in the credit quality of protection providers, in particular the impact of protection providers falling outside the eligibility criteria.
Sub-Section 2
Risk quantification
Article 178
Default of an obligor
1. A default shall be considered to have occurred with regard to a particular obligor when either or both of the following have taken place:
(a)
the institution considers that the obligor is unlikely to pay its credit obligations to the institution, the parent undertaking or any of its subsidiaries in full, without recourse by the institution to actions such as realising security;
(b)
the obligor is past due more than 90 days on any material credit obligation to the institution, the parent undertaking or any of its subsidiaries. Competent authorities may replace the 90 days with 180 days for exposures secured by residential or SME commercial real estate in the retail exposure class, as well as exposures to public sector entities). The 180 days shall not apply for the purposes of Article 127.
In the case of retail exposures, institutions may apply the definition of default laid down in points (a) and (b) of the first subparagraph at the level of an individual credit facility rather than in relation to the total obligations of a borrower.
2. The following shall apply for the purposes of point (b) of paragraph 1:
(a)
for overdrafts, days past due commence once an obligor has breached an advised limit, has been advised a limit smaller than current outstandings, or has drawn credit without authorisation and the underlying amount is material;
(b)
for the purposes of point (a), an advised limit comprises any credit limit determined by the institution and about which the obligor has been informed by the institution;
(c)
days past due for credit cards commence on the minimum payment due date;
(d)
materiality of a credit obligation past due shall be assessed against a threshold, defined by the competent authorities. This threshold shall reflect a level of risk that the competent authority considers to be reasonable;
(e)
institutions shall have documented policies in respect of the counting of days past due, in particular in respect of the re-ageing of the facilities and the granting of extensions, amendments or deferrals, renewals, and netting of existing accounts. These policies shall be applied consistently over time, and shall be in line with the internal risk management and decision processes of the institution.
3. For the purpose of point (a) of paragraph 1, elements to be taken as indications of unlikeliness to pay shall include the following:
(a)
the institution puts the credit obligation on non-accrued status;
(b)
the institution recognises a specific credit adjustment resulting from a significant perceived decline in credit quality subsequent to the institution taking on the exposure;
(c)
the institution sells the credit obligation at a material credit-related economic loss;
(d)
the institution consents to a distressed restructuring of the credit obligation where this is likely to result in a diminished financial obligation caused by the material forgiveness, or postponement, of principal, interest or, where relevant fees. This includes, in the case of equity exposures assessed under a PD/LGD Approach, distressed restructuring of the equity itself;
(e)
the institution has filed for the obligor's bankruptcy or a similar order in respect of an obligor's credit obligation to the institution, the parent undertaking or any of its subsidiaries;
(f)
the obligor has sought or has been placed in bankruptcy or similar protection where this would avoid or delay repayment of a credit obligation to the institution, the parent undertaking or any of its subsidiaries.
4. Institutions that use external data that is not itself consistent with the definition of default laid down in paragraph 1, shall make appropriate adjustments to achieve broad equivalence with the definition of default.
5. If the institution considers that a previously defaulted exposure is such that no trigger of default continues to apply, the institution shall rate the obligor or facility as they would for a non-defaulted exposure. Where the definition of default is subsequently triggered, another default would be deemed to have occurred.
6. EBA shall develop draft regulatory technical standards to specify the conditions according to which a competent authority shall set the threshold referred to in paragraph 2(d).
EBA shall submit those draft regulatory technical standards to the Commission by 31 December 2014.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1093/2010.
7. EBA shall issue guidelines on the application of this Article. Those guidelines shall be adopted in accordance with Article 16 of Regulation (EU) No 1093/2010.
Article 179
Overall requirements for estimation
1. In quantifying the risk parameters to be associated with rating grades or pools, institutions shall apply the following requirements:
(a)
an institution's own estimates of the risk parameters PD, LGD, conversion factor and EL shall incorporate all relevant data, information and methods. The estimates shall be derived using both historical experience and empirical evidence, and not based purely on judgemental considerations. The estimates shall be plausible and intuitive and shall be based on the material drivers of the respective risk parameters. The less data an institution has, the more conservative it shall be in its estimation;
(b)
an institution shall be able to provide a breakdown of its loss experience in terms of default frequency, LGD, conversion factor, or loss where EL estimates are used, by the factors it sees as the drivers of the respective risk parameters. The institution's estimates shall be representative of long run experience;
(c)
any changes in lending practice or the process for pursuing recoveries over the observation periods referred to in Article 180(1)(h) and (2)(e), Article 181(1)(j) and (2), and Article 182(2) and (3) shall be taken into account. An institution's estimates shall reflect the implications of technical advances and new data and other information, as it becomes available. Institutions shall review their estimates when new information comes to light but at least on an annual basis;
(d)
the population of exposures represented in the data used for estimation, the lending standards used when the data was generated and other relevant characteristics shall be comparable with those of the institution's exposures and standards. The economic or market conditions that underlie the data shall be relevant to current and foreseeable conditions. The number of exposures in the sample and the data period used for quantification shall be sufficient to provide the institution with confidence in the accuracy and robustness of its estimates;
(e)
for purchased receivables the estimates shall reflect all relevant information available to the purchasing institution regarding the quality of the underlying receivables, including data for similar pools provided by the seller, by the purchasing institution, or by external sources. The purchasing institution shall evaluate any data relied upon which is provided by the seller;
(f)
an institution shall add to its estimates a margin of conservatism that is related to the expected range of estimation errors. Where methods and data are considered to be less satisfactory, the expected range of errors is larger, the margin of conservatism shall be larger.
Where institutions use different estimates for the calculation of risk weights and for internal purposes, it shall be documented and be reasonable. If institutions can demonstrate to their competent authorities that for data that have been collected prior to 1 January 2007 appropriate adjustments have been made to achieve broad equivalence with the definition of default laid down in Article 178 or with loss, competent authorities may permit the institutions some flexibility in the application of the required standards for data.
2. Where an institution uses data that is pooled across institutions it shall meet the following requirements:
(a)
the rating systems and criteria of other institutions in the pool are similar with its own;
(b)
the pool is representative of the portfolio for which the pooled data is used;
(c)
the pooled data is used consistently over time by the institution for its estimates;
(d)
the institution shall remain responsible for the integrity of its rating systems;
(e)
the institution shall maintain sufficient in-house understanding of its rating systems, including the ability to effectively monitor and audit the rating process.
Article 180
Requirements specific to PD estimation
1. In quantifying the risk parameters to be associated with rating grades or pools, institutions shall apply the following requirements specific to PD estimation to exposures to corporates, institutions and central governments and central banks and for equity exposures where an institution uses the PD/LGD approach set out in Article 155(3):
(a)
institutions shall estimate PDs by obligor grade from long run averages of one-year default rates. PD estimates for obligors that are highly leveraged or for obligors whose assets are predominantly traded assets shall reflect the performance of the underlying assets based on periods of stressed volatilities;
(b)
for purchased corporate receivables institutions may estimate the EL by obligor grade from long run averages of one-year realised default rates;
(c)
if an institution derives long run average estimates of PDs and LGDs for purchased corporate receivables from an estimate of EL, and an appropriate estimate of PD or LGD, the process for estimating total losses shall meet the overall standards for estimation of PD and LGD set out in this part, and the outcome shall be consistent with the concept of LGD as set out in Article 181(1)(a);
(d)
institutions shall use PD estimation techniques only with supporting analysis. Institutions shall recognise the importance of judgmental considerations in combining results of techniques and in making adjustments for limitations of techniques and information;
(e)
to the extent that an institution uses data on internal default experience for the estimation of PDs, the estimates shall be reflective of underwriting standards and of any differences in the rating system that generated the data and the current rating system. Where underwriting standards or rating systems have changed, the institution shall add a greater margin of conservatism in its estimate of PD;
(f)
to the extent that an institution associates or maps its internal grades to the scale used by an ECAI or similar organisations and then attributes the default rate observed for the external organisation's grades to the institution's grades, mappings shall be based on a comparison of internal rating criteria to the criteria used by the external organisation and on a comparison of the internal and external ratings of any common obligors. Biases or inconsistencies in the mapping approach or underlying data shall be avoided. The criteria of the external organisation underlying the data used for quantification shall be oriented to default risk only and not reflect transaction characteristics. The analysis undertaken by the institution shall include a comparison of the default definitions used, subject to the requirements in Article 178. The institution shall document the basis for the mapping;
(g)
to the extent that an institution uses statistical default prediction models it is allowed to estimate PDs as the simple average of default-probability estimates for individual obligors in a given grade. The institution's use of default probability models for this purpose shall meet the standards specified in Article 174;
(h)
irrespective of whether an institution is using external, internal, or pooled data sources, or a combination of the three, for its PD estimation, the length of the underlying historical observation period used shall be at least five years for at least one source. If the available observation period spans a longer period for any source, and this data is relevant, this longer period shall be used. This point also applies to the PD/LGD Approach to equity. Subject to the permission of competent authorities, institutions which have not received the permission of the competent authority pursuant to Article 143 to use own estimates of LGDs or conversion factors may use, when they implement the IRB Approach, relevant data covering a period of two years. The period to be covered shall increase by one year each year until relevant data cover a period of five years.
2. For retail exposures, the following requirements shall apply:
(a)
institutions shall estimate PDs by obligor grade or pool from long run averages of one-year default rates;
(b)
PD estimates may also be derived from an estimate of total losses and appropriate estimates of LGDs;
(c)
institutions shall regard internal data for assigning exposures to grades or pools as the primary source of information for estimating loss characteristics. Institutions may use external data (including pooled data) or statistical models for quantification provided the following strong links both exist:
(i)
between the institution's process of assigning exposures to grades or pools and the process used by the external data source; and
(ii)
between the institution's internal risk profile and the composition of the external data;
(d)
if an institution derives long run average estimates of PD and LGD for retail from an estimate of total losses and an appropriate estimate of PD or LGD, the process for estimating total losses shall meet the overall standards for estimation of PD and LGD set out in this part, and the outcome shall be consistent with the concept of LGD as set out in point (a) of Article 181(1);
(e)
irrespective of whether an institution is using external, internal or pooled data sources or a combination of the three, for their estimation of loss characteristics, the length of the underlying historical observation period used shall be at least five years for at least one source. If the available observation spans a longer period for any source, and these data are relevant, this longer period shall be used. An institution need not give equal importance to historic data if more recent data is a better predictor of loss rates. Subject to the permission of the competent authorities, institutions may use, when they implement the IRB Approach, relevant data covering a period of two years. The period to be covered shall increase by one year each year until relevant data cover a period of five years;
(f)
institutions shall identify and analyse expected changes of risk parameters over the life of credit exposures (seasoning effects).
For purchased retail receivables, institutions may use external and internal reference data. Institutions shall use all relevant data sources as points of comparison.
3. EBA shall develop draft regulatory technical standards to specify the following:
(a)
the conditions according to which competent authorities may grant the permissions referred to in point (h) of paragraph 1 and point (e) of paragraph 2;
(b)
the methodologies according to which competent authorities shall assess the methodology of an institution for estimating PD pursuant to Article 143.
EBA shall submit those draft regulatory technical standards to the Commission by 31 December 2014.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1093/2010.
Article 181
Requirements specific to own-LGD estimates
1. In quantifying the risk parameters to be associated with rating grades or pools, institutions shall apply the following requirements specific to own-LGD estimates:
(a)
institutions shall estimate LGDs by facility grade or pool on the basis of the average realised LGDs by facility grade or pool using all observed defaults within the data sources (default weighted average);
(b)
institutions shall use LGD estimates that are appropriate for an economic downturn if those are more conservative than the long-run average. To the extent a rating system is expected to deliver realised LGDs at a constant level by grade or pool over time, institutions shall make adjustments to their estimates of risk parameters by grade or pool to limit the capital impact of an economic downturn;
(c)
an institution shall consider the extent of any dependence between the risk of the obligor with that of the collateral or collateral provider. Cases where there is a significant degree of dependence shall be addressed in a conservative manner;
(d)
currency mismatches between the underlying obligation and the collateral shall be treated conservatively in the institution's assessment of LGD;
(e)
to the extent that LGD estimates take into account the existence of collateral, these estimates shall not solely be based on the collateral's estimated market value. LGD estimates shall take into account the effect of the potential inability of institutions to expeditiously gain control of their collateral and liquidate it;
(f)
to the extent that LGD estimates take into account the existence of collateral, institutions shall establish internal requirements for collateral management, legal certainty and risk management that are generally consistent with those set out in Chapter 4, Section 3;
(g)
to the extent that an institution recognises collateral for determining the exposure value for counterparty credit risk in accordance with Chapter 6, Section 5 or 6, any amount expected to be recovered from the collateral shall not be taken into account in the LGD estimates;
(h)
for the specific case of exposures already in default, the institution shall use the sum of its best estimate of expected loss for each exposure given current economic circumstances and exposure status and its estimate of the increase of loss rate caused by possible additional unexpected losses during the recovery period, i.e. between date of default and final liquidation of the exposure;
(i)
to the extent that unpaid late fees have been capitalised in the institution's income statement, they shall be added to the institution's measure of exposure and loss;
(j)
for exposures to corporates, institutions and central governments and central banks, estimates of LGD shall be based on data over a minimum of five years, increasing by one year each year after implementation until a minimum of seven years is reached, for at least one data source. If the available observation period spans a longer period for any source, and the data is relevant, this longer period shall be used.
2. For retail exposures, institutions may do the following:
(a)
derive LGD estimates from realised losses and appropriate estimates of PDs;
(b)
reflect future drawings either in their conversion factors or in their LGD estimates;
(c)
For purchased retail receivables use external and internal reference data to estimate LGDs.
For retail exposures, estimates of LGD shall be based on data over a minimum of five years. An institution needs not give equal importance to historic data if more recent data is a better predictor of loss rates. Subject to the permission of the competent authorities, institutions may use, when they implement the IRB Approach, relevant data covering a period of two years. The period to be covered shall increase by one year each year until relevant data cover a period of five years.
3. EBA shall develop draft regulatory technical standards to specify the following:
(a)
the nature, severity and duration of an economic downturn referred to in paragraph 1;
(b)
the conditions according to which a competent authority may permit and institution pursuant to paragraph 3 to use relevant data covering a period of two years when the institution implements the IRB Approach.
EBA shall submit those draft regulatory technical standards to the Commission by 31 December 2014.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1093/2010.
Article 182
Requirements specific to own-conversion factor estimates
1. In quantifying the risk parameters to be associated with rating grades or pools, institutions shall apply the following requirements specific to own-conversion factor estimates:
(a)
institutions shall estimate conversion factors by facility grade or pool on the basis of the average realised conversion factors by facility grade or pool using the default weighted average resulting from all observed defaults within the data sources;
(b)
institutions shall use conversion factor estimates that are appropriate for an economic downturn if those are more conservative than the long-run average. To the extent a rating system is expected to deliver realised conversion factors at a constant level by grade or pool over time, institutions shall make adjustments to their estimates of risk parameters by grade or pool to limit the capital impact of an economic downturn;
(c)
institutions' estimates of conversion factors shall reflect the possibility of additional drawings by the obligor up to and after the time a default event is triggered. The conversion factor estimate shall incorporate a larger margin of conservatism where a stronger positive correlation can reasonably be expected between the default frequency and the magnitude of conversion factor;
(d)
in arriving at estimates of conversion factors institutions shall consider their specific policies and strategies adopted in respect of account monitoring and payment processing. Institutions shall also consider their ability and willingness to prevent further drawings in circumstances short of payment default, such as covenant violations or other technical default events;
(e)
institutions shall have adequate systems and procedures in place to monitor facility amounts, current outstandings against committed lines and changes in outstandings per obligor and per grade. The institution shall be able to monitor outstanding balances on a daily basis;
(f)
if institutions use different estimates of conversion factors for the calculation of risk weighted exposure amounts and internal purposes it shall be documented and be reasonable.
2. For exposures to corporates, institutions and central governments and central banks, estimates of conversion factors shall be based on data over a minimum of five years, increasing by one year each year after implementation until a minimum of seven years is reached, for at least one data source. If the available observation period spans a longer period for any source, and the data is relevant, this longer period shall be used.
3. For retail exposures, institutions may reflect future drawings either in their conversion factors or in their LGD estimates.
For retail exposures, estimates of conversion factors shall be based on data over a minimum of five years. By way of derogation from point (a) of paragraph 1, an institution need not give equal importance to historic data if more recent data is a better predictor of draw downs. Subject to the permission of competent authorities, institutions may use, when they implement the IRB Approach, relevant data covering a period of two years. The period to be covered shall increase by one year each year until relevant data cover a period of five years.
4. EBA shall develop draft regulatory technical standards to specify the following:
(a)
the nature, severity and duration of an economic downturn referred to in paragraph 1;
(b)
conditions according to which a competent authority may permit and institution to use relevant data covering a period of two years at the time an institution first implements the IRB Approach.
EBA shall submit those draft regulatory technical standards to the Commission by 31 December 2014.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1093/2010.
Article 183
Requirements for assessing the effect of guarantees and credit derivatives for exposures to corporates, institutions and central governments and central banks where own estimates of LGD are used and retail exposures
1. The following requirements shall apply in relation to eligible guarantors and guarantees:
(a)
institutions shall have clearly specified criteria for the types of guarantors they recognise for the calculation of risk weighted exposure amounts;
(b)
for recognised guarantors the same rules as for obligors as set out in Articles 171, 172 and 173 shall apply;
(c)
the guarantee shall be evidenced in writing, non-cancellable on the part of the guarantor, in force until the obligation is satisfied in full (to the extent of the amount and tenor of the guarantee) and legally enforceable against the guarantor in a jurisdiction where the guarantor has assets to attach and enforce a judgement. Conditional guarantees prescribing conditions under which the guarantor may not be obliged to perform may be recognised subject to permission of the competent authorities. The assignment criteria shall adequately address any potential reduction in the risk mitigation effect.
2. An institution shall have clearly specified criteria for adjusting grades, pools or LGD estimates, and, in the case of retail and eligible purchased receivables, the process of allocating exposures to grades or pools, to reflect the impact of guarantees for the calculation of risk weighted exposure amounts. These criteria shall comply with the requirements set out in Articles 171, 172 and 173.
The criteria shall be plausible and intuitive. They shall address the guarantor's ability and willingness to perform under the guarantee, the likely timing of any payments from the guarantor, the degree to which the guarantor's ability to perform under the guarantee is correlated with the obligor's ability to repay, and the extent to which residual risk to the obligor remains.
3. The requirements for guarantees in this Article shall apply also for single-name credit derivatives. In relation to a mismatch between the underlying obligation and the reference obligation of the credit derivative or the obligation used for determining whether a credit event has occurred, the requirements set out under Article 216(2) shall apply. For retail exposures and eligible purchased receivables, this paragraph applies to the process of allocating exposures to grades or pools.
The criteria shall address the payout structure of the credit derivative and conservatively assess the impact this has on the level and timing of recoveries. The institution shall consider the extent to which other forms of residual risk remain.
4. The requirements set out in paragraphs 1 to 3 shall not apply for guarantees provided by institutions, central governments and central banks, and corporate entities which meet the requirements laid down in Article 201(1)(g) if the institution has received permission to apply the Standardised Approach for exposures to such entities pursuant to Articles 148 and 150. In this case the requirements of Chapter 4 shall apply.
5. For retail guarantees, the requirements set out in paragraphs 1, 2 and 3 shall also apply to the assignment of exposures to grades or pools, and the estimation of PD.
6. EBA shall develop draft regulatory technical standards to specify the conditions according to which competent authorities may permit conditional guarantees to be recognised.
EBA shall submit those draft regulatory technical standards to the Commission by 31 December 2014.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1093/2010.
Article 184
Requirements for purchased receivables
1. In quantifying the risk parameters to be associated with rating grades or pools for purchased receivables, institutions shall ensure the conditions laid down in paragraphs 2 to 6 are met.
2. The structure of the facility shall ensure that under all foreseeable circumstances the institution has effective ownership and control of all cash remittances from the receivables. When the obligor makes payments directly to a seller or servicer, the institution shall verify regularly that payments are forwarded completely and within the contractually agreed terms. Institutions shall have procedures to ensure that ownership over the receivables and cash receipts is protected against bankruptcy stays or legal challenges that could materially delay the lender's ability to liquidate or assign the receivables or retain control over cash receipts.
3. The institution shall monitor both the quality of the purchased receivables and the financial condition of the seller and servicer. The following shall apply:
(a)
the institution shall assess the correlation among the quality of the purchased receivables and the financial condition of both the seller and servicer, and have in place internal policies and procedures that provide adequate safeguards to protect against any contingencies, including the assignment of an internal risk rating for each seller and servicer;
(b)
the institution shall have clear and effective policies and procedures for determining seller and servicer eligibility. The institution or its agent shall conduct periodic reviews of sellers and servicers in order to verify the accuracy of reports from the seller or servicer, detect fraud or operational weaknesses, and verify the quality of the seller's credit policies and servicer's collection policies and procedures. The findings of these reviews shall be documented;
(c)
the institution shall assess the characteristics of the purchased receivables pools, including over-advances; history of the seller's arrears, bad debts, and bad debt allowances; payment terms, and potential contra accounts;
(d)
the institution shall have effective policies and procedures for monitoring on an aggregate basis single-obligor concentrations both within and across purchased receivables pools;
(e)
the institution shall ensure that it receives from the servicer timely and sufficiently detailed reports of receivables ageings and dilutions to ensure compliance with the institution's eligibility criteria and advancing policies governing purchased receivables, and provide an effective means with which to monitor and confirm the seller's terms of sale and dilution.
4. The institution shall have systems and procedures for detecting deteriorations in the seller's financial condition and purchased receivables quality at an early stage, and for addressing emerging problems pro-actively. In particular, the institution shall have clear and effective policies, procedures, and information systems to monitor covenant violations, and clear and effective policies and procedures for initiating legal actions and dealing with problem purchased receivables.
5. The institution shall have clear and effective policies and procedures governing the control of purchased receivables, credit, and cash. In particular, written internal policies shall specify all material elements of the receivables purchase programme, including the advancing rates, eligible collateral, necessary documentation, concentration limits, and the way cash receipts are to be handled. These elements shall take appropriate account of all relevant and material factors, including the seller and servicer's financial condition, risk concentrations, and trends in the quality of the purchased receivables and the seller's customer base, and internal systems shall ensure that funds are advanced only against specified supporting collateral and documentation.
6. The institution shall have an effective internal process for assessing compliance with all internal policies and procedures. The process shall include regular audits of all critical phases of the institution's receivables purchase programme, verification of the separation of duties between firstly the assessment of the seller and servicer and the assessment of the obligor and secondly between the assessment of the seller and servicer and the field audit of the seller and servicer, and evaluations of back office operations, with particular focus on qualifications, experience, staffing levels, and supporting automation systems.
Sub-Section 3
Validation of internal estimates
Article 185
Validation of internal estimates
Institutions shall validate their internal estimates subject to the following requirements:
(a)
institutions shall have robust systems in place to validate the accuracy and consistency of rating systems, processes, and the estimation of all relevant risk parameters. The internal validation process shall enable the institution to assess the performance of internal rating and risk estimation systems consistently and meaningfully;
(b)
institutions shall regularly compare realised default rates with estimated PDs for each grade and, where realised default rates are outside the expected range for that grade, institutions shall specifically analyse the reasons for the deviation. Institutions using own estimates of LGDs and conversion factors shall also perform analogous analysis for these estimates. Such comparisons shall make use of historical data that cover as long a period as possible. The institution shall document the methods and data used in such comparisons. This analysis and documentation shall be updated at least annually;
(c)
institutions shall also use other quantitative validation tools and comparisons with relevant external data sources. The analysis shall be based on data that are appropriate to the portfolio, are updated regularly, and cover a relevant observation period. Institutions' internal assessments of the performance of their rating systems shall be based on as long a period as possible;
(d)
the methods and data used for quantitative validation shall be consistent through time. Changes in estimation and validation methods and data (both data sources and periods covered) shall be documented;
(e)
institutions shall have sound internal standards for situations where deviations in realised PDs, LGDs, conversion factors and total losses, where EL is used, from expectations, become significant enough to call the validity of the estimates into question. These standards shall take account of business cycles and similar systematic variability in default experience. Where realised values continue to be higher than expected values, institutions shall revise estimates upward to reflect their default and loss experience;
Sub-Section 4
Requirements for equity exposures under the internal models approach
Article 186
Own funds requirement and risk quantification
For the purpose of calculating own funds requirements institutions shall meet the following standards:
(a)
the estimate of potential loss shall be robust to adverse market movements relevant to the long-term risk profile of the institution's specific holdings. The data used to represent return distributions shall reflect the longest sample period for which data is available and meaningful in representing the risk profile of the institution's specific equity exposures. The data used shall be sufficient to provide conservative, statistically reliable and robust loss estimates that are not based purely on subjective or judgmental considerations. The shock employed shall provide a conservative estimate of potential losses over a relevant long-term market or business cycle. The institution shall combine empirical analysis of available data with adjustments based on a variety of factors in order to attain model outputs that achieve appropriate realism and conservatism. In constructing Value at Risk (VaR) models estimating potential quarterly losses, institutions may use quarterly data or convert shorter horizon period data to a quarterly equivalent using an analytically appropriate method supported by empirical evidence and through a well-developed and documented thought process and analysis. Such an approach shall be applied conservatively and consistently over time. Where only limited relevant data is available the institution shall add appropriate margins of conservatism;
(b)
the models used shall capture adequately all of the material risks embodied in equity returns including both the general market risk and specific risk exposure of the institution's equity portfolio. The internal models shall adequately explain historical price variation, capture both the magnitude and changes in the composition of potential concentrations, and be robust to adverse market environments. The population of risk exposures represented in the data used for estimation shall be closely matched to or at least comparable with those of the institution's equity exposures;
(c)
the internal model shall be appropriate for the risk profile and complexity of an institution's equity portfolio. Where an institution has material holdings with values that are highly non-linear in nature the internal models shall be designed to capture appropriately the risks associated with such instruments;
(d)
mapping of individual positions to proxies, market indices, and risk factors shall be plausible, intuitive, and conceptually sound;
(e)
institutions shall demonstrate through empirical analyses the appropriateness of risk factors, including their ability to cover both general and specific risk;
(f)
the estimates of the return volatility of equity exposures shall incorporate relevant and available data, information, and methods. Independently reviewed internal data or data from external sources including pooled data shall be used;
(g)
a rigorous and comprehensive stress-testing programme shall be in place.
Article 187
Risk management process and controls
With regard to the development and use of internal models for own funds requirement purposes, institutions shall establish policies, procedures, and controls to ensure the integrity of the model and modelling process. These policies, procedures, and controls shall include the following:
(a)
full integration of the internal model into the overall management information systems of the institution and in the management of the non-trading book equity portfolio. Internal models shall be fully integrated into the institution's risk management infrastructure if they are particularly used in measuring and assessing equity portfolio performance including the risk-adjusted performance, allocating economic capital to equity exposures and evaluating overall capital adequacy and the investment management process;
(b)
established management systems, procedures, and control functions for ensuring the periodic and independent review of all elements of the internal modelling process, including approval of model revisions, vetting of model inputs, and review of model results, such as direct verification of risk computations. These reviews shall assess the accuracy, completeness, and appropriateness of model inputs and results and focus on both finding and limiting potential errors associated with known weaknesses and identifying unknown model weaknesses. Such reviews may be conducted by an internal independent unit, or by an independent external third party;
(c)
adequate systems and procedures for monitoring investment limits and the risk exposures of equity exposures;
(d)
the units responsible for the design and application of the model shall be functionally independent from the units responsible for managing individual investments;
(e)
parties responsible for any aspect of the modelling process shall be adequately qualified. Management shall allocate sufficient skilled and competent resources to the modelling function.
Article 188
Validation and documentation
Institutions shall have robust systems in place to validate the accuracy and consistency of their internal models and modelling processes. All material elements of the internal models and the modelling process and validation shall be documented.
The validation and documentation of institutions' internal models and modelling processes shall be subject to the following requirements:
(a)
institutions shall use the internal validation process to assess the performance of its internal models and processes in a consistent and meaningful way;
(b)
the methods and data used for quantitative validation shall be consistent through time. Changes in estimation and validation methods and data both data sources and periods covered shall be documented;
(c)
institutions shall regularly compare actual equity returns computed using realised and unrealised gains and losses with modelled estimates. Such comparisons shall make use of historical data that cover as long a period as possible. The institution shall document the methods and data used in such comparisons. This analysis and documentation shall be updated at least annually;
(d)
institutions shall make use of other quantitative validation tools and comparisons with external data sources. The analysis shall be based on data that are appropriate to the portfolio, are updated regularly, and cover a relevant observation period. Institutions' internal assessments of the performance of their models shall be based on as long a period as possible;
(e)
institutions shall have sound internal standards for addressing situations where comparison of actual equity returns with the models estimates calls the validity of the estimates or of the models as such into question. These standards shall take account of business cycles and similar systematic variability in equity returns. All adjustments made to internal models in response to model reviews shall be documented and consistent with the institution's model review standards;
(f)
the internal model and the modelling process shall be documented, including the responsibilities of parties involved in the modelling, and the model approval and model review processes.
Sub-Section 5
Internal governance and oversight
Article 189
Corporate Governance
1. All material aspects of the rating and estimation processes shall be approved by the institution's management body or a designated committee thereof and senior management. These parties shall possess a general understanding of the rating systems of the institution and detailed comprehension of its associated management reports.
2. Senior management shall be subject to the following requirements:
(a)
they shall provide notice to the management body or a designated committee thereof of material changes or exceptions from established policies that will materially impact the operations of the institution's rating systems;
(b)
they shall have a good understanding of the rating systems designs and operations;
(c)
they shall ensure, on an ongoing basis that the rating systems are operating properly.
Senior management shall be regularly informed by the credit risk control units about the performance of the rating process, areas needing improvement, and the status of efforts to improve previously identified deficiencies.
3. Internal ratings-based analysis of the institution's credit risk profile shall be an essential part of the management reporting to these parties. Reporting shall include at least risk profile by grade, migration across grades, estimation of the relevant parameters per grade, and comparison of realised default rates, and to the extent that own estimates are used of realised LGDs and realised conversion factors against expectations and stress-test results. Reporting frequencies shall depend on the significance and type of information and the level of the recipient.
Article 190
Credit risk control
1. The credit risk control unit shall be independent from the personnel and management functions responsible for originating or renewing exposures and report directly to senior management. The unit shall be responsible for the design or selection, implementation, oversight and performance of the rating systems. It shall regularly produce and analyse reports on the output of the rating systems.
2. The areas of responsibility for the credit risk control unit or units shall include:
(a)
testing and monitoring grades and pools;
(b)
production and analysis of summary reports from the institution's rating systems;
(c)
implementing procedures to verify that grade and pool definitions are consistently applied across departments and geographic areas;
(d)
reviewing and documenting any changes to the rating process, including the reasons for the changes;
(e)
reviewing the rating criteria to evaluate if they remain predictive of risk. Changes to the rating process, criteria or individual rating parameters shall be documented and retained;
(f)
active participation in the design or selection, implementation and validation of models used in the rating process;
(g)
oversight and supervision of models used in the rating process;
(h)
ongoing review and alterations to models used in the rating process.
3. Institutions using pooled data in accordance with Article 179(2) may outsource the following tasks:
(a)
production of information relevant to testing and monitoring grades and pools;
(b)
production of summary reports from the institution's rating systems;
(c)
production of information relevant to review of the rating criteria to evaluate if they remain predictive of risk;
(d)
documentation of changes to the rating process, criteria or individual rating parameters;
(e)
production of information relevant to ongoing review and alterations to models used in the rating process.
4. Institutions making use of paragraph 3 shall ensure that the competent authorities have access to all relevant information from the third party that is necessary for examining compliance with the requirements and that the competent authorities may perform on-site examinations to the same extent as within the institution.
Article 191
Internal Audit
Internal audit or another comparable independent auditing unit shall review at least annually the institution's rating systems and its operations, including the operations of the credit function and the estimation of PDs, LGDs, ELs and conversion factors. Areas of review shall include adherence to all applicable requirements.
CHAPTER 4
Credit risk mitigation
Section 1
Definitions and general requirements
Article 192
Definitions
For the purposes of this Chapter, the following definitions shall apply:
(1)
‧lending institution‧ means the institution which has the exposure in question;
(2)
‧secured lending transaction‧ means any transaction giving rise to an exposure secured by collateral which does not include a provision conferring upon the institution the right to receive margin at least daily;
(3)
‧capital market-driven transaction‧ means any transaction giving rise to an exposure secured by collateral which includes a provision conferring upon the institution the right to receive margin at least daily;
(4)
‧underlying CIU‧ means a CIU in the shares or units of which another CIU has invested.
Article 193
Principles for recognising the effect of credit risk mitigation techniques
1. No exposure in respect of which an institution obtains credit risk mitigation shall produce a higher risk-weighted exposure amount or expected loss amount than an otherwise identical exposure in respect of which an institution has no credit risk mitigation.
2. Where the risk-weighted exposure amount already takes account of credit protection under Chapter 2 or Chapter 3, as applicable, institutions shall not take into account that credit protection in the calculations under this Chapter.
3. Where the provisions in Sections 2 and 3 are met, institutions may amend the calculation of risk-weighted exposure amounts under the Standardised Approach and the calculation of risk-weighted exposure amounts and expected loss amounts under the IRB Approach in accordance with the provisions of Sections 4, 5 and 6.
4. Institutions shall treat cash, securities or commodities purchased, borrowed or received under a repurchase transaction or securities or commodities lending or borrowing transaction as collateral.
5. Where an institution calculating risk-weighted exposure amounts under the Standardised Approach has more than one form of credit risk mitigation covering a single exposure it shall do both of the following:
(a)
subdivide the exposure into parts covered by each type of credit risk mitigation tool;
(b)
calculate the risk-weighted exposure amount for each part obtained in point (a) separately in accordance with the provisions of Chapter 2 and this Chapter.
6. When an institution calculating risk-weighted exposure amounts under the Standardised Approach covers a single exposure with credit protection provided by a single protection provider and that protection has differing maturities, it shall do both of the following:
(a)
subdivide the exposure into parts covered by each credit risk mitigation tool;
(b)
calculate the risk-weighted exposure amount for each part obtained in point (a) separately in accordance with the provisions of Chapter 2 and this Chapter.
Article 194
Principles governing the eligibility of credit risk mitigation techniques
1. The technique used to provide the credit protection together with the actions and steps taken and procedures and policies implemented by the lending institution shall be such as to result in credit protection arrangements which are legally effective and enforceable in all relevant jurisdictions.
The lending institution shall provide, upon request of the competent authority, the most recent version of the independent, written and reasoned legal opinion or opinions that it used to establish whether its credit protection arrangement or arrangements meet the condition laid down in the first subparagraph.
2. The lending institution shall take all appropriate steps to ensure the effectiveness of the credit protection arrangement and to address the risks related to that arrangement.
3. Institutions may recognise funded credit protection in the calculation of the effect of credit risk mitigation only where the assets relied upon for protection meet both of the following conditions:
(a)
they are included in the list of eligible assets set out in Articles 197 to 200, as applicable;
(b)
they are sufficiently liquid and their value over time sufficiently stable to provide appropriate certainty as to the credit protection achieved having regard to the approach used to calculate risk-weighted exposure amounts and to the degree of recognition allowed.
4. Institutions may recognise funded credit protection in the calculation of the effect of credit risk mitigation only where the lending institution has the right to liquidate or retain, in a timely manner, the assets from which the protection derives in the event of the default, insolvency or bankruptcy - or other credit event set out in the transaction documentation - of the obligor and, where applicable, of the custodian holding the collateral. The degree of correlation between the value of the assets relied upon for protection and the credit quality of the obligor shall not be too high.
5. In the case of unfunded credit protection, a protection provider shall qualify as an eligible protection provider only where the protection provider is included in the list of eligible protection providers set out in Article 201 or 202, as applicable.
6. In the case of unfunded credit protection, a protection agreement shall qualify as an eligible protection agreement only where it meets both the following conditions:
(a)
it is included in the list of eligible protection agreements set out in Articles 203 and 204(1);
(b)
it is legally effective and enforceable in the relevant jurisdictions, to provide appropriate certainty as to the credit protection achieved having regard to the approach used to calculate risk-weighted exposure amounts and to the degree of recognition allowed;
(c)
the protection provider meets the criteria laid down in paragraph 5.
7. Credit protection shall comply with the requirements set out in Section 3, as applicable.
8. An institution shall be able to demonstrate to competent authorities that it has adequate risk management processes to control those risks to which it may be exposed as a result of carrying out credit risk mitigation practices.
9. Notwithstanding the fact that credit risk mitigation has been taken into account for the purposes of calculating risk-weighted exposure amounts and, where applicable, expected loss amounts, institutions shall continue to undertake a full credit risk assessment of the underlying exposure and be in a position to demonstrate the fulfilment of this requirement to the competent authorities. In the case of repurchase transactions and securities lending or commodities lending or borrowing transactions the underlying exposure shall, for the purposes of this paragraph only, be deemed to be the net amount of the exposure.
10. EBA shall develop draft regulatory technical standards to specify what constitutes sufficiently liquid assets and when asset values can be considered as sufficiently stable for the purpose of paragraph 3.
EBA shall submit those draft regulatory technical standards to the Commission by 30 September 2014.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1093/2010.
Section 2
Eligible forms of credit risk mitigation
Sub-Section 1
Funded credit protection
Article 195
On-balance sheet netting
An institution may use on-balance sheet netting of mutual claims between itself and its counterparty as an eligible form of credit risk mitigation.
Without prejudice to Article 196, eligibility is limited to reciprocal cash balances between the institution and the counterparty. Institutions may amend risk-weighted exposure amounts and, as relevant, expected loss amounts only for loans and deposits that they have received themselves and that are subject to an on-balance sheet netting agreement.
Article 196
Master netting agreements covering repurchase transactions or securities or commodities lending or borrowing transactions or other capital market-driven transactions
Institutions adopting the Financial Collateral Comprehensive Method set out in Article 223 may take into account the effects of bilateral netting contracts covering repurchase transactions, securities or commodities lending or borrowing transactions, or other capital market-driven transactions with a counterparty. Without prejudice to Article 299, the collateral taken and securities or commodities borrowed within such agreements or transactions shall comply with the eligibility requirements for collateral set out in Articles 197 and 198.
Article 197
Eligibility of collateral under all approaches and methods
1. Institutions may use the following items as eligible collateral under all approaches and methods:
(a)
cash on deposit with, or cash assimilated instruments held by, the lending institution;
(b)
debt securities issued by central governments or central banks, which securities have a credit assessment by an ECAI or export credit agency recognised as eligible for the purposes of Chapter 2 which has been determined by EBA to be associated with credit quality step 4 or above under the rules for the risk weighting of exposures to central governments and central banks under Chapter 2;
(c)
debt securities issued by institutions, which securities have a credit assessment by an ECAI which has been determined by EBA to be associated with credit quality step 3 or above under the rules for the risk weighting of exposures to institutions under Chapter 2;
(d)
debt securities issued by other entities which securities have a credit assessment by an ECAI which has been determined by EBA to be associated with credit quality step 3 or above under the rules for the risk weighting of exposures to corporates under Chapter 2;
(e)
debt securities with a short-term credit assessment by an ECAI which has been determined by EBA to be associated with credit quality step 3 or above under the rules for the risk weighting of short term exposures under Chapter 2;
(f)
equities or convertible bonds that are included in a main index;
(g)
gold;
(h)
securitisation positions that are not re-securitisation positions, which have an external credit assessment by an ECAI which has been determined by EBA to be associated with credit quality step 3 or above under the rules for the risk weighting of securitisation exposures under the approach specified in Chapter 5, Section 3, Sub-section 3.
2. For the purposes of point (b) of paragraph 1, ‧debt securities issued by central governments or central banks‧ shall include all the following:
(a)
debt securities issued by regional governments or local authorities, exposures to which are treated as exposures to the central government in whose jurisdiction they are established under Article 115(2);
(b)
debt securities issued by public sector entities which are treated as exposures to central governments in accordance with Article 116(4);
(c)
debt securities issued by multilateral development banks to which a 0 % risk weight is assigned under Article 117(2);
(d)
debt securities issued by international organisations which are assigned a 0 % risk weight under Article 118.
3. For the purposes of point (c) of paragraph 1, ‧debt securities issued by institutions‧ shall include all the following:
(a)
debt securities issued by regional governments or local authorities other than those debt securities referred to in point (a) of paragraph 2;
(b)
debt securities issued by public sector entities, exposures to which are treated in accordance with Article 116(1) and (2);
(c)
debt securities issued by multilateral development banks other than those to which a 0 % risk weight is assigned under Article 117(2).
4. An institution may use debt securities that are issued by other institutions and that do not have a credit assessment by an ECAI as eligible collateral where those debt securities fulfil all the following criteria:
(a)
they are listed on a recognised exchange;
(b)
they qualify as senior debt;
(c)
all other rated issues by the issuing institution of the same seniority have a credit assessment by an ECAI which has been determined by EBA to be associated with credit quality step 3 or above under the rules for the risk weighting of exposures to institutions or short term exposures under Chapter 2;
(d)
the lending institution has no information to suggest that the issue would justify a credit assessment below that indicated in point (c);
(e)
the market liquidity of the instrument is sufficient for these purposes.
5. Institutions may use units or shares in CIUs as eligible collateral where all the following conditions are satisfied:
(a)
the units or shares have a daily public price quote;
(b)
the CIUs are limited to investing in instruments that are eligible for recognition under paragraphs 1 and 2;
(c)
the CIUs meet the conditions laid down in Article 132(3).
Where a CIU invests in shares or units of another CIU, conditions laid down in points (a) to (c) of the first subparagraph shall apply equally to any such underlying CIU.
The use by a CIU of derivative instruments to hedge permitted investments shall not prevent units or shares in that undertaking from being eligible as collateral.
6. For the purposes of paragraph 5, where a CIU (‧the original CIU‧) or any of its underlying CIUs are not limited to investing in instruments that are eligible under paragraphs 1 and 4, institutions may use units or shares in that CIU as collateral to an amount equal to the value of the eligible assets held by that CIU under the assumption that that CIU or any of its underlying CIUs have invested in non-eligible assets to the maximum extent allowed under their respective mandates.
Where any underlying CIUs has underlying CIUs of its own, institutions may use units or shares in the original CIU as eligible collateral provided that they apply the methodology laid down in the first subparagraph
Where non-eligible assets can have a negative value due to liabilities or contingent liabilities resulting from ownership, institutions shall do both of the following:
(a)
calculate the total value of the non-eligible assets;
(b)
where the amount obtained under point (a) is negative, subtract the absolute value of that amount from the total value of the eligible assets.
7. With regard to points (b) to (e) of paragraph 1, where a security has two credit assessments by ECAIs, institutions shall apply the less favourable assessment. Where a security has more than two credit assessments by ECAIs, institutions shall apply the two most favourable assessments. Where the two most favourable credit assessments are different, institutions shall apply the less favourable of the two.
8. ESMA shall develop draft implementing technical standards to specify the following:
(a)
the main indices referred to in point (f) of paragraph 1 of this Article, in point (a) of Article 198(1), in Article 224(1) and (4), and in point (e) of Article 299(2);
(b)
the recognised exchanges referred to in point (a) of paragraph 4 of this Article, in point (a) of Article 198(1), in Article 224(1) and (4), in point (e) of Article 299(2), in point (k) of Article 400(2), in point (e) of Article 416(3), in point (c) of Article 428(1), and in point 12 of Annex III in accordance with the conditions laid down in point (72) of Article 4(1).
ESMA shall submit those draft implementing technical standards to the Commission by 31 December 2014.
Power is conferred on the Commission to adopt the implementing technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Article 15 of Regulation (EU) No 1095/2010.
Article 198
Additional eligibility of collateral under the Financial Collateral Comprehensive Method
1. In addition to the collateral established in Article 197, where an institution uses the Financial Collateral Comprehensive Method set out in Article 223, that institution may use the following items as eligible collateral:
(a)
equities or convertible bonds not included in a main index but traded on a recognised exchange;
(b)
units or shares in CIUs where both the following conditions are met:
(i)
the units or shares have a daily public price quote;
(ii)
the CIU is limited to investing in instruments that are eligible for recognition under Article 197(1) and (4) and the items mentioned in point (a) of this subparagraph.
In the case a CIU invests in units or shares of another CIU, conditions (a) and (b) of this paragraph equally apply to any such underlying CIU.
The use by a CIU of derivative instruments to hedge permitted investments shall not prevent units or shares in that undertaking from being eligible as collateral.
2. Where the CIU or any underlying CIU are not limited to investing in instruments that are eligible for recognition under Article 197(1) and (4) and the items mentioned in point (a) of paragraph 1 of this Article, institutions may use units or shares in that CIU as collateral to an amount equal to the value of the eligible assets held by that CIU under the assumption that that CIU or any of its underlying CIUs have invested in non-eligible assets to the maximum extent allowed under their respective mandates.
Where non-eligible assets can have a negative value due to liabilities or contingent liabilities resulting from ownership, institutions shall do both of the following:
(a)
calculate the total value of the non-eligible assets;
(b)
where the amount obtained under point (a) is negative, subtract the absolute value of that amount from the total value of the eligible assets.
Article 199
Additional eligibility for collateral under the IRB Approach
1. In addition to the collateral referred to in Articles 197 and 198, institutions that calculate risk-weighted exposure amounts and expected loss amounts under the IRB Approach may also use the following forms of collateral:
(a)
immovable property collateral in accordance with paragraphs 2, 3 and 4;
(b)
receivables in accordance with paragraph 5;
(c)
other physical collateral in accordance with paragraphs 6 and 8;
(d)
leasing in accordance with paragraph 7.
2. Unless otherwise specified under Article 124(2), institutions may use as eligible collateral residential property which is or will be occupied or let by the owner, or the beneficial owner in the case of personal investment companies, and commercial immovable property, including offices and other commercial premises, where both the following conditions are met:
(a)
the value of the property does not materially depend upon the credit quality of the obligor. Institutions may exclude situations where purely macro-economic factors affect both the value of the property and the performance of the borrower from their determination of the materiality of such dependence;
(b)
the risk of the borrower does not materially depend upon the performance of the underlying property or project, but on the underlying capacity of the borrower to repay the debt from other sources, and as a consequence the repayment of the facility does not materially depend on any cash flow generated by the underlying property serving as collateral.
3. Institutions may derogate from point (b) of paragraph 2 for exposures secured by residential property situated within the territory of a Member State, where the competent authority of that Member State has published evidence showing that a well-developed and long-established residential property market is present in that territory with loss rates that do not exceed any of the following limits:
(a)
losses stemming from loans collateralised by residential property up to 80 % of the market value or 80 % of the mortgage-lending-value, unless otherwise provided under Article 124(2), do not exceed 0,3 % of the outstanding loans collateralised by residential property in any given year;
(b)
overall losses stemming from loans collateralised by residential property do not exceed 0,5 % of the outstanding loans collateralised by residential property in any given year.
Where either of the conditions in points (a) and (b) of the first subparagraph is not met in a given year, institutions shall not use the treatment set out in that subparagraph until both conditions are satisfied in a subsequent year.
4. Institutions may derogate from point (b) of paragraph 2 for commercial immovable property situated within the territory of a Member State, where the competent authority of that Member State has published evidence showing that a well-developed and long-established commercial property market is present in that territory with loss rates that do not exceed any of the following limits:
(a)
losses stemming from loans collateralised by commercial immovable property up to 50 % of the market value or 60 % of the mortgage-lending-value do not exceed 0,3 % of the outstanding loans collateralised by commercial immovable property in any given year;
(b)
overall losses stemming from loans collateralised by commercial immovable property do not exceed 0,5 % of the outstanding loans collateralised by commercial immovable property in any given year.
Where either of the conditions in points (a) and (b) of the first subparagraph is not met in a given year, institutions shall not use the treatment set out in that subparagraph until both conditions are satisfied in a subsequent year.
5. Institutions may use as eligible collateral amounts receivable linked to a commercial transaction or transactions with an original maturity of less than or equal to one year. Eligible receivables do not include those associated with securitisations, sub-participations or credit derivatives or amounts owed by affiliated parties.
6. Competent authorities shall permit an institution to use as eligible collateral physical collateral of a type other than those indicated in paragraphs 2, 3 and 4 where all the following conditions are met:
(a)
there are liquid markets, evidenced by frequent transactions taking into account the asset type, for the disposal of the collateral in an expeditious and economically efficient manner. Institutions shall carry out the assessment of this condition periodically and where information indicates material changes in the market;
(b)
there are well-established, publicly available market prices for the collateral. Institutions may consider market prices as well-established where they come from reliable sources of information such as public indices and reflect the price of the transactions under normal conditions. Institutions may consider market prices as publicly available, where these prices are disclosed, easily accessible, and obtainable regularly and without any undue administrative or financial burden;
(c)
the institution analyses the market prices, time and costs required to realise the collateral and the realised proceeds from the collateral;
(d)
the institution demonstrates that the realised proceeds from the collateral are not below 70 % of the collateral value in more than 10 % of all liquidations for a given type of collateral. Where there is material volatility in the market prices, the institution demonstrates to the satisfaction of the competent authorities that its valuation of the collateral is sufficiently conservative.
Institutions shall document the fulfilment of the conditions specified in points (a) to (d) of the first subparagraph and those specified in Article 210.
7. Subject to the provisions of Article 230(2), where the requirements set out in Article 211 are met, exposures arising from transactions whereby an institution leases property to a third party may be treated in the same manner as loans collateralised by the type of property leased.
8. EBA shall disclose a list of types of physical collateral for which institutions can assume that the conditions referred to in points (a) and (b) of paragraph 6 are met.
Article 200
Other funded credit protection
Institutions may use the following other funded credit protection as eligible collateral:
(a)
cash on deposit with, or cash assimilated instruments held by, a third party institution in a non-custodial arrangement and pledged to the lending institution;
(b)
life insurance policies pledged to the lending institution;
(c)
instruments issued by third party institutions which will be repurchased by that institution on request.
Sub-Section 2
Unfunded credit protection
Article 201
Eligibility of protection providers under all approaches
1. Institutions may use the following parties as eligible providers of unfunded credit protection:
(a)
central governments and central banks;
(b)
regional governments or local authorities;
(c)
multilateral development banks;
(d)
international organisations exposures to which a 0 % risk weight under Article 117 is assigned;
(e)
public sector entities, claims on which are treated in accordance with Article 116;
(f)
institutions, and financial institutions for which exposures to the financial institution are treated as exposures to institutions in accordance with Article 119(5);
(g)
other corporate entities, including parent, subsidiary and affiliate corporate entities of the institution, where either of the following conditions is met:
(i)
those other corporate entities have a credit assessment by an ECAI;
(ii)
in the case of institutions calculating risk-weighted exposure amounts and expected loss amounts under the IRB Approach, those other corporate entities do not have a credit assessment by a recognised ECAI and are internally rated by the institution;
(h)
central counterparties.
2. Where institutions calculate risk-weighted exposure amounts and expected loss amounts under the IRB Approach, to be eligible as a provider of unfunded credit protection a guarantor shall be internally rated by the institution in accordance with the provisions of Section 6 of Chapter 3.
Competent authorities shall publish and maintain the list of those financial institutions that are eligible providers of unfunded credit protection under point (f) of paragraph 1, or the guiding criteria for identifying such eligible providers of unfunded credit protection, together with a description of the applicable prudential requirements, and share their list with other competent authorities in accordance with Article 117 of Directive 2013/36/EU.
Article 202
Eligibility of protection providers under the IRB Approach which qualify for the treatment set out in Article 153(3)
An institution may use institutions, insurance and reinsurance undertakings and export credit agencies as eligible providers of unfunded credit protection which qualify for the treatment set out in Article 153(3) where they meet all the following conditions:
(a)
they have sufficient expertise in providing unfunded credit protection;
(b)
they are regulated in a manner equivalent to the rules laid down in this Regulation, or had, at the time the credit protection was provided, a credit assessment by a recognised ECAI which had been determined by EBA to be associated with credit quality step 3, or above, in accordance with the rules for the risk weighting of exposures to corporates set out in Chapter 2;
(c)
they had, at the time the credit protection was provided, or for any period of time thereafter, an internal rating with a PD equivalent to or lower than that associated with credit quality step 2 or above in accordance with the rules for the risk weighting of exposures to corporates set out in Chapter 2;
(d)
they have an internal rating with a PD equivalent to or lower than that associated with credit quality step 3 or above in accordance with the rules for the risk weighting of exposures to corporates set out in Chapter 2.
For the purpose of this Article, credit protection provided by export credit agencies shall not benefit from any explicit central government counter-guarantee.
Article 203
Eligibility of guarantees as unfunded credit protection
Institutions may use guarantees as eligible unfunded credit protection.
Sub-Section 3
Types of derivatives
Article 204
Eligible types of credit derivatives
1. Institutions may use the following types of credit derivatives, and instruments that may be composed of such credit derivatives or that are economically effectively similar, as eligible credit protection:
(a)
credit default swaps;
(b)
total return swaps;
(c)
credit linked notes to the extent of their cash funding.
Where an institution buys credit protection through a total return swap and records the net payments received on the swap as net income, but does not record the offsetting deterioration in the value of the asset that is protected either through reductions in fair value or by an addition to reserves, that credit protection does not qualify as eligible credit protection.
2. Where an institution conducts an internal hedge using a credit derivative, in order for the credit protection to qualify as eligible credit protection for the purposes of this Chapter, the credit risk transferred to the trading book shall be transferred out to a third party or parties.
Where an internal hedge has been conducted in accordance with the first subparagraph and the requirements in this Chapter have been met, institutions shall apply the rules set out in Sections 4 to 6 for the calculation of risk-weighted exposure amounts and expected loss amounts where they acquire unfunded credit protection.
Section 3
Requirements
Sub-Section 1
Funded credit protection
Article 205
Requirements for on-balance sheet netting agreements other than master netting agreements referred to in Article 206
On-balance sheet netting agreements other than master netting agreements referred to in Article 206 shall qualify as an eligible form of credit risk mitigation where all the following conditions are met:
(a)
those agreements are legally effective and enforceable in all relevant jurisdictions, including in the event of the insolvency or bankruptcy of a counterparty;
(b)
institutions are able to determine at any time the assets and liabilities that are subject to those agreements;
(c)
institutions monitor and control the risks associated with the termination of the credit protection on an ongoing basis;
(d)
institutions monitor and control the relevant exposures on a net basis and do so on an ongoing basis.
Article 206
Requirements for master netting agreements covering repurchase transactions or securities or commodities lending or borrowing transactions or other capital market driven transactions
Master netting agreements covering repurchase transactions, securities or commodities lending or borrowing transactions or other capital market driven transactions shall qualify as an eligible form of credit risk mitigation where the collateral provided under those agreements meets all the requirements laid down in Article 207(2) to (4) and where all the following conditions are met:
(a)
they are legally effective and enforceable in all relevant jurisdictions, including in the event of the bankruptcy or insolvency of the counterparty;
(b)
they give the non-defaulting party the right to terminate and close-out in a timely manner all transactions under the agreement upon the event of default, including in the event of the bankruptcy or insolvency of the counterparty;
(c)
they provide for the netting of gains and losses on transactions closed out under an agreement so that a single net amount is owed by one party to the other.
Article 207
Requirements for financial collateral
1. Under all approaches and methods, financial collateral and gold shall qualify as eligible collateral where all the requirements laid down in paragraphs 2 to 4 are met.
2. The credit quality of the obligor and the value of the collateral shall not have a material positive correlation. Where the value of the collateral is reduced significantly, this shall not alone imply a significant deterioration of the credit quality of the obligor. Where the credit quality of the obligor becomes critical, this shall not alone imply a significant reduction in the value of the collateral.
Securities issued by the obligor, or any related group entity, shall not qualify as eligible collateral. This notwithstanding, the obligor's own issues of covered bonds falling within the terms of Article 129 qualify as eligible collateral when they are posted as collateral for a repurchase transaction, provided that they comply with the condition set out in the first subparagraph.
3. Institutions shall fulfil any contractual and statutory requirements in respect of, and take all steps necessary to ensure, the enforceability of the collateral arrangements under the law applicable to their interest in the collateral.
Institutions shall have conducted sufficient legal review confirming the enforceability of the collateral arrangements in all relevant jurisdictions. They shall re-conduct such review as necessary to ensure continuing enforceability.
4. Institutions shall fulfil all the following operational requirements:
(a)
they shall properly document the collateral arrangements and have in place clear and robust procedures for the timely liquidation of collateral;
(b)
they shall use robust procedures and processes to control risks arising from the use of collateral, including risks of failed or reduced credit protection, valuation risks, risks associated with the termination of the credit protection, concentration risk arising from the use of collateral and the interaction with the institution's overall risk profile;
(c)
they shall have in place documented policies and practices concerning the types and amounts of collateral accepted;
(d)
they shall calculate the market value of the collateral, and revalue it accordingly, at least once every six months and whenever they have reason to believe that a significant decrease in the market value of the collateral has occurred;
(e)
where the collateral is held by a third party, they shall take reasonable steps to ensure that the third party segregates the collateral from its own assets;
(f)
they shall ensure that they devote sufficient resources to the orderly operation of margin agreements with OTC derivatives and securities-financing counterparties, as measured by the timeliness and accuracy of their outgoing margin calls and response time to incoming margin calls;
(g)
they shall have in place collateral management policies to control, monitor and report the following:
(i)
the risks to which margin agreements expose them;
(ii)
the concentration risk to particular types of collateral assets;
(iii)
the reuse of collateral including the potential liquidity shortfalls resulting from the reuse of collateral received from counterparties;
(iv)
the surrender of rights on collateral posted to counterparties.
5. In addition to meeting all the requirements set out in paragraphs 2 to 4, for financial collateral to qualify as eligible collateral under the Financial Collateral Simple Method the residual maturity of the protection shall be at least as long as the residual maturity of the exposure.
Article 208
Requirements for immovable property collateral
1. Immovable property shall qualify as eligible collateral only where all the requirements laid down in paragraphs 2 to 5 are met.
2. The following requirements on legal certainly shall be met:
(a)
a mortgage or charge is enforceable in all jurisdictions which are relevant at the time of the conclusion of the credit agreement and shall be properly filed on a timely basis;
(b)
all legal requirements for establishing the pledge have been fulfilled;
(c)
the protection agreement and the legal process underpinning it enable the institution to realise the value of the protection within a reasonable timeframe.
3. The following requirements on monitoring of property values and on property valuation shall be met:
(a)
institutions monitor the value of the property on a frequent basis and at a minimum once every year for commercial immovable property and once every three years for residential real estate. Institutions carry out more frequent monitoring where the market is subject to significant changes in conditions;
(b)
the property valuation is reviewed when information available to institutions indicates that the value of the property may have declined materially relative to general market prices and that review is carried out by a valuer who possesses the necessary qualifications, ability and experience to execute a valuation and who is independent from the credit decision process. For loans exceeding EUR 3 million or 5 % of the own funds of an institution, the property valuation shall be reviewed by such valuer at least every three years.
Institutions may use statistical methods to monitor the value of the property and to identify property that needs revaluation.
4. Institutions shall clearly document the types of residential and commercial immovable property they accept and their lending policies in this regard.
5. Institutions shall have in place procedures to monitor that the property taken as credit protection is adequately insured against the risk of damage.
Article 209
Requirements for receivables
1. Receivables shall qualify as eligible collateral where all the requirements laid down in paragraphs 2 and 3 are met.
2. The following requirements on legal certainty shall be met:
(a)
the legal mechanism by which the collateral is provided to a lending institution shall be robust and effective and ensure that that institution has clear rights over the collateral including the right to the proceeds from the sale of the collateral;
(b)
institutions shall take all steps necessary to fulfil local requirements in respect of the enforceability of security interest. Lending institutions shall have a first priority claim over the collateral although such claims may still be subject to the claims of preferential creditors provided for in legislative provisions;
(c)
institutions shall have conducted sufficient legal review confirming the enforceability of the collateral arrangements in all relevant jurisdictions;
(d)
institutions shall properly document their collateral arrangements and shall have in place clear and robust procedures for the timely collection of collateral;
(e)
institutions shall have in place procedures that ensure that any legal conditions required for declaring the default of a borrower and timely collection of collateral are observed;
(f)
in the event of a borrower's financial distress or default, institutions shall have legal authority to sell or assign the receivables to other parties without consent of the receivables obligors.
3. The following requirements on risk management shall be met:
(a)
an institution shall have in place a sound process for determining the credit risk associated with the receivables. Such a process shall include analyses of a borrower's business and industry and the types of customers with whom that borrower does business. Where the institution relies on its borrowers to ascertain the credit risk of the customers, the institution shall review the borrowers' credit practices to ascertain their soundness and credibility;
(b)
the difference between the amount of the exposure and the value of the receivables shall reflect all appropriate factors, including the cost of collection, concentration within the receivables pool pledged by an individual borrower, and potential concentration risk within the institution's total exposures beyond that controlled by the institution's general methodology. Institutions shall maintain a continuous monitoring process appropriate to the receivables. They shall also review, on a regular basis, compliance with loan covenants, environmental restrictions, and other legal requirements;
(c)
receivables pledged by a borrower shall be diversified and not be unduly correlated with that borrower. Where there is material positive correlation, institutions shall take into account the attendant risks in the setting of margins for the collateral pool as a whole;
(d)
institutions shall not use receivables from affiliates of a borrower, including subsidiaries and employees, as eligible credit protection;
(e)
institution shall have in place a documented process for collecting receivable payments in distressed situations. Institutions shall have in place the requisite facilities for collection even when they normally rely on their borrowers for collections.
Article 210
Requirements for other physical collateral
Physical collateral other than immovable property collateral shall qualify as eligible collateral under the IRB Approach where all the following conditions are met:
(a)
the collateral arrangement under which the physical collateral is provided to an institution shall be legally effective and enforceable in all relevant jurisdictions and shall enable that institution to realise the value of the collateral within a reasonable timeframe;
(b)
with the sole exception of permissible first priority claims referred to in Article 209(2)(b), only first liens on, or charges over, collateral shall qualify as eligible collateral and an institution shall have priority over all other lenders to the realised proceeds of the collateral;
(c)
institutions shall monitor the value of the collateral on a frequent basis and at least once every year. Institutions shall carry out more frequent monitoring where the market is subject to significant changes in conditions;
(d)
the loan agreement shall include detailed descriptions of the collateral as well as detailed specifications of the manner and frequency of revaluation;
(e)
institutions shall clearly document in internal credit policies and procedures available for examination the types of physical collateral they accept and the policies and practices they have in place in respect of the appropriate amount of each type of collateral relative to the exposure amount;
(f)
institutions' credit policies with regard to the transaction structure shall address the following:
(i)
appropriate collateral requirements relative to the exposure amount;
(ii)
the ability to liquidate the collateral readily;
(iii)
the ability to establish objectively a price or market value;
(iv)
the frequency with which the value can readily be obtained, including a professional appraisal or valuation;
(v)
the volatility or a proxy of the volatility of the value of the collateral.
(g)
when conducting valuation and revaluation, institutions shall take fully into account any deterioration or obsolescence of the collateral, paying particular attention to the effects of the passage of time on fashion- or date-sensitive collateral;
(h)
institutions shall have the right to physically inspect the collateral. They shall also have in place policies and procedures addressing their exercise of the right to physical inspection;
(i)
the collateral taken as protection shall be adequately insured against the risk of damage and institutions shall have in place procedures to monitor this.
Article 211
Requirements for treating lease exposures as collateralised
Institutions shall treat exposures arising from leasing transactions as collateralised by the type of property leased, where all the following conditions are met:
(a)
the conditions set out in Article 208 or 210, as applicable, for the type of property leased to qualify as eligible collateral are met;
(b)
the lessor has in place robust risk management with respect to the use to which the leased asset is put, its location, its age and the planned duration of its use, including appropriate monitoring of the value of the security;
(c)
the lessor has legal ownership of the asset and is able to exercise its rights as owner in a timely fashion;
(d)
where this has not already been ascertained in calculating the LGD level, the difference between the value of the unamortised amount and the market value of the security is not so large as to overstate the credit risk mitigation attributed to the leased assets.
Article 212
Requirements for other funded credit protection
1. Cash on deposit with, or cash assimilated instruments held by, a third party institution shall be eligible for the treatment set out in Article 232(1), where all the following conditions are met:
(a)
the borrower's claim against the third party institution is openly pledged or assigned to the lending institution and such pledge or assignment is legally effective and enforceable in all relevant jurisdictions and is unconditional and irrevocable;
(b)
the third party institution is notified of the pledge or assignment;
(c)
as a result of the notification, the third party institution is able to make payments solely to the lending institution or to other parties only with the lending institution's prior consent.
2. Life insurance policies pledged to the lending institution shall qualify as eligible collateral where all the following conditions are met:
(a)
the life insurance policy is openly pledged or assigned to the lending institution;
(b)
the company providing the life insurance is notified of the pledge or assignment and, as a result of the notification, may not pay amounts payable under the contract without the prior consent of the lending institution;
(c)
the lending institution has the right to cancel the policy and receive the surrender value in the event of the default of the borrower;
(d)
the lending institution is informed of any non-payments under the policy by the policy-holder;
(e)
the credit protection is provided for the maturity of the loan. Where this is not possible because the insurance relationship ends before the loan relationship expires, the institution shall ensure that the amount deriving from the insurance contract serves the institution as security until the end of the duration of the credit agreement;
(f)
the pledge or assignment is legally effective and enforceable in all jurisdictions which are relevant at the time of the conclusion of the credit agreement;
(g)
the surrender value is declared by the company providing the life insurance and is non-reducible;
(h)
the surrender value is to be paid by the company providing the life insurance in a timely manner upon request;
(i)
the surrender value shall not be requested without the prior consent of the institution;
(j)
the company providing the life insurance is subject to Directive 2009/138/EC or is subject to supervision by a competent authority of a third country which applies supervisory and regulatory arrangements at least equivalent to those applied in the Union.
Sub-Section 2
Unfunded credit protection and credit linked notes
Article 213
Requirements common to guarantees and credit derivatives
1. Subject to Article 214(1), credit protection deriving from a guarantee or credit derivative shall qualify as eligible unfunded credit protection where all the following conditions are met:
(a)
the credit protection is direct;
(b)
the extent of the credit protection is clearly defined and incontrovertible;
(c)
the credit protection contract does not contain any clause, the fulfilment of which is outside the direct control of the lender, that:
(i)
would allow the protection provider to cancel the protection unilaterally;
(ii)
would increase the effective cost of protection as a result of a deterioration in the credit quality of the protected exposure;
(iii)
could prevent the protection provider from being obliged to pay out in a timely manner in the event that the original obligor fails to make any payments due, or when the leasing contract has expired for the purposes of recognising guaranteed residual value under Articles 134(7) and 166(4);
(iv)
could allow the maturity of the credit protection to be reduced by the protection provider;
(d)
the credit protection contract is legally effective and enforceable in all jurisdictions which are relevant at the time of the conclusion of the credit agreement.
2. An institution shall demonstrate to competent authorities that it has in place systems to manage potential concentration of risk arising from its use of guarantees and credit derivatives. An institution shall be able to demonstrate to the satisfaction of the competent authorities how its strategy in respect of its use of credit derivatives and guarantees interacts with its management of its overall risk profile.
3. An institution shall fulfil any contractual and statutory requirements in respect of, and take all steps necessary to ensure, the enforceability of its unfunded credit protection under the law applicable to its interest in the credit protection.
An institution shall have conducted sufficient legal review confirming the enforceability of the unfunded credit protection in all relevant jurisdictions. It shall repeat such review as necessary to ensure continuing enforceability.
Article 214
Sovereign and other public sector counter-guarantees
1. Institutions may treat the exposures referred to in paragraph 2 as protected by a guarantee provided by the entities listed in that paragraph, provided all the following conditions are satisfied:
(a)
the counter-guarantee covers all credit risk elements of the claim;
(b)
both the original guarantee and the counter-guarantee meet the requirements for guarantees set out in Articles 213 and 215(1), except that the counter-guarantee need not be direct;
(c)
the cover is robust and nothing in the historical evidence suggests that the coverage of the counter-guarantee is less than effectively equivalent to that of a direct guarantee by the entity in question.
2. The treatment set out in paragraph 1 shall apply to exposures protected by a guarantee which is counter-guaranteed by any of the following entities:
(a)
a central government or central bank;
(b)
a regional government or local authority;
(c)
a public sector entity, claims on which are treated as claims on the central government in accordance with Article 116(4);
(d)
a multilateral development bank or an international organisation, to which a 0 % risk weight is assigned under or by virtue of Articles 117(2) and 118 respectively;
(e)
a public sector entity, claims on which are treated in accordance with Article 116(1) and (2).
3. Institutions shall apply the treatment set out in paragraph 1 also to an exposure which is not counter-guaranteed by any entity listed in paragraph 2 where that exposure's counter-guarantee is in turn directly guaranteed by one of those entities and the conditions listed in paragraph 1 are satisfied.
Article 215
Additional requirements for guarantees
1. Guarantees shall qualify as eligible unfunded credit protection where all the conditions in Article 213 and all the following conditions are met:
(a)
on the qualifying default of or non-payment by the counterparty, the lending institution has the right to pursue, in a timely manner, the guarantor for any monies due under the claim in respect of which the protection is provided and the payment by the guarantor shall not be subject to the lending institution first having to pursue the obligor;
In the case of unfunded credit protection covering residential mortgage loans, the requirements in Article 213(1)(c)(iii) and in the first subparagraph of this point have only to be satisfied within 24 months;
(b)
the guarantee is an explicitly documented obligation assumed by the guarantor;
(c)
either of the following conditions is met:
(i)
the guarantee covers all types of payments the obligor is expected to make in respect of the claim;
(ii)
where certain types of payment are excluded from the guarantee, the lending institution has adjusted the value of the guarantee to reflect the limited coverage.
2. In the case of guarantees provided in the context of mutual guarantee schemes or provided by or counter-guaranteed by entities listed in Article 214(2), the requirements in point (a) of paragraph 1 of this Article shall be considered to be satisfied where either of the following conditions is met:
(a)
the lending institution has the right to obtain in a timely manner a provisional payment by the guarantor that meets both the following conditions:
(i)
it represents a robust estimate of the amount of the loss, including losses resulting from the non-payment of interest and other types of payment which the borrower is obliged to make, that the lending institution is likely to incur;
(ii)
it is proportional to the coverage of the guarantee;
(b)
the lending institution can demonstrate to the satisfaction of the competent authorities that the effects of the guarantee, which shall also cover losses resulting from the non-payment of interest and other types of payments which the borrower is obliged to make, justify such treatment.
Article 216
Additional requirements for credit derivatives
1. Credit derivative shall qualify as eligible unfunded credit protection where all the conditions in Article 213 and all the following conditions are met:
(a)
the credit events specified in the credit derivative contract include:
(i)
the failure to pay the amounts due under the terms of the underlying obligation that are in effect at the time of such failure, with a grace period that is equal to or shorter than the grace period in the underlying obligation;
(ii)
the bankruptcy, insolvency or inability of the obligor to pay its debts, or its failure or admission in writing of its inability generally to pay its debts as they become due, and analogous events;
(iii)
the restructuring of the underlying obligation involving forgiveness or postponement of principal, interest or fees that results in a credit loss event;
(b)
where credit derivatives allow for cash settlement:
(i)
institutions have in place a robust valuation process in order to estimate loss reliably;
(ii)
there is a clearly specified period for obtaining post-credit-event valuations of the underlying obligation;
(c)
where the protection purchaser's right and ability to transfer the underlying obligation to the protection provider is required for settlement, the terms of the underlying obligation provide that any required consent to such transfer shall not be unreasonably withheld;
(d)
the identity of the parties responsible for determining whether a credit event has occurred is clearly defined;
(e)
the determination of the credit event is not the sole responsibility of the protection provider;
(f)
the protection buyer has the right or ability to inform the protection provider of the occurrence of a credit event.
Where the credit events do not include restructuring of the underlying obligation as described in point (a)(iii), the credit protection may nonetheless be eligible subject to a reduction in the value as specified in Article 233(2);
2. A mismatch between the underlying obligation and the reference obligation under the credit derivative or between the underlying obligation and the obligation used for purposes of determining whether a credit event has occurred is permissible only where both the following conditions are met:
(a)
the reference obligation or the obligation used for the purpose of determining whether a credit event has occurred, as the case may be, ranks pari passu with or is junior to the underlying obligation;
(b)
the underlying obligation and the reference obligation or the obligation used for the purpose of determining whether a credit event has occurred, as the case may be, share the same obligor and legally enforceable cross-default or cross-acceleration clauses are in place.
Article 217
Requirements to qualify for the treatment set out in Article 153(3)
1. To be eligible for the treatment set out in Article 153(3), credit protection deriving from a guarantee or credit derivative shall meet the following conditions:
(a)
the underlying obligation is to one of the following exposures:
(i)
a corporate exposure as referred to in Article 147, excluding insurance and reinsurance undertakings;
(ii)
an exposure to a regional government, local authority or public sector entity which is not treated as an exposure to a central government or a central bank in accordance with Article 147;
(iii)
an exposure to an SME, classified as a retail exposure in accordance with Article 147(5);
(b)
the underlying obligors are not members of the same group as the protection provider;
(c)
the exposure is hedged by one of the following instruments:
(i)
single-name unfunded credit derivatives or single-name guarantees;
(ii)
first-to-default basket products;
(iii)
nth-to-default basket products;
(d)
the credit protection meets the requirements set out in Articles 213, 215 and 216, as applicable;
(e)
the risk weight that is associated with the exposure prior to the application of the treatment set out in Article 153(3), does not already factor in any aspect of the credit protection;
(f)
an institution has the right and expectation to receive payment from the protection provider without having to take legal action in order to pursue the counterparty for payment. To the extent possible, the institution shall take steps to satisfy itself that the protection provider is willing to pay promptly should a credit event occur;
(g)
the purchased credit protection absorbs all credit losses incurred on the hedged portion of an exposure that arise due to the occurrence of credit events outlined in the contract;
(h)
where the payout structure of the credit protection provides for physical settlement, there is legal certainty with respect to the deliverability of a loan, bond, or contingent liability;
(i)
where an institution intends to deliver an obligation other than the underlying exposure, it shall ensure that the deliverable obligation is sufficiently liquid so that the institution would have the ability to purchase it for delivery in accordance with the contract;
(j)
the terms and conditions of credit protection arrangements are legally confirmed in writing by both the protection provider and the institution;
(k)
institutions have in place a process to detect excessive correlation between the creditworthiness of a protection provider and the obligor of the underlying exposure due to their performance being dependent on common factors beyond the systematic risk factor;
(l)
in the case of protection against dilution risk, the seller of purchased receivables is not a member of the same group as the protection provider.
2. For the purpose of point (c)(ii) of paragraph 1, institutions shall apply the treatment set out in Article 153(3) to the asset within the basket with the lowest risk-weighted exposure amount.
3. For the purpose of point (c)(iii) of paragraph 1, the protection obtained is only eligible for consideration under this framework where eligible (n-1)th default protection has also been obtained or where (n-1) of the assets within the basket has or have already defaulted. Where this is the case, institutions shall apply the treatment set out in Article 153(3) to the asset within the basket with the lowest risk-weighted exposure amount.
Section 4
Calculating the effects of credit risk mitigation
Sub-Section 1
Funded credit protection
Article 218
Credit linked notes
Investments in credit linked notes issued by the lending institution may be treated as cash collateral for the purpose of calculating the effect of funded credit protection in accordance with this Sub-section, provided that the credit default swap embedded in the credit linked note qualifies as eligible unfunded credit protection. For the purpose of determining whether the credit default swap embedded in a credit linked note qualifies as eligible unfunded credit protection, the institution may consider the condition in point (c) of Article 194(6) to be met.
Article 219
On-balance sheet netting
Loans to and deposits with the lending institution subject to on-balance sheet netting are to be treated by that institution as cash collateral for the purpose of calculating the effect of funded credit protection for those loans and deposits of the lending institution subject to on-balance sheet netting which are denominated in the same currency.
Article 220
Using the Supervisory Volatility Adjustments Approach or the Own Estimates Volatility Adjustments Approach for master netting agreements
1. When institutions calculate the ‧fully adjusted exposure value‧ (E*) for the exposures subject to an eligible master netting agreement covering repurchase transactions or securities or commodities lending or borrowing transactions or other capital market-driven transactions, they shall calculate the volatility adjustments that they need to apply either by using the Supervisory Volatility Adjustments Approach or the Own Estimates Volatility Adjustments Approach (‧Own Estimates Approach‧) as set out in Articles 223 to 226 for the Financial Collateral Comprehensive Method.
The use of the Own Estimates Approach shall be subject to the same conditions and requirements as apply under the Financial Collateral Comprehensive Method.
2. For the purpose of calculating E*, institutions shall:
(a)
calculate the net position in each group of securities or in each type of commodity by subtracting the amount in point (ii) from the amount in point (i):
(i)
the total value of a group of securities or of commodities of the same type lent, sold or provided under the master netting agreement;
(ii)
the total value of a group of securities or of commodities of the same type borrowed, purchased or received under the master netting agreement;
(b)
calculate the net position in each currency, other than the settlement currency of the master netting agreement, by subtracting the amount in point (ii) from the amount in point (i):
(i)
the sum of the total value of securities denominated in that currency lent, sold or provided under the master netting agreement and the amount of cash in that currency lent or transferred under that agreement;
(ii)
the sum of the total value of securities denominated in that currency borrowed, purchased or received under the master netting agreement and the amount of cash in that currency borrowed or received under that agreement;
(c)
apply the volatility adjustment appropriate to a given group of securities or to a cash position to the absolute value of the positive or negative net position in the securities in that group;
(d)
apply the foreign exchange risk (fx) volatility adjustment to the net positive or negative position in each currency other than the settlement currency of the master netting agreement.
3. Institutions shall calculate E* according to the following formula:
where:
Ei
=
the exposure value for each separate exposure i under the agreement that would apply in the absence of the credit protection, where institutions calculate risk-weighted exposure amounts under the Standardised Approach or where they calculate the risk-weighted exposure amounts and expected loss amounts under the IRB Approach;
Ci
=
the value of securities in each group or commodities of the same type borrowed, purchased or received or the cash borrowed or received in respect of each exposure i;
=
the net position (positive or negative) in a given group of securities j;
=
the net position (positive or negative) in a given currency k other than the settlement currency of the agreement as calculated under point (b) of paragraph 2;
=
the volatility adjustment appropriate to a particular group of securities j;
=
the foreign exchange volatility adjustment for currency k.
4. For the purpose of calculating risk-weighted exposure amounts and expected loss amounts for repurchase transactions or securities or commodities lending or borrowing transactions or other capital market-driven transactions covered by master netting agreements, institutions shall use E* as calculated under paragraph 3 as the exposure value of the exposure to the counterparty arising from the transactions subject to the master netting agreement for the purposes of Article 113 under the Standardised Approach or Chapter 3 under the IRB Approach.
5. For the purposes of paragraphs 2 and 3, ‧group of securities‧ means securities which are issued by the same entity, have the same issue date, the same maturity, are subject to the same terms and conditions, and are subject to the same liquidation periods as indicated in Articles 224 and 225, as applicable.
Article 221
Using the Internal Models Approach for Master netting agreements
1. Subject to permission of competent authorities, institutions may, as an alternative to using the Supervisory Volatility Adjustments Approach or the Own Estimates Approach in calculating the fully adjusted exposure value (E*) resulting from the application of an eligible master netting agreement covering repurchase transactions, securities or commodities lending or borrowing transactions, or other capital market driven transactions other than derivative transactions, use an internal models approach which takes into account correlation effects between security positions subject to the master netting agreement as well as the liquidity of the instruments concerned.
2. Subject to the permission of the competent authorities, institutions may also use their internal models for margin lending transactions, where the transactions are covered under a bilateral master netting agreement that meets the requirements set out in Chapter 6, Section 7.
3. An institution may choose to use an internal models approach independently of the choice it has made between the Standardised Approach and the IRB Approach for the calculation of risk-weighted exposure amounts. However, where an institution seeks to use an internal models approach, it shall do so for all counterparties and securities, excluding immaterial portfolios where it may use the Supervisory Volatility Adjustments Approach or the Own Estimates Approach as laid down in Article 220.
Institutions that have received permission for an internal risk-management model under Title IV, Chapter 5 may use the internal models approach. Where an institution has not received such permission, it may still apply for permission to the competent authorities to use an internal models approach for the purposes of this Article.
4. Competent authorities shall permit an institution to use an internal models approach only where they are satisfied that the institution's system for managing the risks arising from the transactions covered by the master netting agreement is conceptually sound and implemented with integrity and where the following qualitative standards are met:
(a)
the internal risk-measurement model used for calculating the potential price volatility for the transactions is closely integrated into the daily risk-management process of the institution and serves as the basis for reporting risk exposures to the senior management of the institution;
(b)
the institution has a risk control unit that meets all the following requirements:
(i)
it is independent from business trading units and reports directly to senior management;
(ii)
it is responsible for designing and implementing the institution's risk-management system;
(iii)
it produces and analyses daily reports on the output of the risk-measurement model and on the appropriate measures to be taken in terms of position limits;
(c)
the daily reports produced by the risk-control unit are reviewed by a level of management with sufficient authority to enforce reductions of positions taken and of overall risk exposure;
(d)
the institution has sufficient staff skilled in the use of sophisticated models in the risk control unit;
(e)
the institution has established procedures for monitoring and ensuring compliance with a documented set of internal policies and controls concerning the overall operation of the risk-measurement system;
(f)
the institution's models have a proven track record of reasonable accuracy in measuring risks demonstrated through the back-testing of its output using at least one year of data;
(g)
the institution frequently conducts a rigorous programme of stress testing and the results of these tests are reviewed by senior management and reflected in the policies and limits it sets;
(h)
the institution conducts, as part of its regular internal auditing process, an independent review of its risk-measurement system. This review shall include both the activities of the business trading units and of the independent risk-control unit;
(i)
at least once a year, the institution conducts a review of its risk-management system;
(j)
the internal model meets the requirements set out in Article 292(8) and (9) and in Article 294.
5. An institution's internal risk-measurement model shall capture a sufficient number of risk factors in order to capture all material price risks.
An institution may use empirical correlations within risk categories and across risk categories where its system for measuring correlations is sound and implemented with integrity.
6. Institutions using the internal models approach shall calculate E* according to the following formula:
where:
Ei
=
the exposure value for each separate exposure i under the agreement that would apply in the absence of the credit protection, where institutions calculate the risk-weighted exposure amounts under the Standardised Approach or where they calculate risk-weighted exposure amounts and expected loss amounts under the IRB Approach;
Ci
=
the value of the securities borrowed, purchased or received or the cash borrowed or received in respect of each such exposure i.
When calculating risk-weighted exposure amounts using internal models, institutions shall use the previous business day's model output.
7. The calculation of the potential change in value referred to in paragraph 6 shall be subject to all the following standards:
(a)
it shall be carried out at least daily;
(b)
it shall be based on a 99th percentile, one-tailed confidence interval;
(c)
it shall be based on a 5-day equivalent liquidation period, except in the case of transactions other than securities repurchase transactions or securities lending or borrowing transactions where a 10-day equivalent liquidation period shall be used;
(d)
it shall be based on an effective historical observation period of at least one year except where a shorter observation period is justified by a significant upsurge in price volatility;
(e)
the data set used in the calculation shall be updated every three months.
Where an institution has a repurchase transaction, a securities or commodities lending or borrowing transaction and margin lending or similar transaction or netting set which meets the criteria set out in Article 285(2), (3) and (4), the minimum holding period shall be brought in line with the margin period of risk that would apply under those paragraphs, in combination with Article 285(5).
8. For the purpose of calculating risk-weighted exposure amounts and expected loss amounts for repurchase transactions or securities or commodities lending or borrowing transactions or other capital market-driven transactions covered by master netting agreements, institutions shall use E* as calculated under paragraph 6 as the exposure value of the exposure to the counterparty arising from the transactions subject to the master netting agreement for the purposes of Article 113 under the Standardised Approach or Chapter 3 under the IRB Approach.
9. EBA shall develop draft regulatory technical standards to specify the following:
(a)
what constitutes an immaterial portfolio for the purpose of paragraph 3;
(b)
the criteria for determining whether an internal model is sound and implemented with integrity for the purpose of paragraphs 4 and 5 and master netting agreements.
EBA shall submit those draft regulatory technical standards to the Commission by 31 December 2015.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1093/2010.
Article 222
Financial Collateral Simple Method
1. Institutions may use the Financial Collateral Simple Method only where they calculate risk-weighted exposure amounts under the Standardised Approach. Institution shall not use both the Financial Collateral Simple Method and the Financial Collateral Comprehensive Method, except for the purposes of Articles 148(1) and 150(1). Institutions shall not use this exception selectively with the purpose of achieving reduced own funds requirements or with the purpose of conducting regulatory arbitrage.
2. Under the Financial Collateral Simple Method institutions shall assign to eligible financial collateral a value equal to its market value as determined in accordance with point (d) of Article 207(4).
3. Institutions shall assign to those portions of exposure values that are collateralised by the market value of eligible collateral the risk weight that they would assign under Chapter 2 where the lending institution had a direct exposure to the collateral instrument. For this purpose, the exposure value of an off-balance sheet item listed in Annex I shall be equal to 100 % of the item's value rather than the exposure value indicated in Article 111(1).
The risk weight of the collateralised portion shall be at least 20 % except as specified in paragraphs 4 to 6. Institutions shall apply to the remainder of the exposure value the risk weight that they would assign to an unsecured exposure to the counterparty under Chapter 2.
4. Institutions shall assign a risk weight of 0 % to the collateralised portion of the exposure arising from repurchase transaction and securities lending or borrowing transactions which fulfil the criteria in Article 227. Where the counterparty to the transaction is not a core market participant, institutions shall assign a risk weight of 10 %.
5. Institutions shall assign a risk weight of 0 %, to the extent of the collateralisation, to the exposure values determined under Chapter 6 for the derivative instruments listed in Annex II and subject to daily marking-to-market, collateralised by cash or cash-assimilated instruments where there is no currency mismatch.
Institutions shall assign a risk weight of 10 %, to the extent of the collateralisation, to the exposure values of such transactions collateralised by debt securities issued by central governments or central banks which are assigned a 0 % risk weight under Chapter 2.
6. For transactions other than those referred to in paragraphs 4 and 5, institutions may assign a 0 % risk weight where the exposure and the collateral are denominated in the same currency, and either of the following conditions is met:
(a)
the collateral is cash on deposit or a cash assimilated instrument;
(b)
the collateral is in the form of debt securities issued by central governments or central banks eligible for a 0 % risk weight under Article 114, and its market value has been discounted by 20 %.
7. For the purpose of paragraphs 5 and 6 debt securities issued by central governments or central banks shall include:
(a)
debt securities issued by regional governments or local authorities exposures to which are treated as exposures to the central government in whose jurisdiction they are established under Article 115;
(b)
debt securities issued by multilateral development banks to which a 0 % risk weight is assigned under or by virtue of Article 117(2);
(c)
debt securities issued by international organisations which are assigned a 0 % risk weight under Article 118;
(d)
debt securities issued by public sector entities which are treated as exposures to central governments in accordance with Article 116(4).
Article 223
Financial Collateral Comprehensive Method
1. In order to take account of price volatility, institutions shall apply volatility adjustments to the market value of collateral, as set out in Articles 224 to 227, when valuing financial collateral for the purposes of the Financial Collateral Comprehensive Method.
Where collateral is denominated in a currency that differs from the currency in which the underlying exposure is denominated, institutions shall add an adjustment reflecting currency volatility to the volatility adjustment appropriate to the collateral as set out in Articles 224 to 227.
In the case of OTC derivatives transactions covered by netting agreements recognised by the competent authorities under Chapter 6, institutions shall apply a volatility adjustment reflecting currency volatility when there is a mismatch between the collateral currency and the settlement currency. Even where multiple currencies are involved in the transactions covered by the netting agreement, institutions shall apply a single volatility adjustment.
2. Institutions shall calculate the volatility-adjusted value of the collateral (CVA) they need to take into account as follows:
where:
C
=
the value of the collateral;
HC
=
the volatility adjustment appropriate to the collateral, as calculated under Articles 224 and 227;
Hfx
=
the volatility adjustment appropriate to currency mismatch, as calculated under Articles 224 and 227.
Institutions shall use the formula in this paragraph when calculating the volatility-adjusted value of the collateral for all transactions except for those transactions subject to recognised master netting agreements to which the provisions set out in Articles 220 and 221 apply.
3. Institutions shall calculate the volatility-adjusted value of the exposure (EVA) they need to take into account as follows:
where:
E
=
the exposure value as would be determined under Chapter 2 or Chapter 3, as applicable, where the exposure was not collateralised;
HE
=
the volatility adjustment appropriate to the exposure, as calculated under Articles 224 and 227.
In the case of OTC derivative transactions institutions shall calculate EVA as follows:
.
4. For the purpose of calculating E in paragraph 3, the following shall apply:
(a)
for institutions calculating risk-weighted exposure amounts under the Standardised Approach, the exposure value of an off-balance sheet item listed in Annex I shall be 100 % of that item's value rather than the exposure value indicated in Article 111(1);
(b)
for institutions calculating risk-weighted exposure amounts under the IRB Approach, they shall calculate the exposure value of the items listed in Article 166(8) to (10) by using a conversion factor of 100 % rather than the conversion factors or percentages indicated in those paragraphs.
5. Institutions shall calculate the fully adjusted value of the exposure (E*), taking into account both volatility and the risk-mitigating effects of collateral as follows:
where:
EVA
=
the volatility adjusted value of the exposure as calculated in paragraph 3;
CVAM
=
CVA further adjusted for any maturity mismatch in accordance with the provisions of Section 5;
6. Institutions may calculate volatility adjustments either by using the Supervisory Volatility Adjustments Approach referred to in Article 224 or the Own Estimates Approach referred to in Article 225.
An institution may choose to use the Supervisory Volatility Adjustments Approach or the Own Estimates Approach independently of the choice it has made between the Standardised Approach and the IRB Approach for the calculation of risk-weighted exposure amounts.
However, where an institution uses the Own Estimates Approach, it shall do so for the full range of instrument types, excluding immaterial portfolios where it may use the Supervisory Volatility Adjustments Approach.
7. Where the collateral consists of a number of eligible items, institutions shall calculate the volatility adjustment (H) as follows:
where:
ai
=
the proportion of the value of an eligible item i in the total value of collateral;
Hi
=
the volatility adjustment applicable to eligible item i.
Article 224
Supervisory volatility adjustment under the Financial Collateral Comprehensive Method
1. The volatility adjustments to be applied by institutions under the Supervisory Volatility Adjustments Approach, assuming daily revaluation, shall be those set out in Tables 1 to 4 of this paragraph.
VOLATILITY ADJUSTMENTS
Table 1
Credit quality step with which the credit assessment of the debt security is associated
Residual Maturity
Volatility adjustments for debt securities issued by entities described in Article 197(1)(b)
Volatility adjustments for debt securities issued by entities described in Article 197(1) (c) and (d)
Volatility adjustments for securitisation positions and meeting the criteria in Article 197(1) (h)
20-day liquidation period (%)
10-day liquidation period (%)
5-day liquidation period (%)
20-day liquidation period (%)
10-day liquidation period (%)
5-day liquidation period (%)
20-day liquidation period (%)
10-day liquidation period (%)
5-day liquidation period (%)
1
≤ 1 year
0,707
0,5
0,354
1,414
1
0,707
2,829
2
1,414
1 ≤ 5 years
2,828
2
1,414
5,657
4
2,828
11,314
8
5,657
5 years
5,657
4
2,828
11,314
8
5,657
22,628
16
11,313
2-3
≤ 1 year
1,414
1
0,707
2,828
2
1,414
5,657
4
2,828
1 ≤ 5 years
4,243
3
2,121
8,485
6
4,243
16,971
12
8,485
5 years
8,485
6
4,243
16,971
12
8,485
33,942
24
16,970
4
≤ 1 year
21,213
15
10,607
N/A
N/A
N/A
N/A
N/A
N/A
1 ≤ 5 years
21,213
15
10,607
N/A
N/A
N/A
N/A
N/A
N/A
5 years
21,213
15
10,607
N/A
N/A
N/A
N/A
N/A
N/A
Table 2
Credit quality step with which the credit assessment of a short term debt security is associated
Volatility adjustments for debt securities issued by entities described in Article 197(1)(b) with short-term credit assessments
Volatility adjustments for debt securities issued by entities described in Article 197(1) (c) and (d) with short-term credit assessments
Volatility adjustments for securitisation positions and meeting the criteria in Article 197(1)(h)
20-day liquidation period (%)
10-day liquidation period (%)
5-day liquidation period (%)
20-day liquidation period (%)
10-day liquidation period (%)
5-day liquidation period (%)
20-day liquidation period (%)
10-day liquidation period (%)
5-day liquidation period (%)
1
0,707
0,5
0,354
1,414
1
0,707
2,829
2
1,414
2-3
1,414
1
0,707
2,828
2
1,414
5,657
4
2,828
Table 3
Other collateral or exposure types
20-day liquidation period (%)
10-day liquidation period (%)
5-day liquidation period (%)
Main Index Equities, Main Index Convertible Bonds
21,213
15
10,607
Other Equities or Convertible Bonds listed on a recognised exchange
35,355
25
17,678
Cash
0
0
0
Gold
21,213
15
10,607
Table 4
Volatility adjustment for currency mismatch
20-day liquidation period (%)
10-day liquidation period (%)
5-day liquidation period %)
11,314
8
5,657
2. The calculation of volatility adjustments in accordance with paragraph 1 shall be subject to the following conditions:
(a)
for secured lending transactions the liquidation period shall be 20 business days;
(b)
for repurchase transactions, except insofar as such transactions involve the transfer of commodities or guaranteed rights relating to title to commodities, and securities lending or borrowing transactions the liquidation period shall be 5 business days;
(c)
for other capital market driven transactions, the liquidation period shall be 10 business days.
Where an institution has a transaction or netting set which meets the criteria set out in Article 285(2), (3) and (4), the minimum holding period shall be brought in line with the margin period of risk that would apply under those paragraphs.
3. In Tables 1 to 4 of paragraph 1 and in paragraphs 4 to 6, the credit quality step with which a credit assessment of the debt security is associated is the credit quality step with which the credit assessment is determined by EBA to be associated under Chapter 2.
For the purpose of determining the credit quality step with which a credit assessment of the debt security is associated referred to in the first subparagraph, Article 197(7) also applies.
4. For non-eligible securities or for commodities lent or sold under repurchase transactions or securities or commodities lending or borrowing transactions, the volatility adjustment is the same as for non-main index equities listed on a recognised exchange.
5. For eligible units in CIUs the volatility adjustment is the weighted average volatility adjustments that would apply, having regard to the liquidation period of the transaction as specified in paragraph 2, to the assets in which the fund has invested.
Where the assets in which the fund has invested are not known to the institution, the volatility adjustment is the highest volatility adjustment that would apply to any of the assets in which the fund has the right to invest.
6. For unrated debt securities issued by institutions and satisfying the eligibility criteria in Article 197(4) the volatility adjustments is the same as for securities issued by institutions or corporates with an external credit assessment associated with credit quality steps 2 or 3.
Article 225
Own estimates of volatility adjustments under the Financial Collateral Comprehensive Method
1. The competent authorities shall permit institutions to use their own volatility estimates for calculating the volatility adjustments to be applied to collateral and exposures where those institutions comply with the requirements set out in paragraphs 2 and 3. Institutions which have obtained permission to use their own volatility estimates shall not revert to the use of other methods except for demonstrated good cause and subject to the permission of the competent authorities.
For debt securities that have a credit assessment from an ECAI equivalent to investment grade or better, institutions may calculate a volatility estimate for each category of security.
For debt securities that have a credit assessment from an ECAI equivalent to below investment grade, and for other eligible collateral, institutions shall calculate the volatility adjustments for each individual item.
Institutions using the Own Estimates Approach shall estimate volatility of the collateral or foreign exchange mismatch without taking into account any correlations between the unsecured exposure, collateral or exchange rates.
In determining relevant categories, institutions shall take into account the type of issuer of the security, the external credit assessment of the securities, their residual maturity, and their modified duration. Volatility estimates shall be representative of the securities included in the category by the institution.
2. The calculation of the volatility adjustments shall be subject to all the following criteria:
(a)
institutions shall base the calculation on a 99th percentile, one-tailed confidence interval;
(b)
institutions shall base the calculation on the following liquidation periods:
(i)
20 business days for secured lending transactions;
(ii)
5 business days for repurchase transaction, except insofar as such transactions involve the transfer of commodities or guaranteed rights relating to title to commodities and securities lending or borrowing transactions;
(iii)
10 business days for other capital market driven transactions;
(c)
institutions may use volatility adjustment numbers calculated according to shorter or longer liquidation periods, scaled up or down to the liquidation period set out in point (b) for the type of transaction in question, using the square root of time formula:
where:
TM
=
the relevant liquidation period;
HM
=
the volatility adjustment based on the liquidation period TM;
HN
=
the volatility adjustment based on the liquidation period TN.
(d)
institutions shall take into account the illiquidity of lower-quality assets. They shall adjust the liquidation period upwards in cases where there is doubt concerning the liquidity of the collateral. They shall also identify where historical data may understate potential volatility. Such cases shall be dealt with by means of a stress scenario;
(e)
the length of the historical observation period institutions use for calculating volatility adjustments shall be at least one year. For institutions that use a weighting scheme or other methods for the historical observation period, the length of the effective observation period shall be at least one year. The competent authorities may also require an institution to calculate its volatility adjustments using a shorter observation period where, in the competent authorities' judgement, this is justified by a significant upsurge in price volatility;
(f)
institutions shall update their data sets and calculate volatility adjustments at least once every three months. They shall also reassess their data sets whenever market prices are subject to material changes.
3. The estimation of volatility adjustments shall meet all the following qualitative criteria:
(a)
an institutions shall use the volatility estimates in the day-to-day risk management process including in relation to its internal exposure limits;
(b)
where the liquidation period used by an institution in its day-to-day risk management process is longer than that set out in this Section for the type of transaction in question, that institution shall scale up its volatility adjustments in accordance with the square root of time formula set out in point (c) of paragraph 2;
(c)
an institution shall have in place established procedures for monitoring and ensuring compliance with a documented set of policies and controls for the operation of its system for the estimation of volatility adjustments and for the integration of such estimations into its risk management process;
(d)
an independent review of the institution's system for the estimation of volatility adjustments shall be carried out regularly within the institution's own internal auditing process. A review of the overall system for the estimation of volatility adjustments and for the integration of those adjustments into the institution's risk management process shall take place at least once a year. The subject of that review shall include at least the following:
(i)
the integration of estimated volatility adjustments into daily risk management;
(ii)
the validation of any significant change in the process for the estimation of volatility adjustments;
(iii)
the verification of the consistency, timeliness and reliability of data sources used to run the system for the estimation of volatility adjustments, including the independence of such data sources;
(iv)
the accuracy and appropriateness of the volatility assumptions.
Article 226
Scaling up of volatility adjustment under the Financial Collateral Comprehensive method
The volatility adjustments set out in Article 224 are the volatility adjustments an institution shall apply where there is daily revaluation. Similarly, where an institution uses its own estimates of the volatility adjustments in accordance with Article 225, it shall calculate them in the first instance on the basis of daily revaluation. Where the frequency of revaluation is less than daily, institutions shall apply larger volatility adjustments. Institutions shall calculate them by scaling up the daily revaluation volatility adjustments, using the following square-root-of-time formula:
where:
H
=
the volatility adjustment to be applied;
HM
=
the volatility adjustment where there is daily revaluation;
NR
=
the actual number of business days between revaluations;
TM
=
the liquidation period for the type of transaction in question.
Article 227
Conditions for applying a 0 % volatility adjustment under the Financial Collateral Comprehensive method
1. In relation to repurchase transactions and securities lending or borrowing transactions, where an institution uses the Supervisory Volatility Adjustments Approach under Article 224 or the Own Estimates Approach under Article 225 and where the conditions set out in points (a) to (h) of paragraph 2 are satisfied, institutions may, instead of applying the volatility adjustments calculated under Articles 224 to 226, apply a 0 % volatility adjustment. Institutions using the internal models approach set out in Article 221 shall not use the treatment set out in this Article.
2. Institutions may apply a 0 % volatility adjustment where all the following conditions are met:
(a)
both the exposure and the collateral are cash or debt securities issued by central governments or central banks within the meaning of Article 197(1)(b) and eligible for a 0 % risk weight under Chapter 2;
(b)
both the exposure and the collateral are denominated in the same currency;
(c)
either the maturity of the transaction is no more than one day or both the exposure and the collateral are subject to daily marking-to-market or daily re-margining;
(d)
the time between the last marking-to-market before a failure to re-margin by the counterparty and the liquidation of the collateral is no more than four business days;
(e)
the transaction is settled in a settlement system proven for that type of transaction;
(f)
the documentation covering the agreement or transaction is standard market documentation for repurchase transactions or securities lending or borrowing transactions in the securities concerned;
(g)
the transaction is governed by documentation specifying that where the counterparty fails to satisfy an obligation to deliver cash or securities or to deliver margin or otherwise defaults, then the transaction is immediately terminable;
(h)
the counterparty is considered a core market participant by the competent authorities.
3. The core market participants referred to in point (h) of paragraph 2 shall include the following entities:
(a)
the entities mentioned in Article 197(1)(b) exposures to which are assigned a 0 % risk weight under Chapter 2;
(b)
institutions;
(c)
other financial undertakings within the meaning of points (25)(b) and (d) of Article 13 of Directive 2009/138/EC exposures to which are assigned a 20 % risk weight under the Standardised Approach or which, in the case of institutions calculating risk-weighted exposure amounts and expected loss amounts under the IRB Approach, do not have a credit assessment by a recognised ECAI and are internally rated by the institution;
(d)
regulated CIUs that are subject to capital or leverage requirements;
(e)
regulated pension funds;
(f)
recognised clearing organisations.
Article 228
Calculating risk-weighted exposure amounts and expected loss amounts under the Financial Collateral Comprehensive method
1. Under the Standardised Approach, institutions shall use E* as calculated under Article 223(5) as the exposure value for the purposes of Article 113. In the case of off-balance sheet items listed in Annex I, institutions shall use E* as the value to which the percentages indicated in Article 111(1) shall be applied to arrive at the exposure value.
2. Under the IRB Approach, institutions shall use the effective LGD (LGD*) as the LGD for the purposes of Chapter 3. Institutions shall calculate LGD* as follows:
where:
LGD
=
the LGD that would apply to the exposure under Chapter 3 where the exposure was not collateralised;
E
=
the exposure value in accordance with Article 223(3);
E*
=
the fully adjusted exposure value in accordance with Article 223(5).
Article 229
Valuation principles for other eligible collateral under the IRB Approach
1. For immovable property collateral, the collateral shall be valued by an independent valuer at or at less than the market value. An institution shall require the independent valuer to document the market value in a transparent and clear manner.
In those Member States that have laid down rigorous criteria for the assessment of the mortgage lending value in statutory or regulatory provisions the property may instead be valued by an independent valuer at or at less than the mortgage lending value. Institutions shall require the independent valuer not to take into account speculative elements in the assessment of the mortgage lending value and to document that value in a transparent and clear manner.
The value of the collateral shall be the market value or mortgage lending value reduced as appropriate to reflect the results of the monitoring required under Article 208(3) and to take account of any prior claims on the property.
2. For receivables, the value of receivables shall be the amount receivable.
3. Institutions shall value physical collateral other than immovable property at its market value. For the purposes of this Article, the market value is the estimated amount for which the property would exchange on the date of valuation between a willing buyer and a willing seller in an arm's-length transaction.
Article 230
Calculating risk-weighted exposure amounts and expected loss amounts for other eligible collateral under the IRB Approach
1. Institutions shall use LGD* calculated in accordance with this paragraph and paragraph 2 as the LGD for the purposes of Chapter 3.
Where the ratio of the value of the collateral (C) to the exposure value (E) is below the required minimum collateralisation level of the exposure (C*) as laid down in Table 5, LGD* shall be the LGD laid down in Chapter 3 for uncollateralised exposures to the counterparty. For this purpose, institutions shall calculate the exposure value of the items listed in Article 166(8) to (10) by using a conversion factor or percentage of 100 % rather than the conversion factors or percentages indicated in those paragraphs.
Where the ratio of the value of the collateral to the exposure value exceeds a second, higher threshold level of C** as laid down in Table 5, LGD* shall be that prescribed in Table 5.
Where the required level of collateralisation C** is not achieved in respect of the exposure as a whole, institutions shall consider the exposure to be two exposures - one corresponding to the part in respect of which the required level of collateralisation C** is achieved and one corresponding to the remainder.
2. The applicable LGD* and required collateralisation levels for the secured parts of exposures are set out in Table 5 of this paragraph.
Table 5
Minimum LGD for secured parts of exposures
LGD* for senior exposure
LGD* for subordinated exposures
Required minimum collateralisation level of the exposure (C*)
Required minimum collateralisation level of the exposure (C**)
Receivables
35 %
65 %
0 %
125 %
Residential real estate/commercial real estate
35 %
65 %
30 %
140 %
Other collateral
40 %
70 %
30 %
140 %
3. As an alternative to the treatment set out in paragraphs 1 and 2, and subject to Article 124(2), institutions may assign a 50 % risk weight to the part of the exposure that is, within the limits set out in Article 125(2)(d) and Article 126(2)(d) respectively, fully collateralised by residential property or commercial immovable property situated within the territory of a Member State where all the conditions in Article 199(4) are met.
Article 231
Calculating risk-weighted exposure amounts and expected loss amounts in the case of mixed pools of collateral
1. An institution shall calculate the value of LGD* that it shall use as the LGD for the purposes of Chapter 3 in accordance with paragraphs 2 and 3 where both the following conditions are met:
(a)
the institution uses the IRB Approach to calculate risk-weighted exposure amounts and expected loss amounts;
(b)
an exposure is collateralised by both financial collateral and other eligible collateral.
2. Institutions shall be required to subdivide the volatility-adjusted value of the exposure, obtained by applying the volatility adjustment as set out in Article 223(5) to the value of the exposure, into parts so as to obtain a part covered by eligible financial collateral, a part covered by receivables, a part covered by commercial immovable property collateral or residential property collateral, a part covered by other eligible collateral, and the unsecured part, as applicable.
3. Institutions shall calculate LGD* for each part of the exposure obtained in paragraph 2 separately in accordance with the relevant provisions of this Chapter.
Article 232
Other funded credit protection
1. Where the conditions set out in Article 212(1) are met, deposits with third party institutions may be treated as a guarantee by the third party institution.
2. Where the conditions set out in Article 212(2) are met, institutions shall subject the portion of the exposure collateralised by the current surrender value of life insurance policies pledged to the lending institution to the following treatment:
(a)
where the exposure is subject to the Standardised Approach, it shall be risk-weighted by using the risk weights specified in paragraph 3;
(b)
where the exposure is subject to the IRB Approach but not subject to the institution's own estimates of LGD, it shall be assigned an LGD of 40 %.
In the event of a currency mismatch, institutions shall reduce the current surrender value in accordance with Article 233(3), the value of the credit protection being the current surrender value of the life insurance policy.
3. For the purposes of point (a) of paragraph 2, institutions shall assign the following risk weights on the basis of the risk weight assigned to a senior unsecured exposure to the undertaking providing the life insurance:
(a)
a risk weight of 20 %, where the senior unsecured exposure to the undertaking providing the life insurance is assigned a risk weight of 20 %;
(b)
a risk weight of 35 %, where the senior unsecured exposure to the undertaking providing the life insurance is assigned a risk weight of 50 %;
(c)
a risk weight of 70 %, where the senior unsecured exposure to the undertaking providing the life insurance is assigned a risk weight of 100 %;
(d)
a risk weight of 150 %, where the senior unsecured exposure to the undertaking providing the life insurance is assigned a risk weight of 150 %.
4. Institutions may treat instruments repurchased on request that are eligible under Article 200(c) as a guarantee by the issuing institution. The value of the eligible credit protection shall be the following:
(a)
where the instrument will be repurchased at its face value, the value of the protection shall be that amount;
(b)
where the instrument will be repurchased at market price, the value of the protection shall be the value of the instrument valued in the same way as the debt securities that meet the conditions in Article 197(4).
Sub-Section 2
Unfunded credit protection
Article 233
Valuation
1. For the purpose of calculating the effects of unfunded credit protection in accordance with this Sub-section, the value of unfunded credit protection (G) shall be the amount that the protection provider has undertaken to pay in the event of the default or non-payment of the borrower or on the occurrence of other specified credit events.
2. In the case of credit derivatives which do not include as a credit event restructuring of the underlying obligation involving forgiveness or postponement of principal, interest or fees that result in a credit loss event the following shall apply:
(a)
where the amount that the protection provider has undertaken to pay is not higher than the exposure value, institutions shall reduce the value of the credit protection calculated under paragraph 1 by 40 %;
(b)
where the amount that the protection provider has undertaken to pay is higher than the exposure value, the value of the credit protection shall be no higher than 60 % of the exposure value.
3. Where unfunded credit protection is denominated in a currency different from that in which the exposure is denominated, institutions shall reduce the value of the credit protection by the application of a volatility adjustment as follows:
where:
G*
=
the amount of credit protection adjusted for foreign exchange risk,
G
=
the nominal amount of the credit protection;
Hfx
=
the volatility adjustment for any currency mismatch between the credit protection and the underlying obligation determined in accordance with paragraph 4.
Where there is no currency mismatch Hfx is equal to zero.
4. Institutions shall base the volatility adjustments for any currency mismatch on a 10 business day liquidation period, assuming daily revaluation, and may calculate them based on the Supervisory Volatility Adjustments approach or the Own Estimates Approach as set out in Articles 224 and 225 respectively. Institutions shall scale up the volatility adjustments in accordance with Article 226.
Article 234
Calculating risk-weighted exposure amounts and expected loss amounts in the event of partial protection and tranching
Where an institution transfers a part of the risk of a loan in one or more tranches, the rules set out in Chapter 5 shall apply. Institutions may consider materiality thresholds on payments below which no payment shall be made in the event of loss to be equivalent to retained first loss positions and to give rise to a tranched transfer of risk.
Article 235
Calculating risk-weighted exposure amounts under the Standardised Approach
1. For the purposes of Article 113(3) institutions shall calculate the risk-weighted exposure amounts in accordance with the following formula:
where:
E
=
the exposure value in accordance with Article 111; for this purpose, the exposure value of an off-balance sheet item listed in Annex I shall be 100 % of its value rather than the exposure value indicated in Article 111(1);
GA
=
the amount of credit risk protection as calculated under Article 233(3) (G*) further adjusted for any maturity mismatch as laid down in Section 5;
r
=
the risk weight of exposures to the obligor as specified under Chapter 2;
g
=
the risk weight of exposures to the protection provider as specified under Chapter 2.
2. Where the protected amount (GA) is less than the exposure (E), institutions may apply the formula specified in paragraph 1 only where the protected and unprotected parts of the exposure are of equal seniority.
3. Institutions may extend the treatment set out in Article 114(4) and (7) to exposures or parts of exposures guaranteed by the central government or central bank, where the guarantee is denominated in the domestic currency of the borrower and the exposure is funded in that currency.
Article 236
Calculating risk-weighted exposure amounts and expected loss amounts under the IRB Approach
1. For the covered portion of the exposure value (E), based on the adjusted value of the credit protection GA, the PD for the purposes of Section 4 of Chapter 3 may be the PD of the protection provider, or a PD between that of the borrower and that of the guarantor where a full substitution is deemed not to be warranted. In the case of subordinated exposures and non-subordinated unfunded protection, the LGD to be applied by institutions for the purposes of Section 4 of Chapter 3 may be that associated with senior claims.
2. For any uncovered portion of the exposure value (E) the PD shall be that of the borrower and the LGD shall be that of the underlying exposure.
3. For the purposes of this Article, GA is the value of G* as calculated under Article 233(3) further adjusted for any maturity mismatch as laid down in Section 5. E is the exposure value determined in accordance with Section 5 of Chapter 3. For this purpose, institutions shall calculate the exposure value of the items listed in Article 166(8) to (10) by using a conversion factor or percentage of 100 % rather than the conversion factors or percentages indicated in those paragraphs.
Section 5
Maturity mismatches
Article 237
Maturity mismatch
1. For the purpose of calculating risk-weighted exposure amounts, a maturity mismatch occurs when the residual maturity of the credit protection is less than that of the protected exposure. Where protection has a residual maturity of less than three months and the maturity of the protection is less than the maturity of the underlying exposure that protection does not qualify as eligible credit protection.
2. Where there is a maturity mismatch the credit protection shall not qualify as eligible where either of the following conditions is met:
(a)
the original maturity of the protection is less than 1 year;
(b)
the exposure is a short term exposure specified by the competent authorities as being subject to a one-day floor rather than a one-year floor in respect of the maturity value (M) under Article 162(3).
Article 238
Maturity of credit protection
1. Subject to a maximum of five years, the effective maturity of the underlying shall be the longest possible remaining time before the obligor is scheduled to fulfil its obligations. Subject to paragraph 2, the maturity of the credit protection shall be the time to the earliest date at which the protection may terminate or be terminated.
2. Where there is an option to terminate the protection which is at the discretion of the protection seller, institutions shall take the maturity of the protection to be the time to the earliest date at which that option may be exercised. Where there is an option to terminate the protection which is at the discretion of the protection buyer and the terms of the arrangement at origination of the protection contain a positive incentive for the institution to call the transaction before contractual maturity, an institution shall take the maturity of the protection to be the time to the earliest date at which that option may be exercised; otherwise the institution may consider that such an option does not affect the maturity of the protection.
3. Where a credit derivative is not prevented from terminating prior to expiration of any grace period required for a default on the underlying obligation to occur as a result of a failure to pay institutions shall reduce the maturity of the protection by the length of the grace period.
Article 239
Valuation of protection
1. For transactions subject to funded credit protection under the Financial Collateral Simple Method, where there is a mismatch between the maturity of the exposure and the maturity of the protection, the collateral does not qualify as eligible funded credit protection.
2. For transactions subject to funded credit protection under the Financial Collateral Comprehensive Method, institutions shall reflect the maturity of the credit protection and of the exposure in the adjusted value of the collateral according to the following formula:
where:
CVA
=
the volatility adjusted value of the collateral as specified in Article 223(2) or the amount of the exposure, whichever is lower;
t
=
the number of years remaining to the maturity date of the credit protection calculated in accordance with Article 238, or the value of T, whichever is lower;
T
=
the number of years remaining to the maturity date of the exposure calculated in accordance with Article 238, or five years, whichever is lower;
t*
=
0,25.
Institutions shall use CVAM as CVA further adjusted for maturity mismatch in the formula for the calculation of the fully adjusted value of the exposure (E*) set out in Article 223(5).
3. For transactions subject to unfunded credit protection, institutions shall reflect the maturity of the credit protection and of the exposure in the adjusted value of the credit protection according to the following formula:
where:
GA
=
G* adjusted for any maturity mismatch;
G*
=
the amount of the protection adjusted for any currency mismatch;
t
=
is the number of years remaining to the maturity date of the credit protection calculated in accordance with Article 238, or the value of T, whichever is lower;
T
=
is the number of years remaining to the maturity date of the exposure calculated in accordance with Article 238, or five years, whichever is lower;
t*
=
0,25.
Institutions shall use GA as the value of the protection for the purposes of Articles 233 to 236.
Section 6
Basket CRM techniques
Article 240
First-to-default credit derivatives
Where an institution obtains credit protection for a number of exposures under terms that the first default among the exposures shall trigger payment and that this credit event shall terminate the contract, the institution may amend the calculation of the risk-weighted exposure amount and, as relevant, the expected loss amount of the exposure which would, in the absence of the credit protection, produce the lowest risk weighted exposure amount in accordance with this Chapter:
(a)
for institutions using the Standardised Approach, the risk-weighted exposure amount shall be that calculated under the Standardised Approach;
(b)
for institutions using the IRB Approach, the risk-weighted exposure amount shall be the sum of the risk-weighted exposure amount calculated under the IRB Approach and 12.5 times the expected loss amount.
The treatment set out in this Article applies only where the exposure value is less than or equal to the value of the credit protection.
Article 241
Nth-to-default credit derivatives
Where the nth default among the exposures triggers payment under the credit protection, the institution purchasing the protection may only recognise the protection for the calculation of risk-weighted exposure amounts and, as applicable, expected loss amounts where protection has also been obtained for defaults 1 to n-1 or when n-1 defaults have already occurred. In such cases, the institution may amend the calculation of the risk-weighted exposure amount and, as applicable, the expected loss amount of the exposure which would, in the absence of the credit protection, produce the n-th lowest risk-weighted exposure amount in accordance with this Chapter. Institutions shall calculate the nth lowest amount as specified in points (a) and (b) of Article 240.
The treatment set out in this Article applies only where the exposure value is less than or equal to the value of the credit protection.
All exposures in the basket shall meet the requirements laid down in Article 204(2) and Article 216(1)(d).
CHAPTER 5
Securitisation
Section 1
Definitions
Article 242
Definitions
For the purposes of this Chapter, the following definitions shall apply:
(1)
‧excess spread‧ means finance charge collections and other fee income received in respect of the securitised exposures net of costs and expenses;
(2)
‧clean-up call option‧ means a contractual option for the originator to repurchase or extinguish the securitisation positions before all of the underlying exposures have been repaid, when the amount of outstanding exposures falls below a specified level;
(3)
‧liquidity facility‧ means the securitisation position arising from a contractual agreement to provide funding to ensure timeliness of cash flows to investors;
(4)
‧KIRB‧ means 8 % of the risk-weighted exposure amounts that would be calculated under Chapter 3 in respect of the securitised exposures, had they not been securitised, plus the amount of expected losses associated with those exposures calculated under that Chapter;
(5)
‧ratings based method‧ means the method of calculating risk-weighted exposure amounts for securitisation positions in accordance with Article 261;
(6)
‧supervisory formula method‧ means the method of calculating risk-weighted exposure amounts for securitisation positions in accordance with Article 262;
(7)
‧unrated position‧ means a securitisation position which does not have an eligible credit assessment by an ECAI as referred to in Section 4;
(8)
‧rated position‧ means a securitisation position which has an eligible credit assessment by an ECAI as referred to in Section 4;
(9)
‧asset-backed commercial paper (ABCP) programme‧ means a programme of securitisations the securities issued by which predominantly take the form of commercial paper with an original maturity of one year or less;
(10)
‧traditional securitisation‧ means a securitisation involving the economic transfer of the exposures being securitised. This shall be accomplished by the transfer of ownership of the securitised exposures from the originator institution to an SSPE or through sub-participation by an SSPE. The securities issued do not represent payment obligations of the originator institution;
(11)
‧synthetic securitisation‧ means a securitisation where the transfer of risk is achieved by the use of credit derivatives or guarantees, and the exposures being securitised remain exposures of the originator institution;
(12)
‧revolving exposure‧ means an exposure whereby customers' outstanding balances are permitted to fluctuate based on their decisions to borrow and repay, up to an agreed limit;
(13)
‧revolving securitisation‧ means a securitisation where the securitisation structure itself revolves by exposures being added to or removed from the pool of exposures irrespective of whether the exposures revolve or not;
(14)
‧early amortisation provision‧ means a contractual clause in a securitisations of revolving exposures or a revolving securitisation which requires, on the occurrence of defined events, investors' positions to be redeemed before the originally stated maturity of the securities issued;
(15)
‧first loss tranche‧ means the most subordinated tranche in a securitisation that is the first tranche to bear losses incurred on the securitised exposures and thereby provides protection to the second loss and, where relevant, higher ranking tranches.
Section 2
Recognition of significant risk transfer
Article 243
Traditional securitisation
1. The originator institution of a traditional securitisation may exclude securitised exposures from the calculation of risk-weighted exposure amounts and expected loss amounts if either of the following conditions is fulfilled:
(a)
significant credit risk associated with the securitised exposures is considered to have been transferred to third parties;
(b)
the originator institution applies a 1 250 % risk weight to all securitisation positions it holds in this securitisation or deducts these securitisation positions from Common Equity Tier 1 items in accordance with Article 36(1)(k).
2. Significant credit risk shall be considered to have been transferred in the following cases:
(a)
the risk-weighted exposure amounts of the mezzanine securitisation positions held by the originator institution in this securitisation do not exceed 50 % of the risk weighted exposure amounts of all mezzanine securitisation positions existing in this securitisation;
(b)
where there are no mezzanine securitisation positions in a given securitisation and the originator can demonstrate that the exposure value of the securitisation positions that would be subject to deduction from Common Equity Tier 1 or a 1 250 % risk weight exceeds a reasoned estimate of the expected loss on the securitised exposures by a substantial margin, the originator institution does not hold more than 20 % of the exposure values of the securitisation positions that would be subject to deduction from Common Equity Tier 1 or a 1 250 % risk weight.
Where the possible reduction in risk weighted exposure amounts, which the originator institution would achieve by this securitisation is not justified by a commensurate transfer of credit risk to third parties, competent authorities may decide on a case-by-case basis that significant credit risk shall not be considered to have been transferred to third parties.
3. For the purposes of paragraph 2, mezzanine securitisation positions mean securitisation positions to which a risk weight lower than 1 250 % applies and that are more junior than the most senior position in this securitisation and more junior than any securitisation position in this securitisation to which either of the following is assigned in accordance with Section 4:
(a)
in the case of a securitisation position subject to Section 3, Sub-section 3 a credit quality step 1;
(b)
in the case of a securitisation position subject to points Section 3, Sub-section 4 a credit quality step 1 or 2.
4. As an alternative to paragraphs 2 and 3, competent authorities shall grant permission to originator institutions to consider significant credit risk as having been transferred where the originator institution is able to demonstrate, in every case of a securitisation, that the reduction of own funds requirements which the originator achieves by the securitisation is justified by a commensurate transfer of credit risk to third parties.
Permission shall be granted only where the institution meets all of the following conditions:
(a)
the institution has appropriately risk-sensitive policies and methodologies in place to assess the transfer of risk;
(b)
the institution has also recognised the transfer of credit risk to third parties in each case for purposes of the institution's internal risk management and its internal capital allocation.
5. In addition to the requirements set out in paragraphs 1 to 4, as applicable, all the following conditions shall be met:
(a)
the securitisation documentation reflects the economic substance of the transaction;
(b)
the securitised exposures are put beyond the reach of the originator institution and its creditors, including in bankruptcy and receivership. This shall be supported by the opinion of qualified legal counsel;
(c)
the securities issued do not represent payment obligations of the originator institution;
(d)
the originator institution does not maintain effective or indirect control over the transferred exposures. An originator shall be considered to have maintained effective control over the transferred exposures if it has the right to repurchase from the transferee the previously transferred exposures in order to realise their benefits or if it is obligated to re-assume transferred risk. The originator institution's retention of servicing rights or obligations in respect of the exposures shall not of itself constitute indirect control of the exposures;
(e)
the securitisation documentation meets all the following conditions:
(i)
it does not contain clauses that other than in the case of early amortisation provisions, require positions in the securitisation to be improved by the originator institution including but not limited to altering the underlying credit exposures or increasing the yield payable to investors in response to a deterioration in the credit quality of the securitised exposures;
(ii)
it does not contain clauses that increase the yield payable to holders of positions in the securitisation in response to a deterioration in the credit quality of the underlying pool;
(iii)
it makes it clear, where applicable, that any purchase or repurchase of securitisation positions by the originator or sponsor beyond its contractual obligations is exceptional and may only be made at arms' lengths conditions;
(f)
where there is a clean-up call option, that option shall also meet the following conditions:
(i)
it is exercisable at the discretion of the originator institution;
(ii)
it may only be exercised when 10 % or less of the original value of the exposures securitised remains unamortised;
(iii)
it is not structured to avoid allocating losses to credit enhancement positions or other positions held by investors and is not otherwise structured to provide credit enhancement.
6. The competent authorities shall keep EBA informed about the specific cases, referred to in paragraph 2, where the possible reduction in risk-weighted exposure amounts is not justified by a commensurate transfer of credit risk to third parties, and the use institutions make of paragraph 4. EBA shall monitor the range of practices in this area and shall, in accordance with Article 16 of Regulation (EU) No 1093/2010, issue guidelines. EBA shall review Member States' implementation of those guidelines and provide advice to the Commission by 31 December 2017 on whether a binding technical standard is required.
Article 244
Synthetic securitisation
1. An originator institution of a synthetic securitisation may calculate risk-weighted exposure amounts, and, as relevant, expected loss amounts, for the securitised exposures in accordance with Article 249, if either of the following is met:
(a)
significant credit risk is considered to have been transferred to third parties either through funded or unfunded credit protection;
(b)
the originator institution applies a 1 250 % risk weight to all securitisation positions it holds in this securitisation or deducts these securitisation positions from Common Equity Tier 1 items in accordance with Article 36(1)(k).
2. Significant credit risk shall be considered to have been transferred if either of the following conditions is met:
(a)
the risk-weighted exposure amounts of the mezzanine securitisation positions which are held by the originator institution in this securitisation do not exceed 50 % of the risk weighted exposure amounts of all mezzanine securitisation positions existing in this securitisation;
(b)
where there are no mezzanine securitisation positions in a given securitisation and the originator can demonstrate that the exposure value of the securitisation positions that would be subject to deduction from Common Equity Tier 1 or a 1 250 % risk weight exceeds a reasoned estimate of the expected loss on the securitised exposures by a substantial margin, the originator institution does not hold more than 20 % of the exposure values of the securitisation positions that would be subject to deduction from Common Equity Tier 1 or a 1 250 % risk weight;
(c)
where the possible reduction in risk weighted exposure amounts, which the originator institution would achieve by this securitisation, is not justified by a commensurate transfer of credit risk to third parties, competent authority may decide on a case- by-case basis that significant credit risk shall not be considered to have been transferred to third parties.
3. For the purposes of paragraph 2, mezzanine securitisation positions means securitisation positions to which a risk weight lower than 1 250 % applies and that are more junior than the most senior position in this securitisation and more junior than any securitisation positions in this securitisation to which either of the following is assigned in accordance with Section 4:
(a)
in the case of a securitisation position subject to Section 3, Sub-section 3 a credit quality step 1;
(b)
in the case of a securitisation position subject to Section 3, Sub-section 4 a credit quality step 1 or 2.
4. As an alternative to paragraphs 2 and 3, competent authorities shall grant permission to originator institutions to consider significant credit risk as having been transferred where the originator institution is able to demonstrate, in every case of a securitisation, that the reduction of own funds requirements which the originator achieves by the securitisation is justified by a commensurate transfer of credit risk to third parties.
Permission shall be granted only where the institution meets all of the following conditions:
(a)
the institution has appropriately risk-sensitive policies and methodologies in place to assess the transfer of risk;
(b)
the institution has also recognised the transfer of credit risk to third parties in each case for purposes of the institution's internal risk management and its internal capital allocation.
5. In addition to the requirements set out in paragraphs 1 to 4, as applicable, the transfer shall comply with the following conditions:
(a)
the securitisation documentation reflects the economic substance of the transaction;
(b)
the credit protection by which the credit risk is transferred complies with Article 247(2);
(c)
the instruments used to transfer credit risk do not contain terms or conditions that:
(i)
impose significant materiality thresholds below which credit protection is deemed not to be triggered if a credit event occurs;
(ii)
allow for the termination of the protection due to deterioration of the credit quality of the underlying exposures;
(iii)
other than in the case of early amortisation provisions, require positions in the securitisation to be improved by the originator institution;
(iv)
increase the institution's cost of credit protection or the yield payable to holders of positions in the securitisation in response to a deterioration in the credit quality of the underlying pool;
(d)
an opinion is obtained from qualified legal counsel confirming the enforceability of the credit protection in all relevant jurisdictions;
(e)
the securitisation documentation shall make clear, where applicable, that any purchase or repurchase of securitisation positions by the originator or sponsor beyond its contractual obligations may only be made at arms' lengths conditions;
(f)
where there is a clean-up call option, that option meets all the following conditions:
(i)
it is exercisable at the discretion of the originator institution;
(ii)
it may only be exercised when 10 % or less of the original value of the exposures securitised remains unamortised;
(iii)
it is not structured to avoid allocating losses to credit enhancement positions or other positions held by investors and is not otherwise structured to provide credit enhancement.
6. The competent authorities shall keep EBA informed about the specific cases, referred to in paragraph 2, where the possible reduction in risk-weighted exposure amounts is not justified by a commensurate transfer of credit risk to third parties, and the use institutions make of paragraph 4. EBA shall monitor the range of practices in this area and shall, in accordance with Article 16 of Regulation (EU) No 1093/2010, issue guidelines. EBA shall review Member States' implementation of those guidelines and provide advice to the Commission by 31 December 2017 on whether a binding technical standard is required.
Section 3
Calculation of the risk weighted exposure amounts
Sub-Section 1
Principles
Article 245
Calculation of risk-weighted exposure amounts
1. Where an originator institution has transferred significant credit risk associated with securitised exposures in accordance with Section 2, that institution may:
(a)
in the case of a traditional securitisation, exclude from its calculation of risk-weighted exposure amounts, and, as relevant, expected loss amounts, the exposures which it has securitised;
(b)
in the case of a synthetic securitisation, calculate risk-weighted exposure amounts, and, as relevant, expected loss amounts, in respect of the securitised exposures in accordance with Articles 249 and 250.
2. Where the originator institution has decided to apply paragraph 1, it shall calculate the risk-weighted exposure amounts prescribed in this Chapter for the positions that it may hold in the securitisation.
Where the originator institution has not transferred significant credit risk or has decided not to apply paragraph 1, it need not calculate risk-weighted exposure amounts for any positions it may have in the securitisation in question but shall continue including the securitised exposures in its calculation of risk-weighted exposure amounts as if they had not been securitised.
3. Where there is an exposure to different tranches in a securitisation, the exposure to each tranche shall be considered a separate securitisation position. The providers of credit protection to securitisation positions shall be considered to hold positions in the securitisation. Securitisation positions shall include exposures to a securitisation arising from interest rate or currency derivative contracts.
4. Unless a securitisation position is deducted from Common Equity Tier 1 items pursuant to Article 36(1)(k), the risk-weighted exposure amount shall be included in the institution's total of risk-weighted exposure amounts for the purposes of Article 92(3).
5. The risk-weighted exposure amount of a securitisation position shall be calculated by applying to the exposure value of the position, calculated as set out in Article 246, the relevant total risk weight.
6. The total risk weight shall be determined as the sum of the risk weight set out in this Chapter and any additional risk weight in accordance with Article 407.
Article 246
Exposure value
1. The exposure value shall be calculated as follows:
(a)
where an institution calculates risk-weighted exposure amounts under Sub-section 3, the exposure value of an on-balance sheet securitisation position shall be its accounting value remaining after specific credit risk adjustments treated in accordance with Article 110 have been applied;
(b)
where an institution calculates risk-weighted exposure amounts under Sub-section 4, the exposure value of an on-balance sheet securitisation position shall be the accounting value measured without taking into account any credit risk adjustments treated in accordance with Article 110 made;
(c)
where an institution calculates risk-weighted exposure amounts under Sub-section 3, the exposure value of an off-balance sheet securitisation position shall be its nominal value, less any specific credit risk adjustment of that securitisation position, multiplied by a conversion factor as prescribed in this Chapter. The conversion factor shall be 100 % unless otherwise specified;
(d)
where an institution calculates risk-weighted exposure amounts under Sub-section 4, the exposure value of an off-balance sheet securitisation position shall be its nominal value multiplied by a conversion factor as prescribed in this Chapter. The conversion factor shall be 100 % unless otherwise specified;
(e)
The exposure value for the counterparty credit risk of a derivative instrument listed in Annex II, shall be determined in accordance with Chapter 6.
2. Where an institution has two or more overlapping positions in a securitisation, it shall, to the extent that they overlap include in its calculation of risk-weighted exposure amounts only the position or portion of a position producing the higher risk-weighted exposure amounts. The institution may also recognise such overlap between specific risk own funds requirements for positions in the trading book and own funds requirements for securitisation positions in the non-trading book, provided that the institution is able to calculate and compare the own funds requirements for the relevant positions. For the purpose of this paragraph, overlapping occurs when the positions, wholly or partially, represent an exposure to the same risk such that, to the extent of the overlap, there is a single exposure.
3. Where Article 268(c) applies to positions in the ABCP, the institution may, use the risk-weight assigned to a liquidity facility in order to calculate the risk-weighted exposure amount for the ABCP provided that 100 % of the ABCP issued by the programme is covered by this or other liquidity facilities and all of those liquidity facilities rank pari passu with the ABCP so that they form overlapping positions.
The institution shall notify to the competent authorities the use it makes of that treatment.
Article 247
Recognition of credit risk mitigation for securitisation positions
1. An institution may recognise funded or unfunded credit protection obtained in respect of a securitisation position in accordance with Chapter 4 and subject to the requirements laid down in this Chapter and in Chapter 4.
Eligible funded credit protection is limited to financial collateral which is eligible for the calculation of risk-weighted exposure amounts under Chapter 2 as laid down under Chapter 4 and recognition is subject to compliance with the relevant requirements as laid down under Chapter 4.
2. Eligible unfunded credit protection and unfunded credit protection providers are limited to those which are eligible under Chapter 4 and recognition is subject to compliance with the relevant requirements laid down under Chapter 4.
3. By way of derogation from paragraph 2, the eligible providers of unfunded credit protection listed in points (a) to (h) of Article 201(1) except for qualifying central counterparties shall have a credit assessment by a recognised ECAI which has been determined to be associated with credit quality step 3 or above under Article 136 and shall have been associated with credit quality step 2 or above at the time the credit protection was first recognised. Institutions that have a permission to apply the IRB Approach to a direct exposure to the protection provider may assess eligibility according to the first sentence based on the equivalence of the PD for the protection provider to the PD associated with the credit quality steps referred to in Article 136.
4. By way of derogation from paragraph 2, SSPEs are eligible protection providers where they own assets that qualify as eligible financial collateral and to which there are no rights or contingent rights preceding or ranking pari passu to the contingent rights of the institution receiving unfunded credit protection and all requirements for the recognition of financial collateral in Chapter 4 are fulfilled. In those cases, GA (the amount of the protection adjusted for any currency mismatch and maturity mismatch in accordance with the provisions of Chapter 4) shall be limited to the volatility adjusted market value of those assets and g (the risk weight of exposures to the protection provider as specified under the Standardised Approach) shall be determined as the weighted-average risk weight that would apply to those assets as financial collateral under the Standardised Approach.
Article 248
Implicit support
1. A sponsor institution, or an originator institution which in respect of a securitisation has made use of Article 245(1) and (2) in the calculation of risk-weighted exposure amounts or has sold instruments from its trading book to the effect that it is no longer required to hold own funds for the risks of those instruments shall not, with a view to reducing potential or actual losses to investors, provide support to the securitisation beyond its contractual obligations. A transaction shall not be considered to provide support if it is executed at arm's length conditions and taken into account in the assessment of significant risk transfer. Any such transaction shall be, regardless of whether it provides support, notified to the competent authorities and subject to the institution's credit review and approval process. The institution shall, when assessing whether the transaction is not structured to provide support, adequately consider at least all the following:
(a)
the price of the repurchase;
(b)
the institution's capital and liquidity position before and after repurchase;
(c)
the performance of the securitised exposures;
(d)
the performance of the securitisation positions;
(e)
the impact of support on the losses expected to be incurred by the originator relative to investors.
2. EBA shall, in accordance with Article 16 of Regulation (EU) No 1093/2010, issue guidelines on what constitutes arm's length conditions and when a transaction is not structured to provide support.
3. If an originator institution or a sponsor institution fails to comply with paragraph 1 in respect of a securitisation this institution shall at a minimum hold own funds against all of the securitised exposures as if they had not been securitised.
Sub-Section 2
Originator institutions' calculation of risk-weighted exposure amounts securitised in a synthetic securitisation
Article 249
General treatment
In calculating risk-weighted exposure amounts for the securitised exposures, where the conditions in Article 244 are met, the originator institution of a synthetic securitisation shall, subject to Article 250, use the relevant calculation methodologies set out in this Section and not those set out in Chapter 2. For institutions calculating risk-weighted exposure amounts and expected loss amounts under Chapter 3, the expected loss amount in respect of such exposures shall be zero.
The requirements set out in the first subparagraph apply to the entire pool of exposures included in the securitisation. Subject to Article 250, the originator institution shall calculate risk-weighted exposure amounts in respect of all tranches in the securitisation in accordance with the provisions of this Section including those for which the institution recognises credit risk mitigation in accordance with Article 247, in which case the risk-weight to be applied to that position may be amended in accordance with Chapter 4, subject to the requirements laid down in this Chapter.
Article 250
Treatment of maturity mismatches in synthetic securitisations
For the purposes of calculating risk-weighted exposure amounts in accordance with Article 249, any maturity mismatch between the credit protection which constitutes a tranche and by which the transfer of risk is achieved and the securitised exposures shall be taken into consideration as follows:
(a)
the maturity of the securitised exposures shall be taken to be the longest maturity of any of those exposures subject to a maximum of five years. The maturity of the credit protection shall be determined in accordance with Chapter 4;
(b)
an originator institution shall ignore any maturity mismatch in calculating risk-weighted exposure amounts for tranches appearing pursuant to this Section with a risk weighting of 1 250 %. For all other tranches, the maturity mismatch treatment set out in Chapter 4 shall be applied in accordance with the following formula:
where:
RW*
=
risk-weighted exposure amounts for the purposes of Article 92(3)(a);
RWAss
=
risk-weighted exposure amounts for exposures if they had not been securitised, calculated on a pro-rata basis;
RWSP
=
risk-weighted exposure amounts calculated under Article 249 if there was no maturity mismatch;
T
=
maturity of the underlying exposures expressed in years;
t
=
maturity of credit protection. expressed in years;
t*
=
0,25.
Sub-Section 3
Calculation of risk-weighted exposure amounts under the Standardised Approach
Article 251
Risk-weights
Subject to Article 252, the institution shall calculate the risk-weighted exposure amount of a rated securitisation or re-securitisation position by applying the relevant risk weight to the exposure value.
The relevant risk weight shall be the risk weight as laid down in Table 1, with which the credit assessment of the position is associated in accordance with Section 4.
Table 1
Credit Quality Step
1
2
3
4 (only for credit assessments other than short-term credit assessments)
all other credit quality steps
Securitisation positions
20 %
50 %
100 %
350 %
1 250 %
Re-securitisation positions
40 %
100 %
225 %
650 %
1 250 %
Subject to Articles 252 to 255, the risk-weighted exposure amount of an unrated securitisation position shall be calculated by applying a risk weight of 1 250 %.
Article 252
Originator and sponsor institutions
For an originator institution or sponsor institution, the risk-weighted exposure amounts calculated in respect of its securitisation positions in any one securitisation may be limited to the risk-weighted exposure amounts which would currently be calculated for the securitised exposures had they not been securitised subject to the presumed application of a 150 % risk weight to the following:
(a)
all items currently in default;
(b)
all items associated with particularly high risk in accordance with Article 128 amongst the securitised exposures.
Article 253
Treatment of unrated positions
1. For the purpose of calculating the risk-weighted exposure amount of an unrated securitisation position an institution may apply the weighted-average risk weight that would be applied to the securitised exposures under Chapter 2 by an institution holding the exposures, multiplied by the concentration ratio referred to in paragraph 2. For this purpose, the institution shall know the composition of the pool of securitised exposures securitised at all times.
2. The concentration ratio shall be equal to the sum of the nominal amounts of all the tranches divided by the sum of the nominal amounts of the tranches junior to or pari passu with the tranche in which the position is held including that tranche itself. The resulting risk weight shall not be higher than 1 250 % or lower than any risk weight applicable to a rated more senior tranche. Where the institution is unable to determine the risk weights that would be applied to the securitised exposures under Chapter 2, it shall apply a risk weight of 1 250 % to the position.
Article 254
Treatment of securitisation positions in a second loss tranche or better in an ABCP programme
Subject to the availability of a more favourable treatment for unrated liquidity facilities under Article 255 an institution may apply to securitisation positions meeting the following conditions a risk weight that is the greater of 100 % or the highest of the risk weights that would be applied to any of the securitised exposures under Chapter 2 by an institution holding the exposures:
(a)
the securitisation position shall be in a tranche which is economically in a second loss position or better in the securitisation and the first loss tranche shall provide meaningful credit enhancement to the second loss tranche;
(b)
the quality of the securitisation position shall be equivalent to credit quality step 3 under the Standardised Approach or better;
(c)
the securitisation position shall be held by an institution which does not hold a position in the first loss tranche.
Article 255
Treatment of unrated liquidity facilities
1. Institutions may apply a conversion factor of 50 % to the nominal amount of an unrated liquidity facility in order to determine its exposure value when the following conditions are met:
(a)
the liquidity facility documentation shall clearly identify and limit the circumstances under which the facility may be drawn;
(b)
it shall not be possible for the facility to be drawn so as to provide credit support by covering losses already incurred at the time of draw and in particular not so as to provide liquidity in respect of exposures in default at the time of draw or so as to acquire assets at more than fair value;
(c)
the facility shall not be used to provide permanent or regular funding for the securitisation;
(d)
repayment of draws on the facility shall not be subordinated to the claims of investors other than to claims arising in respect of interest rate or currency derivative contracts, fees or other such payments, nor be subject to waiver or deferral;
(e)
it shall not be possible for the facility to be drawn after all applicable credit enhancements from which the liquidity facility would benefit are exhausted;
(f)
the facility shall include a provision that results in an automatic reduction in the amount that can be drawn by the amount of exposures that are in default, where ‧default‧ has the meaning given to it under Chapter 3, or where the pool of securitised exposures consists of rated instruments, that terminates the facility if the average quality of the pool falls below investment grade.
The risk weight to be applied shall be the highest risk weight that would be applied to any of the securitised exposures under Chapter 2 by an institution holding the exposures.
2. To determine the exposure value of cash advance facilities, a conversion factor of 0 % may be applied to the nominal amount of a liquidity facility that is unconditionally cancellable provided that the conditions set out in paragraph 1 are satisfied and that repayment of draws on the facility are senior to any other claims on the cash flows arising from the securitised exposures.
Article 256
Additional own funds requirements for securitisations of revolving exposures with early amortisation provisions
1. Where there is a securitisation of revolving exposures subject to an early amortisation provision, the originator institution shall calculate an additional risk-weighted exposure amount in respect of the risk that the levels of credit risk to which it is exposed may increase following the operation of the early amortisation provision, in accordance with this Article.
2. The institution shall calculate a risk-weighted exposure amount in respect of the sum of the exposure values of the originator's interest and the investors' interest.
For securitisation structures where the securitised exposures comprise revolving and non-revolving exposures, an originator institution shall apply the treatment set out in paragraphs 3 to 6 to that portion of the underlying pool containing revolving exposures.
The exposure value of the originator's interest shall be the exposure value of that notional part of a pool of drawn amounts sold into a securitisation, the proportion of which in relation to the amount of the total pool sold into the structure determines the proportion of the cash flows generated by principal and interest collections and other associated amounts which are not available to make payments to those having securitisation positions in the securitisation. The originator's interest shall not be subordinate to the investors' interest. The exposure value of the investors' interest shall be the exposure value of the remaining notional part of the pool of drawn amounts.
The risk-weighted exposure amount in respect of the exposure value of the originator's interest shall be calculated as that for a pro rata exposure to the securitised exposures as if they had not been securitised.
3. Originators of the following types of securitisation are exempt from the calculation of an additional risk-weighted exposure amount in paragraph 1:
(a)
securitisations of revolving exposures whereby investors remain fully exposed to all future draws by borrowers so that the risk on the underlying facilities does not return to the originator institution even after an early amortisation event has occurred;
(b)
securitisations where any early amortisation provision is solely triggered by events not related to the performance of the securitised assets or the originator institution, such as material changes in tax laws or regulations.
4. For an originator institution subject to the calculation of an additional risk-weighted exposure amount in accordance with paragraph 1 the total of the risk-weighted exposure amounts in respect of its positions in the investors' interest and the risk-weighted exposure amounts calculated under paragraph 1 shall be no greater than the greater of:
(a)
the risk-weighted exposure amounts calculated in respect of its positions in the investors' interest;
(b)
the risk-weighted exposure amounts that would be calculated in respect of the securitised exposures by an institution holding the exposures as if they had not been securitised in an amount equal to the investors' interest.
Deduction of net gains, if any, arising from the capitalisation of future income required under Article 32(1), shall be treated outside the maximum amount indicated in the preceding subparagraph.
5. The risk-weighted exposure amount to be calculated in accordance with paragraph 1 shall be determined by multiplying the exposure value of the investors' interest by the product of the appropriate conversion factor as indicated in paragraphs 6 to 9 and the weighted average risk weight that would apply to the securitised exposures if the exposures had not been securitised.
An early amortisation provision shall be considered to be controlled where all of the following conditions are met:
(a)
the originator institution has an appropriate own funds/liquidity plan in place to ensure that it has sufficient own funds and liquidity available in the event of an early amortisation;
(b)
throughout the duration of the transaction there is pro-rata sharing between the originator's interest and the investor's interest of payments of interest and principal, expenses, losses and recoveries based on the balance of receivables outstanding at one or more reference points during each month;
(c)
the amortisation period is considered sufficient for 90 % of the total debt (originator's and investors' interest) outstanding at the beginning of the early amortisation period to have been repaid or recognised as in default;
(d)
the speed of repayment is no more rapid than would be achieved by straight-line amortisation over the period set out in point (c).
6. In the case of securitisations subject to an early amortisation provision of retail exposures which are uncommitted and unconditionally cancellable without prior notice, where the early amortisation is triggered by the excess spread level falling to a specified level, institutions shall compare the three-month average excess spread level with the excess spread levels at which excess spread is required to be trapped.
Where the securitisation does not require excess spread to be trapped, the trapping point is deemed to be 4,5 percentage points greater than the excess spread level at which an early amortisation is triggered.
The conversion factor to be applied shall be determined by the level of the actual three month average excess spread in accordance with Table 2.
Table 2
Securitisations subject to a controlled early amortisation provision
Securitisations subject to a non-controlled early amortisation provision
Three months average excess spread
Conversion factor
Conversion factor
Above level A
0 %
0 %
Level A
1 %
5 %
Level B
2 %
15 %
Level C
10 %
50 %
Level D
20 %
100 %
Level E
40 %
100 %
Where:
(a)
‧Level A‧ refers to levels of excess spread less than 133,33 % of the trapping level of excess spread but not less than 100 % of that trapping level;
(b)
‧Level B‧ refers to levels of excess spread less than 100 % of the trapping level of excess spread but not less than 75 % of that trapping level;
(c)
‧Level C‧ refers to levels of excess spread less than 75 % of the trapping level of excess spread but not less than 50 % of that trapping level;
(d)
‧Level D‧ refers to levels of excess spread less than 50 % of the trapping level of excess spread but not less than 25 % of that trapping level;
(e)
‧Level E‧ refers to levels of excess spread less than 25 % of the trapping level of excess spread.
7. In the case of securitisations subject to an early amortization provision of retail exposures which are uncommitted and unconditionally cancellable without prior notice and where the early amortization is triggered by a quantitative value in respect of something other than the three months average excess spread, subject to permission by the competent authorities, institutions may apply a treatment which approximates closely to that prescribed in paragraph 6 for determining the conversion factor indicated. The competent authority shall grant permission, if the following conditions are met:
(a)
that treatment is more appropriate because the institution can establish a quantitative measure equivalent, in relation to the quantitative value triggering early amortisation, to the trapping level of excess spread;
(b)
that treatment leads to a measure of the risk that the credit risk to which the institution is exposed may increase following the operation of the early amortisation provision that is as prudent as that calculated in accordance with paragraph 6.
8. All other securitisations subject to a controlled early amortisation provision of revolving exposures shall be subject to a conversion factor of 90 %.
9. All other securitisations subject to a non-controlled early amortisation provision of revolving exposures shall be subject to a conversion factor of 100 %.
Article 257
Credit risk mitigation for securitisation positions subject to the Standardised Approach
Where credit protection is obtained on a securitisation position, the calculation of risk-weighted exposure amounts may be amended in accordance with Chapter 4.
Article 258
Reduction in risk-weighted exposure amounts
Where a securitisation position is assigned a 1 250 % risk weight, institutions may in accordance with Article 36(1)(k), as an alternative to including the position in their calculation of risk-weighted exposure amounts, deduct from Common Equity Tier 1 capital the exposure value of the position. For these purposes, the calculation of the exposure value may reflect eligible funded credit protection in a manner consistent with Article 257.
Where an originator institution makes use of this alternative, it may subtract 12.5 times the amount deducted in accordance with Article 36(1)(k) from the amount specified in Article 252 as the risk-weighted exposure amount which would currently be calculated for the securitised exposures had they not been securitised.
Sub-Section 4
Calculation of risk-weighted exposure amounts under the IRB Approach
Article 259
Hierarchy of methods
1. Institutions shall use the methods in accordance with the following hierarchy:
(a)
for a rated position or a position in respect of which an inferred rating may be used, the Ratings Based Method set out in Article 261 shall be used to calculate the risk-weighted exposure amount;
(b)
for an unrated position the institution may use the Supervisory Formula Method set out in Article 262 where it can produce estimates of PD, and where applicable exposure value and LGD as inputs into the Supervisory Formula Method in accordance with the requirements for the estimation of those parameters under the Internal Ratings Based approach in accordance with Section 3. An institution other than the originator institution may only use the Supervisory Formula Method subject to the prior permission of the competent authorities, which shall only be granted where the institution fulfils the condition provided in the first sentence of this point;
(c)
as an alternative to point (b) and only for unrated positions in ABCP programmes, the institution may use the Internal Assessment Approach as set out in paragraph 4 if the competent authorities have permitted it to do so;
(d)
in all other cases, a risk weight of 1 250 % shall be assigned to securitisation positions which are unrated;
(e)
notwithstanding point (d), and subject to the prior permission by the competent authorities, an institution may calculate the risk weight for an unrated position in an ABCP programme in accordance with Article 253 or 254, if the unrated position is not in commercial paper and falls within the scope of application of an Internal Assessment Approach for which permission is being sought. The aggregated exposure values treated by this exception shall not be material and in any case less than 10 % of the aggregate exposure values treated by the institution under the Internal Assessment Approach. The institution shall stop making use of this when the permission for the relevant Internal Assessment Approach has been refused.
2. For the purposes of using inferred ratings, an institution shall attribute to an unrated position an inferred credit assessment equivalent to the credit assessment of a rated reference position which is the most senior position which is in all respects subordinate to the unrated securitisation position in question and meets all of the following conditions:
(a)
the reference positions shall be subordinate in all respects to the unrated securitisation position;
(b)
the maturity of the reference positions shall be equal to or longer than that of the unrated position in question;
(c)
on an ongoing basis, any inferred rating shall be updated to reflect any changes in the credit assessment of the reference positions.
3. The competent authorities shall grant institutions permission to use the ‧Internal Assessment Approach‧ as set out in paragraph 4 where all of the following conditions are met:
(a)
positions in the commercial paper issued from the ABCP programme shall be rated positions;
(b)
the internal assessment of the credit quality of the position shall reflect the publicly available assessment methodology of one or more ECAIs, for the rating of securities backed by the exposures of the type securitised;
(c)
the ECAIs, the methodology of which shall be reflected as required by point (b), shall include those ECAIs which have provided an external rating for the commercial paper issued from the ABCP programme. Quantitative elements, such as stress factors, used in assessing the position to a particular credit quality shall be at least as conservative as those used in the relevant assessment methodology of the ECAIs in question;
(d)
in developing its internal assessment methodology the institution shall take into consideration relevant published ratings methodologies of the ECAIs that rate the commercial paper of the ABCP programme. This consideration shall be documented by the institution and updated regularly, as outlined in point (g);
(e)
the institution's internal assessment methodology shall include rating grades. There shall be a correspondence between such rating grades and the credit assessments of ECAIs. This correspondence shall be explicitly documented;
(f)
the internal assessment methodology shall be used in the institution's internal risk management processes, including its decision making, management information and internal capital allocation processes;
(g)
internal or external auditors, an ECAI, or the institution's internal credit review or risk management function shall perform regular reviews of the internal assessment process and the quality of the internal assessments of the credit quality of the institution's exposures to an ABCP programme. If the institution's internal audit, credit review, or risk management functions perform the review, then these functions shall be independent of the ABCP programme business line, as well as the customer relationship;
(h)
the institution shall track the performance of its internal ratings over time to evaluate the performance of its internal assessment methodology and shall make adjustments, as necessary, to that methodology when the performance of the exposures routinely diverges from that indicated by the internal ratings;
(i)
the ABCP programme shall incorporate underwriting standards in the form of credit and investment guidelines. In deciding on an asset purchase, the ABCP programme administrator shall consider the type of asset being purchased, the type and monetary value of the exposures arising from the provision of liquidity facilities and credit enhancements, the loss distribution, and the legal and economic isolation of the transferred assets from the entity selling the assets. A credit analysis of the asset seller's risk profile shall be performed and shall include analysis of past and expected future financial performance, current market position, expected future competitiveness, leverage, cash flow, interest coverage and debt rating. In addition, a review of the seller's underwriting standards, servicing capabilities, and collection processes shall be performed;
(j)
the ABCP programme's underwriting standards shall establish minimum asset eligibility criteria that, in particular:
(i)
exclude the purchase of assets that are significantly past due or defaulted;
(ii)
limit excess concentration to individual obligor or geographic area;
(iii)
limits the tenor of the assets to be purchased;
(k)
the ABCP programme shall have collections policies and processes that take into account the operational capability and credit quality of the servicer. The ABCP programme shall mitigate risk relating to the performance of the seller and the servicer through various methods, such as triggers based on current credit quality that would preclude commingling of funds;
(l)
the aggregated estimate of loss on an asset pool that the ABCP programme is considering purchasing shall take into account all sources of potential risk, such as credit and dilution risk. If the seller-provided credit enhancement is sized based only on credit-related losses, then a separate reserve shall be established for dilution risk, if dilution risk is material for the particular exposure pool. In addition, in sizing the required enhancement level, the program shall review several years of historical information, including losses, delinquencies, dilutions, and the turnover rate of the receivables;
(m)
the ABCP programme shall incorporate structural features, such as wind-down triggers, into the purchase of exposures in order to mitigate potential credit deterioration of the underlying portfolio.
4. Under the Internal Assessment Approach, the unrated position shall be assigned by the institution to one of the rating grades laid down in point (e) of paragraph 3. The position shall be attributed a derived rating the same as the credit assessments corresponding to that rating grade as laid down in point (e) of paragraph 3. Where this derived rating is, at the inception of the securitisation, at the level of investment grade or better, it shall be considered the same as an eligible credit assessment by an ECAI for the purposes of calculating risk-weighted exposure amounts.
5. Institutions which have obtained permission to use the Internal Assessment Approach shall not revert to the use of other methods unless all of the following conditions are met:
(a)
the institution has demonstrated to the satisfaction of the competent authority that the institution has good cause to do so;
(b)
the institution has received the prior permission of the competent authority.
Article 260
Maximum risk-weighted exposure amounts
An originator institution, a sponsor institution, or other institutions which can calculate KIRB may limit the risk-weighted exposure amounts calculated in respect of its positions in a securitisation to that which would produce a own funds requirement under Article 92(3) equal to the sum of 8 % of the risk-weighted exposure amounts which would be produced if the securitised assets had not been securitised and were on the balance sheet of the institution plus the expected loss amounts of those exposures.
Article 261
Ratings Based Method
1. Under the Ratings Based Method, the institution shall calculate the risk-weighted exposure amount of a rated securitisation or re-securitisation position by applying the relevant risk weight to the exposure value and multiplying the result by 1,06.
The relevant risk weight shall be the risk weight as laid down in Table 4, with which the credit assessment of the position is associated in accordance with Section 4.
Table 4
Credit Quality Step
Securitisation Positions
Re-securitisation Positions
Credit assessments other than short term
Short term credit assessments
A
B
C
D
E
1
1
7 %
12 %
20 %
20 %
30 %
2
8 %
15 %
25 %
25 %
40 %
3
10 %
18 %
35 %
35 %
50 %
4
2
12 %
20 %
40 %
65 %
5
20 %
35 %
60 %
100 %
6
35 %
50 %
100 %
150 %
7
3
60 %
75 %
150 %
225 %
8
100 %
200 %
350 %
9
250 %
300 %
500 %
10
425 %
500 %
650 %
11
650 %
750 %
850 %
all other and unrated
1 250 %
The weightings in column C of Table 4 shall be applied where the securitisation position is not a re-securitisation position and where the effective number of exposures securitised is less than six.
For the remainder of the securitisation positions that are not re-securitisation positions, the weightings in column B shall be applied unless the position is in the most senior tranche of a securitisation, in which case the weightings in column A shall be applied.
For re-securitisation positions the weightings in column E shall be applied unless the re-securitisation position is in the most senior tranche of the re-securitisation and none of the underlying exposures are themselves re-securitisation exposures, in which case column D shall be applied.
When determining whether a tranche is the most senior, it is not required to take into consideration amounts due under interest rate or currency derivative contracts, fees due, or other similar payments.
In calculating the effective number of exposures securitised multiple exposures to one obligor shall be treated as one exposure. The effective number of exposures is calculated as:
where EADi represents the sum of the exposure values of all exposures to the ith obligor. If the portfolio share associated with the largest exposure, C1, is available, the institution may compute N as 1/C1.
2. Credit risk mitigation on securitisation positions may be recognised in accordance with Article 264(1) and (4), subject to the conditions in Article 247.
Article 262
Supervisory Formula Method
1. Under the Supervisory Formula Method, the risk weight for a securitisation position shall be calculated as follows subject to a floor of 20 % for re-securitisation positions and 7 % for all other securitisation positions:
where:
S[x] =
x,
when x ≤ K IRBR
,
when x K IRBR
where:
τ= 1 000;
ω= 20;
Beta [x; a, b]= the cumulative beta distribution with parameters a and b evaluated at x;
T= the thickness of the tranche in which the position is held, measured as the ratio of (a) the nominal amount of the tranche to (b) the sum of the nominal amounts of the exposures that have been securitised. For derivative instruments listed in Annex II, the sum of the current replacement cost and the potential future credit exposure calculated in accordance with Chapter 6 shall be used in place of the nominal amount;
KIRBR = the ratio of (a) KIRB to (b) the sum of the exposure values of the exposures that have been securitised, and is expressed in decimal form;
L= the credit enhancement level, measured as the ratio of the nominal amount of all tranches subordinate to the tranche in which the position is held to the sum of the nominal amounts of the exposures that have been securitised. Capitalised future income shall not be included in the measured L. Amounts due by counterparties to derivative instruments listed in Annex II that represent tranches more junior than the tranche in question may be measured at their current replacement cost, without the potential future credit exposures, in calculating the enhancement level;
N= the effective number of exposures calculated in accordance with Article 261. In the case of re-securitisations, the institution shall look at the number of securitisation exposures in the pool and not the number of underlying exposures in the original pools from which the underlying securitisation exposures stem;
ELGD= the exposure-weighted average loss-given-default, calculated as follows:
where:
LGDi = the average LGD associated with all exposures to the ith obligor, where LGD is determined in accordance with Chapter 3. In the case of resecuritisation, an LGD of 100 % shall be applied to the securitised positions. When default and dilution risk for purchased receivables are treated in an aggregate manner within a securitisation, the LGDi input shall be constructed as a weighted average of the LGD for credit risk and the 75 % LGD for dilution risk. The weights shall be the stand-alone own funds charges for credit risk and dilution risk respectively.
2. Where the nominal amount of the largest securitised exposure, C1, is no more than 3 % of the sum of the nominal amount of the securitised exposures, then, for the purposes of the Supervisory Formula Method, the institution may set LGD= 50 % in the case of securitisations, which are not re-securitisations, and N equal to either of the following:
where:
Cm
=
the ratio of the sum of the nominal amounts of the largest ‧m‧ exposures to the sum of the nominal amounts of the exposures securitised. The level of ‧m‧ may be set by the institution.
For securitisations in which materially all securitised exposures are retail exposures, institutions may, subject to permission by the competent authority, use the Supervisory Formula Method using the simplifications h=0 and v=0, provided that the effective number of exposures is not low and that the exposures are not highly concentrated.
3. The competent authorities shall keep EBA informed about the use institutions make of paragraph 2. EBA shall monitor the range of practices in this area and shall, in accordance with Article 16 of Regulation (EU) No 1093/2010, issue guidelines.
4. Credit risk mitigation on securitisation positions may be recognised in accordance with Article 264(2) to (4), subject to the conditions in Article 247.
Article 263
Liquidity Facilities
1. For the purposes of determining the exposure value of an unrated securitisation position in the form of cash advance facilities, a conversion factor of 0 % may be applied to the nominal amount of a liquidity facility that meets the conditions set out in Article 255(2).
2. When it is not possible for the institution to calculate the risk-weighted exposure amounts for the securitised exposures as if they had not been securitised, an institution may, on an exceptional basis and subject to the permission of the competent authorities, temporarily apply the method set out in paragraph 3 for the calculation of risk-weighted exposure amounts for an unrated securitisation position in the form of liquidity facility that meets the conditions in Article 255(1). Institutions shall notify the use they make of the first sentence to the competent authorities, together with its reasons and the intended time period of use.
The calculation of risk-weighted exposure amounts shall, in general, be deemed not to be possible if an inferred rating, the Internal Assessment Approach and the Supervisory Formula Approach are not at the institution's disposal.
3. The highest risk weight that would be applied under Chapter 2 to any of the securitised exposures, had they not been securitised, may be applied to the securitisation position represented by a liquidity facility that meets the conditions in Article 255(1). To determine the exposure value of the position a conversion factor of 100 % shall be applied.
Article 264
Credit risk mitigation for securitisation positions subject to the IRB Approach
1. Where risk-weighted exposure amounts are calculated using the Ratings Based Method, the exposure value or the risk-weight for a securitisation position in respect of which credit protection has been obtained may be amended in accordance with the provisions of Chapter 4 as they apply for the calculation of risk-weighted exposure amounts under Chapter 2.
2. In the case of full credit protection, where risk-weighted exposure amounts are calculated using the Supervisory Formula Method, the following requirements shall apply:
(a)
the institution shall determine the ‧effective risk weight‧ of the position. It shall do this by dividing the risk-weighted exposure amount of the position by the exposure value of the position and multiplying the result by 100;
(b)
in the case of funded credit protection, the risk-weighted exposure amount of the securitisation position shall be calculated by multiplying the funded protection-adjusted exposure amount of the position (E*), as calculated under Chapter 4 for the calculation of risk-weighted exposure amounts under Chapter 2 taking the amount of the securitisation position to be E, by the effective risk weight;
(c)
in the case of unfunded credit protection, the risk-weighted exposure amount of the securitisation position shall be calculated by multiplying the amount of the protection adjusted for any currency mismatch and maturity mismatch (GA) in accordance with the provisions of Chapter 4 by the risk weight of the protection provider; and adding this to the amount arrived at by multiplying the amount of the securitisation position minus GA by the effective risk weight.
3. In the case of partial protection, where risk-weighted exposure amounts are calculated using the Supervisory Formula Method, the following requirements shall apply:
(a)
if the credit risk mitigation covers the first loss or losses on a proportional basis on the securitisation position, the institution may apply paragraph 2;
(b)
in other cases, the institution shall treat the securitisation position as two or more positions with the uncovered portion being considered the position with the lower credit quality. For the purposes of calculating the risk-weighted exposure amount for this position, the provisions in Article 262 shall apply subject to the adjustment of T to e* in the case of funded credit protection and to T-g in the case of unfunded credit protection, where e* denotes the ratio of E* to the total notional amount of the underlying pool, where E* is the adjusted exposure amount of the securitisation position calculated in accordance with the provisions of Chapter 4 as they apply for the calculation of risk-weighted exposure amounts under Chapter 2 taking the amount of the securitisation position to be E; and g is the ratio of the nominal amount of credit protection, adjusted for any currency or maturity mismatch in accordance with the provisions of Chapter 4, to the sum of the exposure amounts of the securitised exposures. In the case of unfunded credit protection the risk weight of the protection provider shall be applied to that portion of the position not falling within the adjusted value of T.
4. Where, in the case of unfunded credit protection, competent authorities have granted the institution permission to calculate risk-weighted exposure amounts for comparable direct exposures to the protection provider in accordance with Chapter 3, the risk weight g of exposures to the protection provider in accordance with Article 235 shall be determined as specified in Chapter 3.
Article 265
Additional own funds requirements for securitisations of revolving exposures with early amortisation provisions
1. In addition to the risk-weighted exposure amounts calculated in respect of its securitisation positions, an originator institution shall calculate a risk-weighted exposure amount in accordance with the methodology set out in Article 256 when it sells revolving exposures into a securitisation that contains an early amortisation provision.
2. By way of derogation from Article 256, the exposure value of the originators interest shall be the sum of the following items:
(a)
the exposure value of that notional part of a pool of drawn amounts sold into a securitisation, the proportion of which in relation to the amount of the total pool sold into the structure determines the proportion of the cash flows generated by principal and interest collections and other associated amounts which are not available to make payments to those having securitisation positions in the securitisation;
(b)
the exposure value of that part of the pool of undrawn amounts of the credit lines, the drawn amounts of which have been sold into the securitisation, the proportion of which to the total amount of such undrawn amounts is the same as the proportion of the exposure value described in point (a) to the exposure value of the pool of drawn amounts sold into the securitisation.
The originator's interest shall not be subordinate to the investors' interest.
The exposure value of the Investors' interest shall be the exposure value of the notional part of the pool of drawn amounts not falling within point (a) plus the exposure value of that part of the pool of undrawn amounts of credit lines, the drawn amounts of which have been sold into the securitisation, not falling within point (b).
3. The risk-weighted exposure amount in respect of the exposure value of the originator's interest in accordance with point (a) of paragraph 2 shall be calculated as that for a pro-rata exposure to the securitised drawn amounts exposures as if they had not been securitised and a pro rata exposure to the undrawn amounts of the credit lines, the drawn amounts of which have been sold into the securitisation.
Article 266
Reduction in risk-weighted exposure amounts
1. The risk-weighted exposure amount of a securitisation position to which a 1 250 % risk weight is assigned may be reduced by 12,5 times the amount of any specific credit risk adjustments treated in accordance with Article 110 made by the institution in respect of the securitised exposures. To the extent that specific credit adjustments are taken account of for this purpose they shall not be taken account of for the purposes of the calculation laid down in Article 159.
2. The risk-weighted exposure amount of a securitisation position may be reduced by 12,5 times the amount of any specific credit risk adjustments treated in accordance with Article 110 made by the institution in respect of the position.
3. As provided in Article 36(1)(k) in respect of a securitisation position in respect of which a 1 250 % risk weight applies, institutions may, as an alternative to including the position in their calculation of risk-weighted exposure amounts, deduct from own funds the exposure value of the position subject to the following:
(a)
the exposure value of the position may be derived from the risk-weighted exposure amounts taking into account any reductions made in accordance with paragraphs 1 and 2;
(b)
the calculation of the exposure value may reflect eligible funded protection in a manner consistent with the methodology prescribed in Articles 247 and 264;
(c)
where the Supervisory Formula Method is used to calculate risk-weighted exposure amounts and L KIRBR and [L+T] KIRBR the position may be treated as two positions with L equal to KIRBR for the more senior of the positions.
4. Where an institution makes use of the option in paragraph 3 it may subtract 12,5 times the amount deducted in accordance with that paragraph from the amount specified in Article 260 as the amount to which the risk-weighted exposure amount in respect of its positions in a securitisation may be limited.
Section 4
External credit assessments
Article 267
Use of Credit Assessments by ECAIs
Institutions may use credit assessments to determine the risk weight of a securitisation position only where the credit assessment has been issued or has been endorsed by an ECAI in accordance with Regulation (EC) No 1060/2009.
Article 268
Requirements to be met by the credit assessments of ECAIs
For the purposes of calculating risk-weighted exposure amounts in accordance with Section 3, institutions shall only use a credit assessment of an ECAI if the following conditions are met:
(a)
there shall be no mismatch between the types of payments reflected in the credit assessment and the types of payment to which the institution is entitled under the contract giving rise to the securitisation position in question;
(b)
loss and cash-flow analysis as well as sensitivity of ratings to changes in the underlying ratings assumptions, including the performance of pool assets, shall be published by the ECAI as well as the credit assessments, procedures, methodologies, assumptions, and the key elements underpinning the assessments in accordance with Regulation (EC) No 1060/2009. Information that is made available only to a limited number of entities shall not be considered to have been published. The credit assessments shall be included in the ECAI's transition matrix;
(c)
the credit assessment shall not be based or partly based on unfunded support provided by the institution itself. In such case, the institution shall consider the relevant position for the purposes of calculating risk-weighted exposure amounts for this position in accordance with Section 3 as if it were not rated.
The ECAI shall be committed to publish explanations how the performance of pool assets affects this credit assessment.
Article 269
Use of credit assessments
1. An institution may nominate one or more ECAIs the credit assessments of which shall be used in the calculation of its risk-weighted exposure amounts under this Chapter (a ‧nominated ECAI‧).
2. An institution shall use credit assessments consistently and not selectively in respect of its securitisation positions, in accordance with the following principles:
(a)
an institution may not use an ECAI's credit assessments for its positions in some tranches and another ECAI's credit assessments for its positions in other tranches within the same securitisation that may or may not be rated by the first ECAI;
(b)
where a position has two credit assessments by nominated ECAIs, the institution shall use the less favourable credit assessment;
(c)
where a position has more than two credit assessments by nominated ECAIs, the two most favourable credit assessments shall be used. If the two most favourable assessments are different, the less favourable of the two shall be used;
(d)
an institution shall not actively solicit the withdrawal of less favourable ratings.
3. Where credit protection eligible under Chapter 4 is provided directly to the SSPE, and that protection is reflected in the credit assessment of a position by a nominated ECAI, the risk weight associated with that credit assessment may be used. Where the protection is not eligible under Chapter 4, the credit assessment shall not be recognised. Where the credit protection is not provided to the SSPE but directly to a securitisation position, the credit assessment shall not be recognised.
Article 270
Mapping
EBA shall develop draft implementing technical standards to determine, for all ECAIs, which of the credit quality steps set out in this Chapter are associated with the relevant credit assessments of an ECAI. Those determinations shall be objective and consistent, and carried out in accordance with the following principles:
(a)
EBA shall differentiate between the relative degrees of risk expressed by each assessment;
(b)
EBA shall consider quantitative factors, such as default and/or loss rates and the historical performance of credit assessments of each ECAI across different asset classes;
(c)
EBA shall consider qualitative factors such as the range of transactions assessed by the ECAI, its methodology and the meaning of its credit assessments, in particular whether based on expected loss or first Euro loss, and to timely payment of interest or to ultimate payment of interest;
(d)
EBA shall seek to ensure that securitisation positions to which the same risk weight is applied on the basis of the credit assessments of ECAIs are subject to equivalent degrees of credit risk. EBA shall consider amending its determination as to the credit quality step with which a particular credit assessment shall be associated, as appropriate.
EBA shall submit those draft implementing technical standards to the Commission by 1 July 2014.
Power is conferred on the Commission to adopt the implementing technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Article 15 of Regulation (EU) No 1093/2010.
CHAPTER 6
Counterparty credit risk
Section 1
Definitions
Article 271
Determination of the exposure value
1. An institution shall determine the exposure value of derivative instruments listed in Annex II in accordance with this Chapter.
2. An institution may determine the exposure value of repurchase transactions, securities or commodities lending or borrowing transactions, long settlement transactions and margin lending transactions in accordance with this Chapter instead of making use of Chapter 4.
Article 272
Definitions
For the purposes of this Chapter and of Title VI of this Part, the following definitions shall apply:
General terms
(1)
‧counterparty credit risk‧ or ‧CCR‧ means the risk that the counterparty to a transaction could default before the final settlement of the transaction's cash flows;
Transaction types
(2)
‧long settlement transactions‧ means transactions where a counterparty undertakes to deliver a security, a commodity, or a foreign exchange amount against cash, other financial instruments, or commodities, or vice versa, at a settlement or delivery date specified by contract that is later than the market standard for this particular type of transaction or five business days after the date on which the institution enters into the transaction, whichever is earlier;
(3)
‧margin lending transactions‧ means transactions in which an institution extends credit in connection with the purchase, sale, carrying or trading of securities. Margin lending transactions do not include other loans that are secured by collateral in the form of securities;
Netting set, hedging sets, and related terms
(4)
‧netting set‧ means a group of transactions between an institution and a single counterparty that is subject to a legally enforceable bilateral netting arrangement that is recognised under Section 7 and Chapter 4.
Each transaction that is not subject to a legally enforceable bilateral netting arrangement which is recognised under Section 7 shall be treated as its own netting set for the purposes of this Chapter.
Under the Internal Model Method set out in Section 6, all netting sets with a single counterparty may be treated as a single netting set if negative simulated market values of the individual netting sets are set to 0 in the estimation of expected exposure (hereinafter referred to as ‧EE‧);
(5)
‧risk position‧ means a risk number that is assigned to a transaction under the Standardised Method set out in Section5 following a predetermined algorithm;
(6)
‧hedging set‧ means a group of risk positions arising from the transactions within a single netting set, where only the balance of those risk positions is used for determining the exposure value under the Standardised Method set out in Section 5;
(7)
‧margin agreement‧ means an agreement or provisions of an agreement under which one counterparty must supply collateral to a second counterparty when an exposure of that second counterparty to the first counterparty exceeds a specified level;
(8)
‧margin threshold‧ means the largest amount of an exposure that remains outstanding before one party has the right to call for collateral;
(9)
‧margin period of risk‧ means the time period from the most recent exchange of collateral covering a netting set of transactions with a defaulting counterparty until the transactions are closed out and the resulting market risk is re-hedged;
(10)
‧effective maturity under the Internal Model Method for a netting set with maturity greater than one year‧ means the ratio of the sum of expected exposure over the life of the transactions in the netting set discounted at the risk-free rate of return, divided by the sum of expected exposure over one year in a netting set discounted at the risk-free rate.
This effective maturity may be adjusted to reflect rollover risk by replacing expected exposure with effective expected exposure for forecasting horizons under one year;
(11)
‧cross-product netting‧ means the inclusion of transactions of different product categories within the same netting set pursuant to the Cross-Product Netting rules set out in this Chapter;
(12)
‧Current Market Value‧ (hereinafter referred to as ‧CMV‧) for the purposes of Section 5 refers to the net market value of the portfolio of transactions within a netting set, where both positive and negative market values are used in computing the CMV;
Distributions
(13)
‧distribution of market values‧ means the forecast of the probability distribution of net market values of transactions within a netting set for a future date (the forecasting horizon), given the realised market value of those transactions at the date of the forecast;
(14)
‧distribution of exposures‧ means the forecast of the probability distribution of market values that is generated by setting forecast instances of negative net market values equal to zero;
(15)
‧risk-neutral distribution‧ means a distribution of market values or exposures over a future time period where the distribution is calculated using market implied values such as implied volatilities;
(16)
‧actual distribution‧ means a distribution of market values or exposures at a future time period where the distribution is calculated using historic or realised values such as volatilities calculated using past price or rate changes;
Exposure measures and adjustments
(17)
‧current exposure‧ means the larger of zero and the market value of a transaction or portfolio of transactions within a netting set with a counterparty that would be lost upon the default of the counterparty, assuming no recovery on the value of those transactions in insolvency or liquidation;
(18)
‧peak exposure‧ means a high percentile of the distribution of exposures at particular future date before the maturity date of the longest transaction in the netting set;
(19)
‧expected exposure‧ (hereinafter referred to as ‧EE‧) means the average of the distribution of exposures at a particular future date before the longest maturity transaction in the netting set matures;
(20)
‧effective expected exposure at a specific date‧ (hereinafter referred to as ‧Effective EE‧) means the maximum expected exposure that occurs at that date or any prior date. Alternatively, it may be defined for a specific date as the greater of the expected exposure at that date or the effective expected exposure at any prior date;
(21)
‧expected positive exposure‧ (hereinafter referred to as ‧EPE‧) means the weighted average over time of expected exposures, where the weights are the proportion of the entire time period that an individual expected exposure represents.
When calculating the own funds requirement, institutions shall take the average over the first year or, if all the contracts within the netting set mature within less than one year, over the time period until the contract with the longest maturity in the netting set has matured;
(22)
‧effective expected positive exposure‧ (hereinafter referred to as ‧Effective EPE‧) means the weighted average of effective expected exposure over the first year of a netting set or, if all the contracts within the netting set mature within less than one year, over the time period of the longest maturity contract in the netting set, where the weights are the proportion of the entire time period that an individual expected exposure represents;
CCR related risks
(23)
‧rollover risk‧ means the amount by which EPE is understated when future transactions with a counterparty are expected to be conducted on an ongoing basis.
The additional exposure generated by those future transactions is not included in calculation of EPE;
(24)
‧counterparty‧ for the purposes of Section 7 means any legal or natural person that enters into a netting agreement, and has the contractual capacity to do so;
(25)
‧contractual cross product netting agreement‧ means a bilateral contractual agreement between an institution and a counterparty which creates a single legal obligation (based on netting of covered transactions) covering all bilateral master agreements and transactions belonging to different product categories that are included within the agreement;
For the purposes of this definition, ‧different product categories‧ means:
(a)
repurchase transactions, securities and commodities lending and borrowing transactions;
(b)
margin lending transactions;
(c)
the contracts listed in Annex II;
(26)
‧payment leg‧ means the payment agreed in an OTC derivative transaction with a linear risk profile which stipulates the exchange of a financial instrument for a payment.
In the case of transactions that stipulate the exchange of payment against payment, those two payment legs shall consist of the contractually agreed gross payments, including the notional amount of the transaction.
Section 2
Methods for calculating the exposure value
Article 273
Methods for calculating the exposure value
1. Institutions shall determine the exposure value for the contracts listed in Annex II on the basis of one of the methods set out in Sections 3 to 6 in accordance with this Article.
An institution which is not eligible for the treatment set out in Article 94 shall not use the method set out in Section 4. To determine the exposure value for the contracts listed in point 3 of Annex II an institution shall not use the method set out in Section 4. Institutions may use in combination the methods set out in Sections 3 to 6 on a permanent basis within a group. A single institution shall not use in combination the methods set out in Sections 3 to 6 on a permanent basis but shall be permitted to use in combination methods set out in Sections 3 and 5 when one of the methods is used for the cases set out in Article 282(6).
2. Where permitted by the competent authorities in accordance with Article 283(1) and (2), an institution may determine the exposure value for the following items using the Internal Model Method set out in Section 6:
(a)
the contracts listed in Annex II;
(b)
repurchase transactions;
(c)
securities or commodities lending or borrowing transactions;
(d)
margin lending transactions;
(e)
long settlement transactions.
3. When an institution purchases protection through a credit derivative against a non-trading book exposure or against a counterparty risk exposure, it may calculate its own funds requirement for the hedged exposure in accordance with either of the following:
(a)
Articles 233 to 236;
(b)
in accordance with Article 153(3), or Article 183, where permission has been granted in accordance with Article 143.
The exposure value for CCR for those credit derivatives shall be zero, unless an institution applies the approach (ii) in point (h) of Article 299(2).
4. Notwithstanding paragraph 3, an institution may choose consistently to include for the purposes of calculating own funds requirements for counterparty credit risk all credit derivatives not included in the trading book and purchased as protection against a non-trading book exposure or against a counterparty credit risk exposure where the credit protection is recognised under this Regulation.
5. Where credit default swaps sold by an institution are treated by an institution as credit protection provided by that institution and are subject to own funds requirement for credit risk of the underlying for the full notional amount, their exposure value for the purposes of CCR in the non-trading book shall be zero.
6. Under all methods set out in Sections 3 to 6, the exposure value for a given counterparty shall be equal to the sum of the exposure values calculated for each netting set with that counterparty.
For a given counterparty, the exposure value for a given netting set of OTC derivative instruments listed in Annex II calculated in accordance with this Chapter shall be the greater of zero and the difference between the sum of exposure values across all netting sets with the counterparty and the sum of CVA for that counterparty being recognised by the institution as an incurred write-down. The credit valuation adjustments shall be calculated without taking into account any offsetting debit value adjustment attributed to the own credit risk of the firm that has been already excluded from own funds under Article 33(1)(c).
7. Institutions shall determine the exposure value for exposures arising from long settlement transactions by any of the methods set out in Sections 3 to 6, regardless of which method the institution has chosen for treating OTC derivatives and repurchase transactions, securities or commodities lending or borrowing transactions, and margin lending transactions. In calculating the own funds requirements for long settlement transactions, an institution that uses the approach set out in Chapter 3 may assign the risk weights under the approach set out in Chapter 2 on a permanent basis and irrespective of the materiality of such positions.
8. For the methods set out in Sections 3 and 4, the institution shall adopt a consistent methodology for determining the notional amount for different product types, and shall ensure that the notional amount to be taken into account provides an appropriate measure of the risk inherent in the contract. Where the contract provides for a multiplication of cash flows, the notional amount shall be adjusted by an institution to take into account the effects of the multiplication on the risk structure of that contract.
For the methods set out in Sections 3 to 6, institutions shall treat transactions where specific wrong way risk has been identified in accordance with Article 291(2), (4), (5) and (6) as appropriate.
Section 3
Mark - to - market Method
Article 274
Mark-to-market Method
1. In order to determine the current replacement cost of all contracts with positive values, institutions shall attach the current market values to the contracts.
2. In order to determine the potential future credit exposure, institutions shall multiply the notional amounts or underlying values, as applicable, by the percentages in Table 1 and in accordance with the following principles:
(a)
contracts which do not fall within one of the five categories indicated in Table 1 shall be treated as contracts concerning commodities other than precious metals;
(b)
for contracts with multiple exchanges of principal, the percentages shall be multiplied by the number of remaining payments still to be made in accordance with the contract;
(c)
for contracts that are structured to settle outstanding exposure following specified payment dates and where the terms are reset so that the market value of the contract is zero on those specified dates, the residual maturity shall be equal to the time until the next reset date. In the case of interest-rate contracts that meet those criteria and have a remaining maturity of over one year, the percentage shall be no lower than 0,5 %.
Table 1
Residual maturity
Interest-rate contracts
Contracts concerning foreign-exchange rates and gold
Contracts concerning equities
Contracts concerning precious metals except gold
Contracts concerning commodities other than precious metals
One year or less
0 %
1 %
6 %
7 %
10 %
Over one year, not exceeding five years
0,5 %
5 %
8 %
7 %
12 %
Over five years
1,5 %
7,5 %
10 %
8 %
15 %
3. For contracts relating to commodities other than gold, which are referred to in point 3 of Annex II, an institution may, as an alternative to applying the percentages in Table 1, apply the percentages in Table 2 provided that that institution follows the extended maturity ladder approach set out in Article 361 for those contracts.
Table 2
Residual maturity
Precious metals
(except gold)
Base metals
Agricultural products
(softs)
Other, including energy products
One year or less
2 %
2,5 %
3 %
4 %
Over one year, not exceeding five years
5 %
4 %
5 %
6 %
Over five years
7,5 %
8 %
9 %
10 %
4. The sum of current replacement cost and potential future credit exposure is the exposure value.
Section 4
Original Exposure Method
Article 275
Original Exposure Method
1. The exposure value is the notional amount of each instrument multiplied by the percentages set out in Table 3.
Table 3
Original maturity
Interest-rate contracts
Contracts concerning foreign-exchange rates and gold
One year or less
0,5 %
2 %
Over one year, not exceeding two years
1 %
5 %
Additional allowance for each additional year
1 %
3 %
2. For calculating the exposure value of interest-rate contracts, an institution may choose to use either the original or residual maturity.
Section 5
Standardised Method
Article 276
Standardised Method
1. Institutions may use the Standardised Method (hereinafter referred to as ‧SM‧) only for calculating the exposure value for OTC derivatives and long settlement transactions.
2. When applying the SM, institutions shall calculate the exposure value separately for each netting set, net of collateral, as follows:
where:
CMV
=
current market value of the portfolio of transactions within the netting set with a counterparty gross of collateral, where:
where:
CMVi
=
the current market value of transaction i;
CMC
=
the current market value of the collateral assigned to the netting set, where:
where:
CMCl
=
the current market value of collateral l;
i
=
index designating transaction;
l
=
index designating collateral;
j
=
index designating hedging set category;
The hedging sets for this purpose correspond to risk factors for which risk positions of opposite sign can be offset to yield a net risk position on which the exposure measure is then based.
RPTij
=
risk position from transaction i with respect to hedging set j;
RPClj
=
risk position from collateral l with respect to hedging set j;
CCRMj
=
CCR Multiplier set out in Table 5 with respect to hedging set j;
β
=
1,4.
3. For the purposes of the calculation under paragraph 2:
(a)
eligible collateral received from a counterparty shall have a positive sign and collateral posted to a counterparty shall have a negative sign;
(b)
only collateral that is eligible under Article 197, Article 198 and Article 299(2)(d) shall be used for the SM;
(c)
an institution may disregard the interest rate risk from payment legs with a remaining maturity of less than one year;
(d)
an institution may treat transactions that consist of two payment legs that are denominated in the same currency as a single aggregate transaction. The treatment for payment legs applies to the aggregate transaction.
Article 277
Transactions with a linear risk profile
1. Institutions shall map transactions with a linear risk profile to risk positions in accordance with the following provisions:
(a)
transactions with a linear risk profile with equities (including equity indices), gold, other precious metals or other commodities as the underlying shall be mapped to a risk position in the respective equity (or equity index) or commodity and an interest rate risk position for the payment leg;
(b)
transactions with a linear risk profile with a debt instrument as the underlying instrument shall be mapped to an interest rate risk position for the debt instrument and another interest rate risk position for the payment leg;
(c)
transactions with a linear risk profile that stipulate the exchange of payment against payment, including foreign exchange forwards, shall be mapped to an interest rate risk position for each of the payment legs.
Where, under a transaction mentioned in point (a), (b) or (c), a payment leg or the underlying debt instrument is denominated in foreign currency, that payment leg or underlying instrument shall also be mapped to a risk position in that currency.
2. For the purposes of paragraph 1, the size of a risk position from a transaction with linear risk profile shall be the effective notional value (market price multiplied by quantity) of the underlying financial instruments or commodities converted to the institution's domestic currency by multiplication with the relevant exchange rate, except for debt instruments.
3. For debt instruments and for payment legs, the size of the risk position shall be the effective notional value of the outstanding gross payments (including the notional amount) converted to the currency of the home Member State, multiplied by the modified duration of the debt instrument or payment leg, as the case may be.
4. The size of a risk position from a credit default swap shall be the notional value of the reference debt instrument multiplied by the remaining maturity of the credit default swap.
Article 278
Transactions with a non-linear risk profile
1. Institutions shall determine the size of the risk positions for transactions with a non-linear risk profile in accordance with the following paragraphs.
2. The size of a risk position from an OTC derivative with a non-linear risk profile, including options and swaptions, of which the underlying is not a debt instrument or a payment leg shall be equal to the delta equivalent effective notional value of the financial instrument that underlies the transaction in accordance with Article 280(1).
3. The size of a risk position from an OTC derivative with a non-linear risk profile, including options and swaptions, of which the underlying is a debt instrument or a payment leg, shall be equal to the delta equivalent effective notional value of the financial instrument or payment leg multiplied by the modified duration of the debt instrument or payment leg, as the case may be.
Article 279
Treatment of Collateral
For the determination of risk positions, institutions shall treat collateral as follows:
(a)
collateral received from a counterparty shall be treated as a claim on the counterparty under a derivative contract (long position) that is due on the day the determination is made;
(b)
collateral it has posted with the counterparty shall be treated as an obligation to the counterparty (short position) that is due on the day the determination is made.
Article 280
Calculation of risk positions
1. An institution shall determine the size and sign of a risk position as follows:
(a)
for all instruments other than debt instruments:
(i)
as the effective notional value in the case of a transaction with a linear risk profile;
(ii)
as the delta equivalent notional value,
, in the case of a transaction with a non-linear risk profile,where:
Pref
=
price of the underlying instrument, expressed in the reference currency;
V
=
value of the financial instrument (in the case of an option, the value is the option price);
p
=
price of the underlying instrument, expressed in the same currency as V;
(b)
for debt instruments and the payment legs of all transactions:
(i)
as the effective notional value multiplied by the modified duration in the case of a transaction with a linear risk profile;
(ii)
as the delta equivalent in notional value multiplied by the modified duration,
, in the case of a transaction with a non-linear risk profile,where:
V
=
value of the financial instrument (in the case of an option this is the option price);
r
=
interest rate level.
If V is denominated in a currency other than the reference currency, the derivative shall be converted into the reference currency by multiplication with the relevant exchange rate.
2. Institutions shall group the risk positions into hedging sets. The absolute value amount of the sum of the resulting risk positions shall be calculated for each hedging set. The net risk position shall be the result of that calculation and shall be calculated for the purposes of Article 276(2) as follows:
Article 281
Interest rate risk positions
1. In order to calculate interest rate risk position, institutions shall apply the following provisions.
2. For interest rate risk positions from the following:
(a)
money deposits received from the counterparty as collateral;
(b)
a payment legs;
(c)
underlying debt instruments,
to which in each case a capital charge of 1,60 % or less applies in accordance with Table 1 of Article 336, institutions shall assign those positions to one of the six hedging sets for each currency set out in Table 4.
Table 4
Government referenced interest rates
Non-government referenced interest rates
Maturity
1 year
1 year
1 ≤ 5 years
5 years
1 ≤ 5 years
5 years
3. For interest rate risk positions from underlying debt instruments or payment legs for which the interest rate is linked to a reference interest rate that represents a general market interest level, the remaining maturity shall be the length of the time interval up to the next re-adjustment of the interest rate. In all other cases, it shall be the remaining life of the underlying debt instrument or, in the case of a payment leg, the remaining life of the transaction.
Article 282
Hedging sets
1. Institutions shall establish hedging sets in accordance with paragraphs 2 to 5.
2. There shall be one hedging set for each issuer of a reference debt instrument that underlies a credit default swap.
N-th to default basket credit default swaps shall be treated as follows:
(a)
the size of a risk position in a reference debt instrument in a basket underlying an n-th to default credit default swap shall be the effective notional value of the reference debt instrument, multiplied by the modified duration of the n-th to default derivative with respect to a change in the credit spread of the reference debt instrument;
(b)
there shall be one hedging set for each reference debt instrument in a basket underlying a given ‧nth to default‧ credit default swap. Risk positions from different n-th to default credit default swaps shall not be included in the same hedging set;
(c)
the CCR multiplier applicable to each hedging set created for one of the reference debt instruments of an n-th to default derivative shall be as follows:
(i)
0,3 % for reference debt instruments that have a credit assessment from a recognised ECAI equivalent to credit quality step 1 to 3;
(ii)
0,6 % for other debt instruments.
3. For interest rate risk positions from:
(a)
money deposits that are posted with a counterparty as collateral when that counterparty does not have debt obligations of low specific risk outstanding;
(b)
underlying debt instruments, to which according to Table 1 of Article 336 a capital charge of more than 1,60 % applies;
There shall be one hedging set for each issuer.
When a payment leg emulates such a debt instrument, there shall also be one hedging set for each issuer of the reference debt instrument.
An institution may assign risk positions that arise from debt instruments of a particular issuer, or from reference debt instruments of the same issuer that are emulated by payment legs, or that underlie a credit default swap, to the same hedging set.
4. Underlying financial instruments other than debt instruments shall be assigned to the same hedging sets only if they are identical or similar instruments. In all other cases they shall be assigned to separate hedging sets.
For the purposes of this paragraph institutions shall determine whether underlying instruments are similar in accordance with the following principles:
(a)
for equities, the underlying is similar if it is issued by the same issuer. An equity index shall be treated as a separate issuer;
(b)
for precious metals, the underlying is similar if it is the same metal. A precious metal index shall be treated as a separate precious metal;
(c)
for electric power, the underlying is similar if the delivery rights and obligations refer to the same peak or off-peak load time interval within any 24-hour interval;
(d)
for commodities, the underlying is similar if it is the same commodity. A commodity index shall be treated as a separate commodity.
5. The CCR multipliers (hereinafter referred to as ‧CCRM‧) for the different hedging set categories are set out in the following table:
Table 5
Hedging set categories
CCRM
1.
Interest Rates
0,2 %
2.
Interest Rates for risk positions from a reference debt instrument that underlies a credit default swap and to which a capital charge of 1,60 %, or less, applies under Table 1 of Chapter 2 of Title IV.
0,3 %
3.
Interest Rates for risk positions from a debt instrument or reference debt instrument to which a capital charge of more than 1,60 % applies under Table 1 of Chapter 2 of Title IV.
0,6 %
4.
Exchange Rates
2,5 %
5.
Electric Power
4 %
6.
Gold
5 %
7.
Equity
7 %
8.
Precious Metals (other than gold)
8,5 %
9.
Other Commodities (excluding precious metals and electricity power)
10 %
10.
Underlying instruments of OTC derivatives that are not in any of the above categories
10 %
Underlying instruments of OTC derivatives, as referred to in point 10 of Table 5, shall be assigned to separate individual hedging sets for each category of underlying instrument.
6. For transactions with a non-linear risk profile or for payment legs and transactions with debt instruments as underlying for which the institution cannot determine the delta or the modified duration, as the case may be, with an instrument model that the competent authority has approved for the purposes of determining the own funds requirements for market risk, the competent authority shall either determine the size of the risk positions and the applicable CCRMjs conservatively, or require the institution to use the method set out in Section 3. Netting shall not be recognised (that is, the exposure value shall be determined as if there were a netting set that comprises just an individual transaction).
7. An institution shall have internal procedures to verify that, prior to including a transaction in a hedging set, the transaction is covered by a legally enforceable netting contract that meets the requirements set out in Section 7.
8. An institution that makes use of collateral to mitigate its CCR shall have internal procedures to verify that, prior to recognising the effect of collateral in its calculations, the collateral meets the legal certainty standards set out in Chapter 4.
Section 6
Internal Model Method
Article 283
Permission to use the Internal Model Method
1. Provided that the competent authorities are satisfied that the requirement in paragraph 2 have been met by an institution, they shall permit that institution to use the Internal Model Method (IMM) to calculate the exposure value for any of the following transactions:
(a)
transactions in Article 273(2)(a);
(b)
transactions in Article 273(2)(b), (c) and (d);
(c)
transactions in Article 273(2)(a) to (d),
Where an institution is permitted to use the IMM to calculate exposure value for any of the transactions mentioned in points (a) to (c) of the first subparagraph, it may also use the IMM for the transactions in Article 273(2)(e).
Notwithstanding the third subparagraph of Article 273(1), an institution may choose not to apply this method to exposures that are immaterial in size and risk. In such case, an institution shall apply one of the methods set out in Sections 3 to 5 to these exposures where the relevant requirements for each approach are met.
2. Competent authorities shall permit institutions to use IMM for the calculations referred to in paragraph 1 only if the institution has demonstrated that it complies with the requirements set out in this Section, and the competent authorities verified that the systems for the management of CCR maintained by the institution are sound and properly implemented.
3. The competent authorities may permit institutions for a limited period to implement the IMM sequentially across different transaction types. During this period of sequential implementation institutions may use the methods set out in Section 3 or Section 5 for transaction type for which they do not use the IMM.
4. For all OTC derivative transactions and for long settlement transactions for which an institution has not received permission under paragraph 1 to use the IMM, the institution shall use the methods set out in Section 3 or Section 5.
Those methods may be used in combination on a permanent basis within a group. Within an institution those methods may be used in combination only where one of the methods is used for the cases set out in Article 282(6)
5. An institution which is permitted in accordance with paragraph 1 to use the IMM shall not revert to the use of the methods set out in Section 3 or Section 5 unless it is permitted by the competent authority to do so. Competent authorities shall give such permission if the institution demonstrates good cause.
6. If an institution ceases to comply with the requirements laid down in this Section, it shall notify the competent authority and do one of the following:
(a)
present to the competent authority a plan for a timely return to compliance;
(b)
demonstrate to the satisfaction of the competent authority that the effect of non-compliance is immaterial.
Article 284
Exposure value
1. Where an institution is permitted, in accordance with Article 283(1), to use the IMM to calculate the exposure value of some or all transactions mentioned in that paragraph, it shall measure the exposure value of those transactions at the level of the netting set.
The model used by the institution for that purpose shall:
(a)
specify the forecasting distribution for changes in the market value of the netting set attributable to joint changes in relevant market variables, such as interest rates, foreign exchange rates;
(b)
calculate the exposure value for the netting set at each of the future dates on the basis of the joint changes in the market variables.
2. In order for the model to capture the effects of margining, the model of the collateral value shall meet the quantitative, qualitative and data requirements for the IMM model in accordance with this Section and the institution may include in its forecasting distributions for changes in the market value of the netting set only eligible financial collateral as referred to in Articles 197 and 198 and points (c) and (d) of Article 299(2).
3. The own funds requirement for counterparty credit risk with respect to the CCR exposures to which an institution applies the IMM, shall be the higher of the following:
(a)
the own funds requirement for those exposures calculated on the basis of Effective EPE using current market data;
(b)
the own funds requirement for those exposures calculated on the basis of Effective EPE using a single consistent stress calibration for all CCR exposures to which they apply the IMM.
4. Except for counterparties identified as having Specific Wrong-Way Risk that fall within the scope of Article 291(4) and (5), institutions shall calculate the exposure value as the product of alpha (α) times Effective EPE, as follows:
where:
α
=
1.4, unless competent authorities require a higher α or permit institutions to use their own estimates in accordance with paragraph 9;
Effective EPE shall be calculated by estimating expected exposure (EEt) as the average exposure at future date t, where the average is taken across possible future values of relevant market risk factors.
The model shall estimate EE at a series of future dates t1, t2, t3, etc.
5. Effective EE shall be calculated recursively as:
where:
the current date is denoted as t0;
Effective EEt0 equals current exposure.
6. Effective EPE is the average Effective EE during the first year of future exposure. If all contracts in the netting set mature within less than one year, EPE shall be the average of EE until all contracts in the netting set mature. Effective EPE shall be calculated as a weighted average of Effective EE:
where the weights allow for the case when future exposure is calculated at dates that are not equally spaced over time.
7. Institutions shall calculate EE or peak exposure measures on the basis of a distribution of exposures that accounts for the possible non-normality of the distribution of exposures.
8. An institution may use a measure of the distribution calculated by the model that is more conservative than α multiplied by Effective EPE as calculated in accordance with the equation in paragraph 4 for every counterparty.
9. Notwithstanding paragraph 4, competent authorities may permit institutions to use their own estimates of alpha, where:
(a)
alpha shall equal the ratio of internal capital from a full simulation of CCR exposure across counterparties (numerator) and internal capital based on EPE (denominator);
(b)
in the denominator, EPE shall be used as if it were a fixed outstanding amount.
When estimated in accordance with this paragraph, alpha shall be no lower than 1.2.
10. For the purposes of an estimate of alpha under paragraph 9, an institution shall ensure that the numerator and denominator are calculated in a manner consistent with the modelling methodology, parameter specifications and portfolio composition. The approach used to estimate α shall be based on the institution's internal capital approach, be well documented and be subject to independent validation. In addition, an institution shall review its estimates of alpha on at least a quarterly basis, and more frequently when the composition of the portfolio varies over time. An institution shall also assess the model risk.
11. An institution shall demonstrate to the satisfaction of the competent authorities that its internal estimates of alpha capture in the numerator material sources of dependency of distribution of market values of transactions or of portfolios of transactions across counterparties. Internal estimates of alpha shall take account of the granularity of portfolios.
12. In supervising the use of estimates under paragraph 9, competent authorities shall have regard to the significant variation in estimates of alpha that arises from the potential for mis-specification in the models used for the numerator, especially where convexity is present.
13. Where appropriate, volatilities and correlations of market risk factors used in the joint modelling of market and credit risk shall be conditioned on the credit risk factor to reflect potential increases in volatility or correlation in an economic downturn.
Article 285
Exposure value for netting sets subject to a margin agreement
1. If the netting set is subject to a margin agreement and daily mark-to-market valuation, an institution may use one of the following EPE measures:
(a)
effective EPE, without taking into account any collateral held or posted by way of margin plus any collateral that has been posted to the counterparty independent of the daily valuation and margining process or current exposure;
(b)
an add-on that reflects the potential increase in exposure over the margin period of risk, plus the larger of:
(i)
the current exposure including all collateral currently held or posted, other than collateral called or in dispute;
(ii)
the largest net exposure, including collateral under the margin agreement, that would not trigger a collateral call. This amount shall reflect all applicable thresholds, minimum transfer amounts, independent amounts and initial margins under the margin agreement;
(c)
if the model captures the effects of margining when estimating EE, the institution may, subject to the permission of the competent authority, use the model's EE measure directly in the equation in Article 284(5). Competent authorities shall grant such permission only if they verify that the model properly captures the effects of margining when estimating EE.
For the purposes of point (b), institutions shall calculate the add-on as the expected positive change of the mark-to-market value of the transactions during the margin period of risk. Changes in the value of collateral shall be reflected using the supervisory volatility adjustments in accordance with Section 3 of Chapter 4 or the own estimates of volatility adjustments of the Financial Collateral Comprehensive Method, but no collateral payments shall be assumed during the margin period of risk. The margin period of risk is subject to the minimum periods set out in paragraphs 2 to 5.
2. For transactions subject to daily re-margining and mark-to-market valuation, the margin period of risk used for the purpose of modelling the exposure value with margin agreements shall not be less than:
(a)
5 business days for netting sets consisting only of repurchase transactions, securities or commodities lending or borrowing transactions and margin lending transactions;
(b)
10 business days for all other netting sets.
3. Points (a) and (b) of paragraph 2 shall be subject to the following exceptions:
(a)
for all netting sets where the number of trades exceeds 5 000 at any point during a quarter, the margin period of risk for the following quarter shall not be less than 20 business days. This exception shall not apply to institutions' trade exposures;
(b)
for netting sets containing one or more trades involving either illiquid collateral, or an OTC derivative that cannot be easily replaced, the margin period of risk shall not be less than 20 business days.
An institution shall determine whether collateral is illiquid or whether OTC derivatives cannot be easily replaced in the context of stressed market conditions, characterised by the absence of continuously active markets where a counterparty would, within two days or fewer, obtain multiple price quotations that would not move the market or represent a price reflecting a market discount (in the case of collateral) or premium (in the case of an OTC derivative).
An institution shall consider whether trades or securities it holds as collateral are concentrated in a particular counterparty and if that counterparty exited the market precipitously whether the institution would be able to replace those trades or securities.
4. If an institution has been involved in more than two margin call disputes on a particular netting set over the immediately preceding two quarters that have lasted longer than the applicable margin period of risk under paragraphs 2 and 3, the institution shall use a margin period of risk that is at least double the period specified in paragraphs 2 and 3 for that netting set for the subsequent two quarters.
5. For re-margining with a periodicity of N days, the margin period of risk shall be at least equal to the period specified in paragraphs 2 and 3, F, plus N days minus one day. That is:
6. If the internal model includes the effect of margining on changes in the market value of the netting set, an institution shall model collateral, other than cash of the same currency as the exposure itself, jointly with the exposure in its exposure value calculations for OTC derivatives and securities-financing transactions.
7. If an institution is not able to model collateral jointly with the exposure, it shall not recognise in its exposure value calculations for OTC derivatives and securities-financing transactions the effect of collateral other than cash of the same currency as the exposure itself, unless it uses either volatility adjustments that meet the standards of the financial collateral comprehensive method with own volatility adjustments estimates or the standard supervisory volatility adjustments in accordance with Chapter 4.
8. An institution using the IMM shall ignore in its models the effect of a reduction of the exposure value due to any clause in a collateral agreement that requires receipt of collateral when counterparty credit quality deteriorates.
Article 286
Management of CCR - Policies, processes and systems
1. An institution shall establish and maintain a CCR management framework, consisting of:
(a)
policies, processes and systems to ensure the identification, measurement, management, approval and internal reporting of CCR;
(b)
procedures for ensuring that those policies, processes and systems are complied with.
Those polices, processes and systems shall be conceptually sound, implemented with integrity and documented. The documentation shall include an explanation of the empirical techniques used to measure CCR.
2. The CCR management framework required by paragraph 1 shall take account of market, liquidity, and legal and operational risks that are associated with CCR. In particular, the framework shall ensure that the institution complies with the following principles:
(a)
it does not undertake business with a counterparty without assessing its creditworthiness;
(b)
it takes due account of settlement and pre-settlement credit risk;
(c)
it manages such risks as comprehensively as practicable at the counterparty level by aggregating CCR exposures with other credit exposures and at the firm-wide level.
3. An institution using the IMM shall ensure that its CCR management framework accounts to the satisfaction of the competent authority for the liquidity risks of all of the following:
(a)
potential incoming margin calls in the context of exchanges of variation margin or other margin types, such as initial or independent margin, under adverse market shocks;
(b)
potential incoming calls for the return of excess collateral posted by counterparties;
(c)
calls resulting from a potential downgrade of its own external credit quality assessment.
An institution shall ensure that the nature and horizon of collateral re-use is consistent with its liquidity needs and does not jeopardise its ability to post or return collateral in a timely manner.
4. An institution's management body and senior management shall be actively involved in, and ensure that adequate resources are allocated to, the management of CCR. Senior management shall be aware of the limitations and assumptions of the model used and the impact those limitations and assumptions can have on the reliability of the output through a formal process. Senior management shall be also aware of the uncertainties of the market environment and operational issues and of how these are reflected in the model.
5. The daily reports prepared on an institution's exposures to CCR in accordance with Article 287(2)(b) shall be reviewed by a level of management with sufficient seniority and authority to enforce both reductions of positions taken by individual credit managers or traders and reductions in the institution's overall CCR exposure.
6. An institution's CCR management framework established in accordance with paragraph 1 shall be used in conjunction with internal credit and trading limits. Credit and trading limits shall be related to the institution's risk measurement model in a manner that is consistent over time and that is well understood by credit managers, traders and senior management. An institution shall have a formal process to report breaches of risk limits to the appropriate level of management.
7. An institution's measurement of CCR shall include measuring daily and intra-day use of credit lines. The institution shall measure current exposure gross and net of collateral. At portfolio and counterparty level, the institution shall calculate and monitor peak exposure or potential future exposure at the confidence interval chosen by the institution. The institution shall take account of large or concentrated positions, including by groups of related counterparties, by industry and by market.
8. An institution shall establish and maintain a routine and rigorous program of stress testing. The results of that stress testing shall be reviewed regularly and at least quarterly by senior management and shall be reflected in the CCR policies and limits set by the management body or senior management. Where stress tests reveal particular vulnerability to a given set of circumstances, the institution shall take prompt steps to manage those risks.
Article 287
Organisation structures for CCR management
1. An institution using the IMM shall establish and maintain:
(a)
a risk control unit that complies with paragraph 2;
(b)
a collateral management unit that complies with paragraph 3.
2. The risk control unit shall be responsible for the design and implementation of its CCR management, including the initial and on-going validation of the model, and shall carry out the following functions and meet the following requirements:
(a)
it shall be responsible for the design and implementation of the CCR management system of the institution;
(b)
it shall produce daily reports on and analyse the output of the institution's risk measurement model. That analysis shall include an evaluation of the relationship between measures of CCR exposure values and trading limits;
(c)
it shall control input data integrity and produce and analyse reports on the output of the institution's risk measurement model, including an evaluation of the relationship between measures of risk exposure and credit and trading limits;
(d)
it shall be independent from units responsible for originating, renewing or trading exposures and free from undue influence;
(e)
it shall be adequately staffed;
(f)
it shall report directly to the senior management of the institution;
(g)
its work shall be closely integrated into the day-to-day credit risk management process of the institution;
(h)
its output shall be an integral part of the process of planning, monitoring and controlling the institution's credit and overall risk profile.
3. The collateral management unit shall carry out the following tasks and functions:
(a)
calculating and making margin calls, managing margin call disputes and reporting levels of independent amounts, initial margins and variation margins accurately on a daily basis;
(b)
controlling the integrity of the data used to make margin calls, and ensuring that it is consistent and reconciled regularly with all relevant sources of data within the institution;
(c)
tracking the extent of re-use of collateral and any amendment of the rights of the institution to or in connection with the collateral that it posts;
(d)
reporting to the appropriate level of management the types of collateral assets that are reused, and the terms of such reuse including instrument, credit quality and maturity;
(e)
tracking concentration to individual types of collateral assets accepted by the institution;
(f)
reporting collateral management information on a regular basis, but at least quarterly, to senior management, including information on the type of collateral received and posted, the size, aging and cause for margin call disputes. That internal reporting shall also reflect trends in these figures.
4. Senior management shall allocate sufficient resources to the collateral management unit required under paragraph 1(b) to ensure that its systems achieve an appropriate level of operational performance, as measured by the timeliness and accuracy of margin calls by the institution and the timeliness of the response of the institution to margin calls by its counterparties. Senior management shall ensure that the unit is adequately staffed to process calls and disputes in a timely manner even under severe market crisis, and to enable the institution to limit its number of large disputes caused by trade volumes.
Article 288
Review of CCR management system
An institution shall regularly conduct an independent review of its CCR management system through its internal auditing process. That review shall include both the activities of the control and collateral management units required by Article 287 and shall specifically address, as a minimum:
(a)
the adequacy of the documentation of the CCR management system and process required by Article 286;
(b)
the organisation of the CCR control unit required by Article 287(1)(a);
(c)
the organisation of the collateral management unit required by Article 287(1)(b);
(d)
the integration of CCR measures into daily risk management;
(e)
the approval process for risk pricing models and valuation systems used by front and back-office personnel;
(f)
the validation of any significant change in the CCR measurement process;
(g)
the scope of CCR captured by the risk measurement model;
(h)
the integrity of the management information system;
(i)
the accuracy and completeness of CCR data;
(j)
the accurate reflection of legal terms in collateral and netting agreements into exposure value measurements;
(k)
the verification of the consistency, timeliness and reliability of data sources used to run models, including the independence of such data sources;
(l)
the accuracy and appropriateness of volatility and correlation assumptions;
(m)
the accuracy of valuation and risk transformation calculations;
(n)
the verification of the model's accuracy through frequent back-testing as set out in points (b) to (e) of Article 293(1);
(o)
the compliance of the CCR control unit and collateral management unit with the relevant regulatory requirements.
Article 289
Use test
1. Institutions shall ensure that the distribution of exposures generated by the model used to calculate effective EPE is closely integrated into the day-to-day CCR management process of the institution, and that the output of the model is taken into account in the process of credit approval, CCR management, internal capital allocation and corporate governance.
2. The institution shall demonstrate to the satisfaction of the competent authorities that it has been using a model to calculate the distribution of exposures upon which the EPE calculation is based that meets, broadly, the requirements set out in this Section for at least one year prior to permission to use the IMM by the competent authorities in accordance with Article 283.
3. The model used to generate a distribution of exposures to CCR shall be part of the CCR management framework required by Article 286. This framework shall include the measurement of usage of credit lines, aggregating CCR exposures with other credit exposures and internal capital allocation.
4. In addition to EPE, an institution shall measure and manage current exposures. Where appropriate, the institution shall measure current exposure gross and net of collateral. The use test is satisfied if an institution uses other CCR measures, such as peak exposure, based on the distribution of exposures generated by the same model to compute EPE.
5. An institution shall have the systems capability to estimate EE daily if necessary, unless it demonstrates to the satisfaction of its competent authorities that its exposures to CCR warrant less frequent calculation. The institution shall estimate EE along a time profile of forecasting horizons that adequately reflects the time structure of future cash flows and maturity of the contracts and in a manner that is consistent with the materiality and composition of the exposures.
6. Exposure shall be measured, monitored and controlled over the life of all contracts in the netting set and not only to the one-year horizon. The institution shall have procedures in place to identify and control the risks for counterparties where the exposure rises beyond the one-year horizon. The forecast increase in exposure shall be an input into the institution's internal capital model.
Article 290
Stress testing
1. An institution shall have a comprehensive stress testing programme for CCR, including for use in assessment of own funds requirements for CCR, which complies with the requirements laid down in paragraphs 2 to 10.
2. It shall identify possible events or future changes in economic conditions that could have unfavourable effects on an institution's credit exposures and assess the institution's ability to withstand such changes.
3. The stress measures under the programme shall be compared against risk limits and considered by the institution as part of the process set out in Article 81 of Directive 2013/36/EU.
4. The programme shall comprehensively capture trades and aggregate exposures across all forms of counterparty credit risk at the level of specific counterparties in a sufficient time frame to conduct regular stress testing.
5. It shall provide for at least monthly exposure stress testing of principal market risk factors such as interest rates, FX, equities, credit spreads, and commodity prices for all counterparties of the institution, in order to identify, and enable the institution when necessary to reduce outsized concentrations in specific directional risks. Exposure stress testing -including single factor, multifactor and material non-directional risks- and joint stressing of exposure and creditworthiness shall be performed at the counterparty-specific, counterparty group and aggregate institution-wide CCR levels.
6. It shall apply at least quarterly multifactor stress testing scenarios and assess material non-directional risks including yield curve exposure and basis risks. Multiple-factor stress tests shall, at a minimum, address the following scenarios in which the following occurs:
(a)
severe economic or market events have occurred;
(b)
broad market liquidity has decreased significantly;
(c)
a large financial intermediary is liquidating positions.
7. The severity of the shocks of the underlying risk factors shall be consistent with the purpose of the stress test. When evaluating solvency under stress, the shocks of the underlying risk factors shall be sufficiently severe to capture historical extreme market environments and extreme but plausible stressed market conditions. The stress tests shall evaluate the impact of such shocks on own funds, own funds requirements and earnings. For the purpose of day-to-day portfolio monitoring, hedging, and management of concentrations the testing programme shall also consider scenarios of lesser severity and higher probability.
8. The programme shall include provision, where appropriate, for reverse stress tests to identify extreme, but plausible, scenarios that could result in significant adverse outcomes. Reverse stress testing shall account for the impact of material non-linearity in the portfolio.
9. The results of the stress testing under the programme shall be reported regularly, at least on a quarterly basis, to senior management. The reports and analysis of the results shall cover the largest counterparty-level impacts across the portfolio, material concentrations within segments of the portfolio (within the same industry or region), and relevant portfolio and counterparty specific trends.
10. Senior management shall take a lead role in the integration of stress testing into the risk management framework and risk culture of the institution and ensure that the results are meaningful and used to manage CCR. The results of stress testing for significant exposures shall be assessed against guidelines that indicate the institution's risk appetite, and referred to senior management for discussion and action when excessive or concentrated risks are identified.
Article 291
Wrong-Way Risk
1. For the purposes of this Article:
(a)
‧General Wrong-Way risk‧ arises when the likelihood of default by counterparties is positively correlated with general market risk factors;
(b)
‧Specific Wrong-Way risk‧ arises when future exposure to a specific counterparty is positively correlated with the counterparty's PD due to the nature of the transactions with the counterparty. An institution shall be considered to be exposed to Specific Wrong-Way risk if the future exposure to a specific counterparty is expected to be high when the counterparty's probability of a default is also high.
2. An institution shall give due consideration to exposures that give rise to a significant degree of Specific and General Wrong-Way Risk.
3. In order to identify General Wrong-Way Risk, an institution shall design stress testing and scenario analyses to stress risk factors that are adversely related to counterparty credit worthiness. Such testing shall address the possibility of severe shocks occurring when relationships between risk factors have changed. An institution shall monitor General Wrong Way Risk by product, by region, by industry, or by other categories that are relevant to the business.
4. An institution shall maintain procedures to identify, monitor and control cases of Specific Wrong-Way risk for each legal entity, beginning at the inception of a transaction and continuing through the life of the transaction.
5. Institutions shall calculate the own funds requirements for CCR in relation to transactions where Specific Wrong-Way risk has been identified and where there exists a legal connection between the counterparty and the issuer of the underlying of the OTC derivative or the underlying of the transactions referred to in points (b), (c) and (d) of Article 273(2)), in accordance with the following principles:
(a)
the instruments where Specific Wrong-Way risk exists shall not be included in the same netting set as other transactions with the counterparty, and shall each be treated as a separate netting set;
(b)
within any such separate netting set, for single-name credit default swaps the exposure value equals the full expected loss in the value of the remaining fair value of the underlying instruments based on the assumption that the underlying issuer is in liquidation;
(c)
LGD for an institution using the approach set out in Chapter 3 shall be 100 % for such swap transactions;
(d)
for an institution using the approach set out in Chapter 2, the applicable risk weight shall be that of an unsecured transaction;
(e)
for all other transactions referencing a single name in any such separate netting set, the calculation of the exposure value shall be consistent with the assumption of a jump-to-default of those underlying obligations where the issuer is legally connected with the counterparty. For transactions referencing a basket of names or index, the jump-to-default of the respective underlying obligations where the issuer is legally connected with the counterparty, shall be applied, if material;
(f)
to the extent that this uses existing market risk calculations for own funds requirements for incremental default and migration risk as set out in Title IV, Chapter 5, Section 4 that already contain an LGD assumption, the LGD in the formula used shall be 100 %.
6. Institutions shall provide senior management and the appropriate committee of the management body with regular reports on both Specific and General Wrong-Way risks and the steps being taken to manage those risks.
Article 292
Integrity of the modelling process
1. An institution shall ensure the integrity of modelling process as set out in Article 284 by adopting at least the following measures:
(a)
the model shall reflect transaction terms and specifications in a timely, complete, and conservative fashion;
(b)
those terms shall include at least contract notional amounts, maturity, reference assets, margining arrangements and netting arrangements;
(c)
those terms and specifications shall be maintained in a database that is subject to formal and periodic audit;
(d)
a process for recognising netting arrangements that requires legal staff to verify that netting under those arrangements is legally enforceable;
(e)
the verification required by point (d) shall be entered into the database mentioned in point (c) by an independent unit;
(f)
the transmission of transaction terms and specification data to the EPE model shall be subject to internal audit;
(g)
there shall be processes for formal reconciliation between the model and source data systems to verify on an ongoing basis that transaction terms and specifications are being reflected in EPE correctly or at least conservatively.
2. Current market data shall be used to determine current exposures. An institution may calibrate its EPE model using either historic market data or market implied data to establish parameters of the underlying stochastic processes, such as drift, volatility and correlation. If an institution uses historical data, it shall use at least three years of such data. The data shall be updated at least quarterly, and more frequently if necessary to reflect market conditions.
To calculate the Effective EPE using a stress calibration, an institution shall calibrate Effective EPE using either three years of data that includes a period of stress to the credit default spreads of its counterparties or market implied data from such a period of stress.
The requirements in paragraphs 3, 4 and 5 shall be applied by the institution for that purpose.
3. An institution shall demonstrate to the satisfaction of the competent authority, at least quarterly, that the stress period used for the calculation under this paragraph coincides with a period of increased credit default swap or other credit (such as loan or corporate bond) spreads for a representative selection of its counterparties with traded credit spreads. In situations where the institution does not have adequate credit spread data for a counterparty, it shall map that counterparty to specific credit spread data based on region, internal rating and business types.
4. The EPE model for all counterparties shall use data, either historic or implied, that include the data from the stressed credit period and shall use such data in a manner consistent with the method used for the calibration of the EPE model to current data.
5. To evaluate the effectiveness of its stress calibration for EEPE, an institution shall create several benchmark portfolios that are vulnerable to the main risk factors to which the institution is exposed. The exposure to these benchmark portfolios shall be calculated using (a) a stress methodology, based on current market values and model parameters calibrated to stressed market conditions, and (b) the exposure generated during the stress period, but applying the method set out in this Section (end of stress period market value, volatilities, and correlations from the 3-year stress period).
The competent authorities shall require an institution to adjust the stress calibration if the exposures of those benchmark portfolios deviate substantially from each other.
6. An institution shall subject the model to a validation process that is clearly articulated in the institutions' policies and procedures. That validation process shall:
(a)
specify the kind of testing needed to ensure model integrity and identify conditions under which the assumptions underlying the model are inappropriate and may therefore result in an understatement of EPE;
(b)
include a review of the comprehensiveness of the model.
7. An institution shall monitor the relevant risks and have processes in place to adjust its estimation of EEPE when those risks become significant. In complying with this paragraph, the institution shall:
(a)
identify and manage its exposures to Specific Wrong-Way risk arising as specified in Article 291(1)(b) and exposures to General Wrong-Way risk arising as specified in Article 291(1)(a);
(b)
for exposures with a rising risk profile after one year, compare on a regular basis the estimate of a relevant measure of exposure over one year with the same exposure measure over the life of the exposure;
(c)
for exposures with a residual maturity below one year, compare on a regular basis the replacement cost (current exposure) and the realised exposure profile, and store data that would allow such a comparison.
8. An institution shall have internal procedures to verify that, prior to including a transaction in a netting set, the transaction is covered by a legally enforceable netting contract that meets the requirements set out in Section 7.
9. An institution that uses collateral to mitigate its CCR shall have internal procedures to verify that, prior to recognising the effect of collateral in its calculations, the collateral meets the legal certainty standards set out in Chapter 4.
10. EBA shall monitor the range of practices in this area and shall, in accordance with Article 16 of Regulation (EU) No 1093/2010, issue guidelines on the application of this Article.
Article 293
Requirements for the risk management system
1. An institution shall comply with the following requirements:
(a)
it shall meet the qualitative requirements set out in Part Three, Title IV, Chapter 5;
(b)
it shall conduct a regular programme of back-testing, comparing the risk measures generated by the model with realised risk measures, and hypothetical changes based on static positions with realised measures;
(c)
it shall carry out an initial validation and an on-going periodic review of its CCR exposure model and the risk measures generated by it. The validation and review shall be independent of the model development;
(d)
the management body and senior management shall be involved in the risk control process and shall ensure that adequate resources are devoted to credit and counterparty credit risk control. In this regard, the daily reports prepared by the independent risk control unit established in accordance Article 287(1)(a) shall be reviewed by a level of management with sufficient seniority and authority to enforce both reductions of positions taken by individual traders and reductions in the overall risk exposure of the institution;
(e)
the internal risk measurement exposure model shall be integrated into the day-to-day risk management process of the institution;
(f)
the risk measurement system shall be used in conjunction with internal trading and exposure limits. In this regard, exposure limits shall be related to the institution's risk measurement model in a manner that is consistent over time and that is well understood by traders, the credit function and senior management;
(g)
an institution shall ensure that its risk management system is well documented. In particular, it shall maintain a documented set of internal policies, controls and procedures concerning the operation of the risk measurement system, and arrangements to ensure that those policies are complied with;
(h)
an independent review of the risk measurement system shall be carried out regularly in the institution's own internal auditing process. This review shall include both the activities of the business trading units and of the independent risk control unit. A review of the overall risk management process shall take place at regular intervals (and no less than once a year) and shall specifically address, as a minimum, all items referred to in Article 288;
(i)
the on-going validation of counterparty credit risk models, including back-testing, shall be reviewed periodically by a level of management with sufficient authority to decide the action that will be taken to address weaknesses in the models.
2. Competent authorities shall take into account the extent to which an institution meets the requirements of paragraph 1 when setting the level of alpha, as set out in Article 284(4). Only those institutions that comply fully with those requirements shall be eligible for application of the minimum multiplication factor.
3. An institution shall document the process for initial and on-going validation of its CCR exposure model and the calculation of the risk measures generated by the models to a level of detail that would enable a third party to recreate, respectively, the analysis and the risk measures. That documentation shall set out the frequency with which back testing analysis and any other on-going validation will be conducted, how the validation is conducted with respect to data flows and portfolios and the analyses that are used.
4. An institution shall define criteria with which to assess its CCR exposure models and the models that input into the calculation of exposure and maintain a written policy that describes the process by which unacceptable performance will be identified and remedied.
5. An institution shall define how representative counterparty portfolios are constructed for the purposes of validating an CCR exposure model and its risk measures.
6. The validation of CCR exposure models and their risk measures that produce forecast distributions shall consider more than a single statistic of the forecast distribution.
Article 294
Validation requirements
1. As part of the initial and on-going validation of its CCR exposure model and its risk measures, an institution shall ensure that the following requirements are met:
(a)
the institution shall carry out back-testing using historical data on movements in market risk factors prior to the permission by the competent authorities in accordance with Article 283(1). That back-testing shall consider a number of distinct prediction time horizons out to at least one year, over a range of various initialisation dates and covering a wide range of market conditions;
(b)
the institution using the approach set out in Article 285(1)(b) shall regularly validate its model to test whether realised current exposures are consistent with prediction over all margin periods within one year. If some of the trades in the netting set have a maturity of less than one year, and the netting set has higher risk factor sensitivities without these trades, the validation shall take this into account;
(c)
it shall back-test the performance of its CCR exposure model and the model's relevant risk measures as well as the market risk factor predictions. For collateralised trades, the prediction time horizons considered shall include those reflecting typical margin periods of risk applied in collateralised or margined trading;
(d)
if the model validation indicates that effective EPE is underestimated, the institution shall take the action necessary to address the inaccuracy of the model;
(e)
it shall test the pricing models used to calculate CCR exposure for a given scenario of future shocks to market risk factors as part of the initial and on-going model validation process. Pricing models for options shall account for the nonlinearity of option value with respect to market risk factors;
(f)
the CCR exposure model shall capture the transaction-specific information necessary to be able to aggregate exposures at the level of the netting set. An institution shall verify that transactions are assigned to the appropriate netting set within the model;
(g)
the CCR exposure model shall include transaction-specific information to capture the effects of margining. It shall take into account both the current amount of margin and margin that would be passed between counterparties in the future. Such a model shall account for the nature of margin agreements that are unilateral or bilateral, the frequency of margin calls, the margin period of risk, the minimum threshold of un-margined exposure the institution is willing to accept, and the minimum transfer amount. Such a model shall either estimate the mark-to-market change in the value of collateral posted or apply the rules set out in Chapter 4;
(h)
the model validation process shall include static, historical back-testing on representative counterparty portfolios. An institution shall conduct such back-testing on a number of representative counterparty portfolios that are actual or hypothetical at regular intervals. Those representative portfolios shall be chosen on the basis of their sensitivity to the material risk factors and combinations of risk factors to which the institution is exposed;
(i)
an institution shall conduct back-testing that is designed to test the key assumptions of the CCR exposure model and the relevant risk measures, including the modelled relationship between tenors of the same risk factor, and the modelled relationships between risk factors;
(j)
the performance of CCR exposure models and its risk measures shall be subject to appropriate back-testing practice. The back testing programme shall be capable of identifying poor performance in an EPE model's risk measures;
(k)
an institution shall validate its CCR exposure models and all risk measures out to time horizons commensurate with the maturity of trades for which exposure is calculated using IMM in accordance to the Article 283;
(l)
an institution shall regularly test the pricing models used to calculate counterparty exposure against appropriate independent benchmarks as part of the on-going model validation process;
(m)
the on-going validation of an institution's CCR exposure model and the relevant risk measures shall include an assessment of the adequacy of the recent performance;
(n)
the frequency with which the parameters of an CCR exposure model are updated shall be assessed by an institution as part of the initial and on-going validation process;
(o)
the initial and on-going validation of CCR exposure models shall assess whether or not the counterparty level and netting set exposure calculations of exposure are appropriate.
2. A measure that is more conservative than the metric used to calculate regulatory exposure value for every counterparty may be used in place of alpha multiplied by Effective EPE with the prior permission of the competent authorities. The degree of relative conservatism will be assessed upon initial approval by the competent authorities and at the regular supervisory reviews of the EPE models. An institution shall validate the conservatism regularly. The on-going assessment of model performance shall cover all counterparties for which the models are used.
3. If back-testing indicates that a model is not sufficiently accurate, the competent authorities shall revoke its permission for the model, or impose appropriate measures to ensure that the model is improved promptly.
Section 7
Contractual netting
Article 295
Recognition of contractual netting as risk-reducing
Institutions may treat as risk reducing in accordance with Article 298 only the following types of contractual netting agreements where the netting agreement has been recognised by competent authorities in accordance with Article 296 and where the institution meets the requirements set out in Article 297:
(a)
bilateral contracts for novation between an institution and its counterparty under which mutual claims and obligations are automatically amalgamated in such a way that the novation fixes one single net amount each time it applies so as to create a single new contract that replaces all former contracts and all obligations between parties pursuant to those contracts and is binding on the parties;
(b)
other bilateral agreements between an institution and its counterparty;
(c)
contractual cross-product netting agreements for institutions that have received the approval to use the method set out in Section 6 for transactions falling under the scope of that method. Competent authorities shall report to EBA a list of the contractual cross-product netting agreements approved.
Netting across transactions entered into by different legal entities of a group shall not be recognised for the purposes of calculating the own funds requirements.
Article 296
Recognition of contractual netting agreements
1. Competent authorities shall recognise a contractual netting agreement only where the conditions in paragraph 2 and, where relevant, 3 are fulfilled.
2. The following conditions shall be fulfilled by all contractual netting agreements used by an institution for the purposes of determining exposure value in this Part:
(a)
the institution has concluded a contractual netting agreement with its counterparty which creates a single legal obligation, covering all included transactions, such that, in the event of default by the counterparty it would be entitled to receive or obliged to pay only the net sum of the positive and negative mark-to-market values of included individual transactions;
(b)
the institution has made available to the competent authorities written and reasoned legal opinions to the effect that, in the event of a legal challenge of the netting agreement, the institution's claims and obligations would not exceed those referred to in point (a). The legal opinion shall refer to the applicable law:
(i)
the jurisdiction in which the counterparty is incorporated;
(ii)
if a branch of an undertaking is involved, which is located in a country other than that where the undertaking is incorporated, the jurisdiction in which the branch is located;
(iii)
the jurisdiction whose law governs the individual transactions included in the netting agreement;
(iv)
the jurisdiction whose law governs any contract or agreement necessary to effect the contractual netting;
(c)
credit risk to each counterparty is aggregated to arrive at a single legal exposure across transactions with each counterparty. This aggregation shall be factored into credit limit purposes and internal capital purposes;
(d)
the contract shall not contain any clause which, in the event of default of a counterparty, permits a non-defaulting counterparty to make limited payments only, or no payments at all, to the estate of the defaulting party, even if the defaulting party is a net creditor (i.e. walk away clause).
If any of the competent authorities are not satisfied that the contractual netting is legally valid and enforceable under the law of each of the jurisdictions referred to in point (b) the contractual netting agreement shall not be recognised as risk-reducing for either of the counterparties. Competent authorities shall inform each other accordingly.
3. The legal opinions referred to in point (b) may be drawn up by reference to types of contractual netting. The following additional conditions shall be fulfilled by contractual cross-product netting agreements:
(a)
the net sum referred to in point (a) of paragraph 2 is the net sum of the positive and negative close out values of any included individual bilateral master agreement and of the positive and negative mark-to-market value of the individual transactions (the ‧Cross-Product Net Amount‧);
(b)
the legal opinions referred to in point (b) of paragraph 2 shall address the validity and enforceability of the entire contractual cross-product netting agreement under its terms and the impact of the netting arrangement on the material provisions of any included individual bilateral master agreement.
Article 297
Obligations of institutions
1. An institution shall establish and maintain procedures to ensure that the legal validity and enforceability of its contractual netting is reviewed in the light of changes in the law of relevant jurisdictions referred to in Article 296(2)(b).
2. The institution shall maintain all required documentation relating to its contractual netting in its files.
3. The institution shall factor the effects of netting into its measurement of each counterparty's aggregate credit risk exposure and the institution shall manage its CCR on the basis of those effects of that measurement.
4. In the case of contractual cross-product netting agreements referred to in Article 295, the institution shall maintain procedures under Article 296(2)(c) to verify that any transaction which is to be included in a netting set is covered by a legal opinion referred to in Article 296(2)(b).
Taking into account the contractual cross-product netting agreement, the institution shall continue to comply with the requirements for the recognition of bilateral netting and the requirements of Chapter 4 for the recognition of credit risk mitigation, as applicable, with respect to each included individual bilateral master agreement and transaction.
Article 298
Effects of recognition of netting as risk-reducing
1. The following treatment applies to contractual netting agreements:
(a)
netting for the purposes of Sections 5 and 6 shall be recognised as set out in those Sections;
(b)
in the case of contracts for novation, the single net amounts fixed by such contracts rather than the gross amounts involved, may be weighted.
In the application of Section 3, institutions may take the contract for novation into account when determining:
(i)
the current replacement cost referred to in Article 274(1);
(ii)
the notional principal amounts or underlying values referred to in Article 274(2).
In the application of Section 4, in determining the notional amount referred to in Article 275(1) institutions may take into account the contract for novation for the purposes of calculating the notional principal amount In such cases, institutions shall apply the percentages of Table 3.
(c)
In the case of other netting agreements, institutions shall apply Section 3 as follows:
(i)
the current replacement cost referred to in Article 274(1) for the contracts included in a netting agreement shall be obtained by taking account of the actual hypothetical net replacement cost which results from the agreement; in the case where netting leads to a net obligation for the institution calculating the net replacement cost, the current replacement cost is calculated as ‧0‧;
(ii)
the figure for potential future credit exposure referred to in Article 274(2) for all contracts included in a netting agreement shall be reduced in accordance with the following formula:
where:
PCEred
=
the reduced figure for potential future credit exposure for all contracts with a given counterparty included in a legally valid bilateral netting agreement;
PCEgross
=
the sum of the figures for potential future credit exposure for all contracts with a given counterparty which are included in a legally valid bilateral netting agreement and are calculated by multiplying their notional principal amounts by the percentages set out in Table 1;
NGR
=
the net-to-gross ratio calculated as the quotient of the net replacement cost for all contracts included in a legally valid bilateral netting agreement with a given counterparty (numerator) and the gross replacement cost for all contracts included in a legally valid bilateral netting agreement with that counterparty (denominator).
2. When carrying out the calculation of the potential future credit exposure in accordance with the formula set out in paragraph 1, institutions may treat perfectly matching contracts included in the netting agreement as if they were a single contract with a notional principal equivalent to the net receipts.
In the application of Article 275(1) institutions may treat perfectly matching contracts included in the netting agreement as if they were a single contract with a notional principal equivalent to the net receipts, and the notional principal amounts shall be multiplied by the percentages given in Table 3.
For the purposes of this paragraph, perfectly matching contracts are forward foreign-exchange contracts or similar contracts in which a notional principal is equivalent to cash flows if the cash flows fall due on the same value date and fully in the same currency.
3. For all other contracts included in a netting agreement, the percentages applicable may be reduced as indicated in Table 6:
Table 6
Original maturity
Interest-rate contracts
Foreign-exchange contracts
One year or less
0,35 %
1,50 %
More than one year but not more than two years
0,75 %
3,75 %
Additional allowance for each additional year
0,75 %
2,25 %
4. In the case of interest-rate contracts, institutions may, subject to the consent of their competent authorities, choose either original or residual maturity.
Section 8
Items in the trading book
Article 299
Items in the trading book
1. For the purposes of the application of this Article, Annex II shall include a reference to derivative instruments for the transfer of credit risk as mentioned in point (8) of Section C of Annex I to Directive 2004/39/EC.
2. When calculating risk-weighted exposure amounts for counterparty risk of items in the trading book, institutions shall comply with the following principles:
(a)
in the case of total return swap credit derivatives and credit default swap credit derivatives, to obtain a figure for potential future credit exposure under the method set out in Section 3, the nominal amount of the instrument shall be multiplied by the following percentages:
(i)
5 %, where the reference obligation is one that, if it gave rise to a direct exposure of the institution, would be a qualifying item for the purposes of Part Three, Title IV, Chapter 2;
(ii)
10 %, where the reference obligation is one that, if it gave rise to a direct exposure of the institution, would not be a qualifying item for the purposes of Part Three, Title IV, Chapter 2.
In the case of an institution whose exposure arising from a credit default swap represents a long position in the underlying, the percentage for potential future credit exposure may be 0 %, unless the credit default swap is subject to close-out upon the insolvency of the entity whose exposure arising from the swap represents a short position in the underlying, even though the underlying has not defaulted.
Where the credit derivative provides protection in relation to ‧nth to default‧ amongst a number of underlying obligations, an institution shall determine which of the percentage figures set out in the first subparagraph applies by reference to the obligation with the nth lowest credit quality which, if incurred by the institution, would be a qualifying item for the purposes of Part Three, Title IV, Chapter 2;
(b)
institutions shall not use the Financial Collateral Simple Method set out in Article 222 for the recognition of the effects of financial collateral;
(c)
in the case of repurchase transactions and securities or commodities lending or borrowing transactions booked in the trading book, institutions may recognise as eligible collateral all financial instruments and commodities that are eligible to be included in the trading book;
(d)
for exposures arising from OTC derivative instruments booked in the trading book, institutions may recognise commodities that are eligible to be included in the trading book as eligible collateral;
(e)
for the purposes of calculating volatility adjustments where such financial instruments or commodities which are not eligible under Chapter 4 are lent, sold or provided, or borrowed, purchased or received by way of collateral or otherwise under such a transaction, and an institution is using the Supervisory volatility adjustments approach under Section 3 of Chapter 4, institutions shall treat such instruments and commodities in the same way as non-main index equities listed on a recognised exchange;
(f)
where an institution is using the Own Estimates of Volatility adjustments approach under Section 3 of Chapter 4 in respect of financial instruments or commodities which are not eligible under Chapter 4, it shall calculate volatility adjustments for each individual item. Where an institution has obtained the approval to use the Internal Models Approach defined in Chapter 4, it may also apply that approach in the trading book;
(g)
in relation to the recognition of master netting agreements covering repurchase transactions, securities or commodities lending or borrowing transactions, or other capital market-driven transactions, institutions shall only recognise netting across positions in the trading book and the non-trading book when the netted transactions fulfil the following conditions:
(i)
all transactions are marked to market daily;
(ii)
any items borrowed, purchased or received under the transactions may be recognised as eligible financial collateral under Chapter 4 without the application of points (c) to (f) of this paragraph;
(h)
where a credit derivative included in the trading book forms part of an internal hedge and the credit protection is recognised under this Regulation in accordance with Article 204, institutions shall apply one of the following approaches:
(i)
treat it as if there were no counterparty risk arising from the position in that credit derivative;
(ii)
consistently include for the purpose of calculating the own funds requirements for counterparty credit risk all credit derivatives in the trading book forming part of internal hedges or purchased as protection against a CCR exposure where the credit protection is recognised as eligible under Chapter 4.
Section 9
Own funds requirements for exposures to a central counterparty
Article 300
Definitions
For the purposes of this Section, the following definitions shall apply:
(1)
‧bankruptcy remote‧, in relation to client assets, means that effective arrangements exist which ensure that those assets will not be available to the creditors of a CCP or of a clearing member in the event of the insolvency of that CCP or clearing member respectively, or that the assets will not be available to the clearing member to cover losses it incurred following the default of a client or clients other than those that provided those assets;
(2)
‧CCP-related transaction‧ means a contract or a transaction listed in Article 301(1) between a client and a clearing member that is directly related to a contract or a transaction listed in that paragraph between that clearing member and a CCP;
(3)
‧clearing member‧ means a clearing member as defined in point (14) of Article 2 of Regulation (EU) No 648/2012;
(4)
‧client‧ means a client as defined in point (15) of Article 2 of Regulation (EU) No 648/2012 or an undertaking that has established indirect clearing arrangements with a clearing member in accordance with Article 4(3) of that Regulation.
Article 301
Material scope
1. This Section applies to the following contracts and transactions for as long as they are outstanding with a CCP:
(a)
the contracts listed in Annex II and credit derivatives;
(b)
repurchase transactions;
(c)
securities or commodities lending or borrowing transactions;
(d)
long settlement transactions;
(e)
margin lending transactions.
2. Institutions may choose whether to apply one of the following two treatments to the contracts and transactions outstanding with a QCCP listed in paragraph 1:
(a)
the treatment for trade exposures and exposures from default fund contributions set out in Article 306, except for the treatment set out in paragraph 1(b) of that Article, and in Article 307, respectively;
(b)
the treatment set out in Article 310.
3. Institutions shall apply the treatment set out in Article 306, except for the treatment set out in paragraph (1)(a) of that Article, and in Article 309, as applicable, to the contracts and transactions outstanding with a non-qualifying CCP listed in paragraph 1 of this Article.
Article 302
Monitoring of exposures to CCPs
1. Institutions shall monitor all their exposures to CCPs and shall lay down procedures for the regular reporting of information on those exposures to senior management and appropriate committee or committees of the management body.
2. Institutions shall assess, through appropriate scenario analysis and stress testing, whether the level of own funds held against exposures to a CCP, including potential future credit exposures, exposures from default fund contributions and, where the institution is acting as a clearing member, exposures resulting from contractual arrangements as laid down in Article 304, adequately relates to the inherent risks of those exposures.
Article 303
Treatment of clearing members' exposures to CCPs
1. Where an institution acts as a clearing member, either for its own purposes or as a financial intermediary between a client and a CCP, it shall calculate the own funds requirements for its exposures to a CCP in accordance with Article 301(2) and (3).
2. Where an institution acts as a clearing member and, in that capacity, acts as a financial intermediary between a client and a CCP, it shall calculate the own funds requirements for its CCP-related transactions with the client in accordance with the Sections 1 to 8 of this Chapter, as applicable.
3. Where an institution is a client of a clearing member, it shall calculate the own funds requirements for its CCP-related transactions with the clearing member in accordance with the Sections 1 to 8 of this Chapter, as applicable.
4. As an alternative to the approach specified in paragraph 3, where an institution is a client, it may calculate the own funds requirements for its CCP-related transactions with the clearing member in accordance with Article 305(2) provided that both of the following conditions are met:
(a)
the positions and assets of that institution related to those transactions are distinguished and segregated within the meaning of Article 39 of Regulation (EU) No 648/2012, at the level of both the clearing member and the CCP, from the positions and assets of both the clearing member and the other clients of that clearing member and as a result of that segregation those positions and assets are bankruptcy remote in the event of the default or insolvency of the clearing member or one or more of its other clients;
(b)
relevant laws, regulations, rules and contractual arrangements applicable to or binding that institution or the CCP ensure that in the event of default or insolvency of the clearing member, the transfer of the institution's positions relating to those contracts and transactions and of the corresponding collateral to another clearing member within the relevant margin period of risk.
5. Where an institution acting as a clearing member enters into a contractual arrangement with a client of another clearing member in order to ensure that client the portability of assets and positions referred to in point (b) of paragraph 4, that institution may attribute an exposure value of zero to the contingent obligation that is created due to that contractual arrangement.
Article 304
Treatment of clearing members' exposures to clients
1. Where an institution acts as a clearing member and, in that capacity, acts as a financial intermediary between a client and a CCP, it shall calculate the own funds requirements for its CCP-related transactions with the client in accordance with Sections 1 to 8 of this Chapter and with Title VI of Part Three, as applicable.
2. Where an institution acting as a clearing member enters into a contractual arrangement with a client of another clearing member that facilitates, in accordance with Article 48(5) and (6), of Regulation (EU) No 648/2012, the transfer of positions and collateral referred to in Article 305(2)(b) of this Regulation for that client, and that contractual agreement gives rise to a contingent obligation for that institution, that institution may attribute an exposure value of zero to that contingent obligation.
3. An institution acting as a clearing member may apply a shorter margin period of risk when calculating the own fund requirement for its exposures to a client in accordance with the Internal Model Method. The margin period of risk applied by the institution shall not be less than five days.
4. An institution acting as a clearing member may multiply its EAD by a scalar when calculating the own fund requirement for its exposures to a client in accordance with the Mark-to-Market Method, the Standardised Method or the Original Exposure Method. The scalars that the institutions may apply are the following:
(a)
0,71 for a margin period of risk of five days;
(b)
0,77 for a margin period of risk of six days;
(c)
0,84 for a margin period of risk of seven days;
(d)
0,89 for a margin period of risk of eight days;
(e)
0,95 for a margin period of risk of nine days;
(f)
1 for a margin period of risk of ten days or more.
5. EBA shall develop draft regulatory technical standards to specify the margin periods of risk that institutions may use for the purposes of paragraphs 3 and 4.
When developing those draft regulatory technical standards, EBA shall apply the following principles:
(a)
it shall define the margin period of risk for each of the types of contracts and transactions listed in Article 301(1);
(b)
the margin periods of risk to be defined in point (a) shall reflect the close-out period of the contracts and transactions referred to in that point.
EBA shall submit those draft regulatory technical standards to the Commission by 30 June 2014.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1093/2010.
Article 305
Treatment of clients' exposures
1. Where an institution is a client, it shall calculate the own funds requirements for its CCP-related transactions with its clearing member in accordance with Sections 1 to 8 of this Chapter and with Title VI of Part Three, as applicable.
2. Without prejudice to the approach specified in paragraph 1, where an institution is a client, it may calculate the own funds requirements for its trade exposures for CCP-related transactions with its clearing member in accordance with Article 306 provided that all the following conditions are met:
(a)
the positions and assets of that institution related to those transactions are distinguished and segregated, at the level of both the clearing member and the CCP, from the positions and assets of both the clearing member and the other clients of that clearing member and as a result of that distinction and segregation those positions and assets are bankruptcy remote in the event of the default or insolvency of the clearing member or one or more of its other clients;
(b)
laws, regulations, rules and contractual arrangements applicable to or binding that institution or the CCP facilitate the transfer of the client's positions relating to those contracts and transactions and of the corresponding collateral to another clearing member within the applicable margin period of risk in the event of default or insolvency of the original clearing member. In such circumstance, the client's positions and the collateral shall be transferred at market value unless the client requests to close out the position at market value;
(c)
the institution has available an independent, written and reasoned legal opinion that concludes that, in the event of legal challenge, the relevant courts and administrative authorities would find that the client would bear no losses on account of the insolvency of its clearing member or of any of its clearing member's clients under the laws of the jurisdiction of the institution, its clearing member and the CCP, the law governing the transactions and contracts the institution clears through the CCP, the law governing the collateral, and the law governing any contract or agreement necessary to meet the condition in point (b);
(d)
the CCP is a QCCP.
3. Without prejudice to the conditions specified in paragraph 2, where an institution that is a client is not protected from losses in the case that the clearing member and another client of the clearing member jointly default, but all the other conditions set out in paragraph 2 are met, the client may calculate the own funds requirements for its trade exposures for CCP-related transactions with its clearing member in accordance with Article 306, subject to replacing the 2 % risk weight in paragraph 1(a) of that Article with a 4 % risk weight.
4. Where an institution that is a client accesses the services of a CCP through indirect clearing arrangements, in accordance with Article 4(3) of Regulation (EU) No 648/2012, that institution may apply the treatment set out in paragraph 2 or 3 only where the conditions in each paragraph are met at every level of the chain of intermediaries.
Article 306
Own funds requirements for trade exposures
1. An institution shall apply the following treatment to its trade exposures with CCPs:
(a)
it shall apply a risk weight of 2 % to the exposure values of all its trade exposures with QCCPs;
(b)
it shall apply the risk weight used for the Standardised Approach to credit risk as set out in Article 107(2)(b) to all its trade exposures with non-qualifying CCPs;
(c)
where an institution is acting as a financial intermediary between a client and a CCP and the terms of the CCP-related transaction stipulate that the institution is not obligated to reimburse the client for any losses suffered due to changes in the value of that transaction in the event that the CCP defaults, the exposure value of the transaction with the CCP that corresponds to that CCP-related transaction is equal to zero.
2. Notwithstanding paragraph 1, where assets posted as collateral to a CCP or a clearing member are bankruptcy remote in the event that the CCP, the clearing member or one or more of the other clients of the clearing member becomes insolvent, an institution may attribute an exposure value of zero to the counterparty credit risk exposures for those assets.
3. An institution shall calculate exposure values of its trade exposures with a CCP in accordance with Sections 1 to 8 of this Chapter, as applicable.
4. An institution shall calculate the risk weighted exposure amounts for its trade exposures with CCPs for the purposes of Article 92(3) as the sum of the exposure values of its trade exposures with CCPs, calculated in accordance with paragraphs 2 and 3 of this Article, multiplied by the risk weight determined in accordance with paragraph 1 of this Article.
Article 307
Own funds requirements for pre-funded contributions to the default fund of a CCP
An institution acting as a clearing member shall apply the following treatment to its exposures arising from its contributions to the default fund of a CCP:
(a)
it shall calculate the own funds requirement for its pre-funded contributions to the default fund of a QCCP in accordance with the approach set out in Article 308;
(b)
it shall calculate the own funds requirement for its pre-funded contributions to the default fund of a non-qualifying CCP in accordance with the approach set out in Article 309.
Article 308
Own funds requirements for pre-funded contributions to the default fund of a QCCP
1. The exposure value for an institution's pre-funded contribution to the default fund of a QCCP (DFi) shall be the amount paid in or the market value of the assets delivered by that institution reduced by any amount of that contribution that the QCCP has already used to absorb its losses following the default of one or more of its clearing members.
2. An institution shall calculate the own funds requirement (Ki) to cover the exposure arising from its pre-funded contribution (DFi) as follows:
where:
β
=
the concentration factor communicated to the institution by the CCP;
N
=
the number of clearing members communicated to the institution by the CCP;
DFCM
=
the sum of pre-funded contributions of all clearing members of the CCP communicated to the institution by the CCP;
KCM
=
the sum of the own funds requirements of all clearing members of the CCP calculated in accordance with the applicable formula specified in paragraph 3 .
3. An institution shall calculate KCM as follows:
(a)
where KCCP ≤ DFCCP, the institution shall use the following formula:
;
(b)
where DFCCP KCCP ≤DF*, the institution shall use the following formula:
;
(c)
where DF* KCCP, the institution shall use the following formula:
where:
DFCCP
=
the pre-funded financial resources of the CCP communicated to the institution by the CCP;
KCCP
=
the hypothetical capital of the CCP communicated to the institution by the CCP;
DF*
=
;
=
=
the average pre-funded contribution, , communicated to the institution by the CCP;
c1
=
a capital factor equal to
c2
=
a capital factor equal to 100 %;
μ
=
1,2.
4. An institution shall calculate the risk weighted exposure amounts for exposures arising from an institution's pre-funded contribution for the purposes of Article 92(3) as the own funds requirement (Ki) determined in accordance with paragraph 2 multiplied by 12,5.
5. Where KCCP is equal to zero, institutions shall use the value for c1 of 0,16 % for the purpose of the calculation in paragraph 3.
Article 309
Own funds requirements for pre-funded contributions to the default fund of a non-qualifying CCP and for unfunded contributions to a non-qualifying CCP
1. An institution shall apply the following formula to calculate the own funds requirement (Ki) for the exposures arising from its pre-funded contributions to the default fund of a non-qualifying CCP (DFi) and from unfunded contributions (UCi) to such CCP:
where c2·and μ are defined as in Article 308(3).
2. For the purpose of paragraph 1, unfunded contributions means contributions that an institution acting as a clearing member has contractually committed to provide to a CCP after the CCP has depleted its default fund to cover the losses it incurred following the default of one or more of its clearing members.
3. An institution shall calculate the risk weighted exposure amounts for exposures arising from an institution's pre-funded contribution for the purposes of Article 92(3) as the own funds requirement (Ki) determined in accordance with paragraph 1 multiplied by 12,5.
Article 310
Alternative calculation of own funds requirement for exposures to a QCCP
An institution shall apply the following formula to calculate the own funds requirement (Ki) for the exposures arising from its trade exposures and the trade exposures of its clients (TEi) and pre-funded contributions (DFi) to the default fund of a QCCP:
Article 311
Own funds requirements for exposures to CCPs that cease to meet certain conditions
1. An institution shall apply the treatment set out in this Article where one or both of the following conditions have been met:
(a)
the institution has received from a CCP a notification required by point (j)(ii) of Article 50b of Regulation (EU) No 648/2012 that the CCP has stopped calculating KCCP;
(b)
it has become known to the institution, following a public announcement or notification from the competent authority of a CCP used by the institution or from that CCP itself, that the CCP will no longer comply with the conditions for authorisation or recognition, as applicable.
2. Where only the condition in point (a) of paragraph 1 has been met, the competent authority of the institution shall verify the reasons why the CCP has stopped calculating KCCP.
Where the competent authority considers that the reasons referred to in the first subparagraph are valid, it may permit institutions in its Member State to apply the treatment set out in Article 310 to their trade exposures and default fund contributions to that CCP. Where it grants such permission, it shall disclose the reasons for its decision.
Where the competent authority considers that the reasons referred to in the first subparagraph are not valid, all institutions in its Member State, irrespective of the treatment they chose in accordance with Article 301(2), shall apply the treatment set out in points (a) to (d) of paragraph 3 of this Article.
3. Where the condition in point (b) of paragraph 1 has been met, irrespective of whether the condition in point (a) of that paragraph has been met or not, an institution shall, within three months of the circumstance set out in point (b) of that paragraph arising, or earlier where the competent authority of the institution requires it, do the following with respect to its exposures to that CCP:
(a)
cease to apply the treatment it chose in accordance with Article 301(2);
(b)
apply the treatment set out in point (b) of Article 306(1) to its trade exposures to that CCP;
(c)
apply the treatment set out in Article 309 to its pre-funded contributions to the default fund of that CCP and to its unfunded contributions to that CCP;
(d)
treat exposures other than those listed in points (b) and (c) to that CCP as exposures to a corporate in accordance with the Standardised Approach for credit risk as set out in Chapter 2.
TITLE III
OWN FUNDS REQUIREMENTS FOR OPERATIONAL RISK
CHAPTER 1
General principles governing the use of the different approaches
Article 312
Permission and notification
1. To qualify for use of the Standardised Approach, institutions shall meet the criteria set out in Article 320, in addition to meeting the general risk management standards set out in Articles 74 and 85 of Directive 2013/36/EU. Institutions shall notify the competent authorities prior to using the Standardised Approach.
Competent authorities shall permit institutions to use an alternative relevant indicator for the business lines of retail banking and commercial banking where the conditions set out in Articles 319(2) and 320 are met.
2. Competent authorities shall permit institutions to use Advanced Measurement Approaches based on their own operational risk measurement systems, where all the qualitative and quantitative standards set out in Articles 321 and 322 respectively are met and where institutions meet the general risk management standards set out in Articles 74 and 85 of Directive 2013/36/EU and Section II, Chapter 3, Title VII of that Directive.
Institutions shall also apply for permission from their competent authorities where they want to implement material extensions and changes to those Advanced Measurement Approaches. Competent authorities shall grant the permission only where institutions would continue to meet the standards specified in the first subparagraph following those material extensions and changes.
3. Institutions shall notify the competent authorities of all changes to their Advanced Measurement Approaches models.
4. EBA shall develop draft regulatory technical standards to specify the following:
(a)
the assessment methodology under which the competent authorities permit institutions to use Advanced Measurement Approaches;
(b)
the conditions for assessing the materiality of extensions and changes to the Advanced Measurement Approaches;
(c)
the modalities of the notification required in paragraph 3.
EBA shall submit those draft regulatory technical standards to the Commission by 31 December 2014.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1093/2010.
Article 313
Reverting to the use of less sophisticated approaches
1. Institutions that use the Standardised Approach shall not revert to the use of the Basic Indicator Approach unless the conditions in paragraph 3 are met.
2. Institutions that use the Advanced Measurement Approaches shall not revert to the use of the Standardised Approach or the Basic Indicator Approach unless the conditions in paragraph 3 are met.
3. An institution may only revert to the use of a less sophisticated approach for operational risk where both the following conditions are met:
(a)
the institution has demonstrated to the satisfaction of the competent authority that the use of a less sophisticated approach is not proposed in order to reduce the operational risk related own funds requirements of the institution, is necessary on the basis of nature and complexity of the institution and would not have a material adverse impact on the solvency of the institution or its ability to manage operational risk effectively;
(b)
the institution has received the prior permission of the competent authority.
Article 314
Combined use of different approaches
1. Institutions may use a combination of approaches provided that they obtain permission from the competent authorities. Competent authorities shall grant such permission where the requirements set out in paragraphs 2 to 4, as applicable, are met.
2. An institution may use an Advanced Measurement Approach in combination with either the Basic Indicator Approach or the Standardised Approach, where both of the following conditions are met:
(a)
the combination of Approaches used by the institution captures all its operational risks and competent authorities are satisfied with the methodology used by the institution to cover different activities, geographical locations, legal structures or other relevant divisions determined on an internal basis;
(b)
the criteria set out in Article 320 and the standards set out in Articles 321 and 322 are fulfilled for the part of activities covered by the Standardised Approach and the Advanced Measurement Approaches respectively.
3. For institutions that want to use an Advanced Measurement Approach in combination with either the Basic Indicator Approach or the Standardised Approach competent authorities shall impose the following additional conditions for granting permission:
(a)
on the date of implementation of an Advanced Measurement Approach, a significant part of the institution's operational risks are captured by that Approach;
(b)
the institution takes a commitment to apply the Advanced Measurement Approach across a material part of its operations within a time schedule that was submitted to and approved by its competent authorities.
4. An institution may request permission from a competent authority to use a combination of the Basic Indicator Approach and the Standardised Approach only in exceptional circumstances such as the recent acquisition of new business which may require a transition period for the application of the Standardised Approach.
A competent authority shall grant such permission only where the institution has committed to apply the Standardised Approach within a time schedule that was submitted to and approved by the competent authority.
5. EBA shall develop draft regulatory technical standards to specify the following:
(a)
the conditions that competent authorities shall use when assessing the methodology referred to in point (a) of paragraph 2;
(b)
the conditions that the competent authorities shall use when deciding whether to impose the additional conditions referred to in paragraph 3.
EBA shall submit those draft regulatory technical standards to the Commission by 31 December 2016.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1093/2010.
CHAPTER 2
Basic indicator approach
Article 315
Own funds requirement
1. Under the Basic Indicator Approach, the own funds requirement for operational risk is equal to 15 % of the average over three years of the relevant indicator as set out in Article 316.
Institutions shall calculate the average over three years of the relevant indicator on the basis of the last three twelve-monthly observations at the end of the financial year. When audited figures are not available, institutions may use business estimates.
2. Where an institution has been in operation for less than three years it may use forward-looking business estimates in calculating the relevant indicator, provided that it starts using historical data as soon as it is available.
3. Where an institution can prove to its competent authority that, due to a merger, an acquisition or a disposal of entities or activities, using a three year average to calculate the relevant indicator would lead to a biased estimation for the own funds requirement for operational risk, the competent authority may permit the institution to amend the calculation in a way that would take into account such events and shall duly inform EBA thereof. In such circumstances, the competent authority may, on its own initiative, also require an institution to amend the calculation.
4. Where for any given observation, the relevant indicator is negative or equal to zero, institutions shall not take into account this figure in the calculation of the average over three years. Institutions shall calculate the average over three years as the sum of positive figures divided by the number of positive figures.
Article 316
Relevant indicator
1. For institutions applying accounting standards established by Directive 86/635/EEC, based on the accounting categories for the profit and loss account of institutions under Article 27 of that Directive, the relevant indicator is the sum of the elements listed in Table 1 of this paragraph. Institutions shall include each element in the sum with its positive or negative sign.
Table 1
1
Interest receivable and similar income
2
Interest payable and similar charges
3
Income from shares and other variable/fixed-yield securities
4
Commissions/fees receivable
5
Commissions/fees payable
6
Net profit or net loss on financial operations
7
Other operating income
Institutions shall adjust these elements to reflect the following qualifications:
(a)
institutions shall calculate the relevant indicator before the deduction of any provisions and operating expenses. Institutions shall include in operating expenses fees paid for outsourcing services rendered by third parties which are not a parent or subsidiary of the institution or a subsidiary of a parent which is also the parent of the institution. Institutions may use expenditure on the outsourcing of services rendered by third parties to reduce the relevant indicator where the expenditure is incurred from an undertaking subject to rules under, or equivalent to, this Regulation;
(b)
institutions shall not use the following elements in the calculation of the relevant indicator:
(i)
realised profits/losses from the sale of non-trading book items;
(ii)
income from extraordinary or irregular items;
(iii)
income derived from insurance.
(c)
when revaluation of trading items is part of the profit and loss statement, institutions may include revaluation. When institutions apply Article 36(2) of Directive 86/635/EEC, they shall include revaluation booked in the profit and loss account.
2. When institutions apply accounting standards different from those established by Directive 86/635/EEC, they shall calculate the relevant indicator on the basis of data that best reflect the definition set out in this Article.
3. EBA shall develop draft regulatory technical standards to determine the methodology to calculate the relevant indicator referred to in paragraph 2.
EBA shall submit those draft regulatory technical standards to the Commission by 31 December 2017.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1093/2010.
CHAPTER 3
Standardised Approach
Article 317
Own funds requirement
1. Under the Standardised Approach, institutions shall divide their activities into the business lines set out in Table 2 of paragraph 4 and in accordance with the principles set out in Article 318.
2. Institutions shall calculate the own funds requirement for operational risk as the average over three years of the sum of the annual own funds requirements across all business lines referred to in Table 2 of paragraph 4. The annual own funds requirement of each business line is equal to the product of the corresponding beta factor referred to in that Table and the part of the relevant indicator mapped to the respective business line.
3. In any given year, institutions may offset negative own funds requirements resulting from a negative part of the relevant indicator in any business line with positive own funds requirements in other business lines without limit. However, where the aggregate own funds requirement across all business lines within a given year is negative, institutions shall use the value zero as the input to the numerator for that year.
4. Institutions shall calculate the average over three years of the sum referred to in paragraph 2 on the basis of the last three twelve-monthly observations at the end of the financial year. When audited figures are not available, institutions may use business estimates.
Where an institution can prove to its competent authority that, due to a merger, an acquisition or a disposal of entities or activities, using a three year average to calculate the relevant indicator would lead to a biased estimation for the own funds requirement for operational risk, the competent authority may permit institutions to amend the calculation in a way that would take into account such events and shall duly inform EBA thereof. In such circumstances, the competent authority may, on its own initiative, also require an institution to amend the calculation.
Where an institution has been in operation for less than three years it may use forward-looking business estimates in calculating the relevant indicator, provided that it starts using historical data as soon as it is available.
Table 2
Business line
List of activities
Percentage
(beta factor)
Corporate finance
Underwriting of financial instruments or placing of financial instruments on a firm commitment basis
Services related to underwriting
Investment advice
Advice to undertakings on capital structure, industrial strategy and related matters and advice and services relating to the mergers and the purchase of undertakings
Investment research and financial analysis and other forms of general recommendation relating to transactions in financial instruments
18 %
Trading and sales
Dealing on own account
Money broking
Reception and transmission of orders in relation to one or more financial instruments
Execution of orders on behalf of clients
Placing of financial instruments without a firm commitment basis
Operation of Multilateral Trading Facilities
18 %
Retail brokerage
(Activities with natural persons or with SMEs meeting the criteria set out in Article 123 for the retail exposure class)
Reception and transmission of orders in relation to one or more financial instruments
Execution of orders on behalf of clients
Placing of financial instruments without a firm commitment basis
12 %
Commercial banking
Acceptance of deposits and other repayable funds
Lending
Financial leasing
Guarantees and commitments
15 %
Retail banking
(Activities with natural persons or with SMEs meeting the criteria set out in Article 123 for the retail exposure class)
Acceptance of deposits and other repayable funds
Lending
Financial leasing
Guarantees and commitments
12 %
Payment and settlement
Money transmission services,
Issuing and administering means of payment
18 %
Agency services
Safekeeping and administration of financial instruments for the account of clients, including custodianship and related services such as cash/collateral management
15 %
Asset management
Portfolio management
Managing of UCITS
Other forms of asset management
12 %
Article 318
Principles for business line mapping
1. Institutions shall develop and document specific policies and criteria for mapping the relevant indicator for current business lines and activities into the standardised framework set out in Article 317. They shall review and adjust those policies and criteria as appropriate for new or changing business activities and risks.
2. Institutions shall apply the following principles for business line mapping:
(a)
institutions shall map all activities into the business lines in a mutually exclusive and jointly exhaustive manner;
(b)
institutions shall allocate any activity which cannot be readily mapped into the business line framework, but which represents an ancillary activity to an activity included in the framework, to the business line it supports. Where more than one business line is supported through the ancillary activity, institutions shall use an objective-mapping criterion;
(c)
where an activity cannot be mapped into a particular business line then institutions shall use the business line yielding the highest percentage. The same business line equally applies to any ancillary activity associated with that activity;
(d)
institutions may use internal pricing methods to allocate the relevant indicator between business lines. Costs generated in one business line which are imputable to a different business line may be reallocated to the business line to which they pertain;
(e)
the mapping of activities into business lines for operational risk capital purposes shall be consistent with the categories institutions use for credit and market risks;
(f)
senior management shall be responsible for the mapping policy under the control of the management body of the institution;
(g)
institutions shall subject the mapping process to business lines to independent review.
3. EBA shall develop draft implementing technical standards to determine the conditions of application of the principles for business line mapping provided in this Article.
EBA shall submit those draft implementing technical standards to the Commission by 31 December 2017.
Power is conferred on the Commission to adopt the implementing technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Article 15 of Regulation (EU) No 1093/2010.
Article 319
Alternative Standardised Approach
1. Under the Alternative Standardised Approach, for the business lines ‧retail banking‧ and ‧commercial banking‧, institutions shall apply the following:
(a)
the relevant indicator is a normalised income indicator equal to the nominal amount of loans and advances multiplied by 0,035;
(b)
the loans and advances consist of the total drawn amounts in the corresponding credit portfolios. For the ‧commercial banking‧ business line, institutions shall also include securities held in the non trading book in the nominal amount of loans and advances.
2. To be permitted to use the Alternative Standardised Approach, an institution shall meet all the following conditions:
(a)
its retail or commercial banking activities shall account for at least 90 % of its income;
(b)
a significant proportion of its retail or commercial banking activities shall comprise loans associated with a high PD;
(c)
the Alternative Standardised Approach provides an appropriate basis for calculating its own funds requirement for operational risk.
Article 320
Criteria for the Standardised Approach
The criteria referred to in the first subparagraph of Article 312(1) are the following:
(a)
an institution shall have in place a well-documented assessment and management system for operational risk with clear responsibilities assigned for this system. It shall identify its exposures to operational risk and track relevant operational risk data, including material loss data. This system shall be subject to regular independent review carried out by an internal or external party possessing the necessary knowledge to carry out such review;
(b)
an institution's operational risk assessment system shall be closely integrated into the risk management processes of the institution. Its output shall be an integral part of the process of monitoring and controlling the institution's operational risk profile;
(c)
an institution shall implement a system of reporting to senior management that provides operational risk reports to relevant functions within the institution. An institution shall have in place procedures for taking appropriate action according to the information within the reports to management.
CHAPTER 4
Advanced measurement approaches
Article 321
Qualitative standards
The qualitative standards referred to in Article 312(2) are the following:
(a)
an institution's internal operational risk measurement system shall be closely integrated into its day-to-day risk management processes;
(b)
an institution shall have an independent risk management function for operational risk;
(c)
an institution shall have in place regular reporting of operational risk exposures and loss experience and shall have in place procedures for taking appropriate corrective action;
(d)
an institution's risk management system shall be well documented. An institution shall have in place routines for ensuring compliance and policies for the treatment of non-compliance;
(e)
an institution shall subject its operational risk management processes and measurement systems to regular reviews performed by internal or external auditors;
(f)
an institution's internal validation processes shall operate in a sound and effective manner;
(g)
data flows and processes associated with an institution's risk measurement system shall be transparent and accessible.
Article 322
Quantitative Standards
1. The quantitative standards referred to in Article 312(2) include the standards relating to process, to internal data, to external data, to scenario analysis, to business environment and to internal control factors laid down in paragraphs 2 to 6 respectively.
2. The standards relating to process are the following:
(a)
an institution shall calculate its own funds requirement as comprising both expected loss and unexpected loss, unless expected loss is adequately captured in its internal business practices. The operational risk measure shall capture potentially severe tail events, achieving a soundness standard comparable to a 99,9 % confidence interval over a one year period;
(b)
an institution's operational risk measurement system shall include the use of internal data, external data, scenario analysis and factors reflecting the business environment and internal control systems as set out in paragraphs 3 to 6. An institution shall have in place a well documented approach for weighting the use of these four elements in its overall operational risk measurement system;
(c)
an institution's risk measurement system shall capture the major drivers of risk affecting the shape of the tail of the estimated distribution of losses;
(d)
an institution may recognise correlations in operational risk losses across individual operational risk estimates only where its systems for measuring correlations are sound, implemented with integrity, and take into account the uncertainty surrounding any such correlation estimates, particularly in periods of stress. An institution shall validate its correlation assumptions using appropriate quantitative and qualitative techniques;
(e)
an institution's risk measurement system shall be internally consistent and shall avoid the multiple counting of qualitative assessments or risk mitigation techniques recognised in other areas of this Regulation.
3. The standards relating to internal data are the following:
(a)
an institution shall base its internally generated operational risk measures on a minimum historical observation period of five years. When an institution first moves to an Advanced Measurement Approach, it may use a three-year historical observation period;
(b)
an institution shall be able to map their historical internal loss data into the business lines defined in Article 317 and into the event types defined in Article 324, and to provide these data to competent authorities upon request. In exceptional circumstances, an institution may allocate loss events which affect the entire institution to an additional business line "corporate items". An institution shall have in place documented, objective criteria for allocating losses to the specified business lines and event types. An institution shall record the operational risk losses that are related to credit risk and that the institution has historically included in the internal credit risk databases in the operational risk databases and shall identify them separately. Such losses shall not be subject to the operational risk charge, provided that the institution is required to continue to treat them as credit risk for the purposes of calculating own funds requirements. An institution shall include operational risk losses that are related to market risks in the scope of the own funds requirement for operational risk;
(c)
an institution's internal loss data shall be comprehensive in that it captures all material activities and exposures from all appropriate sub-systems and geographic locations. An institution shall be able to justify that any excluded activities or exposures, both individually and in combination, would not have a material impact on the overall risk estimates. An institution shall define appropriate minimum loss thresholds for internal loss data collection;
(d)
aside from information on gross loss amounts, an institution shall collect information about the date of the loss event, any recoveries of gross loss amounts, as well as descriptive information about the drivers or causes of the loss event;
(e)
an institution shall have in place specific criteria for assigning loss data arising from a loss event in a centralised function or an activity that spans more than one business line, as well as from related loss events over time;
(f)
an institution shall have in place documented procedures for assessing the on-going relevance of historical loss data, including those situations in which judgement overrides, scaling, or other adjustments may be used, to what extent they may be used and who is authorised to make such decisions.
4. The qualifying standards relating to external data are the following:
(a)
an institution's operational risk measurement system shall use relevant external data, especially when there is reason to believe that the institution is exposed to infrequent, yet potentially severe, losses. An institution shall have a systematic process for determining the situations for which external data shall be used and the methodologies used to incorporate the data in its measurement system;
(b)
an institution shall regularly review the conditions and practices for external data and shall document them and subject them to periodic independent review.
5. An institution shall use scenario analysis of expert opinion in conjunction with external data to evaluate its exposure to high severity events. Over time, the institution shall validate and reassess such assessments through comparison to actual loss experience to ensure their reasonableness.
6. The qualifying standards relating to business environment and internal control factors are the following:
(a)
an institution's firm-wide risk assessment methodology shall capture key business environment and internal control factors that can change the institutions operational risk profile;
(b)
an institution shall justify the choice of each factor as a meaningful driver of risk, based on experience and involving the expert judgment of the affected business areas;
(c)
an institution shall be able to justify to competent authorities the sensitivity of risk estimates to changes in the factors and the relative weighting of the various factors. In addition to capturing changes in risk due to improvements in risk controls, an institution's risk measurement framework shall also capture potential increases in risk due to greater complexity of activities or increased business volume;
(d)
an institution shall document its risk measurement framework and shall subject it to independent review within the institution and by competent authorities. Over time, an institution shall validate and reassess the process and the outcomes through comparison to actual internal loss experience and relevant external data.
Article 323
Impact of insurance and other risk transfer mechanisms
1. The competent authorities shall permit institutions to recognise the impact of insurance subject to the conditions set out in paragraphs 2 to 5 and other risk transfer mechanisms where the institution can demonstrate that a noticeable risk mitigating effect is achieved.
2. The insurance provider shall be authorised to provide insurance or re-insurance and shall have a minimum claims paying ability rating by an ECAI which has been determined by EBA to be associated with credit quality step 3 or above under the rules for the risk weighting of exposures to institutions under Title II, Chapter 2.
3. The insurance and the institutions' insurance framework shall meet all the following conditions:
(a)
the insurance policy has an initial term of no less than one year. For policies with a residual term of less than one year, an institution shall make appropriate haircuts reflecting the declining residual term of the policy, up to a full 100 % haircut for policies with a residual term of 90 days or less;
(b)
the insurance policy has a minimum notice period for cancellation of the contract of 90 days;
(c)
the insurance policy has no exclusions or limitations triggered by supervisory actions or, in the case of a failed institution, that preclude the institution's receiver or liquidator from recovering the damages suffered or expenses incurred by the institution, except in respect of events occurring after the initiation of receivership or liquidation proceedings in respect of the institution. However, the insurance policy may exclude any fine, penalty, or punitive damages resulting from actions by the competent authorities;
(d)
the risk mitigation calculations shall reflect the insurance coverage in a manner that is transparent in its relationship to, and consistent with, the actual likelihood and impact of loss used in the overall determination of operational risk capital;
(e)
the insurance is provided by a third party entity. In the case of insurance through captives and affiliates, the exposure has to be laid off to an independent third party entity that meets the eligibility criteria set out in paragraph 2;
(f)
the framework for recognising insurance is well reasoned and documented.
4. The methodology for recognising insurance shall capture all the following elements through discounts or haircuts in the amount of insurance recognition:
(a)
the residual term of the insurance policy, where less than one year;
(b)
the policy's cancellation terms, where less than one year;
(c)
the uncertainty of payment as well as mismatches in coverage of insurance policies.
5. The reduction in own funds requirements from the recognition of insurances and other risk transfer mechanisms shall not exceed 20 % of the own funds requirement for operational risk before the recognition of risk mitigation techniques.
Article 324
Loss event type classification
The loss events types referred to in point (b) of Article 322(3) are the following:
Table 3
Event-Type Category
Definition
Internal fraud
Losses due to acts of a type intended to defraud, misappropriate property or circumvent regulations, the law or company policy, excluding diversity/discrimination events, which involves at least one internal party
External fraud
Losses due to acts of a type intended to defraud, misappropriate property or circumvent the law, by a third party
Employment Practices and Workplace Safety
Losses arising from acts inconsistent with employment, health or safety laws or agreements, from payment of personal injury claims, or from diversity/discrimination events
Clients, Products & Business Practices
Losses arising from an unintentional or negligent failure to meet a professional obligation to specific clients (including fiduciary and suitability requirements), or from the nature or design of a product
Damage to Physical Assets
Losses arising from loss or damage to physical assets from natural disaster or other events
Business disruption and system failures
Losses arising from disruption of business or system failures
Execution, Delivery & Process Management
Losses from failed transaction processing or process management, from relations with trade counterparties and vendors
TITLE IV
OWN FUNDS REQUIREMENTS FOR MARKET RISK
CHAPTER 1
General Provisions
Article 325
Allowances for consolidated requirements
1. Subject to paragraph 2 and only for the purpose of calculating net positions and own funds requirements in accordance with this Title on a consolidated basis, institutions may use positions in one institution or undertaking to offset positions in another institution or undertaking.
2. Institutions may apply paragraph 1 only subject to the permission of the competent authorities, which shall be granted if all of the following conditions are met:
(a)
there is a satisfactory allocation of own funds within the group;
(b)
the regulatory, legal or contractual framework in which the institutions operate is such as to guarantee mutual financial support within the group.
3. Where there are undertakings located in third countries all of the following conditions shall be met in addition to those in paragraph 2:
(a)
such undertakings have been authorised in a third country and either satisfy the definition of a credit institution or are recognised third-country investment firms;
(b)
such undertakings comply, on an individual basis, with own funds requirements equivalent to those laid down in this Regulation;
(c)
no regulations exist in the third countries in question which might significantly affect the transfer of funds within the group.
CHAPTER 2
Own funds requirements for position risk
Section 1
General provisions and specific instruments
Article 326
Own funds requirements for position risk
The institution's own funds requirement for position risk shall be the sum of the own funds requirements for the general and specific risk of its positions in debt and equity instruments. Securitisation positions in the trading book shall be treated as debt instruments.
Article 327
Netting
1. The absolute value of the excess of an institution's long (short) positions over its short (long) positions in the same equity, debt and convertible issues and identical financial futures, options, warrants and covered warrants shall be its net position in each of those different instruments. In calculating the net position, positions in derivative instruments shall be treated as laid down in Articles 328 to 330. Institutions' holdings of their own debt instruments shall be disregarded in calculating specific risk capital requirements under Article 336.
2. No netting shall be allowed between a convertible and an offsetting position in the instrument underlying it, unless the competent authorities adopt an approach under which the likelihood of a particular convertible's being converted is taken into account or require an own funds requirement to cover any loss which conversion might entail. Such approaches or own funds requirements shall be notified to EBA. EBA shall monitor the range of practices in this area and shall, in accordance with Article 16 of Regulation (EU) No 1093/2010, issue guidelines.
3. All net positions, irrespective of their signs, shall be converted on a daily basis into the institution's reporting currency at the prevailing spot exchange rate before their aggregation.
Article 328
Interest rate futures and forwards
1. Interest-rate futures, forward-rate agreements (FRAs) and forward commitments to buy or sell debt instruments shall be treated as combinations of long and short positions. Thus a long interest-rate futures position shall be treated as a combination of a borrowing maturing on the delivery date of the futures contract and a holding of an asset with maturity date equal to that of the instrument or notional position underlying the futures contract in question. Similarly a sold FRA will be treated as a long position with a maturity date equal to the settlement date plus the contract period, and a short position with maturity equal to the settlement date. Both the borrowing and the asset holding shall be included in the first category set out in Table 1 in Article 336 in order to calculate the own funds requirement for specific risk for interest-rate futures and FRAs. A forward commitment to buy a debt instrument shall be treated as a combination of a borrowing maturing on the delivery date and a long (spot) position in the debt instrument itself. The borrowing shall be included in the first category set out in Table 1 in Article 336 for purposes of specific risk, and the debt instrument under whichever column is appropriate for it in the same table.
2. For the purposes of this Article, ‧long position‧ means a position in which an institution has fixed the interest rate it will receive at some time in the future, and ‧short position‧ means a position in which it has fixed the interest rate it will pay at some time in the future.
Article 329
Options and warrants
1. Options and warrants on interest rates, debt instruments, equities, equity indices, financial futures, swaps and foreign currencies shall be treated as if they were positions equal in value to the amount of the underlying instrument to which the option refers, multiplied by its delta for the purposes of this Chapter. The latter positions may be netted off against any offsetting positions in the identical underlying securities or derivatives. The delta used shall be that of the exchange concerned. For OTC-options, or where delta is not available from the exchange concerned, the institution may calculate delta itself using an appropriate model, subject to permission by the competent authorities. Permission shall be granted if the model appropriately estimates the rate of change of the option's or warrant's value with respect to small changes in the market price of the underlying.
2. Institutions shall adequately reflect other risks, apart from the delta risk, associated with options in the own funds requirements.
3. EBA shall develop draft regulatory technical standards defining a range of methods to reflect in the own funds requirements other risks, apart from delta risk, referred to in paragraph 2 in a manner proportionate to the scale and complexity of institutions' activities in options and warrants.
EBA shall submit those draft regulatory technical standards to the Commission by 31 December 2013.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1093/2010.
4. Before the entry into force of the technical standards referred to in paragraph 3, competent authorities may continue to apply the existing national treatments, where the competent authorities have applied those treatments before 31 December 2013.
Article 330
Swaps
Swaps shall be treated for interest-rate risk purposes on the same basis as on-balance-sheet instruments. Thus, an interest-rate swap under which an institution receives floating-rate interest and pays fixed-rate interest shall be treated as equivalent to a long position in a floating-rate instrument of maturity equivalent to the period until the next interest fixing and a short position in a fixed-rate instrument with the same maturity as the swap itself.
Article 331
Interest rate risk on derivative instruments
1. Institutions which mark to market and manage the interest-rate risk on the derivative instruments covered in Articles 328 to 330 on a discounted-cash-flow basis may, subject to permission by the competent authorities, use sensitivity models to calculate the positions referred to in those Articles and may use them for any bond which is amortised over its residual life rather than via one final repayment of principal. Permission shall be granted if these models generate positions which have the same sensitivity to interest-rate changes as the underlying cash flows. This sensitivity shall be assessed with reference to independent movements in sample rates across the yield curve, with at least one sensitivity point in each of the maturity bands set out in Table 2 in Article 339. The positions shall be included in the calculation of own funds requirements for general risk of debt instruments.
2. Institutions which do not use models under paragraph 1 may, treat as fully offsetting any positions in derivative instruments covered in Articles 328 to 330 which meet the following conditions at least:
(a)
the positions are of the same value and denominated in the same currency;
(b)
the reference rate (for floating-rate positions) or coupon (for fixed-rate positions) is closely matched;
(c)
the next interest-fixing date or, for fixed coupon positions, residual maturity corresponds with the following limits:
(i)
less than one month hence: same day;
(ii)
between one month and one year hence: within seven days;
(iii)
over one year hence: within 30 days.
Article 332
Credit Derivatives
1. When calculating the own funds requirement for general and specific risk of the party who assumes the credit risk (the ‧protection seller‧), unless specified differently, the notional amount of the credit derivative contract shall be used. Notwithstanding the first sentence, the institution may elect to replace the notional value by the notional value plus the net market value change of the credit derivative since trade inception, a net downward change from the protection seller's perspective carrying a negative sign. For the purpose of calculating the specific risk charge, other than for total return swaps, the maturity of the credit derivative contract, rather than the maturity of the obligation, shall apply. Positions are determined as follows:
(a)
a total return swap creates a long position in the general risk of the reference obligation and a short position in the general risk of a government bond with a maturity equivalent to the period until the next interest fixing and which is assigned a 0 % risk weight under Title II, Chapter 2. It also creates a long position in the specific risk of the reference obligation;
(b)
a credit default swap does not create a position for general risk. For the purposes of specific risk, the institution shall record a synthetic long position in an obligation of the reference entity, unless the derivative is rated externally and meets the conditions for a qualifying debt item, in which case a long position in the derivative is recorded. If premium or interest payments are due under the product, these cash flows shall be represented as notional positions in government bonds;
(c)
a single name credit linked note creates a long position in the general risk of the note itself, as an interest rate product. For the purpose of specific risk, a synthetic long position is created in an obligation of the reference entity. An additional long position is created in the issuer of the note. Where the credit linked note has an external rating and meets the conditions for a qualifying debt item, a single long position with the specific risk of the note need only be recorded;
(d)
in addition to a long position in the specific risk of the issuer of the note, a multiple name credit linked note providing proportional protection creates a position in each reference entity, with the total notional amount of the contract assigned across the positions according to the proportion of the total notional amount that each exposure to a reference entity represents. Where more than one obligation of a reference entity can be selected, the obligation with the highest risk weighting determines the specific risk;
(e)
a first-asset-to-default credit derivative creates a position for the notional amount in an obligation of each reference entity. If the size of the maximum credit event payment is lower than the own funds requirement under the method in the first sentence of this point, the maximum payment amount may be taken as the own funds requirement for specific risk.
A -n-th-asset-to-default credit derivative creates a position for the notional amount in an obligation of each reference entity less the n-1 reference entities with the lowest specific risk own funds requirement. If the size of the maximum credit event payment is lower than the own funds requirement under the method in the first sentence of this point, this amount may be taken as the own funds requirement for specific risk.
Where an n-th-to-default credit derivative is externally rated, the protection seller shall calculate the specific risk own funds requirement using the rating of the derivative and apply the respective securitisation risk weights as applicable.
2. For the party who transfers credit risk (the protection buyer), the positions are determined as the mirror principle of the protection seller, with the exception of a credit linked note (which entails no short position in the issuer). When calculating the own funds requirement for the ‧protection buyer‧, the notional amount of the credit derivative contract shall be used. Notwithstanding the first sentence, the institution may elect to replace the notional value by the notional value plus the net market value change of the credit derivative since trade inception, a net downward change from the protection seller's perspective carrying a negative sign. If at a given moment there is a call option in combination with a step-up, such moment is treated as the maturity of the protection.
3. Credit derivatives in accordance with Article 338(1) or (3) shall be included only in the determination of the specific risk own funds requirement in accordance with Article 338(4).
Article 333
Securities sold under a repurchase agreement or lent
The transferor of securities or guaranteed rights relating to title to securities in a repurchase agreement and the lender of securities in a securities lending shall include these securities in the calculation of its own funds requirement under this Chapter provided that such securities are trading book positions.
Section 2
Debt instruments
Article 334
Net positions in debt instruments
Net positions shall be classified according to the currency in which they are denominated and shall calculate the own funds requirement for general and specific risk in each individual currency separately.
Sub-Section 1
Specific risk
Article 335
Cap on the own funds requirement for a net position
The institution may cap the own funds requirement for specific risk of a net position in a debt instrument at the maximum possible default-risk related loss. For a short position, that limit may be calculated as a change in value due to the instrument or, where relevant, the underlying names immediately becoming default risk-free.
Article 336
Own funds requirement for non-securitisation debt instruments
1. The institution shall assign its net positions in the trading book in instruments that are not securitisation positions as calculated in accordance with Article 327 to the appropriate categories in Table 1 on the basis of their issuer or obligor, external or internal credit assessment, and residual maturity, and then multiply them by the weightings shown in that table. It shall sum its weighted positions resulting from the application of this Article regardless of whether they are long or short in order to calculate its own funds requirement against specific risk.
Table 1
Categories
Specific risk own funds requirement
Debt securities which would receive a 0 % risk weight under the Standardised Approach for credit risk.
0 %
Debt securities which would receive a 20 % or 50 % risk weight under the Standardised Approach for credit risk and other qualifying items as defined in paragraph 4.
0,25 % (residual term to final maturity six months or less)
1,00 % (residual term to final maturity greater than six months and up to and including 24 months)
1,60 % (residual term to maturity exceeding 24 months)
Debt securities which would receive a 100 % risk weight under the Standardised Approach for credit risk.
8,00 %
Debt which would receive a 150 % risk weight under the Standardised Approach for credit risk.
12,00 %
2. For institutions which apply the IRB Approach to the exposure class of which the issuer of the debt instrument forms part, to qualify for a risk weight under the Standardised Approach for credit risk as referred to in paragraph 1, the issuer of the exposure shall have an internal rating with a PD equivalent to or lower than that associated with the appropriate credit quality step under the Standardised Approach.
3. Institutions may calculate the specific risk requirements for any bonds that qualify for a 10 % risk weight in accordance with the treatment set out in Article 129(4), (5) and (6) as half of the applicable specific risk own funds requirement for the second category in Table 1.
4. Other qualifying items are:
(a)
long and short positions in assets for which a credit assessment by a nominated ECAI is not available and which meet all of the following conditions:
(i)
they are considered by the institution concerned to be sufficiently liquid;
(ii)
their investment quality is, according to the institution's own discretion, at least equivalent to that of the assets referred to under Table 1 second row;
(iii)
they are listed on at least one regulated market in a Member State or on a stock exchange in a third country provided that the exchange is recognised by the competent authorities of the relevant Member State;
(b)
long and short positions in assets issued by institutions subject to the own funds requirements set out in this Regulation which are considered by the institution concerned to be sufficiently liquid and whose investment quality is, according to the institution's own discretion, at least equivalent to that of the assets referred to under Table 1 second row;
(c)
securities issued by institutions that are deemed to be of equivalent, or higher, credit quality than those associated with credit quality step 2 under the Standardised Approach for credit risk of exposures to institutions and that are subject to supervisory and regulatory arrangements comparable to those under this Regulation and Directive 2013/36/EU.
Institutions that make use of point (a) or (b) shall have a documented methodology in place to assess whether assets meet the requirements in those points and shall notify this methodology to the competent authorities.
Article 337
Own funds requirement for securitisation instruments
1. For instruments in the trading book that are securitisation positions, the institution shall weight with the following its net positions as calculated in accordance with Article 327(1):
(a)
for securitisation positions that would be subject to the Standardised Approach for credit risk in the same institution's non-trading book, 8 % of the risk weight under the Standardised Approach as set out in Title II, Chapter 5, Section 3;
(b)
for securitisation positions that would be subject to the Internal Ratings Based Approach in the same institution's non-trading book, 8 % of the risk weight under the Internal Ratings Based Approach as set out in Title II, Chapter 5, Section 3.
2. The Supervisory Formula Method set out in Article 262 may be used where the institution can produce estimates of PD, and where applicable exposure value and LGD as inputs into the Supervisory Formula Method in accordance with the requirements for the estimation of those parameters under the Internal Ratings Based Approach in accordance with Title II, Chapter 3.
An institution other than an originator institution that could apply it for the same securitisation position in its non-trading book may only use that method subject to permission by the competent authorities, which shall be granted where the institution fulfils the condition in the first subparagraph.
Estimates of PD and LGD as inputs to the Supervisory Formula Method may alternatively also be determined based on estimates that are derived from an IRC approach of an institution that has been granted permission to use an internal model for specific risk of debt instruments. The latter alternative may be used only subject to permission by the competent authorities, which shall be granted if those estimates meet the quantitative requirements for the Internal Ratings Based Approach set out in Title II, Chapter 3.
In accordance with Article 16 of Regulation (EU) No 1093/2010, EBA shall issue guidelines on the use of estimates of PD and LGD as inputs when those estimates are based on an IRC approach.
3. For securitisation positions that are subject to an additional risk weight in accordance with Article 407, 8 % of the total risk weight shall be applied.
Except for securitisation positions treated in accordance with Article 338(4), the institution shall sum its weighted positions resulting from the application of this Article (regardless of whether they are long or short) in order to calculate its own funds requirement against specific risk.
4. By way of derogation from the second subparagraph of paragraph 3, for a transitional period ending 31 December 2014, the institution shall sum separately its weighted net long positions and its weighted net short positions. The larger of those sums shall constitute the specific risk own funds requirement. The institution shall, however, quarterly report to the competent authority of the home Member State the total sum of its weighted net long and net short positions, broken down by types of underlying assets.
5. Where an originator institution of a traditional securitisation does not meet the conditions for significant risk transfer in Article 243, it shall include in the calculation of the own funds requirement under this Article the securitised exposures instead of its securitisation positions from this securitisation.
Where an originator institution of a synthetic securitisation does not meet the conditions for significant risk transfer in Article 244, it shall include in the calculation of the own funds requirement under this Article the securitised exposures from this securitisation, but not any credit protection obtained for the securitised portfolio.
Article 338
Own funds requirement for the correlation trading portfolio
1. The correlation trading portfolio shall consist of securitisation positions and n-th-to-default credit derivatives that meet all of the following criteria:
(a)
the positions are neither re-securitisation positions, nor options on a securitisation tranche, nor any other derivatives of securitisation exposures that do not provide a pro-rata share in the proceeds of a securitisation tranche;
(b)
all reference instruments are either of the following:
(i)
single-name instruments, including single-name credit derivatives, for which a liquid two-way market exists;
(ii)
commonly-traded indices based on those reference entities.
A two-way market is deemed to exist where there are independent bona fide offers to buy and sell so that a price reasonably related to the last sales price or current bona fide competitive bid and offer quotations can be determined within one day and settled at such price within a relatively short time conforming to trade custom.
2. Positions which reference any of the following shall not be part of the correlation trading portfolio:
(a)
an underlying that is capable of being assigned to the exposure class ‧retail exposures‧ or to the exposure class ‧exposures‧ secured by mortgages on immovable property' under the Standardised Approach for credit risk in an institution's non-trading book;
(b)
a claim on a special purpose entity, collateralised, directly or indirectly, by a position that would itself not be eligible for inclusion in the correlation trading portfolio in accordance with paragraph 1 and this paragraph.
3. An institution may include in the correlation trading portfolio positions which are neither securitisation positions nor n-th-to-default credit derivatives but which hedge other positions of that portfolio, provided that a liquid two-way market as described in the last subparagraph of paragraph 1 exists for the instrument or its underlyings.
4. An institution shall determine the larger of the following amounts as the specific risk own funds requirement for the correlation trading portfolio:
(a)
the total specific risk own funds requirement that would apply just to the net long positions of the correlation trading portfolio;
(b)
the total specific risk own funds requirement that would apply just to the net short positions of the correlation trading portfolio.
Sub-Section 2
General risk
Article 339
Maturity-based calculation of general risk
1. In order to calculate own funds requirements against general risk all positions shall be weighted according to maturity as explained in paragraph 2 in order to compute the amount of own funds required against them. This requirement shall be reduced when a weighted position is held alongside an opposite weighted position within the same maturity band. A reduction in the requirement shall also be made when the opposite weighted positions fall into different maturity bands, with the size of this reduction depending both on whether the two positions fall into the same zone, or not, and on the particular zones they fall into.
2. The institution shall assign its net positions to the appropriate maturity bands in column 2 or 3, as appropriate, in Table 2 in paragraph 4. It shall do so on the basis of residual maturity in the case of fixed-rate instruments and on the basis of the period until the interest rate is next set in the case of instruments on which the interest rate is variable before final maturity. It shall also distinguish between debt instruments with a coupon of 3 % or more and those with a coupon of less than 3 % and thus allocate them to column 2 or column 3 in Table 2. It shall then multiply each of them by the weighing for the maturity band in question in column 4 in Table 2.
3. The institution shall then work out the sum of the weighted long positions and the sum of the weighted short positions in each maturity band. The amount of the former which are matched by the latter in a given maturity band shall be the matched weighted position in that band, while the residual long or short position shall be the unmatched weighted position for the same band. The total of the matched weighted positions in all bands shall then be calculated.
4. The institution shall compute the totals of the unmatched weighted long positions for the bands included in each of the zones in Table 2 in order to derive the unmatched weighted long position for each zone. Similarly, the sum of the unmatched weighted short positions for each band in a particular zone shall be summed to compute the unmatched weighted short position for that zone. That part of the unmatched weighted long position for a given zone that is matched by the unmatched weighted short position for the same zone shall be the matched weighted position for that zone. That part of the unmatched weighted long or unmatched weighted short position for a zone that cannot be thus matched shall be the unmatched weighted position for that zone.
Table 2
Zone
Maturity band
Weighting (in %)
Assumed interest rate change (in %)
Coupon of 3 % or more
Coupon of less than 3 %
One
0 ≤ 1 month
0 ≤ 1 month
0,00
-
1 ≤ 3 months
1 ≤ 3 months
0,20
1,00
3 ≤ 6 months
3 ≤ 6 months
0,40
1,00
6 ≤ 12 months
6 ≤ 12 months
0,70
1,00
Two
1 ≤ 2 years
1,0 ≤ 1,9 years
1,25
0,90
2 ≤ 3 years
1,9 ≤ 2,8 years
1,75
0,80
3 ≤ 4 years
2,8 ≤ 3,6 years
2,25
0,75
Three
4 ≤ 5 years
3,6 ≤ 4,3 years
2,75
0,75
5 ≤ 7 years
4,3 ≤ 5,7 years
3,25
0,70
7 ≤ 10 years
5,7 ≤ 7,3 years
3,75
0,65
10 ≤ 15 years
7,3 ≤ 9,3 years
4,50
0,60
15 ≤ 20 years
9,3 ≤ 10,6 years
5,25
0,60
20 years
10,6 ≤ 12,0 years
6,00
0,60
12,0 ≤ 20,0 years
8,00
0,60
20 years
12,50
0,60
5. The amount of the unmatched weighted long or short position in zone one which is matched by the unmatched weighted short or long position in zone two shall then be the matched weighted position between zones one and two. The same calculation shall then be undertaken with regard to that part of the unmatched weighted position in zone two which is left over and the unmatched weighted position in zone three in order to calculate the matched weighted position between zones two and three.
6. The institution may reverse the order in paragraph 5 so as to calculate the matched weighted position between zones two and three before calculating that position between zones one and two.
7. The remainder of the unmatched weighted position in zone one shall then be matched with what remains of that for zone three after the latter's matching with zone two in order to derive the matched weighted position between zones one and three.
8. Residual positions, following the three separate matching calculations in paragraphs 5, 6 and 7 shall be summed.
9. The institution's own funds requirement shall be calculated as the sum of:
(a)
10 % of the sum of the matched weighted positions in all maturity bands;
(b)
40 % of the matched weighted position in zone one;
(c)
30 % of the matched weighted position in zone two;
(d)
30 % of the matched weighted position in zone three;
(e)
40 % of the matched weighted position between zones one and two and between zones two and three;
(f)
150 % of the matched weighted position between zones one and three;
(g)
100 % of the residual unmatched weighted positions.
Article 340
Duration-based calculation of general risk
1. Institutions may use an approach for calculating the own funds requirement for the general risk on debt instruments which reflects duration, instead of the approach set out in Article 339, provided that the institution does so on a consistent basis.
2. Under the duration-based approach referred to in paragraph 1, the institution shall take the market value of each fixed-rate debt instrument and hence calculate its yield to maturity, which is implied discount rate for that instrument. In the case of floating-rate instruments, the institution shall take the market value of each instrument and hence calculate its yield on the assumption that the principal is due when the interest rate can next be changed.
3. The institution shall then calculate the modified duration of each debt instrument on the basis of the following formula:
where:
D
=
duration calculated according to the following formula:
where:
R
=
yield to maturity;
Ct
=
cash payment in time t;
M
=
total maturity.
Correction shall be made to the calculation of the modified duration for debt instruments which are subject to prepayment risk. EBA shall, in accordance with Article 16 of Regulation (EU) No 1093/2010, issue guidelines about how to apply such corrections.
4. The institution shall then allocate each debt instrument to the appropriate zone in Table 3. It shall do so on the basis of the modified duration of each instrument.
Table 3
Zone
Modified duration
(in years)
Assumed interest (change in %)
One
0 ≤ 1,0
1,0
Two
1,0 ≤ 3,6
0,85
Three
3,6
0,7
5. The institution shall then calculate the duration-weighted position for each instrument by multiplying its market price by its modified duration and by the assumed interest-rate change for an instrument with that particular modified duration (see column 3 in Table 3).
6. The institution shall calculate its duration-weighted long and its duration-weighted short positions within each zone. The amount of the former which are matched by the latter within each zone shall be the matched duration-weighted position for that zone.
The institution shall then calculate the unmatched duration-weighted positions for each zone. It shall then follow the procedures laid down for unmatched weighted positions in Article 339(5) to (8).
7. The institution's own funds requirement shall then be calculated as the sum of the following:
(a)
2 % of the matched duration-weighted position for each zone;
(b)
40 % of the matched duration-weighted positions between zones one and two and between zones two and three;
(c)
150 % of the matched duration-weighted position between zones one and three;
(d)
100 % of the residual unmatched duration-weighted positions.
Section 3
Equities
Article 341
Net positions in equity instruments
1. The institution shall separately sum all its net long positions and all its net short positions in accordance with Article 327. The sum of the absolute values of the two figures shall be its overall gross position.
2. The institution shall calculate, separately for each market, the difference between the sum of the net long and the net short positions. The sum of the absolute values of those differences shall be its overall net position.
3. EBA shall develop draft regulatory technical standards defining the term market referred to in paragraph 2.
EBA shall submit those draft regulatory technical standards to the Commission by 31 January 2014.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1093/2010.
Article 342
Specific risk of equity instruments
The institution shall multiply its overall gross position by 8 % in order to calculate its own funds requirement against specific risk.
Article 343
General risk of equity instruments
The own funds requirement against general risk shall be the institution's overall net position multiplied by 8 %.
Article 344
Stock indices
1. EBA shall develop draft implementing technical standards listing the stock indices for which the treatments set out in the second sentence of paragraph 4 is available.
EBA shall submit those draft implementing technical standards to the Commission by 1 January 2014.
Power is conferred on the Commission to adopt the implementing technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Article 15 of Regulation (EU) No 1093/2010.
2. Before the entry into force of the technical standards referred to in paragraph 1, institutions may continue to apply the treatment set out in paragraphs 3 and 4, where the competent authorities have applied that treatment before 1 January 2014.
3. Stock-index futures, the delta-weighted equivalents of options in stock-index futures and stock indices collectively referred to hereafter as ‧stock-index futures‧, may be broken down into positions in each of their constituent equities. These positions may be treated as underlying positions in the equities in question, and may, be netted against opposite positions in the underlying equities themselves. Institutions shall notify the competent authority of the use they make of that treatment.
4. Where a stock-index future is not broken down into its underlying positions, it shall be treated as if it were an individual equity. However, the specific risk on this individual equity can be ignored if the stock-index future in question is exchange traded and represents a relevant appropriately diversified index.
Section 4
Underwriting
Article 345
Reduction of net positions
1. In the case of the underwriting of debt and equity instruments, an institution may use the following procedure in calculating its own funds requirements. The institution shall first calculate the net positions by deducting the underwriting positions which are subscribed or sub-underwritten by third parties on the basis of formal agreements. The institution shall then reduce the net positions by the reduction factors in Table 4 and calculate its own funds requirements using the reduced underwriting positions.
Table 4
working day 0:
100 %
working day 1:
90 %
working days 2 to 3:
75 %
working day 4:
50 %
working day 5:
25 %
after working day 5:
0 %.
‧Working day zero‧ shall be the working day on which the institution becomes unconditionally committed to accepting a known quantity of securities at an agreed price.
2. The institutions shall notify to the competent authorities the use they make of paragraph 1.
Section 5
Specific risk own funds requirements for positions hedged by credit derivatives
Article 346
Allowance for hedges by credit derivatives
1. An allowance shall be given for hedges provided by credit derivatives, in accordance with the principles set out in paragraphs 2 to 6.
2. Institutions shall treat the position in the credit derivative as one ‧leg‧ and the hedged position that has the same nominal, or, where applicable, notional amount, as the other ‧leg‧.
3. Full allowance shall be given when the values of the two legs always move in the opposite direction and broadly to the same extent. This will be the case in the following situations:
(a)
the two legs consist of completely identical instruments;
(b)
a long cash position is hedged by a total rate of return swap (or vice versa) and there is an exact match between the reference obligation and the underlying exposure (i.e., the cash position). The maturity of the swap itself may be different from that of the underlying exposure.
In these situations, a specific risk own funds requirement shall not be applied to either side of the position.
4. An 80 % offset will be applied when the values of the two legs always move in the opposite direction and where there is an exact match in terms of the reference obligation, the maturity of both the reference obligation and the credit derivative, and the currency of the underlying exposure. In addition, key features of the credit derivative contract shall not cause the price movement of the credit derivative to materially deviate from the price movements of the cash position. To the extent that the transaction transfers risk, an 80 % specific risk offset will be applied to the side of the transaction with the higher own funds requirement, while the specific risk requirements on the other side shall be zero.
5. Partial allowance shall be given, absent the situations in paragraphs 3 and 4, in the following situations:
(a)
the position falls under paragraph 3(b) but there is an asset mismatch between the reference obligation and the underlying exposure. However, the positions meet the following requirements:
(i)
the reference obligation ranks pari passu with or is junior to the underlying obligation;
(ii)
the underlying obligation and reference obligation share the same obligor and have legally enforceable cross-default or cross-acceleration clauses;
(b)
the position falls under paragraph 3(a) or paragraph 4 but there is a currency or maturity mismatch between the credit protection and the underlying asset. Such currency mismatch shall be included in the own funds requirement for foreign exchange risk;
(c)
the position falls under paragraph 4 but there is an asset mismatch between the cash position and the credit derivative. However, the underlying asset is included in the (deliverable) obligations in the credit derivative documentation.
In order to give partial allowance, rather than adding the specific risk own funds requirements for each side of the transaction, only the higher of the two own funds requirements shall apply.
6. In all situations not falling under paragraphs 3 to 5, an own funds requirement for specific risk shall be calculated for both sides of the positions separately.
Article 347
Allowance for hedges by first and nth-to default credit derivatives
In the case of first-to-default credit derivatives and nth-to-default credit derivatives, the following treatment applies for the allowance to be given in accordance with Article 346:
(a)
where an institution obtains credit protection for a number of reference entities underlying a credit derivative under the terms that the first default among the assets shall trigger payment and that this credit event shall terminate the contract, the institution may offset specific risk for the reference entity to which the lowest specific risk percentage charge among the underlying reference entities applies according to Table 1 in Article 336;
(b)
where the nth default among the exposures triggers payment under the credit protection, the protection buyer may only offset specific risk if protection has also been obtained for defaults 1 to n-1 or when n-1 defaults have already occurred. In such cases, the methodology set out in point (a) for first-to-default credit derivatives shall be followed appropriately amended for nth-to-default products.
Section 6
Own funds requirements for CIUs
Article 348
Own funds requirements for CIUs
1. Without prejudice to other provisions in this Section, positions in CIUs shall be subject to an own funds requirement for position risk, comprising specific and general risk, of 32 %. Without prejudice to Article 353 taken together with the amended gold treatment set out in Article 352(4) and Article 367(2)(b) positions in CIUs shall be subject to an own funds requirement for position risk, comprising specific and general risk, and foreign-exchange risk of 40 %.
2. Unless noted otherwise in Article 350, no netting is permitted between the underlying investments of a CIU and other positions held by the institution.
Article 349
General criteria for CIUs
CIUs shall be eligible for the approach set out in Article 350, where all the following conditions are met:
(a)
the CIU's prospectus or equivalent document shall include all of the following:
(i)
the categories of assets the CIU is authorised to invest in;
(ii)
where investment limits apply, the relative limits and the methodologies to calculate them;
(iii)
where leverage is allowed, the maximum level of leverage;
(iv)
where concluding OTC financial derivatives transactions or repurchase transactions or securities borrowing or lending is allowed, a policy to limit counterparty risk arising from these transactions;
(b)
the business of the CIU shall be reported in half-yearly and annual reports to enable an assessment to be made of the assets and liabilities, income and operations over the reporting period;
(c)
the shares or units of the CIU are redeemable in cash, out of the undertaking's assets, on a daily basis at the request of the unit holder;
(d)
investments in the CIU shall be segregated from the assets of the CIU manager;
(e)
there shall be adequate risk assessment of the CIU, by the investing institution;
(f)
CIUs shall be managed by persons supervised in accordance with Directive 2009/65/EC or equivalent legislation.
Article 350
Specific methods for CIUs
1. Where the institution is aware of the underlying investments of the CIU on a daily basis, the institution may look through to those underlying investments in order to calculate the own funds requirements for position risk, comprising specific and general risk. Under such an approach, positions in CIUs shall be treated as positions in the underlying investments of the CIU. Netting shall be permitted between positions in the underlying investments of the CIU and other positions held by the institution, provided that the institution holds a sufficient quantity of shares or units to allow for redemption/creation in exchange for the underlying investments.
2. Institutions may calculate the own funds requirements for position risk, comprising specific and general risk, for positions in CIUs by assuming positions representing those necessary to replicate the composition and performance of the externally generated index or fixed basket of equities or debt securities referred to in point (a), subject to the following conditions:
(a)
the purpose of the CIU's mandate is to replicate the composition and performance of an externally generated index or fixed basket of equities or debt securities;
(b)
a minimum correlation coefficient between daily returns on the CIU and the index or basket of equities or debt securities it tracks of 0,9 can be clearly established over a minimum period of six months.
3. Where the institution is not aware of the underlying investments of the CIU on a daily basis, the institution may calculate the own funds requirements for position risk, comprising specific and general risk, subject to the following conditions:
(a)
it will be assumed that the CIU first invests to the maximum extent allowed under its mandate in the asset classes attracting the highest own funds requirement for specific and general risk separately, and then continues making investments in descending order until the maximum total investment limit is reached. The position in the CIU will be treated as a direct holding in the assumed position;
(b)
institutions shall take account of the maximum indirect exposure that they could achieve by taking leveraged positions through the CIU when calculating their own funds requirement for specific and general risk separately, by proportionally increasing the position in the CIU up to the maximum exposure to the underlying investment items resulting from the mandate;
(c)
if the own funds requirement for specific and general risk together in accordance with this paragraph exceed that set out in Article 348(1) the own funds requirement shall be capped at that level.
4. Institutions may rely on the following third parties to calculate and report own funds requirements for position risk for positions in CIUs falling under paragraphs 1 to 4, in accordance with the methods set out in this Chapter:
(a)
the depository of the CIU provided that the CIU exclusively invests in securities and deposits all securities at this depository;
(b)
for other CIUs, the CIU management company, provided that the CIU management company meets the criteria set out in Article 132(3)(a).
The correctness of the calculation shall be confirmed by an external auditor.
CHAPTER 3
Own funds requirements for foreign-exchange risk
Article 351
De minimis and weighting for foreign exchange risk
If the sum of an institution's overall net foreign-exchange position and its net gold position, calculated in accordance with the procedure set out in Article 352, including for any foreign exchange and gold positions for which own funds requirements are calculated using an internal model, exceeds 2 % of its total own funds, the institution shall calculate an own funds requirement for foreign exchange risk. The own funds requirement for foreign exchange risk shall be the sum of its overall net foreign-exchange position and its net gold position in the reporting currency, multiplied by 8 %.
Article 352
Calculation of the overall net foreign exchange position
1. The institution's net open position in each currency (including the reporting currency) and in gold shall be calculated as the sum of the following elements (positive or negative):
(a)
the net spot position (i.e. all asset items less all liability items, including accrued interest, in the currency in question or, for gold, the net spot position in gold);
(b)
the net forward position, which are all amounts to be received less all amounts to be paid under forward exchange and gold transactions, including currency and gold futures and the principal on currency swaps not included in the spot position;
(c)
irrevocable guarantees and similar instruments that are certain to be called and likely to be irrecoverable;
(d)
the net delta, or delta-based, equivalent of the total book of foreign-currency and gold options;
(e)
the market value of other options.
The delta used for purposes of point (d) shall be that of the exchange concerned. For OTC options, or where delta is not available from the exchange concerned, the institution may calculate delta itself using an appropriate model, subject to permission by the competent authorities. Permission shall be granted if the model appropriately estimates the rate of change of the option's or warrant's value with respect to small changes in the market price of the underlying.
The institution may include net future income/expenses not yet accrued but already fully hedged if it does so consistently.
The institution may break down net positions in composite currencies into the component currencies according to the quotas in force.
2. Any positions which an institution has deliberately taken in order to hedge against the adverse effect of the exchange rate on its ratios in accordance with Article 92(1) may, subject to permission by the competent authorities, be excluded from the calculation of net open currency positions. Such positions shall be of a non-trading or structural nature and any variation of the terms of their exclusion, subject to separate permission by the competent authorities. The same treatment subject to the same conditions may be applied to positions which an institution has which relate to items that are already deducted in the calculation of own funds.
3. An institution may use the net present value when calculating the net open position in each currency and in gold provided that the institution applies this approach consistently.
4. Net short and long positions in each currency other than the reporting currency and the net long or short position in gold shall be converted at spot rates into the reporting currency. They shall then be summed separately to form the total of the net short positions and the total of the net long positions respectively. The higher of these two totals shall be the institution's overall net foreign-exchange position.
5. Institutions shall adequately reflect other risks associated with options, apart from the delta risk, in the own funds requirements.
6. EBA shall develop draft regulatory technical standards defining a range of methods to reflect in the own funds requirements other risks, apart from delta risk, in a manner proportionate to the scale and complexity of institutions' activities in options.
EBA shall submit those draft regulatory technical standards to the Commission by 31 December 2013.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1093/2010.
Before the entry into force of the technical standards referred to in the first subparagraph, competent authorities may continue to apply the existing national treatments, where the competent authorities have applied those treatments before 31 December 2013.
Article 353
Foreign exchange risk of CIUs
1. For the purposes of Article 352, in respect of CIUs the actual foreign exchange positions of the CIU shall be taken into account.
2. Institutions may rely on the following third parties' reporting of the foreign exchange positions in the CIU:
(a)
the depository institution of the CIU provided that the CIU exclusively invests in securities and deposits all securities at this depository institution;
(b)
for other CIUs, the CIU management company, provided that the CIU management company meets the criteria set out in point (a) of Article 132(3).
The correctness of the calculation shall be confirmed by an external auditor.
3. Where an institution is not aware of the foreign exchange positions in a CIU, it shall be assumed that the CIU is invested up to the maximum extent allowed under the CIU's mandate in foreign exchange and institutions shall, for trading book positions, take account of the maximum indirect exposure that they could achieve by taking leveraged positions through the CIU when calculating their own funds requirement for foreign exchange risk. This shall be done by proportionally increasing the position in the CIU up to the maximum exposure to the underlying investment items resulting from the investment mandate. The assumed position of the CIU in foreign exchange shall be treated as a separate currency according to the treatment of investments in gold, subject to the addition of the total long position to the total long open foreign exchange position and the total short position to the total short open foreign exchange position where the direction of the CIU's investment is available. There shall be no netting allowed between such positions prior to the calculation.
Article 354
Closely correlated currencies
1. Institutions may provide lower own funds requirements against positions in relevant closely correlated currencies. A pair of currencies is deemed to be closely correlated only if the likelihood of a loss - calculated on the basis of daily exchange-rate data for the preceding three or five years - occurring on equal and opposite positions in such currencies over the following 10 working days, which is 4 % or less of the value of the matched position in question (valued in terms of the reporting currency) has a probability of at least 99 %, when an observation period of three years is used, and 95 %, when an observation period of five years is used. The own-funds requirement on the matched position in two closely correlated currencies shall be 4 % multiplied by the value of the matched position.
2. In calculating the requirements of this Chapter, institutions may disregard positions in currencies, which are subject to a legally binding intergovernmental agreement to limit its variation relative to other currencies covered by the same agreement. Institutions shall calculate their matched positions in such currencies and subject them to an own funds requirement no lower than half of the maximum permissible variation laid down in the intergovernmental agreement in question in respect of the currencies concerned.
3. EBA shall develop draft implementing technical standards listing the currencies for which the treatment set out in paragraph 1 is available.
EBA shall submit those draft implementing technical standards to the Commission by 1 January 2014.
Power is conferred on the Commission to adopt the implementing technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Article 15 of Regulation (EU) No 1093/2010.
4. The own funds requirement on the matched positions in currencies of Member States participating in the second stage of the economic and monetary union may be calculated as 1,6 % of the value of such matched positions.
5. Only the unmatched positions in currencies referred to in this Article shall be incorporated into the overall net open position in accordance with Article 352(4).
6. Where daily exchange-rate data for the preceding three or five years - occurring on equal and opposite positions in a pair of currencies over the following 10 working days show that these two currencies are perfectly positively correlated and the institution always can face a zero bid/ask spread on the respective trades, the institution can, upon explicit permission by its competent authority, apply an own funds requirement of 0 % until the end of 2017.
CHAPTER 4
Own funds requirements for commodities risk
Article 355
Choice of method for commodities risk
Subject to Articles 356 to 358, institutions shall calculate the own funds requirement for commodities risk with one of the methods set out in Article 359, 360 or 361.
Article 356
Ancillary commodities business
1. Institutions with ancillary agricultural commodities business may determine the own funds requirements for their physical commodity stock at the end of each year for the following year where all of the following conditions are met:
(a)
at any time of the year it holds own funds for this risk which are not lower than the average own funds requirement for that risk estimated on a conservative basis for the coming year;
(b)
it estimates on a conservative basis the expected volatility for the figure calculated under point (a);
(c)
its average own funds requirement for this risk does not exceed 5 % of its own funds or EUR 1 million and, taking into account the volatility estimated in accordance with (b), the expected peak own funds requirements do not exceed 6,5 % of its own funds;
(d)
the institution monitors on an ongoing basis whether the estimates carried out under points (a) and (b) still reflect the reality.
2. Institutions shall notify to the competent authorities the use they make of the option provided in paragraph 1.
Article 357
Positions in commodities
1. Each position in commodities or commodity derivatives shall be expressed in terms of the standard unit of measurement. The spot price in each commodity shall be expressed in the reporting currency.
2. Positions in gold or gold derivatives shall be considered as being subject to foreign-exchange risk and treated in accordance with Chapter 3 or 5, as appropriate, for the purpose of calculating commodities risk.
3. For the purpose of Article 360(1), the excess of an institution's long positions over its short positions, or vice versa, in the same commodity and identical commodity futures, options and warrants shall be its net position in each commodity. Derivative instruments shall be treated, as laid down in Article 358, as positions in the underlying commodity.
4. For the purposes of calculating a position in a commodity, the following positions shall be treated as positions in the same commodity:
(a)
positions in different sub-categories of commodities in cases where the sub-categories are deliverable against each other;
(b)
positions in similar commodities if they are close substitutes and where a minimum correlation of 0,9 between price movements can be clearly established over a minimum period of one year.
Article 358
Particular instruments
1. Commodity futures and forward commitments to buy or sell individual commodities shall be incorporated in the measurement system as notional amounts in terms of the standard unit of measurement and assigned a maturity with reference to expiry date.
2. Commodity swaps where one side of the transaction is a fixed price and the other the current market price shall be treated, as a series of positions equal to the notional amount of the contract, with, where relevant, one position corresponding with each payment on the swap and slotted into the maturity bands in Article 359(1). The positions shall be long positions if the institution is paying a fixed price and receiving a floating price and short positions if the institution is receiving a fixed price and paying a floating price. Commodity swaps where the sides of the transaction are in different commodities are to be reported in the relevant reporting ladder for the maturity ladder approach.
3. Options and warrants on commodities or on commodity derivatives shall be treated as if they were positions equal in value to the amount of the underlying to which the option refers, multiplied by its delta for the purposes of this Chapter. The latter positions may be netted off against any offsetting positions in the identical underlying commodity or commodity derivative. The delta used shall be that of the exchange concerned. For OTC options, or where delta is not available from the exchange concerned the institution may calculate delta itself using an appropriate model, subject to permission by the competent authorities. Permission shall be granted if the model appropriately estimates the rate of change of the option's or warrant's value with respect to small changes in the market price of the underlying.
Institutions shall adequately reflect other risks associated with options, apart from the delta risk, in the own funds requirements.
4. EBA shall develop draft regulatory technical standards defining a range of methods to reflect in the own funds requirements other risks, apart from delta risk, in a manner proportionate to the scale and complexity of institutions' activities in options.
EBA shall submit those draft regulatory technical standards to the Commission by 31 December 2013.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1093/2010.
Before the entry into force of the technical standards referred to in the first subparagraph, competent authorities may continue to apply the existing national treatments, where the competent authorities have applied those treatments before 31 December 2013.
5. Where an institution is either of the following, it shall include the commodities concerned in the calculation of its own funds requirement for commodities risk:
(a)
the transferor of commodities or guaranteed rights relating to title to commodities in a repurchase agreement;
(b)
the lender of commodities in a commodities lending agreement.
Article 359
Maturity ladder approach
1. The institution shall use a separate maturity ladder in line with Table 1 for each commodity. All positions in that commodity shall be assigned to the appropriate maturity bands. Physical stocks shall be assigned to the first maturity band between 0 and up to and including 1 month.
Table 1
Maturity band
(1)
Spread rate (in %)
(2)
0 ≤ 1 month
1,50
1 ≤ 3 months
1,50
3 ≤ 6 months
1,50
6 ≤ 12 months
1,50
1 ≤ 2 years
1,50
2 ≤ 3 years
1,50
3 years
1,50
2. Positions in the same commodity may be offset and assigned to the appropriate maturity bands on a net basis for the following:
(a)
positions in contracts maturing on the same date;
(b)
positions in contracts maturing within 10 days of each other if the contracts are traded on markets which have daily delivery dates.
3. The institution shall then calculate the sum of the long positions and the sum of the short positions in each maturity band. The amount of the former which are matched by the latter in a given maturity band shall be the matched positions in that band, while the residual long or short position shall be the unmatched position for the same band.
4. That part of the unmatched long position for a given maturity band that is matched by the unmatched short position, or vice versa, for a maturity band further out shall be the matched position between two maturity bands. That part of the unmatched long or unmatched short position that cannot be thus matched shall be the unmatched position.
5. The institution's own funds requirement for each commodity shall be calculated on the basis of the relevant maturity ladder as the sum of the following:
(a)
the sum of the matched long and short positions, multiplied by the appropriate spread rate as indicated in the second column of Table 1 for each maturity band and by the spot price for the commodity;
(b)
the matched position between two maturity bands for each maturity band into which an unmatched position is carried forward, multiplied by 0,6 %, which is the carry rate and by the spot price for the commodity;
(c)
the residual unmatched positions, multiplied by 15 % which is the outright rate and by the spot price for the commodity.
6. The institution's overall own funds requirement for commodities risk shall be calculated as the sum of the own funds requirements calculated for each commodity in accordance with paragraph 5.
Article 360
Simplified approach
1. The institution's own funds requirement for each commodity shall be calculated as the sum of the following:
(a)
15 % of the net position, long or short, multiplied by the spot price for the commodity;
(b)
3 % of the gross position, long plus short, multiplied by the spot price for the commodity.
2. The institution's overall own funds requirement for commodities risk shall be calculated as the sum of the own funds requirements calculated for each commodity in accordance with paragraph 1.
Article 361
Extended maturity ladder approach
Institutions may use the minimum spread, carry and outright rates set out in the following table 2 instead of those indicated in Article 359 provided that the institutions:
(a)
undertake significant commodities business;
(b)
have an appropriately diversified commodities portfolio;
(c)
are not yet in a position to use internal models for the purpose of calculating the own funds requirement for commodities risk.
Table 2
Precious metals
(except gold)
Base metals
Agricultural products
(softs)
Other, including energy products
Spread rate (%)
1,0
1,2
1,5
1,5
Carry rate (%)
0,3
0,5
0,6
0,6
Outright rate (%)
8
10
12
15
Institutions shall notify the use they make of this Article to their competent authorities together with evidence of their efforts to implement an internal model for the purpose of calculating the own funds requirement for commodities risk.
CHAPTER 5
Use of internal models to calculate own funds requirements
Section 1
Permission and own funds requirements
Article 362
Specific and general risks
Position risk on a traded debt instrument or equity instrument or derivative thereof may be divided into two components for purposes of this Chapter. The first shall be its specific risk component and shall encompass the risk of a price change in the instrument concerned due to factors related to its issuer or, in the case of a derivative, the issuer of the underlying instrument. The general risk component shall encompass the risk of a price change in the instrument due in the case of a traded debt instrument or debt derivative to a change in the level of interest rates or in the case of an equity or equity derivative to a broad equity-market movement unrelated to any specific attributes of individual securities.
Article 363
Permission to use internal models
1. After having verified an institution's compliance with the requirements of Sections 2, 3 and 4 as relevant, competent authorities shall grant permission to institutions to calculate their own funds requirements for one or more of the following risk categories by using their internal models instead of or in combination with the methods in Chapters 2 to 4:
(a)
general risk of equity instruments;
(b)
specific risk of equity instruments;
(c)
general risk of debt instruments;
(d)
specific risk of debt instruments;
(e)
foreign-exchange risk;
(f)
commodities risk.
2. For risk categories for which the institution has not been granted the permission referred to in paragraph 1 to use its internal models, that institution shall continue to calculate own funds requirements in accordance with those Chapters 2, 3 and 4 as relevant. Permission by the competent authorities for the use of internal models shall be required for each risk category and shall be granted only if the internal model covers a significant share of the positions of a certain risk category.
3. Material changes to the use of internal models that the institution has received permission to use, the extension of the use of internal models that the institution has received permission to use, in particular to additional risk categories, and the initial calculation of stressed value-at-risk in accordance with Article 365(2) require a separate permission by the competent authority.
Institutions shall notify the competent authorities of all other extensions and changes to the use of those internal models that the institution has received permission to use.
4. EBA shall develop draft regulatory technical standards to specify the following:
(a)
the conditions for assessing materiality of extensions and changes to the use of internal models;
(b)
the assessment methodology under which competent authorities permit institutions to use internal models;
(c)
the conditions under which the share of positions covered by the internal model within a risk category shall be considered significant as referred to in paragraph 2.
EBA shall submit those draft regulatory technical standards to the Commission by 31 December 2014.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1093/2010.
Article 364
Own funds requirements when using internal models
1. Each institution using an internal model shall fulfil, in addition to own funds requirements calculated in accordance with Chapters 2, 3 and 4 for those risk categories for which permission to use an internal model has not been granted, an own funds requirement expressed as the sum of points (a) and (b):
(a)
the higher of the following values:
(i)
its previous day's value-at-risk number calculated in accordance with Article 365(1) (VaRt-1);
(ii)
an average of the daily value-at-risk numbers calculated in accordance with Article 365(1) on each of the preceding sixty business days (VaRavg), multiplied by the multiplication factor (mc) in accordance with Article 366;
(b)
the higher of the following values:
(i)
its latest available stressed-value-at-risk number calculated in accordance with Article 365(2) (sVaRt-1); and
(ii)
an average of the stressed value-at-risk numbers calculated in the manner and frequency specified in Article 365(2) during the preceding sixty business days (sVaRavg), multiplied by the multiplication factor (ms) in accordance with Article 366;
2. Institutions that use an internal model to calculate their own funds requirement for specific risk of debt instruments shall fulfil an additional own funds requirement expressed as the sum of the following points (a) and (b):
(a)
the own funds requirement calculated in accordance with Article 337 and 338 for the specific risk of securitisation positions and nth to default credit derivatives in the trading book with the exception of those incorporated in an own funds requirement for the specific risk of the correlation trading portfolio in accordance with Section 5 and, where applicable, the own funds requirement for specific risk in accordance with Chapter 2, Section 6, for those positions in CIUs for which neither the conditions in Article 350(1) nor Article 350(2) are fulfilled;
(b)
the higher of:
(i)
the most recent risk number for the incremental default and migration risk calculated in accordance with Section 3;
(ii)
the average of this number over the preceding 12 weeks.
3. Institutions that have a correlation trading portfolio, which meets the requirements in Article 338(1) to (3), may fulfil an own funds requirement on the basis of Article 377 instead of Article 338(4), calculated as the higher of the following:
(a)
the most recent risk number for the correlation trading portfolio calculated in accordance with Section 5;
(b)
the average of this number over the preceding 12-weeks;
(c)
8 % of the own funds requirement that would, at the time of calculation of the most recent risk number referred to in point (a), be calculated in accordance with Article 338(4) for all those positions incorporated into the internal model for the correlation trading portfolio.
Section 2
General requirements
Article 365
VaR and stressed VaR Calculation
1. The calculation of the value-at-risk number referred to in Article 364 shall be subject to the following requirements:
(a)
daily calculation of the value-at-risk number;
(b)
a 99th percentile, one-tailed confidence interval;
(c)
a 10-day holding period;
(d)
an effective historical observation period of at least one year except where a shorter observation period is justified by a significant upsurge in price volatility;
(e)
at least monthly data set updates.
The institution may use value-at-risk numbers calculated according to shorter holding periods than 10 days scaled up to 10 days by an appropriate methodology that is reviewed periodically.
2. In addition, the institution shall at least weekly calculate a ‧stressed value-at-risk‧ of the current portfolio, in accordance with the requirements set out in the first paragraph, with value-at-risk model inputs calibrated to historical data from a continuous 12-month period of significant financial stress relevant to the institution's portfolio. The choice of such historical data shall be subject to at least annual review by the institution, which shall notify the outcome to the competent authorities. EBA shall monitor the range of practices for calculating stressed value at risk and shall, in accordance with Article 16 of Regulation (EU) No 1093/2010, issue guidelines on such practices.
Article 366
Regulatory back testing and multiplication factors
1. The results of the calculations referred to in Article 365 shall be scaled up by the multiplication factors (mc) and (ms).
2. Each of the multiplication factors (mc) and (ms) shall be the sum of at least 3 and an addend between 0 and 1 in accordance with Table 1. That addend shall depend on the number of overshootings for the most recent 250 business days as evidenced by the institution's back-testing of the value-at-risk number as set out in Article 365(1).
Table 1
Number of overshootings
addend
Fewer than 5
0,00
5
0,40
6
0,50
7
0,65
8
0,75
9
0,85
10 or more
1,00
3. The institutions shall count daily overshootings on the basis of back-testing on hypothetical and actual changes in the portfolio's value. An overshooting is a one-day change in the portfolio's value that exceeds the related one-day value-at-risk number generated by the institution's model. For the purpose of determining the addend the number of overshootings shall be assessed at least quarterly and shall be equal to the higher of the number of overshootings under hypothetical and actual changes in the value of the portfolio.
Back-testing on hypothetical changes in the portfolio's value shall be based on a comparison between the portfolio's end-of-day value and, assuming unchanged positions, its value at the end of the subsequent day.
Back-testing on actual changes in the portfolio's value shall be based on a comparison between the portfolio's end-of-day value and its actual value at the end of the subsequent day excluding fees, commissions, and net interest income.
4. The competent authorities may in individual cases limit the addend to that resulting from overshootings under hypothetical changes, where the number of overshootings under actual changes does not result from deficiencies in the internal model.
5. In order to allow competent authorities to monitor the appropriateness of the multiplication factors on an ongoing basis, institutions shall notify promptly, and in any case no later than within five working days, the competent authorities of overshootings that result form their back-testing programme.
Article 367
Requirements on risk measurement
1. Any internal model used to calculate capital requirements for position risk, foreign exchange risk, commodities risk and any internal model for correlation trading shall meet all of the following requirements:
(a)
the model shall capture accurately all material price risks;
(b)
the model shall capture a sufficient number of risk factors, depending on the level of activity of the institution in the respective markets. Where a risk factor is incorporated into the institution's pricing model but not into the risk-measurement model, the institution shall be able to justify such an omission to the satisfaction of the competent authority. The risk- measurement model shall capture nonlinearities for options and other products as well as correlation risk and basis risk. Where proxies for risk factors are used they shall show a good track record for the actual position held.
2. Any internal model used to calculate capital requirements for position risk, foreign exchange risk or commodities risk shall meet all of the following requirements:
(a)
the model shall incorporate a set of risk factors corresponding to the interest rates in each currency in which the institution has interest rate sensitive on- or off-balance sheet positions. The institution shall model the yield curves using one of the generally accepted approaches. For material exposures to interest-rate risk in the major currencies and markets, the yield curve shall be divided into a minimum of six maturity segments, to capture the variations of volatility of rates along the yield curve. The model shall also capture the risk of less than perfectly correlated movements between different yield curves;
(b)
the model shall incorporate risk factors corresponding to gold and to the individual foreign currencies in which the institution's positions are denominated. For CIUs the actual foreign exchange positions of the CIU shall be taken into account. Institutions may rely on third party reporting of the foreign exchange position of the CIU, where the correctness of that report is adequately ensured. If an institution is not aware of the foreign exchange positions of a CIU, this position shall be carved out and treated in accordance with Article 353(3);
(c)
the model shall use a separate risk factor at least for each of the equity markets in which the institution holds significant positions;
(d)
the model shall use a separate risk factor at least for each commodity in which the institution holds significant positions. The model shall also capture the risk of less than perfectly correlated movements between similar, but not identical, commodities and the exposure to changes in forward prices arising from maturity mismatches. It shall also take account of market characteristics, notably delivery dates and the scope provided to traders to close out positions;
(e)
the institution's internal model shall conservatively assess the risk arising from less liquid positions and positions with limited price transparency under realistic market scenarios. In addition, the internal model shall meet minimum data standards. Proxies shall be appropriately conservative and shall be used only where available data is insufficient or is not reflective of the true volatility of a position or portfolio.
3. Institutions may, in any internal model used for purposes of this Chapter, use empirical correlations within risk categories and across risk categories only if the institution's approach for measuring correlations is sound and implemented with integrity.
Article 368
Qualitative requirements
1. Any internal model used for purposes of this Chapter shall be conceptually sound and implemented with integrity and, in particular, all of the following qualitative requirements shall be met:
(a)
any internal model used to calculate capital requirements for position risk, foreign exchange risk or commodities risk shall be closely integrated into the daily risk-management process of the institution and serve as the basis for reporting risk exposures to senior management;
(b)
the institution shall have a risk control unit that is independent from business trading units and reports directly to senior management. The unit shall be responsible for designing and implementing any internal model used for purposes of this Chapter. The unit shall conduct the initial and on-going validation of any internal model used for purposes of this Chapter, being responsible for the overall risk management system. The unit shall produce and analyse daily reports on the output of any internal model used for calculating capital requirements for position risk, foreign exchange risk and commodities risk, and on the appropriate measures to be taken in terms of trading limits;
(c)
the institution's management body and senior management shall be actively involved in the risk-control process and the daily reports produced by the risk-control unit are reviewed by a level of management with sufficient authority to enforce both reductions of positions taken by individual traders as well as in the institution's overall risk exposure;
(d)
the institution shall have sufficient numbers of staff skilled in the use of sophisticated internal models, and including those used for purposes of this Chapter, in the trading, risk-control, audit and back-office areas;
(e)
the institution shall have established procedures for monitoring and ensuring compliance with a documented set of internal policies and controls concerning the overall operation of its internal models, and including those used for purposes of this Chapter;
(f)
any internal model used for purposes of this Chapter shall have a proven track record of reasonable accuracy in measuring risks;
(g)
the institution shall frequently conduct a rigorous programme of stress testing, including reverse stress tests, which encompasses any internal model used for purposes of this Chapter and the results of these stress tests shall be reviewed by senior management and reflected in the policies and limits it sets. This process shall particularly address illiquidity of markets in stressed market conditions, concentration risk, one way markets, event and jump-to-default risks, non-linearity of products, deep out-of-the-money positions, positions subject to the gapping of prices and other risks that may not be captured appropriately in the internal models. The shocks applied shall reflect the nature of the portfolios and the time it could take to hedge out or manage risks under severe market conditions;
(h)
the institution shall conduct, as part of its regular internal auditing process, an independent review of its internal models, and including those used for purposes of this Chapter.
2. The review referred to in point (h) of paragraph 1 shall include both the activities of the business trading units and of the independent risk-control unit. At least once a year, the institution shall conduct a review of its overall risk-management process. The review shall consider the following:
(a)
the adequacy of the documentation of the risk-management system and process and the organisation of the risk-control unit;
(b)
the integration of risk measures into daily risk management and the integrity of the management information system;
(c)
the process the institution employs for approving risk-pricing models and valuation systems that are used by front and back-office personnel;
(d)
the scope of risks captured by the risk-measurement model and the validation of any significant changes in the risk-measurement process;
(e)
the accuracy and completeness of position data, the accuracy and appropriateness of volatility and correlation assumptions, and the accuracy of valuation and risk sensitivity calculations;
(f)
the verification process the institution employs to evaluate the consistency, timeliness and reliability of data sources used to run internal models, including the independence of such data sources;
(g)
the verification process the institution uses to evaluate back-testing that is conducted to assess the models' accuracy.
3. As techniques and best practices evolve, institutions shall apply those new techniques and practices in any internal model used for purposes of this Chapter.
Article 369
Internal Validation
1. Institutions shall have processes in place to ensure that all their internal models used for purposes of this Chapter have been adequately validated by suitably qualified parties independent of the development process to ensure that they are conceptually sound and adequately capture all material risks. The validation shall be conducted when the internal model is initially developed and when any significant changes are made to the internal model. The validation shall also be conducted on a periodic basis but especially where there have been any significant structural changes in the market or changes to the composition of the portfolio which might lead to the internal model no longer being adequate. As techniques and best practices for internal validation evolve, institutions shall apply these advances. Internal model validation shall not be limited to back-testing, but shall, at a minimum, also include the following:
(a)
tests to demonstrate that any assumptions made within the internal model are appropriate and do not underestimate or overestimate the risk;
(b)
in addition to the regulatory back-testing programmes, institutions shall carry out their own internal model validation tests, including back-testing, in relation to the risks and structures of their portfolios;
(c)
the use of hypothetical portfolios to ensure that the internal model is able to account for particular structural features that may arise, for example material basis risks and concentration risk.
2. The institution shall perform back-testing on both actual and hypothetical changes in the portfolio's value.
Section 3
Requirements particular to specific risk modelling
Article 370
Requirements for modelling specific risk
An internal model used for calculating own funds requirements for specific risk and an internal model for correlation trading shall meet the following additional requirements:
(a)
it explains the historical price variation in the portfolio;
(b)
it captures concentration in terms of magnitude and changes of composition of the portfolio;
(c)
it is robust to an adverse environment;
(d)
it is validated through back-testing aimed at assessing whether specific risk is being accurately captured. If the institution performs such back-testing on the basis of relevant sub-portfolios, these shall be chosen in a consistent manner;
(e)
it captures name-related basis risk and shall in particular be sensitive to material idiosyncratic differences between similar but not identical positions;
(f)
it captures event risk.
Article 371
Exclusions from specific risk models
1. An institution may choose to exclude from the calculation of its specific risk own funds requirement using an internal model those positions for which it fulfils an own funds requirement for specific risk in accordance with Article 332(1)(e) or Article 337 with exception of those positions that are subject to the approach set out in Article 377.
2. An institution may choose not to capture default and migration risks for traded debt instruments in its internal model where it is capturing those risks through the requirements set out in Section 4.
Section 4
Internal model for incremental default and migration risk
Article 372
Requirement to have an internal IRC model
An institution that use an internal model for calculating own funds requirements for specific risk of traded debt instruments shall also have an internal incremental default and migration risk (IRC) model in place to capture the default and migration risks of its trading book positions that are incremental to the risks captured by the value-at-risk measure as specified in Article 365(1). The institution shall demonstrate that its internal model meets the following standards under the assumption of a constant level of risk, and adjusted where appropriate to reflect the impact of liquidity, concentrations, hedging and optionality:
(a)
the internal model provides a meaningful differentiation of risk and accurate and consistent estimates of incremental default and migration risk;
(b)
the internal model's estimates for potential losses play an essential role in the risk management of the institution;
(c)
the market and position data used for the internal model are up-to-date and subject to an appropriate quality assessment;
(d)
the requirements in Article 367(3), Article 368, Article 369(1) and points (b), (c), (e) and (f) of Article 370 are met.
EBA shall issue guidelines on the requirements in Articles 373 to 376.
Article 373
Scope of the internal IRC model
The internal IRC model shall cover all positions subject to an own funds requirement for specific interest rate risk, including those subject to a 0 % specific risk capital charge under Article 336, but shall not cover securitisation positions and n-th-to-default credit derivatives.
The institution may, subject to permission by the competent authorities, choose to consistently include all listed equity positions and derivatives positions based on listed equities. The permission shall be granted if such inclusion is consistent with how the institution internally measures and manages risk.
Article 374
Parameters of the internal IRC model
1. Institutions shall use the internal model to calculate a number which measures losses due to default and internal or external ratings migration at the 99,9 % confidence interval over a time horizon of one year. Institutions shall calculate this number at least weekly.
2. Correlation assumptions shall be supported by analysis of objective data in a conceptually sound framework. The internal model shall appropriately reflect issuer concentrations. Concentrations that can arise within and across product classes under stressed conditions shall also be reflected.
3. The internal IRC model shall reflect the impact of correlations between default and migration events. The impact of diversification between, on the one hand, default and migration events and, on the other hand, other risk factors shall not be reflected.
4. The internal model shall be based on the assumption of a constant level of risk over the one-year time horizon, implying that given individual trading book positions or sets of positions that have experienced default or migration over their liquidity horizon are re-balanced at the end of their liquidity horizon to attain the initial level of risk. Alternatively, an institution may choose to consistently use a one-year constant position assumption.
5. The liquidity horizons shall be set according to the time required to sell the position or to hedge all material relevant price risks in a stressed market, having particular regard to the size of the position. Liquidity horizons shall reflect actual practice and experience during periods of both systematic and idiosyncratic stresses. The liquidity horizon shall be measured under conservative assumptions and shall be sufficiently long that the act of selling or hedging, in itself, would not materially affect the price at which the selling or hedging would be executed.
6. The determination of the appropriate liquidity horizon for a position or set of positions is subject to a floor of three months.
7. The determination of the appropriate liquidity horizon for a position or set of positions shall take into account an institution's internal policies relating to valuation adjustments and the management of stale positions. When an institution determines liquidity horizons for sets of positions rather than for individual positions, the criteria for defining sets of positions shall be defined in a way that meaningfully reflects differences in liquidity. The liquidity horizons shall be greater for positions that are concentrated, reflecting the longer period needed to liquidate such positions. The liquidity horizon for a securitisation warehouse shall reflect the time to build, sell and securitise the assets, or to hedge the material risk factors, under stressed market conditions.
Article 375
Recognition of hedges in the internal IRC model
1. Hedges may be incorporated into an institution's internal model to capture the incremental default and migration risks. Positions may be netted when long and short positions refer to the same financial instrument. Hedging or diversification effects associated with long and short positions involving different instruments or different securities of the same obligor, as well as long and short positions in different issuers, may only be recognised by explicitly modelling gross long and short positions in the different instruments. Institutions shall reflect the impact of material risks that could occur during the interval between the hedge's maturity and the liquidity horizon as well as the potential for significant basis risks in hedging strategies by product, seniority in the capital structure, internal or external rating, maturity, vintage and other differences in the instruments. An institution shall reflect a hedge only to the extent that it can be maintained even as the obligor approaches a credit or other event.
2. For positions that are hedged via dynamic hedging strategies, a rebalancing of the hedge within the liquidity horizon of the hedged position may be recognised provided that the institution:
(a)
chooses to model rebalancing of the hedge consistently over the relevant set of trading book positions;
(b)
demonstrates that the inclusion of rebalancing results in a better risk measurement;
(c)
demonstrates that the markets for the instruments serving as hedges are liquid enough to allow for such rebalancing even during periods of stress. Any residual risks resulting from dynamic hedging strategies shall be reflected in the own funds requirement.
Article 376
Particular requirements for the internal IRC model
1. The internal model to capture the incremental default and migration risks shall reflect the nonlinear impact of options, structured credit derivatives and other positions with material nonlinear behaviour with respect to price changes. The institution shall also have due regard to the amount of model risk inherent in the valuation and estimation of price risks associated with such products.
2. The internal model shall be based on data that are objective and up-to-date.
3. As part of the independent review and validation of their internal models used for purposes of this Chapter, inclusively for purposes of the risk measurement system, an institution shall in particular do all of the following:
(a)
validate that its modelling approach for correlations and price changes is appropriate for its portfolio, including the choice and weights of its systematic risk factors;
(b)
perform a variety of stress tests, including sensitivity analysis and scenario analysis, to assess the qualitative and quantitative reasonableness of the internal model, particularly with regard to the treatment of concentrations. Such tests shall not be limited to the range of events experienced historically;
(c)
apply appropriate quantitative validation including relevant internal modelling benchmarks.
4. The internal model shall be consistent with the institution's internal risk management methodologies for identifying, measuring, and managing trading risks.
5. Institutions shall document their internal models so that its correlation and other modelling assumptions are transparent to the competent authorities.
6. The internal model shall conservatively assess the risk arising from less liquid positions and positions with limited price transparency under realistic market scenarios. In addition, the internal model shall meet minimum data standards. Proxies shall be appropriately conservative and may be used only where available data is insufficient or is not reflective of the true volatility of a position or portfolio.
Section 5
Internal model for correlation trading
Article 377
Requirements for an internal model for correlation trading
1. Competent authorities shall grant permission to use an internal model for the own funds requirement for the correlation trading portfolio instead of the own funds requirement in accordance with Article 338 to institutions that are allowed to use an internal model for specific risk of debt instruments and that meet the requirements in paragraphs 2 to 6 of this Article and in Article 367(1) and (3), Article 368, Article 369(1) and points (a), (b), (c), (e) and (f) of Article 370.
2. Institutions shall use this internal model to calculate a number which adequately measures all price risks at the 99,9 % confidence interval over a time horizon of one year under the assumption of a constant level of risk, and adjusted where appropriate to reflect the impact of liquidity, concentrations, hedging and optionality. Institutions shall calculate this number at least weekly.
3. The following risks shall be adequately captured by the model referred to in paragraph 1:
(a)
the cumulative risk arising from multiple defaults, including different ordering of defaults, in tranched products;
(b)
credit spread risk, including the gamma and cross-gamma effects;
(c)
volatility of implied correlations, including the cross effect between spreads and correlations;
(d)
basis risk, including both of the following:
(i)
the basis between the spread of an index and those of its constituent single names;
(ii)
the basis between the implied correlation of an index and that of bespoke portfolios;
(e)
recovery rate volatility, as it relates to the propensity for recovery rates to affect tranche prices;
(f)
to the extent the comprehensive risk measure incorporates benefits from dynamic hedging, the risk of hedge slippage and the potential costs of rebalancing such hedges;
(g)
any other material price risks of positions in the correlation trading portfolio.
4. An institution shall use sufficient market data within the model referred to in paragraph 1 in order to ensure that it fully captures the salient risks of those exposures in its internal approach in accordance with the requirements set out in this Article. It shall be able to demonstrate to the competent authority through back testing or other appropriate means that its model can appropriately explain the historical price variation of those products.
The institution shall have appropriate policies and procedures in place in order to separate the positions for which it holds permission to incorporate them in the own funds requirement in accordance with this Article from other positions for which it does not hold such permission.
5. With regard to the portfolio of all the positions incorporated in the model referred to in paragraph 1, the institution shall regularly apply a set of specific, predetermined stress scenarios. Such stress scenarios shall examine the effects of stress to default rates, recovery rates, credit spreads, basis risk, correlations and other relevant risk factors on the correlation trading portfolio. The institution shall apply stress scenarios at least weekly and report at least quarterly to the competent authorities the results, including comparisons with the institution's own funds requirement in accordance with this Article. Any instances where the stress test results materially exceed the own funds requirement for the correlation trading portfolio shall be reported to the competent authorities in a timely manner. EBA shall issue guidelines on the application of stress scenarios for the correlation trading portfolio.
6. The internal model shall conservatively assess the risk arising from less liquid positions and positions with limited price transparency under realistic market scenarios. In addition, the internal model shall meet minimum data standards. Proxies shall be appropriately conservative and may be used only where available data is insufficient or is not reflective of the true volatility of a position or portfolio.
TITLE V
OWN FUNDS REQUIREMENTS FOR SETTLEMENT RISK
Article 378
Settlement/delivery risk
In the case of transactions in which debt instruments, equities, foreign currencies and commodities excluding repurchase transactions and securities or commodities lending and securities or commodities borrowing are unsettled after their due delivery dates, an institution shall calculate the price difference to which it is exposed.
The price difference is calculated as the difference between the agreed settlement price for the debt instrument, equity, foreign currency or commodity in question and its current market value, where the difference could involve a loss for the credit institution.
The institution shall multiply that price difference by the appropriate factor in the right column of the following Table 1 in order to calculate the institution's own funds requirement for settlement risk.
Table 1
Number of working days after due settlement date
(%)
5 - 15
8
16 - 30
50
31 - 45
75
46 or more
100
Article 379
Free deliveries
1. An institution shall be required to hold own funds, as set out in Table 2, where the following occurs:
(a)
it has paid for securities, foreign currencies or commodities before receiving them or it has delivered securities, foreign currencies or commodities before receiving payment for them;
(b)
in the case of cross-border transactions, one day or more has elapsed since it made that payment or delivery.
Table 2
Capital treatment for free deliveries
Column 1
Column 2
Column 3
Column 4
Transaction Type
Up to first contractual payment or delivery leg
From first contractual payment or delivery leg up to four days after second contractual payment or delivery leg
From 5 business days post second contractual payment or delivery leg until extinction of the transaction
Free delivery
No capital charge
Treat as an exposure
Treat as an exposure risk weighted at 1 250 %
2. In applying a risk weight to free delivery exposures treated according to Column 3 of Table 2, an institution using the Internal Ratings Based approach set out in Part Three, Title II, Chapter 3 may assign PDs to counterparties, for which it has no other non-trading book exposure, on the basis of the counterparty's external rating. Institutions using own estimates of ‧LGDs‧ may apply the LGD set out in Article 161(1) to free delivery exposures treated according to Column 3 of Table 2 provided that they apply it to all such exposures. Alternatively, an institution using the Internal Ratings Based approach set out in Part Three, Title II, Chapter 3 may apply the risk weights of the Standardised Approach, as set out in Part Three, Title II, Chapter 2 provided that it applies them to all such exposures or may apply a 100 % risk weight to all such exposures.
If the amount of positive exposure resulting from free delivery transactions is not material, institutions may apply a risk weight of 100 % to these exposures, except where a risk weight of 1 250 % in accordance with Column 4 of Table 2 in paragraph 1 is required.
3. As an alternative to applying a risk weight of 1 250 % to free delivery exposures according to Column 4 of Table 2 in paragraph 1, institutions may deduct the value transferred plus the current positive exposure of those exposures from Common Equity Tier 1 items in accordance with point (k) of Article 36(1).
Article 380
Waiver
Where a system wide failure of a settlement system, a clearing system or a CCP occurs, competent authorities may waive the own funds requirements calculated as set out in Articles 378 and 379 until the situation is rectified. In this case, the failure of a counterparty to settle a trade shall not be deemed a default for purposes of credit risk.
TITLE VI
OWN FUNDS REQUIREMENTS FOR CREDIT VALUATION ADJUSTMENT RISK
Article 381
Meaning of Credit Valuation Adjustment
For the purposes of this Title and Chapter 6 of Title II, ‧Credit Valuation Adjustment‧ or ‧CVA‧ means an adjustment to the mid-market valuation of the portfolio of transactions with a counterparty. That adjustment reflects the current market value of the credit risk of the counterparty to the institution, but does not reflect the current market value of the credit risk of the institution to the counterparty.
Article 382
Scope
1. An institution shall calculate the own funds requirements for CVA risk in accordance with this Title for all OTC derivative instruments in respect of all of its business activities, other than credit derivatives recognised to reduce risk-weighted exposure amounts for credit risk.
2. An institution shall include securities financing transactions in the calculation of own funds required by paragraph 1 if the competent authority determines that the institution's CVA risk exposures arising from those transactions are material.
3. Transactions with a qualifying central counterparty and a client's transactions with a clearing member, when the clearing member is acting as an intermediary between the client and a qualifying central counterparty and the transactions give rise to a trade exposure of the clearing member to the qualifying central counterparty, are excluded from the own funds requirements for CVA risk.
4. The following transactions shall be excluded from the own funds requirements for CVA risk:
(a)
transactions with non-financial counterparties as defined in point (9) of Article 2 of Regulation (EU) No 648/2012, or with non-financial counterparties established in a third country, where those transactions do not exceed the clearing threshold as specified in Article 10(3) and (4) of that Regulation;
(b)
intragroup transactions as provided for in Article 3 of Regulation (EU) No 648/2012 unless Member States adopt national laws requiring the structural separation within a banking group, in which case competent authorities may require those intragroup transactions between the structurally separated institutions to be included in the own funds requirements;
(c)
transactions with counterparties referred to in point (10) of Article 2 of Regulation (EU) No 648/2012 and subject to the transitional provisions set out in Article 89(1) of that Regulation until those transitional provisions cease to apply;
(d)
transactions with counterparties referred to in Article 1(4)(a) and (b) and Article 1(5)(a), (b) and (c) of Regulation (EU) No 648/2012 and transactions with counterparties for which Article 115 of this Regulation specifies a risk weight of 0 % for exposures to those counterparties.
The exemption from the CVA charge for those transactions referred to in point (c) of this paragraph) which are entered into during the transitional period laid down in Article 89(1) of Regulation (EU) No 648/2012 shall apply for the length of the contract of that transaction.
5. EBA shall conduct a review by 1 January 2015 and every two years thereafter, in the light of international regulatory developments and including on potential methodologies on the calibration and thresholds for application of CVA charges to non-financial counterparties established in a third country.
EBA in cooperation with ESMA shall develop draft regulatory technical standards to specify the procedures for excluding transactions with non-financial counterparties established in a third country from the own funds requirement for CVA risk.
EBA shall submit those draft regulatory technical standards within six months of the date of the review referred to in the first subparagraph,
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the second subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1093/2010.
Article 383
Advanced method
1. An institution which has permission to use an internal model for the specific risk of debt instruments in accordance with point (d) of Article 363 (1) shall, for all transactions for which it has permission to use the IMM for determining the exposure value for the associated counterparty credit risk exposure in accordance with Article 283, determine the own funds requirements for CVA risk by modelling the impact of changes in the counterparties' credit spreads on the CVAs of all counterparties of those transactions, taking into account CVA hedges that are eligible in accordance with Article 386.
An institution shall use its internal model for determining the own funds requirements for the specific risk associated with traded debt positions and shall apply a 99 % confidence interval and a 10-day equivalent holding period. The internal model shall be used in such way that it simulates changes in the credit spreads of counterparties, but does not model the sensitivity of CVA to changes in other market factors, including changes in the value of the reference asset, commodity, currency or interest rate of a derivative.
The own funds requirements for CVA risk for each counterparty shall be calculated in accordance with the following formula:
where:
ti
=
the time of the i-th revaluation, starting from t0=0;
tT
=
the longest contractual maturity across the netting sets with the counterparty;
si
=
is the credit spread of the counterparty at tenor ti, used to calculate the CVA of the counterparty. Where the credit default swap spread of the counterparty is available, an institution shall use that spread. Where such a credit default swap spread is not available, an institution shall use a proxy spread that is appropriate having regard to the rating, industry and region of the counterparty;
LGDMKT
=
the LGD of the counterparty that shall be based on the spread of a market instrument of the counterparty if a counterparty instrument is available. Where a counterparty instrument is not available, it shall be based on the proxy spread that is appropriate having regard to the rating, industry and region of the counterparty.
The first factor within the sum represents an approximation of the market implied marginal probability of a default occurring between times ti-1 and ti;
EEi
=
the expected exposure to the counterparty at revaluation time ti, where exposures of different netting sets for such counterparty are added, and where the longest maturity of each netting set is given by the longest contractual maturity inside the netting set; An institution shall apply the treatment set out in paragraph 3 in the case of margined trading, if the institution uses the EPE measure referred to in point (a) or (b) of Article 285(1) for margined trades;
Di
=
the default risk-free discount factor at time ti, where D0 =1.
2. When calculating the own funds requirements for CVA risk for a counterparty, an institution shall base all inputs into its internal model for specific risk of debt instruments on the following formulae (whichever is appropriate):
(a)
where the model is based on full repricing, the formula in paragraph 1 shall be used directly;
(b)
where the model is based on credit spread sensitivities for specific tenors, an institution shall base each credit spread sensitivity (‧Regulatory CS01‧) on the following formula:
For the final time bucket i=T, the corresponding formula is
(c)
where the model uses credit spread sensitivities to parallel shifts in credit spreads, an institution shall use the following formula:
(d)
where the model uses second-order sensitivities to shifts in credit spreads (spread gamma), the gammas shall be calculated based on the formula in paragraph 1.
3. An institution using the EPE measure for collateralised OTC derivatives referred to in point (a) or (b) of Article 285(1) shall, when determining the own funds requirements for CVA risk in accordance with paragraph 1, do both of the following:
(a)
assume a constant EE profile;
(b)
set EE equal to the effective expected exposure as calculated under Article 285(1)(b) for a maturity equal to the greater of the following:
(i)
half of the longest maturity occurring in the netting set;
(ii)
the notional weighted average maturity of all transactions inside the netting set.
4. An institution which is permitted by the competent authority in accordance with Article 283 to use IMM to calculate exposure values in relation to the majority of its business, but which uses the methods set out in Section 3, Section 4 or Section 5 of Title II, Chapter 6 for smaller portfolios, and which has permission to use the market risk internal model for the specific risk of debt instruments in accordance with point (d) of Article 363(1) may, subject to permission from the competent authorities, calculate the own funds requirements for CVA risk in accordance with paragraph 1 for the non-IMM netting sets. Competent authorities shall grant this permission only if the institution uses the methods set out in Section 3, Section 4 or Section 5 of Title II, Chapter 6 for a limited number of smaller portfolios.
For the purposes of a calculation under the preceding subparagraph and where the IMM model does not produce an expected exposure profile, an institution shall do both of the following:
(a)
assume a constant EE profile;
(b)
set EE equal to the exposure value as computed under the methods set out in Section 3, Section 4 or Section 5 of Title II, Chapter 6, or IMM for a maturity equal to the greater of:
(i)
half of the longest maturity occurring in the netting set;
(ii)
the notional weighted average maturity of all transactions inside the netting set.
5. An institution shall determine the own funds requirements for CVA risk in accordance with Article 364(1) and Articles 365 and 367 as the sum of non-stressed and stressed Value-at-Risk, which shall be calculated as follows:
(a)
for the non-stressed Value-at-Risk, current parameter calibrations for expected exposure as set out in the first subparagraph of Article 292(2), shall be used;
(b)
for the stressed Value-at-Risk, future counterparty EE profiles using a stressed calibration as set out in the second subparagraph of Article 292(2) shall be used. The period of stress for the credit spread parameters shall be the most severe one-year stress period contained within the three-year stress period used for the exposure parameters;
(c)
the three-times multiplier used in the calculation of own funds requirements based on a Value-at-Risk and a stressed Value-at-Risk in accordance with 364(1) will apply to these calculations. EBA shall monitor for consistency any supervisory discretion used to apply a higher multiplier than that three-times multiplier to the Value-at-Risk and stressed Value-at-Risk inputs to the CVA charge. Competent authorities applying a multiplier higher than three shall provide a written justification to EBA;
(d)
the calculation shall be carried out on at least a monthly basis and the EE that is used shall be calculated on the same frequency. If lower than a daily frequency is used, for the purpose of the calculation specified in points (a)(ii) and (b)(ii) of Article 364(1) institutions shall take the average over three months.
6. For exposures to a counterparty, for which the institution's approved internal model for the specific risk of debt instruments does not produce a proxy spread that is appropriate with respect to the criteria of rating, industry and region of the counterparty, the institution shall use the method set out in Article 384 to calculate the own funds requirement for CVA risk.
7. EBA shall develop draft regulatory technical standards to specify in greater detail:
(a)
how a proxy spread is to be determined by the institution's approved internal model for the specific risk of debt instruments for the purposes of identifying si and LGDMKT referred to in paragraph 1;
(b)
the number and size of portfolios that fulfil the criterion of a limited number of smaller portfolios referred to in paragraph 4.
EBA shall submit those draft regulatory technical standards to the Commission by 1 January 2014.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1093/2010.
Article 384
Standardised method
1. An institution which does not calculate the own funds requirements for CVA risk for its counterparties in accordance with Article 383 shall calculate a portfolio own funds requirements for CVA risk for each counterparty in accordance with the following formula, taking into account CVA hedges that are eligible in accordance with Article 386:
where:
h
=
the one-year risk horizon (in units of a year); h = 1;
wi
=
the weight applicable to counterparty "i".
Counterparty "i" shall be mapped to one of the six weights wi based on an external credit assessment by a nominated ECAI, as set out in Table 1. For a counterparty for which a credit assessment by a nominated ECAI is not available:
(a)
an institution using the approach in Title II, Chapter 3 shall map the internal rating of the counterparty to one of the external credit assessment;
(b)
an institution using the approach in Title II, Chapter 2 shall assign wi=1.0 % to this counterparty. However, if an institution uses Article 128 to risk weight counterparty credit risk exposures to this counterparty, wi=3.0 % shall be assigned;
=
the total counterparty credit risk exposure value of counterparty "i" (summed across its netting sets) including the effect of collateral in accordance with the methods set out in Sections 3 to 6 of Title II, Chapter 6 as applicable to the calculation of the own funds requirements for counterparty credit risk for that counterparty. An institution using one of the methods set out in Sections 3 and 4 of Title II, Chapter 6, may use as EADitotal the fully adjusted exposure value in accordance with Article 223(5).
For an institution not using the method set out in Section 6 of Title II, Chapter 6, the exposure shall be discounted by applying the following factor:
Bi
=
the notional of purchased single name credit default swap hedges (summed if more than one position) referencing counterparty "i" and used to hedge CVA risk.
That notional amount shall be discounted by applying the following factor:
Bind
=
is the full notional of one or more index credit default swap of purchased protection used to hedge CVA risk.
That notional amount shall be discounted by applying the following factor:
wind
=
is the weight applicable to index hedges.
An institution shall determine wind by calculating a weighted average of wi that are applicable to the individual constituents of the index;
Mi
=
the effective maturity of the transactions with counterparty i.
For an institution using the method set out in Section 6 of Title II, Chapter 6, Mi shall be calculated in accordance with Article 162(2)(g). However, for that purpose, Mi shall not be capped at five years but at the longest contractual remaining maturity in the netting set.
For an institution not using the method set out in Section 6 of Title II, Chapter 6, Mi is the average notional weighted maturity as referred to in point (b) of Article 162(2). However, for that purpose, Mi shall not be capped at five years but at the longest contractual remaining maturity in the netting set.
=
the maturity of the hedge instrument with notional Bi (the quantities Mi hedge Bi are to be summed if these are several positions);
Mind
=
the maturity of the index hedge.
In the case of more than one index hedge position, Mind is the notional-weighted maturity.
2. Where a counterparty is included in an index on which a credit default swap used for hedging counterparty credit risk is based, the institution may subtract the notional amount attributable to that counterparty in accordance with its reference entity weight from the index CDS notional amount and treat it as a single name hedge (Bi) of the individual counterparty with maturity based on the maturity of the index.
Table 1
Credit quality step
Weight wi
1
0,7 %
2
0,8 %
3
1,0 %
4
2,0 %
5
3,0 %
6
10,0 %
Article 385
Alternative to using CVA methods to calculating own funds requirements
As an alternative to Article 384, for instruments referred to in Article 382 and subject to the prior consent of the competent authority, institutions using the Original Exposure Method as laid down in Article 275, may apply a multiplication factor of 10 to the resulting risk-weighted exposure amounts for counterparty credit risk for those exposures instead of calculating own funds requirements for CVA risk.
Article 386
Eligible hedges
1. Hedges shall be ‧eligible hedges‧ for the purposes of the calculation of own funds requirements for CVA risk in accordance with Articles 383 and 384 only where they are used for the purpose of mitigating CVA risk and managed as such, and are one of the following:
(a)
single-name credit default swaps or other equivalent hedging instruments referencing the counterparty directly;
(b)
index credit default swaps, provided that the basis between any individual counterparty spread and the spreads of index credit default swap hedges is reflected, to the satisfaction of the competent authority, in the Value-at-Risk.
The requirement in point (b) that the basis between any individual counterparty spread and the spreads of index credit default swap hedges is reflected in the Value-at-Risk shall also apply to cases where a proxy is used for the spread of a counterparty.
For all counterparties for which a proxy is used, an institution shall use reasonable basis time series out of a representative group of similar names for which a spread is available.
If the basis between any individual counterparty spread and the spreads of index credit default swap hedges is not reflected to the satisfaction of the competent authority, then an institution shall reflect only 50 % of the notional amount of index hedges in the Value-at-Risk.
Over-hedging of the exposures with single name credit default swaps under the method laid out in Article 383 is not allowed.
2. An institution shall not reflect other types of counterparty risk hedges in the calculation of the own funds requirements for CVA risk. In particular, tranched or nth-to-default credit default swaps and credit linked notes are not eligible hedges for the purposes the calculation of the own funds requirements for CVA risk.
3. Eligible hedges that are included in the calculation of the own funds requirements for CVA risk shall not be included in the calculation of the own funds requirements for specific risk as set out in Title IV or treated as credit risk mitigation other than for the counterparty credit risk of the same portfolio of transaction.
PART FOUR
LARGE EXPOSURES
Article 387
Subject matter
Institutions shall monitor and control their large exposures in accordance with this Part.
Article 388
Negative Scope
This Part shall not apply to investment firms that fulfil the criteria set out in Article 95(1) or Article 96(1).
This Part shall not apply to a group on the basis of its consolidated situation, if that group only includes investment firms referred to in Article 95(1) or Article 96(1) and ancillary companies and where that group does not include credit institutions.
Article 389
Definition
For the purposes of this Part, ‧exposures‧, means any asset or off-balance sheet item referred to in Part Three, Title II, Chapter 2, without applying the risk weights or degrees of risk.
Article 390
Calculation of the exposure value
1. Exposures arising from the items referred to in Annex II shall be calculated in accordance with one of the methods set out in Part Three, Title II, Chapter 6.
2. Institutions with a permission to use the Internal Model Method in accordance with Article 283 may use the Internal Model Method for calculating the exposure value for repurchase transactions, securities or commodities lending or borrowing transactions, margin lending transactions and long settlement transactions.
3. The institutions that calculate the own funds requirements for their trading-book business in accordance with Part Three, Title IV, Chapter 2, Article 299 and Part Three, Title V and, as appropriate, with Part Three, Title IV, Chapter 5, shall calculate the exposures to individual clients which arise on the trading book by adding together the following items:
(a)
the positive excess of an institution's long positions over its short positions in all the financial instruments issued by the client in question, the net position in each of the different instruments being calculated according to the methods laid down in Part Three, Title IV, Chapter 2;
(b)
the net exposure, in the case of the underwriting of a debt or an equity instrument;
(c)
the exposures due to the transactions, agreements and contracts referred to in Articles 299 and 378 to 380 with the client in question, such exposures being calculated in the manner laid down in those Articles, for the calculation of exposure values.
For the purposes of point (b), the net exposure is calculated by deducting those underwriting positions which are subscribed or sub-underwritten by third parties on the basis of a formal agreement reduced by the factors set out in Article 345.
For the purposes of point (b), institutions shall set up systems to monitor and control their underwriting exposures between the time of the initial commitment and the next business day in the light of the nature of the risks incurred in the markets in question.
For the purposes of point (c), Part Three, Title II, Chapter 3 shall be excluded from the reference in Article 299.
4. The overall exposures to individual clients or groups of connected clients shall be calculated by adding together the exposures of the trading book and those of the non-trading book.
5. The exposures to groups of connected clients shall be calculated by adding together the exposures to individual clients in a group.
6. Exposures shall not include any of the following:
(a)
in the case of foreign exchange transactions, exposures incurred in the ordinary course of settlement during the two working days following payment;
(b)
in the case of transactions for the purchase or sale of securities, exposures incurred in the ordinary course of settlement during five working days following payment or delivery of the securities, whichever the earlier;
(c)
in the case of the provision of money transmission including the execution of payment services, clearing and settlement in any currency and correspondent banking or financial instruments clearing, settlement and custody services to clients, delayed receipts in funding and other exposures arising from client activity which do not last longer than the following business day;
(d)
in the case of the provision of money transmission including the execution of payment services, clearing and settlement in any currency and correspondent banking, intra-day exposures to institutions providing those services;
(e)
exposures deducted from own funds in accordance with Articles 36, 56 and 66.
7. In order to determine the overall exposure to a client or a group of connected clients, in respect of clients to which the institution has exposures through transactions referred to in points (m) and (o) of Article 112 or through other transactions where there is an exposure to underlying assets, an institution shall assess its underlying exposures taking into account the economic substance of the structure of the transaction and the risks inherent in the structure of the transaction itself, in order to determine whether it constitutes an additional exposure.
8. EBA shall develop draft regulatory technical standards to specify the following:
(a)
the conditions and methodologies used to determine the overall exposure to a client or a group of connected clients in respect of the types of exposures referred to in paragraph 7;
(b)
the conditions under which the structure of the transaction referred to in paragraph 7 does not constitute an additional exposure.
EBA shall submit those draft regulatory technical standards to the Commission by 1 January 2014.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1093/2010.
Article 391
Definition of an institution for large exposures purposes
For the purposes of calculating the value of exposures in accordance with this Part the term ‧institution‧ shall include a private or public undertaking, including its branches, which, were it established in the Union, would fulfil the definition of the term ‧institution‧ and has been authorised in a third country that applies prudential supervisory and regulatory requirements at least equivalent to those applied in the Union.
Article 392
Definition of a large exposure
An institution's exposure to a client or group of connected clients shall be considered a large exposure where its value is equal to or exceeds 10 % of its eligible capital.
Article 393
Capacity to identify and manage large exposures
An institution shall have sound administrative and accounting procedures and adequate internal control mechanisms for the purposes of identifying, managing, monitoring, reporting and recording all large exposures and subsequent changes to them, in accordance with this Regulation.
Article 394
Reporting requirements
1. An institution shall report the following information about every large exposure to the competent authorities, including large exposures exempted from the application of Article 395(1):
(a)
the identification of the client or the group of connected clients to which an institution has a large exposure;
(b)
the exposure value before taking into account the effect of the credit risk mitigation, when applicable;
(c)
where used, the type of funded or unfunded credit protection;
(d)
the exposure value after taking into account the effect of the credit risk mitigation calculated for the purpose of Article 395(1).
Where an institution is subject to Part Three, Title II, Chapter 3 its 20 largest exposures on a consolidated basis, excluding those exempted from the application of Article 395(1) shall be made available to the competent authorities.
2. An institution shall report the following information to the competent authorities, in addition to reporting the information referred to in paragraph 1, in relation to its 10 largest exposures on a consolidated basis to institutions as well as its 10 largest exposures on a consolidated basis to unregulated financial entities, including large exposures exempted from the application of Article 395(1):
(a)
the identification of the client or the group of connected clients to which an institution has a large exposure;
(b)
the exposure value before taking into account the effect of the credit risk mitigation, when applicable;
(c)
where used, the type of funded or unfunded credit protection;
(d)
the exposure value after taking into account the effect of the credit risk mitigation calculated for the purpose of Article 395(1);
(e)
the expected run-off of the exposure expressed as the amount maturing within monthly maturity buckets up to one year, quarterly maturity buckets up to three years and annually thereafter.
3. Reporting shall be carried out at least twice a year.
4. EBA shall develop draft implementing technical standards to specify the following:
(a)
the uniform formats for the reporting referred to in paragraph 3 which shall be proportionate to the nature, scale and complexity of institutions' activities and the instructions for using those formats;
(b)
the frequencies and dates of the reporting referred to in paragraph 3;
(c)
the IT solutions to be applied for the reporting referred to in paragraph 3.
EBA shall submit those draft implementing technical standards to the Commission by 1 January 2014.
Power is conferred on the Commission to adopt the implementing technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Article 15 of Regulation (EU) No 1093/2010.
Article 395
Limits to large exposures
1. An institution shall not incur an exposure, after taking into account the effect of the credit risk mitigation in accordance with Articles 399 to 403, to a client or group of connected clients the value of which exceeds 25 % of its eligible capital. Where that client is an institution or where a group of connected clients includes one or more institutions, that value shall not exceed 25 % of the institution's eligible capital or EUR 150 million, whichever the higher, provided that the sum of exposure values, after taking into account the effect of the credit risk mitigation in accordance with Articles 399 to 403, to all connected clients that are not institutions does not exceed 25 % of the institution's eligible capital.
Where the amount of EUR 150 million is higher than 25 % of the institution's eligible capital the value of the exposure, after taking into account the effect of credit risk mitigation in accordance with Articles 399 to 403 shall not exceed a reasonable limit in terms of the institution's eligible capital. That limit shall be determined by the institution in accordance with the policies and procedures referred to in Article 81 of Directive 2013/36/EU, to address and control concentration risk. This limit shall not exceed 100 % of the institution's eligible capital.
Competent authorities may set a lower limit than EUR 150 million and shall inform EBA and the Commission thereof.
2. EBA shall, in accordance with Article 16 of Regulation (EU) No 1093/2010, taking into account the effect of the credit risk mitigation in accordance with Articles 399 to 403 as well as the outcomes of developments in the area of shadow banking and large exposures at the Union and international levels, issue guidelines by 31 December 2014 to set appropriate aggregate limits to such exposures or tighter individual limits on exposures to shadow banking entities which carry out banking activities outside a regulated framework.
In developing those guidelines, EBA shall consider whether the introduction of additional limits would have a material detrimental impact on the risk profile of institutions established in the Union, on the provision of credit to the real economy or on the stability and orderly functioning of financial markets.
By 31 December 2015 the Commission shall assess the appropriateness and the impact of imposing limits on exposures to shadow banking entities which carry out banking activities outside a regulated framework, taking into account Union and international developments in the area of shadow banking and large exposures as well as credit risk mitigation in accordance with Articles 399 to 403. The Commission shall submit the report to the European Parliament and the Council, together, if appropriate, with a legislative proposal on exposure limits to shadow banking entities which carry out banking activities outside a regulated framework.
3. Subject to Article 396, an institution shall at all times comply with the relevant limit laid down in paragraph 1.
4. Assets constituting claims and other exposures onto recognised third-country investment firms may be subject to the same treatment as set out in paragraph 1.
5. The limits laid down in this Article may be exceeded for the exposures on the institution's trading book if the following conditions are met:
(a)
the exposure on the non-trading book to the client or group of connected clients in question does not exceed the limit laid down in paragraph 1, this limit being calculated with reference to eligible capital, so that the excess arises entirely on the trading book;
(b)
the institution meets an additional own funds requirement on the excess in respect of the limit laid down in paragraph 1 which is calculated in accordance with Articles 397 and 398;
(c)
where 10 days or less have elapsed since the excess occurred, the trading-book exposure to the client or group of connected clients in question shall not exceed 500 % of the institution's eligible capital;
(d)
any excesses that have persisted for more than 10 days do not, in aggregate, exceed 600 % of the institution's eligible capital.
In each case in which the limit has been exceeded, the institution shall report the amount of the excess and the name of the client concerned and, where applicable, the name of the group of connected clients concerned, without delay to the competent authorities.
6. For the purpose of this paragraph, structural measures mean measures adopted by a Member State and implemented by the relevant competent authorities of that Member State before the entry into force of a legal act explicitly harmonising such measures, that require credit institutions authorised in that Member State to reduce their exposures to different legal entities depending on their activities, irrespective of where those activities are located, with a view to protecting depositors and preserving financial stability.
Notwithstanding paragraph 1 of this Article and Article 400(1)(f), where Member States adopt national laws requiring structural measures to be taken within a banking group, competent authorities may require the institutions of the banking group which hold deposits that are covered by a Deposit Guarantee Scheme in accordance with Directive 94/19/EC of the European Parliament and of the Council of 30 May 1994 on deposit-guarantee schemes (30) or an equivalent deposit guarantee scheme in a third country to apply a large exposure limit below 25 % but not lower than 15 % between 31 December 2014 and 30 June 2015, and than 10 % from 1 July 2015 on a sub-consolidated basis in accordance with Article 11(5) to intragroup exposures where these exposures consist of exposures to an entity that does not belong to the same subgroup as regards the structural measures.
For the purpose of this paragraph, the following conditions shall be met:
(a)
all entities belonging to a same subgroup as regards the structural measures are considered as one client or group of connected clients;
(b)
the competent authorities apply a uniform limit to the exposures referred to in the first subparagraph.
Applying this approach shall be without prejudice to effective supervision on a consolidated basis and shall not entail disproportionate adverse effects on the whole or parts of the financial system in other Member States or in the Union as a whole or form or create an obstacle to the functioning of the internal market.
7. Before adopting the specific structural measures as referred to in paragraph 6 relating to large exposures, the competent authorities shall notify the Council, the Commission, the competent authorities concerned and EBA at least two months prior to the publication of the decision to adopt the structural measures, and submit relevant quantitative or qualitative evidence of all of the following:
(a)
the scope of the activities that are subject to the structural measures;
(b)
an explanation as to why such draft measures are deemed to be suitable, effective and proportionate to protect depositors;
(c)
an assessment of the likely positive or negative impact of the measures on the internal market based on information which is available to the Member State.
8. The power to adopt an implementing act to accept or reject the proposed national measures referred to in paragraph 7 is conferred on the Commission acting in accordance with the procedure referred to in Article 464(2).
Within one month of receiving the notification referred to in paragraph 7, EBA shall provide its opinion on the points mentioned in that paragraph to the Council, the Commission and the Member State concerned. Competent authorities concerned may also provide their opinions on the points mentioned in that paragraph to the Council, the Commission and the Member State concerned.
Taking utmost account of the opinions referred to in the second subparagraph and if there is robust and strong evidence that the measures have a negative impact on the internal market that outweighs the financial stability benefits, the Commission shall, within two months of receiving the notification, reject the proposed national measures. Otherwise, the Commission shall accept the proposed national measures for an initial period of 2 years and where appropriate the measures may be subject to amendment.
The Commission shall only reject the proposed national measures if it considers the proposed national measures entail disproportionate adverse effects on the whole or parts of the financial system in other Member States or in the Union as a whole, thus forming or creating an obstacle to the functioning of the internal market or to the free movement of capital in accordance with the provisions of the TFEU.
The assessment of the Commission shall take account of the opinion of EBA and shall take into account the evidence presented in accordance with paragraph 7.
Before the expiry of the measures, the competent authorities may propose new measures for the extension of the period of application for an additional period of 2 years each time. In this case, they shall notify the Commission, the Council, the competent authorities concerned and EBA. Approval of the new measures shall be subject to the process set out in this Article. This Article shall be without prejudice to Article 458.
Article 396
Compliance with large exposures requirements
1. If, in an exceptional case, exposures exceed the limit set out in Article 395(1), the institution shall report the value of the exposure without delay to the competent authorities which may, where the circumstances warrant it, allow the institution a limited period of time in which to comply with the limit.
Where the amount of EUR 150 million referred to in Article 395(1) is applicable, the competent authorities may allow on a case-by-case basis the 100 % limit in terms of the institution's eligible capital to be exceeded.
2. Where compliance by an institution on an individual or sub-consolidated basis with the obligations imposed in this Part is disapplied under Article 7(1), or the provisions of Article 9 are applied in the case of parent institutions in a Member State, measures shall be taken to ensure the satisfactory allocation of risks within the group.
Article 397
Calculating additional own funds requirements for large exposures in the trading book
1. The excess referred to in Article 395(5)(b) shall be calculated by selecting those components of the total trading exposure to the client or group of connected clients in question which attract the highest specific-risk requirements in Part Three, Title IV, Chapter 2 and/or requirements in Article 299 and Part Three, Title V, the sum of which equals the amount of the excess referred to in point (a) of Article 395(5).
2. Where the excess has not persisted for more than 10 days, the additional capital requirement shall be 200 % of the requirements referred to in paragraph 1, on these components.
3. As from 10 days after the excess has occurred, the components of the excess, selected in accordance with paragraph 1, shall be allocated to the appropriate line in Column 1 of Table 1 in ascending order of specific-risk requirements in Part Three, Title IV, Chapter 2 and/or requirements in Article 299 and Part Three, Title V. The additional own funds requirement shall be equal to the sum of the specific-risk requirements in Part Three, Title IV, Chapter 2 and/or the Article 299 and Part Three, Title V requirements on these components, multiplied by the corresponding factor in Column 2 of Table 1.
Table 1
Column 1: Excess over the limits
(on the basis of a percentage of eligible capital)
Column 2: Factors
Up to 40 %
200 %
From 40 % to 60 %
300 %
From 60 % to 80 %
400 %
From 80 % to 100 %
500 %
From 100 % to 250 %
600 %
Over 250 %
900 %
Article 398
Procedures to prevent institutions from avoiding the additional own funds requirement
Institutions shall not deliberately avoid the additional own funds requirements set out in Article 397 that they would otherwise incur, on exposures exceeding the limit laid down in Article 395(1) once those exposures have been maintained for more than 10 days, by means of temporarily transferring the exposures in question to another company, whether within the same group or not, and/or by undertaking artificial transactions to close out the exposure during the 10-day period and create a new exposure.
Institutions shall maintain systems which ensure that any transfer which has the effect referred to in the first subparagraph is immediately reported to the competent authorities.
Article 399
Eligible credit mitigation techniques
1. For the purposes of Articles 400 to 403 the term ‧guarantee‧ shall include credit derivatives recognised under Part Three, Title II, Chapter 4 other than credit linked notes.
2. Subject to paragraph 3 of this Article, where, under Articles 400 to 403 the recognition of funded or unfunded credit protection is permitted, this shall be subject to compliance with the eligibility requirements and other requirements set out in Part Three, Title II, Chapter 4.
3. Where an institution relies upon Article 401(2), the recognition of funded credit protection shall be subject to the relevant requirements under Part Three, Title II, Chapter 3. For the purposes of this Part, an institution shall not take into account the collateral referred to in Article 199(5) to (7), unless permitted under Article 402.
4. Institutions shall analyse, to the extent possible, their exposures to collateral issuers, providers of unfunded credit protection and underlying assets pursuant to Article 390(7) for possible concentrations and where appropriate take action and report any significant findings to their competent authority.
Article 400
Exemptions
1. The following exposures shall be exempted from the application of Article 395(1):
(a)
asset items constituting claims on central governments, central banks or public sector entities which, unsecured, would be assigned a 0 % risk weight under Part Three, Title II, Chapter 2;
(b)
asset items constituting claims on international organisations or multilateral development banks which, unsecured, would be assigned a 0 % risk weight under Part Three, Title II, Chapter 2;
(c)
asset items constituting claims carrying the explicit guarantees of central governments, central banks, international organisations, multilateral development banks or public sector entities, where unsecured claims on the entity providing the guarantee would be assigned a 0 % risk weight under Part Three, Title II, Chapter 2;
(d)
other exposures attributable to, or guaranteed by, central governments, central banks, international organisations, multilateral development banks or public sector entities, where unsecured claims on the entity to which the exposure is attributable or by which it is guaranteed would be assigned a 0 % risk weight under Part Three, Title II, Chapter 2;
(e)
asset items constituting claims on regional governments or local authorities of Member States where those claims would be assigned a 0 % risk weight under Part Three, Title II, Chapter 2 and other exposures to or guaranteed by those regional governments or local authorities, claims on which would be assigned a 0 % risk weight under Part Three, Title II, Chapter 2;
(f)
exposures to counterparties referred to in Article 113(6) or (7) if they would be assigned a 0 % risk weight under Part Three, Title II, Chapter 2. Exposures that do not meet those criteria, whether or not exempted from Article 395(1) shall be treated as exposures to a third party;
(g)
asset items and other exposures secured by collateral in the form of cash deposits placed with the lending institution or with an institution which is the parent undertaking or a subsidiary of the lending institution;
(h)
asset items and other exposures secured by collateral in the form of certificates of deposit issued by the lending institution or by an institution which is the parent undertaking or a subsidiary of the lending institution and lodged with either of them;
(i)
exposures arising from undrawn credit facilities that are classified as low-risk off-balance sheet items in Annex I and provided that an agreement has been concluded with the client or group of connected clients under which the facility may be drawn only if it has been ascertained that it will not cause the limit applicable under Article 395(1) to be exceeded;
(j)
trade exposures to central counterparties and default fund contributions to central counterparties;
(k)
exposures to deposit guarantee schemes under Directive 94/19/EC arising from the funding of those schemes, if the member institutions of the scheme have a legal or contractual obligation to fund the scheme.
Cash received under a credit linked note issued by the institution and loans and deposits of a counterparty to or with the institution which are subject to an on-balance sheet netting agreement recognised under Part Three, Title II, Chapter 4 shall be deemed to fall under point (g).
2. Competent authorities may fully or partially exempt the following exposures:
(a)
covered bonds falling within the terms of Article 129(1), (3) and (6);
(b)
asset items constituting claims on regional governments or local authorities of Member States where those claims would be assigned a 20 % risk weight under Part Three, Title II, Chapter 2 and other exposures to or guaranteed by those regional governments or local authorities, claims on which would be assigned a 20 % risk weight under Part Three, Title II, Chapter 2;
(c)
exposures, including participations or other kinds of holdings, incurred by an institution to its parent undertaking, to other subsidiaries of that parent undertaking or to its own subsidiaries, in so far as those undertakings are covered by the supervision on a consolidated basis to which the institution itself is subject, in accordance with this Regulation, Directive 2002/87/EC or with equivalent standards in force in a third country; exposures that do not meet these criteria, whether or not exempted from Article 395(1), shall be treated as exposures to a third party;
(d)
asset items constituting claims on and other exposures, including participations or other kinds of holdings, to regional or central credit institutions with which the credit institution is associated in a network in accordance with legal or statutory provisions and which are responsible, under those provisions, for cash-clearing operations within the network;
(e)
asset items constituting claims on and other exposures to credit institutions incurred by credit institutions, one of which operates on a non-competitive basis and provides or guarantees loans under legislative programmes or its statutes, to promote specified sectors of the economy under some form of government oversight and restrictions on the use of the loans, provided that the respective exposures arise from such loans that are passed on to the beneficiaries via credit institutions or from the guarantees of these loans;
(f)
asset items constituting claims on and other exposures to institutions, provided that those exposures do not constitute such institutions' own funds, do not last longer than the following business day and are not denominated in a major trading currency;
(g)
asset items constituting claims on central banks in the form of required minimum reserves held at those central banks which are denominated in their national currencies;
(h)
asset items constituting claims on central governments in the form of statutory liquidity requirements held in government securities which are denominated and funded in their national currencies provided that, at the discretion of the competent authority, the credit assessment of those central governments assigned by a nominated ECAI is investment grade;
(i)
50 % of medium/low risk off-balance sheet documentary credits and of medium/low risk off-balance sheet undrawn credit facilities referred to in Annex I and subject to the competent authorities' agreement, 80 % of guarantees other than loan guarantees which have a legal or regulatory basis and are given for their members by mutual guarantee schemes possessing the status of credit institutions;
(j)
legally required guarantees used when a mortgage loan financed by issuing mortgage bonds is paid to the mortgage borrower before the final registration of the mortgage in the land register, provided the guarantee is not used as reducing the risk in calculating the risk -weighted exposure amounts;
(k)
assets items constituting claims on and other exposures to recognised exchanges.
3. Competent authorities may only make use of the exemption provided for in paragraph 2 where the following conditions are met:
(a)
the specific nature of the exposure, the counterparty or the relationship between the institution and the counterparty eliminate or reduce the risk of the exposure; and
(b)
any remaining concentration risk can be addressed by other equally effective means such as the arrangements, processes and mechanisms provided for in Article 81 of Directive 2013/36/EU.
Competent authorities shall inform EBA whether or not they intend to use any of the exemptions provided for in paragraph 2 in accordance with points (a) and (b) of this paragraph and shall consult EBA on this choice.
Article 401
Calculating the effect of the use of credit risk mitigation techniques
1. For calculating the value of exposures for the purposes of Article 395(1) an institution may use the ‧fully adjusted exposure value‧ as calculated under Part Three, Title II, Chapter 4 taking into account the credit risk mitigation, volatility adjustments, and any maturity mismatch (E*).
2. An institution permitted to use own estimates of LGDs and conversion factors for an exposure class under Part Three, Title II, Chapter 3 may, subject to a permission by the competent authorities recognise the effects of financial collateral in calculating the value of exposures for the purposes of Article 395(1).
Competent authorities shall grant the permission referred to in preceding subparagraph only if the institution can estimate the effects of financial collateral on their exposures separately from other LGD-relevant aspects.
The estimates produced by the institution shall be sufficiently suitable for reducing the exposure value for the purposes of compliance with the provisions of Article 395.
Where an institution is permitted to use its own estimates of the effects of financial collateral, it shall do so on a basis consistent with the approach adopted in the calculation of the own funds requirements in accordance with this Regulation.
Institutions permitted to use own estimates of LGDs and conversion factors for an exposure class under Part Three, Title II, Chapter 3, which do not calculate the value of their exposures using the method referred to in the first subparagraph of this paragraph, may use the Financial Collateral Comprehensive Method or the approach set out in Article 403(1)(b) for calculating the value of exposures.
3. An institution that makes use of the Financial Collateral Comprehensive Method or is permitted to use the method described in paragraph 2 of this Article in calculating the value of exposures for the purposes of Article 395(1) shall conduct periodic stress tests of their credit-risk concentrations, including in relation to the realisable value of any collateral taken.
These periodic stress tests referred to in the first subparagraph shall address risks arising from potential changes in market conditions that could adversely impact the institutions' adequacy of own funds and risks arising from the realisation of collateral in stressed situations.
The stress tests carried out shall be adequate and appropriate for the assessment of such risks.
In the event that the periodic stress test indicates a lower realisable value of collateral taken than would be permitted to be taken into account while making use of the Financial Collateral Comprehensive Method or the method described in paragraph 2 as appropriate, the value of collateral permitted to be recognised in calculating the value of exposures for the purposes of Article 395(1) shall be reduced accordingly.
Institutions referred to in the first subparagraph shall include the following in their strategies to address concentration risk:
(a)
policies and procedures to address risks arising from maturity mismatches between exposures and any credit protection on those exposures;
(b)
policies and procedures in the event that a stress test indicates a lower realisable value of collateral than taken into account while making use of the Financial Collateral Comprehensive Method or the method described in paragraph 2;
(c)
policies and procedures relating to concentration risk arising from the application of credit risk mitigation techniques, and in particular large indirect credit exposures, for example to a single issuer of securities taken as collateral.
Article 402
Exposures arising from mortgage lending
1. For the calculation of exposure values for the purposes of Article 395, an institution may reduce the value of an exposure or any part of an exposure fully secured by real estate property in accordance with Article 125(1) by the pledged amount of the market or mortgage lending value of the property concerned but not more than 50 % of the market or 60 % of the mortgage lending value in those Member States that have laid down rigorous criteria for the assessment of the mortgage lending value in statutory or regulatory provisions, if all of the following conditions are met:
(a)
the competent authorities of the Member States have not set a higher risk weight than 35 % for exposures or parts of exposures secured by residential real estate in accordance with Article 124(2);
(b)
the exposure or part of the exposure is fully secured by:
(i)
mortgages on residential property; or
(ii)
a residential property in a leasing transaction under which the lessor retains full ownership of the residential property and the lessee has not yet exercised his option to purchase;
(c)
the requirements in Article 208 and Article 229(1) are met.
2. For the calculation of exposure values for the purposes of Article 395, an institution may reduce the value of an exposure or any part of an exposure fully secured by real estate property in accordance with Article 126(1) by the pledged amount of the market or mortgage lending value of the property concerned but not more than 50 % of the market or 60 % of the mortgage lending value in those Member States that have laid down rigorous criteria for the assessment of the mortgage lending value in statutory or regulatory provisions, if all of the following conditions are met:
(a)
the competent authorities of the Member States have not set a higher risk weight than 50 % for exposures or parts of exposures secured by commercial real estate in accordance with Article 124(2);
(b)
the exposure is fully secured by:
(i)
mortgages on offices or other commercial premises; or
(ii)
offices or other commercial premises and the exposures related to property leasing transactions;
(c)
the requirements in Article 126(2)(a), Article 208 and Article 229(1) are met;
(d)
the commercial property is fully constructed.
3. An institution may treat an exposure to a counterparty that results from a reverse repurchase agreement under which the institution has purchased from the counterparty non-accessory independent mortgage liens on immovable property of third parties as a number of individual exposures to each of those third parties, provided that all of the following conditions are met:
(a)
the counterparty is an institution;
(b)
the exposure is fully secured by liens on the immovable property of those third parties that have been purchased by the institution and the institution is able to exercise those liens;
(c)
the institution has ensured that the requirements in Article 208 and Article 229(1) are met;
(d)
the institution becomes beneficiary of the claims that the counterparty has against the third parties in the event of default, insolvency or liquidation of the counterparty;
(e)
the institution reports to the competent authorities in accordance with Article 394 the total amount of exposures to each other institution that are treated in accordance with this paragraph.
For these purposes, the institution shall assume that it has an exposure to each of those third parties for the amount of the claim that the counterparty has on the third party instead of the corresponding amount of the exposure to the counterparty. The remainder of the exposure to the counter party, if any, shall continue to be treated as an exposure to the counter party.
Article 403
Substitution approach
1. Where an exposure to a client is guaranteed by a third party, or secured by collateral issued by a third party, an institution may:
(a)
treat the portion of the exposure which is guaranteed as having been incurred to the guarantor rather than to the client provided that the unsecured exposure to the guarantor would be assigned an equal or lower risk weight than a risk weight of the unsecured exposure to the client under Part Three, Title II, Chapter 2;
(b)
treat the portion of the exposure collateralised by the market value of recognised collateral as having been incurred to the third party rather than to the client, if the exposure is secured by collateral and provided that the collateralised portion of the exposure would be assigned an equal or lower risk weight than a risk weight of the unsecured exposure to the client under Part Three, Title II, Chapter 2.
The approach referred to in point (b) of the first subparagraph shall not be used by an institution where there is a mismatch between the maturity of the exposure and the maturity of the protection.
For the purpose of this Part, an institution may use both the Financial Collateral Comprehensive Method and the treatment set out in point (b) of the first subparagraph only where it is permitted to use both the Financial Collateral Comprehensive Method and the Financial Collateral Simple Method for the purposes of Article 92.
2. Where an institution applies point (a) of paragraph 1:
(a)
where the guarantee is denominated in a currency different from that in which the exposure is denominated the amount of the exposure deemed to be covered shall be calculated in accordance with the provisions on the treatment of currency mismatch for unfunded credit protection set out in Part Three, Title II, Chapter 4;
(b)
a mismatch between the maturity of the exposure and the maturity of the protection shall be treated in accordance with the provisions on the treatment of maturity mismatch set out in Part Three, Title II, Chapter 4;
(c)
partial coverage may be recognised in accordance with the treatment set out in Part Three, Title II, Chapter 4.
PART FIVE
EXPOSURES TO TRANSFERRED CREDIT RISK
TITLE I
GENERAL PROVISIONS FOR THIS PART
Article 404
Scope of application
Titles II and III shall apply to new securitisations issued on or after 1 January 2011. Titles II and III shall, after 31 December 2014, apply to existing securitisations where new underlying exposures are added or substituted after that date.
TITLE II
REQUIREMENTS FOR INVESTOR INSTITUTIONS
Article 405
Retained interest of the issuer
1. An institution, other than when acting as an originator, a sponsor or original lender, shall be exposed to the credit risk of a securitisation position in its trading book or non-trading book only if the originator, sponsor or original lender has explicitly disclosed to the institution that it will retain, on an ongoing basis, a material net economic interest which, in any event, shall not be less than 5 %.
Only any of the following qualifies as retention of a material net economic interest of not less than 5 %:
(a)
retention of no less than 5 % of the nominal value of each of the tranches sold or transferred to the investors;
(b)
in the case of securitisations of revolving exposures, retention of the originator's interest of no less than 5 % of the nominal value of the securitised exposures;
(c)
retention of randomly selected exposures, equivalent to no less than 5 % of the nominal value of the securitised exposures, where such exposures would otherwise have been securitised in the securitisation, provided that the number of potentially securitised exposures is no less than 100 at origination;
(d)
retention of the first loss tranche and, if necessary, other tranches having the same or a more severe risk profile than those transferred or sold to investors and not maturing any earlier than those transferred or sold to investors, so that the retention equals in total no less than 5 % of the nominal value of the securitised exposures;
(e)
retention of a first loss exposure not less than 5 % of every securitised exposure in the securitisation.
Net economic interest is measured at the origination and shall be maintained on an ongoing basis. The net economic interest, including retained positions, interest or exposures, shall not be subject to any credit risk mitigation or any short positions or any other hedge and shall not be sold. The net economic interest shall be determined by the notional value for off-balance sheet items.
There shall be no multiple applications of the retention requirements for any given securitisation.
2. Where an EU parent credit institution, an EU financial holding company, an EU mixed financial holding company or one of its subsidiaries, as an originator or a sponsor, securitises exposures from several credit institutions, investment firms or other financial institutions which are included in the scope of supervision on a consolidated basis, the requirement referred to in paragraph 1 may be satisfied on the basis of the consolidated situation of the related EU parent credit institution, EU financial holding company, or EU mixed financial holding company.
The first subparagraph shall apply only where credit institutions, investment firms or financial institutions which created the securitised exposures have committed themselves to adhere to the requirements set out in Article 408 and deliver, in a timely manner, to the originator or sponsor and to the EU parent credit institution, EU financial holding company or EU mixed financial holding company the information needed to satisfy the requirements referred to in Article 409.
3. Paragraph 1 shall not apply where the securitised exposures are exposures on or fully, unconditionally and irrevocably guaranteed by the following entities:
(a)
central governments or central banks;
(b)
regional governments, local authorities and public sector entities of Member States;
(c)
institutions to which a 50 % risk weight or less is assigned under Part Three, Title II, Chapter 2;
(d)
multilateral development banks.
4. Paragraph 1 shall not apply to transactions based on a clear, transparent and accessible index, where the underlying reference entities are identical to those that make up an index of entities that is widely traded, or are other tradable securities other than securitisation positions.
Article 406
Due diligence
1. Before becoming exposed to the risks of a securitisation, and as appropriate thereafter, institutions shall be able to demonstrate to the competent authorities for each of their individual securitisation positions, that they have a comprehensive and thorough understanding of and have implemented formal policies and procedures appropriate to their trading book and non-trading book and commensurate with the risk profile of their investments in securitised positions for analysing and recording:
(a)
information disclosed under Article 405(1), by originators, sponsors or original lenders to specify the net economic interest that they maintain, on an ongoing basis, in the securitisation;
(b)
the risk characteristics of the individual securitisation position;
(c)
the risk characteristics of the exposures underlying the securitisation position;
(d)
the reputation and loss experience in earlier securitisations of the originators or sponsors in the relevant exposure classes underlying the securitisation position;
(e)
the statements and disclosures made by the originators or sponsors, or their agents or advisors, about their due diligence on the securitised exposures and, where applicable, on the quality of the collateral supporting the securitised exposures;
(f)
where applicable, the methodologies and concepts on which the valuation of collateral supporting the securitised exposures is based and the policies adopted by the originator or sponsor to ensure the independence of the valuer;
(g)
all the structural features of the securitisation that can materially impact the performance of the institution's securitisation position, such as the contractual waterfall and waterfall related triggers, credit enhancements, liquidity enhancements, market value triggers, and deal-specific definitions of default.
Institutions shall regularly perform their own stress tests appropriate to their securitisation positions. To this end, institutions may rely on financial models developed by an ECAI provided that institutions can demonstrate, when requested, that they took due care prior to investing to validate the relevant assumptions in and structuring of the models and to understand methodology, assumptions and results.
2. Institutions, other than when acting as originators or sponsors or original lenders, shall establish formal procedures appropriate to their trading book and non-trading book and commensurate with the risk profile of their investments in securitised positions to monitor on an ongoing basis and in a timely manner performance information on the exposures underlying their securitisation positions. Where relevant, this shall include the exposure type, the percentage of loans more than 30, 60 and 90 days past due, default rates, prepayment rates, loans in foreclosure, collateral type and occupancy, and frequency distribution of credit scores or other measures of credit worthiness across underlying exposures, industry and geographical diversification, frequency distribution of loan to value ratios with band widths that facilitate adequate sensitivity analysis. Where the underlying exposures are themselves securitisation positions, institutions shall have the information set out in this subparagraph not only on the underlying securitisation tranches, such as the issuer name and credit quality, but also on the characteristics and performance of the pools underlying those securitisation tranches.
Institutions shall also apply the same standards of analysis to participations or underwritings in securitisation issues purchased from third parties whether such participations or underwritings are to be held on their trading or non-trading book.
Article 407
Additional risk weight
Where an institution does not meet the requirements in Article 405, 406 or 409 in any material respect by reason of the negligence or omission of the institution, the competent authorities shall impose a proportionate additional risk weight of no less than 250 % of the risk weight (capped at 1 250 %) which shall apply to the relevant securitisation positions in the manner specified in Article 245(6) or Article 337(3) respectively. The additional risk weight shall progressively increase with each subsequent infringement of the due diligence provisions.
The competent authorities shall take into account the exemptions for certain securitisations provided in Article 405(3) by reducing the risk weight it would otherwise impose under this Article in respect of a securitisation to which Article 405(3) applies.
TITLE III
REQUIREMENTS FOR SPONSOR AND ORIGINATOR INSTITUTIONS
Article 408
Criteria for credit granting
Sponsor and originator institutions shall apply the same sound and well-defined criteria for credit-granting in accordance with the requirements of Article 79 of Directive 2013/36/EU to exposures to be securitised as they apply to exposures to be held in their own non-trading book. To this end the same processes for approving and, where relevant, amending, renewing and re-financing credits shall be applied by the originator and sponsor institutions.
Where the requirements referred to in the first subparagraph of this Article are not met, Article 245(1) shall not be applied by an originator institution and that originator institution shall not be allowed to exclude the securitised exposures from the calculation of its capital requirements under this Regulation.
Article 409
Disclosure to investors
Institutions acting as an originator, a sponsor or original lender shall disclose to investors the level of their commitment under Article 405 to maintain a net economic interest in the securitisation. Sponsor and originator institutions shall ensure that prospective investors have readily available access to all materially relevant data on the credit quality and performance of the individual underlying exposures, cash flows and collateral supporting a securitisation exposure as well as such information that is necessary to conduct comprehensive and well informed stress tests on the cash flows and collateral values supporting the underlying exposures. For that purpose, materially relevant data shall be determined as at the date of the securitisation and where appropriate due to the nature of the securitisation thereafter.
Article 410
Uniform condition of application
1. EBA shall report to the Commission annually on measures taken by the competent authorities in order to ensure the compliance with the requirements of Titles II and III by institutions.
2. EBA shall develop draft regulatory technical standards to specify in greater detail:
(a)
the requirements in Articles 405 and 406 applying to institutions becoming exposed to the risk of a securitisation;
(b)
the retention requirement, including the qualifying criteria for retaining a material net economic interest as referred to in Article 405 and the level of retention;
(c)
the due diligence requirements in Article 406 for institutions becoming exposed to a securitisation position; and
(d)
the requirements in Articles 408 and 409 applying to sponsor and originator institutions.
EBA shall submit those draft regulatory technical standards to the Commission by 1 January 2014.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU)No 1093/2010.
3. EBA shall develop draft implementing technical standards to facilitate the convergence of supervisory practices with regard to the implementation of Article 407, including the measures to be taken in the case of breach of the due diligence and risk management obligations.
EBA shall submit those draft implementing technical standards to the Commission by 1 January 2014.
Power is conferred on the Commission to adopt the implementing technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Article 15 of Regulation (EU) No 1093/2010.
PART SIX
LIQUIDITY
TITLE I
DEFINITIONS AND LIQUIDITY COVERAGE REQUIREMENT
Article 411
Definitions
For the purposes of this Part, the following definitions apply:
(1)
‧financial customer‧ means a customer that performs one or more of the activities listed in Annex I to Directive 2013/36/EU as its main business, or is one of the following:
(a)
a credit institution;
(b)
an investment firm;
(c)
an SSPE;
(d)
a CIU;
(e)
a non-open ended investment scheme;
(f)
an insurance undertaking;
(g)
a financial holding company or mixed-financial holding company.
(2)
‧retail deposit‧ means a liability to a natural person or to an SME, where the natural person or the SME would qualify for the retail exposure class under the Standardised or IRB approaches for credit risk, or a liability to a company which is eligible for the treatment set out in Article 153(4) and where the aggregate deposits by all such enterprises on a group basis do not exceed EUR 1 million.
Article 412
Liquidity coverage requirement
1. Institutions shall hold liquid assets, the sum of the values of which covers the liquidity outflows less the liquidity inflows under stressed conditions so as to ensure that institutions maintain levels of liquidity buffers which are adequate to face any possible imbalance between liquidity inflows and outflows under gravely stressed conditions over a period of thirty days. During times of stress, institutions may use their liquid assets to cover their net liquidity outflows.
2. Institutions shall not count double liquidity inflows and liquid assets.
3. Institutions may use the liquid assets referred to in paragraph 1 to meet their obligations under stressed circumstances as specified under Article 414.
4. The provisions set out in Title II shall apply exclusively for the purposes of specifying reporting obligations set out in Article 415.
5. Member States may maintain or introduce national provisions in the area of liquidity requirements before binding minimum standards for liquidity coverage requirements are specified and fully introduced in the Union in accordance with Article 460. Member States or competent authorities may require domestically authorised institutions, or a subset of those institutions, to maintain a higher liquidity coverage requirement up to 100 % until the binding minimum standard is fully introduced at a rate of 100 % in accordance with Article 460.
Article 413
Stable Funding
1. Institutions shall ensure that long term obligations are adequately met with a diversity of stable funding instruments under both normal and stressed conditions.
2. The provisions set out in Title III shall apply exclusively for the purposes of specifying reporting obligations set out in Article 415.
3. Member States may maintain or introduce national provisions in the area of stable funding requirements before binding minimum standards for net stable funding requirements are specified and introduced in the Union in accordance with Article 510.
Article 414
Compliance with liquidity requirements
Where an institution does not meet, or expects not to meet the requirement set out in Article 412 or the general obligation set out in Article 413(1), including during times of stress, it shall immediately notify the competent authorities and shall submit without undue delay to the competent authorities a plan for the timely restoration of compliance with Article 412 or Article 413(1). Until compliance has been restored, the institution shall report the items referred to in Title II or Title III, as appropriate, daily by the end of each business day unless the competent authority authorises a lower reporting frequency and a longer reporting delay. Competent authorities shall only grant such authorisations based on the individual situation of an institution and taking into account the scale and complexity of the institution's activities. They shall monitor the implementation of the restoration plan and shall require a more speedy restoration if appropriate.
TITLE II
LIQUIDITY REPORTING
Article 415
Reporting obligation and reporting format
1. Institutions shall report in a single currency, regardless of their actual denomination, to the competent authorities the items referred to in Titles II and III and their components, including the composition of their liquid assets in accordance with Article 416. Until the liquidity coverage requirement in Part Six is fully specified and implemented as a minimum standard in accordance with Article 460, institutions shall report the items set in Title II and Annex III. Institutions shall report the items in Title III. The reporting frequency shall not be less than monthly for items referred to in Title II and Annex III and not less than quarterly for items referred to in Title III.
The reporting formats shall include all the necessary information and shall allow EBA to assess whether secured lending and collateral swap transactions where liquid assets referred to in points (a), (b) and (c) of Article 416(1) have been obtained against collateral that does not qualify under points (a), (b) and (c) of Article 416(1) have been properly unwound.
2. An institution shall report separately to the competent authorities of the home Member State the items referred to in paragraph 1 in the currency below when it has:
(a)
aggregate liabilities in a currency different from the reporting currency under paragraph 1 amounting to or exceeding 5 % of the institution's or the single liquidity sub-group's total liabilities; or
(b)
a significant branch in accordance with Article 51 of Directive 2013/36/EU in a host Member State using a currency different from the reporting currency under paragraph 1 of this Article.
3. EBA shall develop draft implementing technical standards to specify the following:
(a)
uniform formats and IT solutions with associated instructions for frequencies and reference and remittance dates. The reporting formats and frequencies shall be proportionate to the nature, scale and complexity of the different activities of the institutions and shall comprise the reporting required in accordance with paragraphs 1 and 2;
(b)
additional liquidity monitoring metrics required, to allow competent authorities to obtain a comprehensive view of the liquidity risk profile, proportionate to the nature, scale and complexity of an institution's activities.
EBA shall submit to the Commission those draft implementing technical standards for the items specified in point (a) by 1 February 2015 and for the items specified in point (b) by 1 January 2014.
Until the full introduction of binding liquidity requirements, competent authorities may continue to collect information through monitoring tools for the purpose of monitoring compliance with existing national liquidity standards.
Power is conferred on the Commission to adopt the implementing technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Article 15 of Regulation (EU) No 1093/2010.
4. The competent authorities of the home Member State shall upon request provide in a timely manner and by electronic means the competent authorities and the central bank of the host Member States and EBA with the individual reporting in accordance with this Article.
5. Competent authorities that exercise supervision on a consolidated basis in accordance with Article 112 of Directive 2013/36/EU shall upon request provide in a timely manner and by electronic means the following authorities with all reporting submitted by the institution in accordance with the uniform reporting formats referred to in paragraph 3:
(a)
the competent authorities and the national central bank of the host Member States in which there are significant branches in accordance with Article 51 of Directive 2013/36/EU of the parent institution or institutions controlled by the same parent financial holding company;
(b)
the competent authorities that have authorised subsidiaries of the parent institution or institutions controlled by the same parent financial holding company and the central bank of the same Member State;
(c)
EBA;
(d)
ECB.
6. The competent authorities that have authorised an institution that is a subsidiary of a parent institution or parent financial holding company shall upon request provide in a timely manner and by electronic means the competent authorities that exercise supervision on a consolidated basis in accordance with Article 111 of Directive 2013/36/EU, the central bank of the Member State where the institution is authorised and EBA all reporting submitted by the institution in accordance with the uniform reporting formats referred to in paragraph 3.
Article 416
Reporting on liquid assets
1. Institutions shall report the following as liquid assets unless excluded by paragraph 2 and only if the liquid assets fulfil the conditions in paragraph 3:
(a)
cash and exposures to central banks to the extent that these exposures can be withdrawn at any time in times of stress. As regards deposits held with central banks, the competent authority and the central bank shall aim at reaching a common understanding regarding the extent to which minimum reserves can be withdrawn in times of stress;
(b)
other transferable assets that are of extremely high liquidity and credit quality;
(c)
transferable assets representing claims on or guaranteed by:
(i)
the central government of a Member State, a region with fiscal autonomy to raise and collect taxes, or of a third country in the domestic currency of the central or regional government, if the institution incurs a liquidity risk in that Member State or third country that it covers by holding those liquid assets;
(ii)
central banks and non-central government public sector entities in the domestic currency of the central bank and the public sector entity;
(iii)
the Bank for International Settlements, the International Monetary Fund, the Commission and multilateral development banks;
(iv)
the European Financial Stability Facility and the European Stability Mechanism;
(d)
transferable assets that are of high liquidity and credit quality;
(e)
standby credit facilities granted by central banks within the scope of monetary policy to the extent that these facilities are not collateralised by liquid assets and excluding emergency liquidity assistance;
(f)
if the credit institution belongs to a network in accordance with legal or statutory provisions, the legal or statutory minimum deposits with the central credit institution and other statutory or contractually available liquid funding from the central credit institution or institutions that are members of the network referred to in Article 113(7), or eligible for the waiver provided in Article 10, to the extent that this funding is not collateralised by liquid assets.
Pending specification of a uniform definition in accordance with Article 460 of high and extremely high liquidity and credit quality, institutions shall identify themselves in a given currency transferable assets that are respectively of high or extremely high liquidity and credit quality. Pending specification of a uniform definition, competent authorities may, taking into account the criteria listed in Article 509(3), (4) and (5) provide general guidance that institutions shall follow in identifying assets of high and extremely high liquidity and credit quality. In the absence of such guidance, institutions shall use transparent and objective criteria to this end, including some or all of the criteria listed in Article 509(3), (4) and (5).
2. The following shall not be considered liquid assets:
(a)
assets that are issued by a credit institution unless they fulfil one of the following conditions:
(i)
they are bonds eligible for the treatment set out in Article 129(4) or (5) or asset backed instruments if demonstrated to be of the highest credit quality as established by EBA pursuant to the criteria in Article 509 (3), (4) and (5);
(ii)
they are bonds as referred to in Article 52(4) of Directive 2009/65/EC other than those referred to in point (i) of this point;
(iii)
the credit institution has been set up by a Member State central or regional government and that government has an obligation to protect the economic basis of the institution and maintain its viability throughout its lifetime; or the asset is explicitly guaranteed by that government; or at least 90 % of the loans granted by the institution are directly or indirectly guaranteed by that government and the asset is predominantly used to fund promotional loans granted on a non-competitive, not for profit basis in order to promote that government's public policy objectives;
(b)
assets that are provided as collateral to the institution under reverse repo and securities financing transactions and that are held by the institution only as a credit risk mitigant and that are not legally and contractually available for use by the institution;
(c)
assets issued by any of the following:
(i)
an investment firm;
(ii)
an insurance undertaking;
(iii)
a financial holding company;
(iv)
a mixed financial holding company;
(v)
any other entity that performs one or more of the activities listed in Annex I to Directive 2013/36/EU as its main business.
3. In accordance with paragraph 1, institutions shall report assets that fulfil the following conditions as liquid assets:
(a)
they are unencumbered or stand available within collateral pools to be used for the obtaining of additional funding under committed but not yet funded credit lines available to the institution;
(b)
they are not issued by the institution itself or its parent or subsidiary institutions or another subsidiary of its parent institutions or parent financial holding company;
(c)
their price is generally agreed upon by markets participants and can easily be observed in the market, or their price can be determined by a formula that is easy to calculate based on publicly available inputs and does not depend on strong assumptions as is typically the case for structured or exotic products;
(d)
they are eligible collateral for standard liquidity operations of a central bank in a Member State or if the liquid assets are held to meet liquidity outflows in the currency of a third country, of the central bank of that third country;
(e)
they are listed on a recognised exchange or they are tradable on active outright sale or via a simple repurchase agreement on approved repurchase markets. These criteria shall be assessed separately for each market.
The conditions referred to in points (c), (d) and (e) of the first subparagraph shall not apply to the assets referred to in point (e) of paragraph 1.
The condition referred to in point (d) of the first subparagraph shall not apply in the case of liquid assets held to meet liquidity outflows in a currency in which there is an extremely narrow definition of central bank eligibility. In the case of liquid assets denominated in currencies of third countries, this exception shall apply and only apply if the competent authorities of the third country apply the same or an equivalent exception.
4. Notwithstanding the provisions of paragraphs 1, 2 and 3, pending the specification of a binding liquidity requirement in accordance with Article 460 and in accordance with the second subparagraph of paragraph 1 of this Article, institutions shall report on:
(a)
other non-central bank eligible but tradable assets such as equities and gold based on transparent and objective criteria, including some or all of the criteria listed in Article 509(3), (4) and (5);
(b)
other central bank eligible and tradable assets such as asset backed instruments of the highest credit quality as established by EBA pursuant to the criteria in Article 509(3), (4) and (5);
(c)
other central bank eligible but non-tradable assets such as credit claims as established by EBA pursuant to the criteria in Article 509(3), (4) and (5).
5. EBA shall develop draft implementing technical standards listing the currencies which meet the conditions referred to in the third subparagraph of paragraph 3.
EBA shall submit those draft implementing technical standards to the Commission by 31 March 2014.
Power is conferred on the Commission to adopt the implementing technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Article 15 of Regulation (EU) No 1093/2010.
Before the entry into force of the technical standards referred to in the third subparagraph, institutions may continue to apply the treatment set out in the second subparagraph of paragraph 3, where the competent authorities have applied that treatment before 1 January 2014.
6. Shares or units in CIUs may be treated as liquid assets up to an absolute amount of EUR 500 million in the portfolio of liquid assets of each institution provided that the requirements in Article 132(3) are met and that the CIU, apart from derivatives to mitigate interest rate or credit or currency risk, only invests in liquid assets as referred to in paragraph 1 of this Article.
The use or potential use by a CIU of derivative instruments to hedge risks of permitted investments shall not prevent that CIU from being eligible. Where the value of the shares or units of the CIU is not regularly marked to market by the third parties referred to in points (a) and (b) of Article 418(4) and the competent authority is not satisfied that an institution has developed robust methodologies and processes for such valuation as referred to in the first sentence of Article 418(4), shares or units in that CIU shall not be treated as liquid assets.
7. Where a liquid asset ceases to be eligible in the stock of liquid assets, an institution may nevertheless continue to consider it a liquid asset for an additional period of 30 calendar days. Where a liquid asset in a CIU ceases to be eligible for the treatment set out in paragraph 6, the shares or units in the CIU may nevertheless be considered a liquid asset for an additional period of 30 days provided that those assets do not exceed 10 % of the CIU's overall assets.
Article 417
Operational requirements for holdings of liquid assets
The institution shall only report as liquid assets those holdings of liquid assets that meet the following conditions:
(a)
they are appropriately diversified. Diversification is not required in terms of assets corresponding to points (a), (b) and (c) of Article 416(1);
(b)
they are legally and practically readily available at any time during the next 30 days to be liquidated via outright sale or via a simple repurchase agreement on approved repurchase markets in order to meet obligations coming due. Liquid assets referred to in point (c) of Article 416(1) which are held in third countries where there are transfer restrictions or which are denominated in non-convertible currencies shall be considered available only to the extent that they correspond to outflows in the third country or currency in question, unless the institution can demonstrate to the competent authorities that it has appropriately hedged the ensuing currency risk;
(c)
the liquid assets are controlled by a liquidity management function;
(d)
a portion of the liquid assets except those referred to in points (a), (c) and (e) of Article 416(1) is periodically and at least annually liquidated via outright sale or via simple repurchase agreements on an approved repurchase market for the following purposes:
(i)
to test the access to the market for these assets;
(ii)
to test the effectiveness of its processes for the liquidation of assets;
(iii)
to test the usability of the assets;
(iv)
to minimise the risk of negative signalling during a period of stress;
(e)
price risks associated with the assets may be hedged but the liquid assets are subject to appropriate internal arrangements that ensure that they are readily available to the treasury when needed and especially that they are not used in other ongoing operations, including:
(i)
hedging or other trading strategies;
(ii)
providing credit enhancements in structured transactions;
(iii)
covering operational costs.
(f)
the denomination of the liquid assets is consistent with the distribution by currency of liquidity outflows after the deduction of inflows.
Article 418
Valuation of liquid assets
1. The value of a liquid asset to be reported shall be its market value, subject to appropriate haircuts that reflect at least the duration, the credit and liquidity risk and typical repo haircuts in periods of general market stress. The haircuts shall not be less than 15 % for the assets referred to in point (d) of Article 416(1). If the institution hedges the price risk associated with an asset, it shall take into account the cash flow resulting from the potential close-out of the hedge.
2. Shares or units in CIUs as referred to in Article 416(6) shall be subject to haircuts, looking through to the underlying assets as follows:
(a)
0 % for the assets referred to in point (a) of Article 416(1);
(b)
5 % for the assets referred to in points (b) and (c) of Article 416(1);
(c)
20 % for the assets referred to in point (d) of Article 416(1).
3. The look-through approach referred to in paragraph 2 shall be applied as follows:
(a)
where the institution is aware of the underlying exposures of a CIU, it may look through to those underlying exposures in order to assign them to points (a) to (d) of Article 416(1);
(b)
where the institution is not aware of the underlying exposures of a CIU, it shall be assumed that the CIU invests, to the maximum extent allowed under its mandate, in descending order in the asset types referred to in points (a) to (d) of Article 416(1) until the maximum total investment limit is reached.
4. Institutions shall develop robust methodologies and processes to calculate and report the market value and haircuts for shares or units in CIUs. Only where they can demonstrate to the satisfaction of the competent authority that the materiality of the exposure does not justify the development of their own methodologies, institutions may rely on the following third parties to calculate and report the haircuts for shares or units in CIUs, in accordance with the methods set out in points (a) and (b) of paragraph 3:
(a)
the depository institution of the CIU provided that the CIU exclusively invests in securities and deposits all securities at this depository institution;
(b)
for other CIUs, the CIU management company, provided that the CIU management company meets the criteria set out in Article 132(3)(a).
The correctness of the calculations by the depository institution or the CIU management company shall be confirmed by an external auditor.
Article 419
Currencies with constraints on the availability of liquid assets
1. EBA shall assess the availability for institutions of the liquid assets referred to in point (b) of Article 416(1) in the currencies that are relevant for institutions established in the Union.
2. Where the justified needs for liquid assets in light of the requirement in Article 412 are exceeding the availability of those liquid assets in a currency, one or more of the following derogations shall apply:
(a)
by way of derogation from point (f) of Article 417, the denomination of the liquid assets may be inconsistent with the distribution by currency of liquidity outflows after the deduction of inflows;
(b)
for currencies of a Member State or third countries, required liquid assets may be substituted by credit lines from the central bank of that Member State or third country, which are contractually irrevocably committed for the next 30 days and are fairly priced, independent of the amount currently drawn, provided that the competent authorities of that Member State or third country do the same and that Member State or third country has comparable reporting requirements in place.
3. The derogations applied in accordance with paragraph 2 shall be inversely proportional to the availability of the relevant assets. The justified needs of institutions shall be assessed taking into account their ability to reduce, by sound liquidity management, the need for those liquid assets and the holdings of those assets by other market participants.
4. EBA shall develop draft implementing technical standards listing the currencies which meet the conditions set out in this Article.
EBA shall submit those draft implementing technical standards to the Commission by 31 March 2014.
Power is conferred on the Commission to adopt the implementing technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Article 15 of Regulation (EU) No 1093/2010.
5. EBA shall develop draft regulatory technical standards to specify the derogations referred to in paragraph 2 including the conditions of their application.
EBA shall submit those draft regulatory technical standards to the Commission by 31 March 2014.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1093/2010.
Article 420
Liquidity outflows
1. Pending the specification of a liquidity requirement in accordance with Article 460, liquidity outflows to be reported shall include:
(a)
the current amount outstanding for retail deposits as set out in Article 421;
(b)
the current amounts outstanding of other liabilities that come due, can be called for payout by the issuing institutions or by the provider of the funding or entail an implicit expectation of the provider of the funding that the institution would repay the liability during the next 30 days as set out in Article 422;
(c)
the additional outflows referred to in Article 423;
(d)
the maximum amount that can be drawn during the next 30 days from undrawn committed credit and liquidity facilities, as set out in Article 424;
(e)
the additional outflows identified in the assessment in accordance with paragraph 2.
2. Institutions shall regularly assess the likelihood and potential volume of liquidity outflows during the next 30 days as far as products or services are concerned, which are not captured in Articles 422, 423 and 424 and which they offer or sponsor or which potential purchasers would consider to be associated with them, including but not limited to liquidity outflows resulting from any contractual arrangements such as other off-balance sheet and contingent funding obligations, including, but not limited to committed funding facilities, un-drawn loans and advances to wholesale counterparties, mortgages that have been agreed but not yet drawn down, credit cards, overdrafts, planned outflows related to renewal or extension of new retail or wholesale loans, planned derivative payables and trade finance off-balance sheet related products, as referred to in Article 429 and in Annex I. These outflows shall be assessed under the assumption of a combined idiosyncratic and market-wide stress scenario.
For this assessment, institutions shall take particular account of material reputational damage that could result from not providing liquidity support to such products or services. Institutions shall report not less than annually to the competent authorities those products and services for which the likelihood and potential volume of the liquidity outflows referred to in the first subparagraph are material and the competent authorities shall determine the outflows to be assigned. The competent authorities may apply an outflow rate up to 5 % for trade finance off-balance sheet related products, as referred to in Article 429 and Annex I.
The competent authorities shall at least annually report to EBA the types of products or services for which they have determined outflows on the basis of the reports from institutions. They shall in that report also explain the methodology applied to determine the outflows.
Article 421
Outflows on retail deposits
1. Institutions shall separately report the amount of retail deposits covered by a Deposit Guarantee Scheme in accordance with Directive 94/19/EC or an equivalent deposit guarantee scheme in a third country, and multiply by at least 5 % where the deposit is either of the following:
(a)
part of an established relationship making withdrawal highly unlikely;
(b)
held in a transactional account, including accounts to which salaries are regularly credited.
2. Institutions shall multiply other retail deposits not referred to in paragraph 1 by at least 10 %.
3. Taking into account the behaviour of local depositors as advised by competent authorities, EBA shall issue guidelines by 1 January 2014 on the criteria to determine the conditions of application of paragraphs 1 and 2 in relation to the identification of retail deposits subject to different outflows and the definitions of those products for purposes of this Title. Those guidelines shall take account of the likelihood of these deposits to lead to outflows of liquidity during the next 30 days. These outflows shall be assessed under the assumption of a combined idiosyncratic and market-wide stress scenario.
4. Notwithstanding paragraphs 1 and 2, institutions shall multiply retail deposits that they have taken in third countries by a higher percentage than provided for in those paragraphs if such percentage is provided by comparable third country reporting requirements.
5. Institutions may exclude from the calculation of outflows certain clearly circumscribed categories of retail deposits as long as in each and every instance the institution rigorously applies the following for the whole category of those deposits, unless in individually justified circumstances of hardship for the depositor:
(a)
within 30 days, the depositor is not allowed to withdraw the deposit; or
(b)
for early withdrawals within 30 days, the depositor has to pay a penalty that includes the loss of interest between the date of withdrawal and the contractual maturity date plus a material penalty that does not have to exceed the interest due for the time elapsed between the date of deposit and the date of withdrawal.
Article 422
Outflows on other liabilities
1. Institutions shall multiply liabilities resulting from the institution's own operating expenses by 0 %.
2. Institutions shall multiply liabilities resulting from secured lending and capital market-driven transactions as defined in point (3) of Article 192 by:
(a)
0 % up to the value of the liquid assets in accordance with Article 418 if they are collateralised by assets that would qualify as liquid assets in accordance with Article 416;
(b)
100 % over the value of the liquid assets in accordance with Article 418, if they are collateralized by assets that would qualify as liquid assets in accordance with Article 416;
(c)
100 % if they are collateralized by assets that would not qualify as liquid assets in accordance with Article 416, with the exception of transactions covered by points (d) and (e) of this paragraph;
(d)
25 % if they are collateralized by assets that would not qualify as liquid assets in accordance with Article 416 and the lender is the central government, a public sector entity of the Member State in which the credit institution has been authorised or has established a branch, or a multilateral development bank. Public sector entities that receive that treatment shall be limited to those that have a risk weight of 20 % or lower in accordance with Chapter 2, Title II of Part Three;
(e)
0 % if the lender is a central bank.
3. Institutions shall multiply liabilities resulting from deposits that have to be maintained:
(a)
by the depositor in order to obtain clearing, custody or cash management or other comparable services from the institution;
(b)
in the context of common task sharing within an institutional protection scheme meeting the requirements of Article 113(7) or as a legal or statutory minimum deposit by another entity being a Member of the same institutional protection scheme;
(c)
by the depositor in the context of an established operational relationship other than that mentioned in point (a);
(d)
by the depositor to obtain cash clearing and central credit institution services and where the credit institution belongs to a network in accordance with legal or statutory provisions;
by 5 % in the case of point (a) to the extent to which they are covered by a Deposit Guarantee Scheme in accordance with Directive 94/19/EC or an equivalent deposit guarantee scheme in a third country and by 25 % otherwise.
Deposits from credit institutions placed at central credit institutions that are considered as liquid assets in accordance with Article 416(1)(f) shall be multiplied by 100 % outflow rate.
4. Clearing, custody or cash management or other comparable services referred to in points (a) and (d) of paragraph 3 only covers such services to the extent that they are rendered in the context of an established relationship on which the depositor has substantial dependency. They shall not merely consist in correspondent banking or prime brokerage services and the institution shall have evidence that the client is unable to withdraw amounts legally due over a 30 day horizon without compromising its operational functioning.
Pending a uniform definition of an established operational relationship as referred to in point (c) of paragraph 3, institutions shall themselves establish the criteria to identify an established operational relationship for which they have evidence that the client is unable to withdraw amounts legally due over a 30 day horizon without compromising their operational functioning and shall report these criteria to the competent authorities. Competent authorities may, in the absence of a uniform definition, provide general guidance that institutions shall follow in identifying deposits maintained by the depositor in a context of an established operational relationship.
5. Institutions shall multiply liabilities resulting from deposits by clients that are not financial customers to the extent they do not fall under paragraphs 3 and 4 by 40 % and shall multiply the amount of these liabilities covered by a Deposit Guarantee Scheme in accordance with Directive 94/19/EC or an equivalent Deposit Guarantee Scheme in a third country by 20 %.
6. Institutions shall take outflows and inflows expected over the 30 day horizon from the contracts listed in Annex II into account on a net basis across counterparties and shall multiply them by 100 % in the case of a net outflow. Net basis shall mean also net of collateral to be received that qualifies as liquid assets under Article 416.
7. Institutions shall separately report other liabilities that do not fall under paragraphs 1 to 5.
8. Competent authorities may grant the permission to apply a lower outflow percentage on a case-by-case basis, to the liabilities referred to in paragraph 7, when all of the following conditions are fulfilled:
(a)
the depositor is:
(i)
a parent or subsidiary institution of the institution or another subsidiary of the same parent institution;
(ii)
linked to the institution by a relationship within the meaning of Article 12(1) of Directive 83/349/EEC;
(iii)
an institution falling within the same institutional protection scheme meeting the requirements of Article 113(7);
(iv)
the central institution or a member of a network compliant with Article 400 (2)(d);
(b)
there are reasons to expect a lower outflow over the next 30 days even under a combined idiosyncratic and market-wide stress scenario;
(c)
a corresponding symmetric or more conservative inflow is applied by the depositor by way of derogation from Article 425;
(d)
the institution and the depositor are established in the same Member State.
9. Competent authorities may waive the conditions set out in point (d) of paragraph 8 where point (b) of Article 20(1) is applied. In that case additional objective criteria as set out in the delegated act referred to in Article 460 have to be met. Where such lower outflow is permitted to be applied, the competent authorities shall inform EBA about the result of the process referred to in point (b) of Article 20(1). The fulfilment of the conditions for such lower outflows shall be regularly reviewed by the competent authorities.
10. EBA shall develop draft regulatory technical standards to further specify the additional objective criteria referred to in paragraph 9.
EBA shall submit those draft regulatory technical standards to the Commission by 1 January 2015.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1093/2010.
Article 423
Additional Outflows
1. Collateral other than assets referred to in Article 416(1)(a), (b) and (c), which is posted by the institution for contracts listed in Annex II and credit derivatives, shall be subject to an additional outflow of 20 %.
2. Institutions shall notify to the competent authorities all contracts entered into the contractual conditions of which lead, within 30 days following a material deterioration of the credit quality of the institution, to liquidity outflows or additional collateral needs. If the competent authorities consider such contracts material in relation to the potential liquidity outflows of the institution, they shall require the institution to add an additional outflow for those contracts corresponding to the additional collateral needs resulting from a material deterioration in the credit quality of the institution such as a downgrade in its external credit assessment by three notches. The institution shall regularly review the extent of this material deterioration in light of what is relevant under the contracts it has entered into and shall notify the result of its review to the competent authorities.
3. The institution shall add an additional outflow corresponding to collateral needs that would result from the impact of an adverse market scenario on the institution's derivatives transactions, financing transactions and other contracts if material.
EBA shall develop draft regulatory technical standards to determine the conditions of application in relation to the notion of materiality and methods for the measurement of this additional outflow.
EBA shall submit those draft regulatory technical standards to the Commission by 31 March 2014.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the second subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1093/2010.
4. The institution shall add an additional outflow corresponding to the market value of securities or other assets sold short and to be delivered within the 30 days horizon unless the institution owns the securities to be delivered or has borrowed them at terms requiring their return only after the 30 day horizon and the securities do not form part of the institutions liquid assets.
5. The institution shall add an additional outflow corresponding to:
(a)
the excess collateral the institution holds that can be contractually called at any time by the counterparty;
(b)
collateral that is due to be returned to a counterparty;
(c)
collateral that corresponds to assets that would qualify as liquid assets for the purposes of Article 416 that can be substituted for assets corresponding to assets that would not qualify as liquid assets for the purposes of Article 416 without the consent of the institution.
6. Deposits received as collateral shall not be considered liabilities for the purposes of Article 422 but will be subject to the provisions of this Article where applicable.
Article 424
Outflows from credit and liquidity facilities
1. Institutions shall report outflows from committed credit facilities and committed liquidity facilities, which shall be determined as a percentage of the maximum amount that can be drawn within the next 30 days. This maximum amount that can be drawn may be assessed net of any liquidity requirement that would be mandated under Article 420(2) for the trade finance off-balance sheet items and net of the value in accordance with Article 418 of collateral to be provided if the institution can reuse the collateral and if the collateral is held in the form of liquid assets in accordance with Article 416. The collateral to be provided shall not be assets issued by the counterparty of the facility or one of its affiliated entities. If the necessary information is available to the institution, the maximum amount that can be drawn for credit and liquidity facilities shall be determined as the maximum amount that could be drawn given the counterparty's own obligations or given the pre-defined contractual drawdown schedule coming due over the next 30 days.
2. The maximum amount that can be drawn of undrawn committed credit facilities and undrawn committed liquidity facilities within the next 30 days shall be multiplied by 5 % if they qualify for the retail exposure class under the Standardised or IRB approaches for credit risk.
3. The maximum amount that can be drawn of undrawn committed credit facilities and undrawn committed liquidity facilities within the next 30 days shall be multiplied by 10 % where they meet the following conditions:
(a)
they do not qualify for the retail exposure class under the Standardised or IRB approaches for credit risk;
(b)
they have been provided to clients that are not financial customers;
(c)
they have not been provided for the purpose of replacing funding of the client in situations where he is unable to obtain its funding requirements in the financial markets.
4. The committed amount of a liquidity facility that has been provided to an SSPE for the purpose of enabling such an SSPE to purchase assets other than securities from clients that are not financial customers shall be multiplied by 10 % to the extent that it exceeds the amount of assets currently purchased from clients and where the maximum amount that can be drawn is contractually limited to the amount of assets currently purchased.
5. The institutions shall report the maximum amount that can be drawn of other undrawn committed credit facilities and undrawn committed liquidity facilities within the next 30 days. This applies in particular to the following:
(a)
liquidity facilities that the institution has granted to SSPEs other than those referred to in point (b) of paragraph 3;
(b)
arrangements under which the institution is required to buy or swap assets from an SSPE;
(c)
facilities extended to credit institutions;
(d)
facilities extended to financial institutions and investment firms.
6. By way of derogation from paragraph 5, institutions which have been set up and are sponsored by at least one Member State's central or regional government may apply the treatments set out in paragraphs 2 and 3 also to credit and liquidity facilities that are provided to institutions for the sole purpose of directly or indirectly funding promotional loans qualifying for the exposure classes referred to in those paragraphs. By way of derogation from point (d) of Article 425(2), where those promotional loans are extended via another institution as intermediary (pass through loans), a symmetric in and outflow may be applied by institutions. Those promotional loans shall be available only to persons who are not financial customers on a non-competitive, not for profit basis in order to promote public policy objectives of the Union and/or that Member State's central or regional government. It shall only be possible to draw on such facilities following the reasonably expected demand for a promotional loan and up to the amount of such demand linked to a subsequent reporting on the use of the funds disbursed.
Article 425
Inflows
1. Institutions shall report their liquidity inflows. Capped liquidity inflows shall be the liquidity inflows limited to 75 % of liquidity outflows. Institutions may exempt liquidity inflows from deposits placed with other institutions and qualifying for the treatments set out in Article 113(6) or (7) from this limit. Institutions may exempt liquidity inflows from monies due from borrowers and bond investors related to mortgage lending funded by bonds eligible for the treatment set out in Article 129(4), (5) or (6) or by bonds as referred to in Article 52(4) of Directive 2009/65/EC from this limit. Institutions may exempt inflows from promotional loans that the institutions have passed through. Subject to the prior approval of the competent authority responsible for supervision on an individual basis, the institution may fully or partially exempt inflows where the provider is a parent or a subsidiary institution of the institution or another subsidiary of the same parent institution or linked to the institution by a relationship within the meaning of Article 12(1) of Directive 83/349/EEC.
2. The liquidity inflows shall be measured over the next 30 days. They shall comprise only contractual inflows from exposures that are not past due and for which the institution has no reason to expect non-performance within the 30-day time horizon. Liquidity inflows shall be reported in full with the following inflows reported separately:
(a)
monies due from customers that are not financial customers for the purposes of principal payment shall be reduced by 50 % of their value or by the contractual commitments to those customers to extend funding, whichever is higher. This does not apply to monies due from secured lending and capital market-driven transactions as defined in point (3) of Article 192 that are collateralised by liquid assets in accordance with Article 416 as referred to in point (d) of this paragraph.
By way of derogation from the first subparagraph of this point, institutions that have received a commitment referred to in Article 424(6) in order for them to disburse a promotional loan to a final recipient may take an inflow into account up to the amount of the outflow they apply to the corresponding commitment to extend those promotional loans;
(b)
monies due from trade financing transactions referred to in point (b) of the second subparagraph of Article 162(3) with a residual maturity of up to 30 days, shall be taken into account in full as inflows;
(c)
assets with an undefined contractual end date shall be taken into account with a 20 % inflow provided that the contract allows the bank to withdraw and request payment within 30 days;
(d)
monies due from secured lending and capital market-driven transactions as defined in point (3) of Article 192 if they are collateralised by liquid assets as referred to in Article 416(1), shall not be taken into account up to the value net of haircuts of the liquid assets and shall be taken into account in full for the remaining monies due;
(e)
monies due that the institution owing those monies treats in accordance with Article 422(3) and (4), shall be multiplied by a corresponding symmetrical inflow;
(f)
monies due from positions in major index equity instruments provided there is no double counting with liquid assets;
(g)
any undrawn credit or liquidity facilities and any other commitments received shall not be taken into account.
3. Outflows and inflows expected over the 30 day horizon from the contracts listed in Annex II shall be reflected on a net basis across counterparties and shall be multiplied by 100 % in the event of a net inflow. Net basis shall mean also net of collateral to be received that qualifies as liquid assets under Article 416.
4. By way of derogation from point (g) of paragraph 2, competent authorities may grant the permission to apply a higher inflow on a case by case basis for credit and liquidity facilities when all of the following conditions are fulfilled:
(a)
there are reasons to expect a higher inflow even under a combined market and idiosyncratic stress of the provider;
(b)
the counterparty is a parent or subsidiary institution of the institution or another subsidiary of the same parent institution or linked to the institution by a relationship within the meaning of Article 12(1) of Directive 83/349/EEC or a member of the same institutional protection scheme referred to in Article 113(7) of this Regulation or the central institution or a member of a network that is subject to the waiver referred to in Article 10 of this Regulation;
(c)
a corresponding symmetric or more conservative outflow is applied by the counterparty by way of derogation from Articles 422, 423 and 424;
(d)
the institution and the counterparty are established in the same Member State.
5. Competent authorities may waive the condition set out in point (d) of paragraph 4 where Article 20(1)(b) is applied. In that case additional objective criteria as set out in the delegated act referred to in Article 460 have to be met. Where such higher inflow is permitted to be applied, the competent authorities shall inform EBA about the result of the process referred to in Article 20(1)(b). Fulfilment of the conditions for such higher inflows shall be regularly reviewed by the competent authorities.
6. EBA shall develop draft regulatory technical standards to further specify the additional objective criteria referred to in paragraph 5.
EBA shall submit those draft regulatory technical standards to the Commission by 1 January 2015.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1093/2010.
7. Institutions shall not report inflows from any of the liquid assets reported in accordance with Article 416 other than payments due on the assets that are not reflected in the market value of the asset.
8. Institutions shall not report inflows from any new obligations entered into.
9. Institutions shall take liquidity inflows which are to be received in third countries where there are transfer restrictions or which are denominated in non-convertible currencies into account only to the extent that they correspond to outflows respectively in the third country or currency in question.
Article 426
Updating Future liquidity requirements
Following, the adoption by the Commission of a delegated act to specify the liquidity requirement in accordance with Article 460, EBA may develop draft implementing technical standards to specify the conditions set out in Article 421(1), Article 422, with the exception of paragraphs 8, 9 and 10 of that Article, and Article 424 to take account of standards agreed internationally.
Power is conferred on the Commission to adopt the implementing technical standards referred to in the first paragraph in accordance with Article 15 of Regulation (EU) No 1093/2010.
TITLE III
REPORTING ON STABLE FUNDING
Article 427
Items providing stable funding
1. Institutions shall report to the competent authorities, in accordance with the reporting requirements set out in Article 415(1) and the uniform reporting formats referred to in Article 415(3), the following items and their components in order to allow an assessment of the availability of stable funding:
(a)
the following own funds, after deductions have been applied, where appropriate:
(i)
tier 1 capital instruments;
(ii)
tier 2 capital instruments;
(iii)
other preferred shares and capital instruments in excess of Tier 2 allowable amount having an effective maturity of one year or greater;
(b)
the following liabilities not included in point (a):
(i)
retail deposits that qualify for the treatment set out in Article 421(1);
(ii)
retail deposits that qualify for the treatment set out in Article 421(2);
(iii)
deposits that qualify for the treatment set out in Article 422 (3) and (4);
(iv)
of the deposits referred to in point (iii), those that are subject to a deposit guarantee scheme in accordance with Directive 94/19/EC or an equivalent deposit guarantee scheme in a third country deposit guarantees within the terms of Article 421(2);
(v)
of the deposits referred to in point (iii), those that fall under point (b) of Article 422(3);
(vi)
of the deposits referred to in point (iii), those that fall under point (d) of Article 422(3);
(vii)
amounts deposited not falling under point (i), (ii) or (iii) if they are not deposited by financial customers;
(viii)
all funding obtained from financial customers;
(ix)
separately for amounts falling under points (vii) and (viii) respectively, funding from secured lending and capital market-driven transactions as defined in point (3) of Article 192:
-
collateralised by assets that would qualify as liquid assets in accordance with Article 416;
-
collateralised by any other assets;
(x)
liabilities resulting from securities issued qualifying for the treatment set out in Article 129(4) or (5) or as referred to in Article 52(4) of Directive 2009/65/EC;
(xi)
the following other liabilities resulting from securities issued that do not fall under point (a):
-
liabilities resulting from securities issued with an effective maturity of one year or greater;
-
liabilities resulting from securities issued with an effective maturity of less than one year;
(xii)
any other liabilities.
2. Where applicable, all items shall be presented in the following five buckets according to the closest of their maturity date and the earliest date at which they can contractually be called:
(a)
within three months;
(b)
between three and six months;
(c)
between six and nine months;
(d)
between nine and 12 months;
(e)
after 12 months.
Article 428
Items requiring stable funding
1. Unless deducted from own funds, the following items shall be reported to competent authorities separately in order to allow an assessment of the needs for stable funding:
(a)
the assets that would qualify as liquid assets in accordance with Article 416, broken down by asset type;
(b)
the following securities and money market instruments not included in point (a):
(i)
assets qualifying for credit step 1 under Article 122;
(ii)
assets qualifying for credit step 2 under Article 122;
(iii)
other assets;
(c)
equity securities of non-financial entities listed on a major index in a recognised exchange;
(d)
other equity securities;
(e)
gold;
(f)
other precious metals;
(g)
non-renewable loans and receivables, and separately those non-renewable loans and receivables for which borrowers are:
(i)
natural persons other than commercial sole proprietors and partnerships;
(ii)
SMEs that qualify for the retail exposure class under the Standardised or IRB approaches for credit risk or to a company which is eligible for the treatment set out in Article 153(4) and where the aggregate deposit placed by that client or group of connected clients is less than EUR 1 million;
(iii)
sovereigns, central banks and public sector entities;
(iv)
clients not referred to in points (i) and (ii) other than financial customers;
(v)
clients not referred to in points (i), (ii) and (iii) that are financial customers, and thereof separately those that are credit institutions and other financial customers;
(h)
non-renewable loans and receivables referred to in point (g), and thereof separately those that are:
(i)
collateralised by commercial real estate (CRE);
(ii)
collateralised by residential real estate (RRE);
(iii)
match funded (pass-through) via bonds eligible for the treatment set out in Article 129(4) or (5) or via bonds as referred to in Article 52(4) of Directive 2009/65/EC;
(i)
derivatives receivables;
(j)
any other assets;
(k)
undrawn committed credit facilities that qualify as ‧medium risk‧ or ‧medium/low risk‧ under Annex I.
2. Where applicable, all items shall be presented in the five buckets described in Article 427(2).
PART SEVEN
LEVERAGE
Article 429
Calculation of the leverage ratio
1. Institutions shall calculate their leverage ratio in accordance with the methodology set out in paragraphs 2 to 11.
2. The leverage ratio shall be calculated as an institution's capital measure divided by that institution's total exposure measure and shall be expressed as a percentage.
Institutions shall calculate the leverage ratio as the simple arithmetic mean of the monthly leverage ratios over a quarter.
3. For the purposes of paragraph 2, the capital measure shall be the Tier 1 capital.
4. The total exposure measure is the sum of the exposure values of all assets and off-balance sheet items not deducted when determining the capital measure referred to in paragraph 3.
Where institutions include a financial sector entity in which they hold a significant investment in accordance with Article 43 in their consolidation according to the applicable accounting framework, but not in their prudential consolidation in accordance with Chapter 2 of Title II of Part One, they shall determine the exposure value for the significant investment not in accordance with point (a) of paragraph 5 of this Article but as the amount that is obtained by multiplying the amount defined in point (a) of this subparagraph with the factor defined in point (b) of this subparagraph:
(a)
the sum of the exposure values of all exposures of the financial sector entity in which the significant investment is held;
(b)
for all direct, indirect and synthetic holdings of the institution of the Common Equity Tier 1 instruments of the financial sector entity, the total amount of such items not deducted pursuant to Article 47 and point (b) of Article 48(1) divided by the total amount of such items.
5. Institutions shall determine the exposure value of assets in accordance with the following principles:
(a)
the exposure values of assets excluding contracts listed in Annex II and credit derivatives, means exposure values in accordance with the first sentence of Article 111(1);
(b)
physical or financial collateral, guarantees or credit risk mitigation purchased shall not be used to reduce exposure values of assets;
(c)
loans shall not be netted with deposits.
6. Institutions shall determine the exposure value of contracts listed in Annex II and of credit derivatives including those that are off-balance sheet, in accordance with the method set out in Article 274.
In determining the exposure value of contracts listed in Annex II and of credit derivatives, institutions shall take into account the effects of contracts for novation and other netting agreements, except contractual cross-product netting agreements, in accordance with Article 295.
7. By way of derogation from paragraph 6, institutions may use the method set out in Article 275 to determine the exposure value of contracts listed in points 1 and 2 of Annex II only where they also use that method for determining the exposure value of those contracts for the purposes of meeting the own funds requirements set out in Article 92.
8. When determining the potential future credit exposure of credit derivatives, institutions shall apply the principles laid down in Article 299(2) to all their credit derivatives, not just those assigned to the trading book.
9. Institutions shall determine the exposure value of repurchase transactions, securities or commodities lending or borrowing transactions, long settlement transactions and margin lending transactions including those that are off-balance sheet, in accordance with Article 220(1) to (3) and Article 222, and shall take into account the effects of master netting agreements, except contractual cross-product netting agreements, in accordance with Article 206.
10. Institutions shall determine the exposure value of off-balance sheet items, except the items referred to in paragraphs 6 and 9 of this Article, in accordance with Article 111(1), subject to the following amendments to the conversion factors listed in that Article:
(a)
the conversion factor to be applied to the nominal value for undrawn credit facilities, which may be cancelled unconditionally at any time without notice, referred to in points 4(a) and (b) of Annex I, is 10 %;
(b)
the conversion factor for medium/low risk trade finance related off-balance sheet items referred to in point 3(a) of Annex I and to officially supported export credits related off-balance sheet items referred to in point 3(b)(i) of Annex I is 20 %;
(c)
the conversion factor for medium risk trade finance related off-balance sheet items referred to in points 2(a) and 2(b)(i) of Annex I and to officially supported export credits related off-balance sheet items referred to in point 2(b)(ii) of Annex I is 50 %;
(d)
the conversion factor for all other off-balance sheet items listed in Annex I is 100 %.
11. Where national generally accepted accounting principles recognises fiduciary assets on balance sheet, in accordance with Article 10 of Directive 86/635/EEC, those assets may be excluded from the leverage ratio total exposure measure provided that they meet the criteria for non-recognition set out in International Accounting Standard (IAS) 39, as applicable under Regulation (EC) No 1606/2002, and, where applicable, the criteria for non-consolidation set out in International Financial Reporting Standard (IFRS) 10, as applicable under Regulation (EC) No 1606/2002.
Article 430
Reporting requirement
1. Institutions shall submit to the competent authorities all necessary information on the leverage ratio and its components in accordance with Article 429. Competent authorities shall take into account this information when undertaking the supervisory review referred to in Article 97 of Directive 2013/36/EU.
Institutions shall also submit to the competent authorities the information required for the purposes of the preparation of the reports referred to in Article 511.
Competent authorities shall submit the information received from institutions to EBA upon its request to facilitate the review referred to in Article 511.
2. EBA shall develop draft implementing technical standards to determine the uniform reporting template, the instructions on how to use such template, the frequencies and dates of reporting and the IT solutions, for the purposes of the reporting requirement laid down in paragraph 1.
EBA shall submit those draft implementing technical standards to the Commission by 1 February 2015.
Power is conferred on the Commission to adopt the implementing technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Article 15 of Regulation (EU) No 1093/2010.
PART EIGHT
DISCLOSURE BY INSTITUTIONS
TITLE I
GENERAL PRINCIPLES
Article 431
Scope of disclosure requirements
1. Institutions shall publicly disclose the information laid down in Title II, subject to the provisions laid down in Article 432.
2. Permission granted by the competent authorities under Part Three for the instruments and methodologies referred to in Title III shall be subject to the public disclosure by institutions of the information laid down therein.
3. Institutions shall adopt a formal policy to comply with the disclosure requirements laid down in this Part, and have policies for assessing the appropriateness of their disclosures, including their verification and frequency. Institutions shall also have policies for assessing whether their disclosures convey their risk profile comprehensively to market participants.
Where those disclosures do not convey the risk profile comprehensively to market participants, institutions shall publicly disclose the information necessary in addition to that required in accordance with paragraph 1. However, they shall only be required to disclose information which is material and not proprietary or confidential in accordance with Article 432.
4. Institutions shall, if requested, explain their rating decisions to SMEs and other corporate applicants for loans, providing an explanation in writing when asked. The administrative costs of the explanation shall be proportionate to the size of the loan.
Article 432
Non-material, proprietary or confidential information
1. Institutions may omit one or more of the disclosures listed in Title II if the information provided by such disclosures is not regarded as material, except for the disclosures laid down in Article 435(2)(c), Article 437 and Article 450.
Information in disclosures shall be regarded as material if its omission or misstatement could change or influence the assessment or decision of a user relying on that information for the purpose of making economic decisions.
EBA shall, in accordance with Article 16 of Regulation (EU) No 1093/2010, issue guidelines by 31 December 2014 on how institutions have to apply materiality in relation to the disclosure requirements of Title II.
2. Institutions may also omit one or more items of information included in the disclosures listed in Titles II and III if those items include information which is regarded as proprietary or confidential in accordance with the second and third subparagraphs, except for the disclosures laid down in Articles 437 and 450.
Information shall be regarded as proprietary to an institution if disclosing it publicly would undermine its competitive position. It may include information on products or systems which, if shared with competitors, would render an institution's investments therein less valuable.
Information shall be regarded as confidential if there are obligations to customers or other counterparty relationships binding an institution to confidentiality.
EBA shall, in accordance with Article 16 of Regulation (EU) No 1093/2010, issue guidelines by 31 December 2014 on how institutions have to apply proprietary and confidentiality in relation to the disclosure requirements of Titles II and III.
3. In the exceptional cases referred to in paragraph 2, the institution concerned shall state in its disclosures the fact that the specific items of information are not disclosed, the reason for non-disclosure, and publish more general information about the subject matter of the disclosure requirement, except where these are to be classified as proprietary or confidential.
4. Paragraphs 1, 2 and 3 are without prejudice to the scope of liability for failure to disclose material information.
Article 433
Frequency of disclosure
Institutions shall publish the disclosures required by this Part at least on an annual basis.
Annual disclosures shall be published in conjunction with the date of publication of the financial statements.
Institutions shall assess the need to publish some or all disclosures more frequently than annually in the light of the relevant characteristics of their business such as scale of operations, range of activities, presence in different countries, involvement in different financial sectors, and participation in international financial markets and payment, settlement and clearing systems. That assessment shall pay particular attention to the possible need for more frequent disclosure of items of information laid down in Article 437, and points (c) to (f) of Article 438, and information on risk exposure and other items prone to rapid change.
EBA shall, in accordance with Article 16 of Regulation (EU) No 1093/2010, issue guidelines by 31 December 2014 on institutions assessing more frequent disclosures of Titles II and III.
Article 434
Means of disclosures
1. Institutions may determine the appropriate medium, location and means of verification to comply effectively with the disclosure requirements laid down in this Part. To the degree feasible, all disclosures shall be provided in one medium or location. If a similar piece of information is disclosed in two or more media, a reference to the synonymous information in the other media shall be included within each medium.
2. Equivalent disclosures made by institutions under accounting, listing or other requirements may be deemed to constitute compliance with this Part. If disclosures are not included in the financial statements, institutions shall unambiguously indicate in the financial statements where they can be found.
TITLE II
TECHNICAL CRITERIA ON TRANSPARENCY AND DISCLOSURE
Article 435
Risk management objectives and policies
1. Institutions shall disclose their risk management objectives and policies for each separate category of risk, including the risks referred to under this Title. These disclosures shall include:
(a)
the strategies and processes to manage those risks;
(b)
the structure and organisation of the relevant risk management function including information on its authority and statute, or other appropriate arrangements;
(c)
the scope and nature of risk reporting and measurement systems;
(d)
the policies for hedging and mitigating risk, and the strategies and processes for monitoring the continuing effectiveness of hedges and mitigants;
(e)
a declaration approved by the management body on the adequacy of risk management arrangements of the institution providing assurance that the risk management systems put in place are adequate with regard to the institution's profile and strategy;
(f)
a concise risk statement approved by the management body succinctly describing the institution's overall risk profile associated with the business strategy. This statement shall include key ratios and figures providing external stakeholders with a comprehensive view of the institution's management of risk, including how the risk profile of the institution interacts with the risk tolerance set by the management body.
2. Institutions shall disclose the following information, including regular, at least annual updates, regarding governance arrangements:
(a)
the number of directorships held by members of the management body;
(b)
the recruitment policy for the selection of members of the management body and their actual knowledge, skills and expertise;
(c)
the policy on diversity with regard to selection of members of the management body, its objectives and any relevant targets set out in that policy, and the extent to which these objectives and targets have been achieved;
(d)
whether or not the institution has set up a separate risk committee and the number of times the risk committee has met;
(e)
the description of the information flow on risk to the management body.
Article 436
Scope of application
Institutions shall disclose the following information regarding the scope of application of the requirements of this Regulation in accordance with Directive 2013/36/EU:
(a)
the name of the institution to which the requirements of this Regulation apply;
(b)
an outline of the differences in the basis of consolidation for accounting and prudential purposes, with a brief description of the entities therein, explaining whether they are:
(i)
fully consolidated;
(ii)
proportionally consolidated;
(iii)
deducted from own funds;
(iv)
neither consolidated nor deducted;
(c)
any current or foreseen material practical or legal impediment to the prompt transfer of own funds or repayment of liabilities among the parent undertaking and its subsidiaries;
(d)
the aggregate amount by which the actual own funds are less than required in all subsidiaries not included in the consolidation, and the name or names of such subsidiaries;
(e)
if applicable, the circumstance of making use of the provisions laid down in Articles 7 and 9.
Article 437
Own funds
1. Institutions shall disclose the following information regarding their own funds:
(a)
a full reconciliation of Common Equity Tier 1 items, Additional Tier 1 items, Tier 2 items and filters and deductions applied pursuant to Articles 32 to 35, 36, 56, 66 and 79 to own funds of the institution and the balance sheet in the audited financial statements of the institution;
(b)
a description of the main features of the Common Equity Tier 1 and Additional Tier 1 instruments and Tier 2 instruments issued by the institution;
(c)
the full terms and conditions of all Common Equity Tier 1, Additional Tier 1 and Tier 2 instruments;
(d)
separate disclosure of the nature and amounts of the following:
(i)
each prudential filter applied pursuant to Articles 32 to 35;
(ii)
each deduction made pursuant to Articles 36, 56 and 66;
(iii)
items not deducted in accordance with Articles 47, 48, 56, 66 and 79;
(e)
a description of all restrictions applied to the calculation of own funds in accordance with this Regulation and the instruments, prudential filters and deductions to which those restrictions apply;
(f)
where institutions disclose capital ratios calculated using elements of own funds determined on a basis other than that laid down in this Regulation, a comprehensive explanation of the basis on which those capital ratios are calculated.
2. EBA shall develop draft implementing technical standards to specify uniform templates for disclosure under points (a), (b), (d) and (e) of paragraph 1.
EBA shall submit those draft implementing technical standards to the Commission by 1 February 2015.
Power is conferred on the Commission to adopt the implementing technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Article 15 of Regulation (EU) No 1093/2010.
Article 438
Capital requirements
Institutions shall disclose the following information regarding the compliance by the institution with the requirements laid down in Article 92 of this Regulation and in Article 73 of Directive 2013/36/EU:
(a)
a summary of the institution's approach to assessing the adequacy of its internal capital to support current and future activities;
(b)
upon demand from the relevant competent authority, the result of the institution's internal capital adequacy assessment process including the composition of the additional own funds requirements based on the supervisory review process as referred to in point (a) of Article 104(1) of Directive 2013/36/EU;
(c)
for institutions calculating the risk-weighted exposure amounts in accordance with Chapter 2 of Part Three, Title II, 8 % of the risk-weighted exposure amounts for each of the exposure classes specified in Article 112;
(d)
for institutions calculating risk-weighted exposure amounts in accordance with Chapter 3 of Part Three, Title II, 8 % of the risk-weighted exposure amounts for each of the exposure classes specified in Article 147. For the retail exposure class, this requirement applies to each of the categories of exposures to which the different correlations in Article 154(1) to (4) correspond. For the equity exposure class, this requirement applies to:
(i)
each of the approaches provided in Article 155;
(ii)
exchange traded exposures, private equity exposures in sufficiently diversified portfolios, and other exposures;
(iii)
exposures subject to supervisory transition regarding own funds requirements;
(iv)
exposures subject to grandfathering provisions regarding own funds requirements;
(e)
own funds requirements calculated in accordance with points (b) and (c) of Article 92(3);
(f)
own funds requirements calculated in accordance with Part Three, Title III, Chapters 2, 3 and 4 and disclosed separately.
The institutions calculating the risk-weighted exposure amounts in accordance with Article 153(5) or Article 155(2) shall disclose the exposures assigned to each category in Table 1 of Article 153(5), or to each risk weight mentioned in Article 155(2).
Article 439
Exposure to counterparty credit risk
Institutions shall disclose the following information regarding the institution's exposure to counterparty credit risk as referred to in Part Three, Title II, Chapter 6:
(a)
a discussion of the methodology used to assign internal capital and credit limits for counterparty credit exposures;
(b)
a discussion of policies for securing collateral and establishing credit reserves;
(c)
a discussion of policies with respect to wrong-way risk exposures;
(d)
a discussion of the impact of the amount of collateral the institution would have to provide given a downgrade in its credit rating;
(e)
gross positive fair value of contracts, netting benefits, netted current credit exposure, collateral held and net derivatives credit exposure. Net derivatives credit exposure is the credit exposure on derivatives transactions after considering both the benefits from legally enforceable netting agreements and collateral arrangements;
(f)
measures for exposure value under the methods set out in Part Three, Title II, Chapter 6, Sections 3 to 6 whichever method is applicable;
(g)
the notional value of credit derivative hedges, and the distribution of current credit exposure by types of credit exposure;
(h)
the notional amounts of credit derivative transactions, segregated between use for the institution's own credit portfolio, as well as in its intermediation activities, including the distribution of the credit derivatives products used, broken down further by protection bought and sold within each product group;
(i)
the estimate of α if the institution has received the permission of the competent authorities to estimate α.
Article 440
Capital buffers
1. An institution shall disclose the following information in relation to its compliance with the requirement for a countercyclical capital buffer referred to in Title VII, Chapter 4 of Directive 2013/36/EU:
(a)
the geographical distribution of its credit exposures relevant for the calculation of its countercyclical capital buffer;
(b)
the amount of its institution specific countercyclical capital buffer.
2. EBA shall develop draft regulatory technical standards specifying the disclosure requirements set out in paragraph 1.
EBA shall submit those draft regulatory technical standards to the Commission by 31 December 2014.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1093/2010.
Article 441
Indicators of global systemic importance
1. Institutions identified as G-SIIs in accordance with Article 131 of Directive 2013/36/EU shall disclose, on an annual basis, the values of the indicators used for determining the score of the institutions in accordance with the identification methodology referred to in that Article.
2. EBA shall develop draft implementing technical standards to specify the uniform formats and date for the purposes of the disclosure referred to in paragraph 1. In developing those technical standards, EBA shall take into account international standards.
EBA shall submit those draft implementing technical standards to the Commission by 1 July 2014.
Power is conferred on the Commission to adopt the implementing technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Article 15 of Regulation (EU) No 1093/2010.
Article 442
Credit risk adjustments
Institutions shall disclose the following information regarding the institution's exposure to credit risk and dilution risk:
(a)
the definitions for accounting purposes of ‧past due‧ and ‧impaired‧;
(b)
a description of the approaches and methods adopted for determining specific and general credit risk adjustments;
(c)
the total amount of exposures after accounting offsets and without taking into account the effects of credit risk mitigation, and the average amount of the exposures over the period broken down by different types of exposure classes;
(d)
the geographic distribution of the exposures, broken down in significant areas by material exposure classes, and further detailed if appropriate;
(e)
the distribution of the exposures by industry or counterparty type, broken down by exposure classes, including specifying exposure to SMEs, and further detailed if appropriate;
(f)
the residual maturity breakdown of all the exposures, broken down by exposure classes, and further detailed if appropriate;
(g)
by significant industry or counterparty type, the amount of:
(i)
impaired exposures and past due exposures, provided separately;
(ii)
specific and general credit risk adjustments;
(iii)
charges for specific and general credit risk adjustments during the reporting period;
(h)
the amount of the impaired exposures and past due exposures, provided separately, broken down by significant geographical areas including, if practical, the amounts of specific and general credit risk adjustments related to each geographical area;
(i)
the reconciliation of changes in the specific and general credit risk adjustments for impaired exposures, shown separately. The information shall comprise:
(i)
a description of the type of specific and general credit risk adjustments;
(ii)
the opening balances;
(iii)
the amounts taken against the credit risk adjustments during the reporting period;
(iv)
the amounts set aside or reversed for estimated probable losses on exposures during the reporting period, any other adjustments including those determined by exchange rate differences, business combinations, acquisitions and disposals of subsidiaries, and transfers between credit risk adjustments;
(v)
the closing balances.
Specific credit risk adjustments and recoveries recorded directly to the income statement shall be disclosed separately.
Article 443
Unencumbered assets
EBA shall issue guidelines specifying the disclosure of unencumbered assets, taking into account Recommendation ESRB/2012/2 of the European Systemic Risk Board of 20 December 2012 on funding of credit institutions (31) and in particular Recommendation D - Market transparency on asset encumbrance, by 30 June 2014. Those guidelines shall be adopted in accordance with Article 16 of Regulation (EU) No 1093/2010.
EBA shall develop draft regulatory technical standards to specify disclosure of the balance sheet value per exposure class broken down by asset quality and the total amount of the balance sheet value that is unencumbered, taking into account Recommendation ESRB/2012/2 and conditional on EBA considering in its report that such additional disclosure offers reliable and meaningful information.
EBA shall submit those draft regulatory technical standards to the Commission by 1 January 2016.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1093/2010.
Article 444
Use of ECAIs
For institutions calculating the risk-weighted exposure amounts in accordance with Part Three, Title II, Chapter 2, the following information shall be disclosed for each of the exposure classes specified in Article 112:
(a)
the names of the nominated ECAIs and ECAs and the reasons for any changes;
(b)
the exposure classes for which each ECAI or ECA is used;
(c)
a description of the process used to transfer the issuer and issue credit assessments onto items not included in the trading book;
(d)
the association of the external rating of each nominated ECAI or ECA with the credit quality steps prescribed in Part Three, Title II, Chapter 2, taking into account that this information needs not be disclosed if the institution complies with the standard association published by EBA;
(e)
the exposure values and the exposure values after credit risk mitigation associated with each credit quality step prescribed in Part Three, Title II, Chapter 2 as well as those deducted from own funds.
Article 445
Exposure to market risk
The institutions calculating their own funds requirements in accordance with points (b) and (c) of Article 92(3) shall disclose those requirements separately for each risk referred to in those provisions. In addition, the own funds requirement for specific interest rate risk of securitisation positions shall be disclosed separately.
Article 446
Operational risk
Institutions shall disclose the approaches for the assessment of own funds requirements for operational risk that the institution qualifies for; a description of the methodology set out in Article 312(2), if used by the institution, including a discussion of relevant internal and external factors considered in the institution's measurement approach, and in the case of partial use, the scope and coverage of the different methodologies used.
Article 447
Exposures in equities not included in the trading book
Institutions shall disclose the following information regarding the exposures in equities not included in the trading book:
(a)
the differentiation between exposures based on their objectives, including for capital gains relationship and strategic reasons, and an overview of the accounting techniques and valuation methodologies used, including key assumptions and practices affecting valuation and any significant changes in these practices;
(b)
the balance sheet value, the fair value and, for those exchange-traded, a comparison to the market price where it is materially different from the fair value;
(c)
the types, nature and amounts of exchange-traded exposures, private equity exposures in sufficiently diversified portfolios, and other exposures;
(d)
the cumulative realised gains or losses arising from sales and liquidations in the period; and
(e)
the total unrealised gains or losses, the total latent revaluation gains or losses, and any of these amounts included in the original or additional own funds.
Article 448
Exposure to interest rate risk on positions not included in the trading book
Institutions shall disclose the following information on their exposure to interest rate risk on positions not included in the trading book:
(a)
the nature of the interest rate risk and the key assumptions (including assumptions regarding loan prepayments and behaviour of non-maturity deposits), and frequency of measurement of the interest rate risk;
(b)
the variation in earnings, economic value or other relevant measure used by the management for upward and downward rate shocks according to management's method for measuring the interest rate risk, broken down by currency.
Article 449
Exposure to securitisation positions
Institutions calculating risk weighted exposure amounts in accordance with Part Three, Title II, Chapter 5 or own funds requirements in accordance with Article 337 or 338 shall disclose the following information, where relevant, separately for their trading and non-trading book:
(a)
a description of the institution's objectives in relation to securitisation activity;
(b)
the nature of other risks including liquidity risk inherent in securitised assets;
(c)
the type of risks in terms of seniority of underlying securitisation positions and in terms of assets underlying those latter securitisation positions assumed and retained with re-securitisation activity;
(d)
the different roles played by the institution in the securitisation process;
(e)
an indication of the extent of the institution's involvement in each of the roles referred to in point (d);
(f)
a description of the processes in place to monitor changes in the credit and market risk of securitisation exposures including, how the behaviour of the underlying assets impacts securitisation exposures and a description of how those processes differ for re-securitisation exposures;
(g)
a description of the institution's policy governing the use of hedging and unfunded protection to mitigate the risks of retained securitisation and re-securitisation exposures, including identification of material hedge counterparties by relevant type of risk exposure;
(h)
the approaches to calculating risk weighted exposure amounts that the institution follows for its securitisation activities including the types of securitisation exposures to which each approach applies;
(i)
the types of SSPE that the institution, as sponsor, uses to securitise third-party exposures including whether and in what form and to what extent the institution has exposures to those SSPEs, separately for on- and off-balance sheet exposures, as well as a list of the entities that the institution manages or advises and that invest in either the securitisation positions that the institution has securitised or in SSPEs that the institution sponsors;
(j)
a summary of the institution's accounting policies for securitisation activities, including:
(i)
whether the transactions are treated as sales or financings;
(ii)
the recognition of gains on sales;
(iii)
the methods, key assumptions, inputs and changes from the previous period for valuing securitisation positions;
(iv)
the treatment of synthetic securitisations if not covered by other accounting policies;
(v)
how assets awaiting securitisation are valued and whether they are recorded in the institution's non-trading book or the trading book;
(vi)
policies for recognising liabilities on the balance sheet for arrangements that could require the institution to provide financial support for securitised assets;
(k)
the names of the ECAIs used for securitisations and the types of exposure for which each agency is used;
(l)
where applicable, a description of the Internal Assessment Approach as set out in Part Three, Title II, Chapter 5, Section 3, including the structure of the internal assessment process and relation between internal assessment and external ratings, the use of internal assessment other than for Internal Assessment Approach capital purposes, the control mechanisms for the internal assessment process including discussion of independence, accountability, and internal assessment process review, the exposure types to which the internal assessment process is applied and the stress factors used for determining credit enhancement levels, by exposure type;
(m)
an explanation of significant changes to any of the quantitative disclosures in points (n) to (q) since the last reporting period;
(n)
separately for the trading and the non-trading book, the following information broken down by exposure type:
(i)
the total amount of outstanding exposures securitised by the institution, separately for traditional and synthetic securitisations and securitisations for which the institution acts only as sponsor;
(ii)
the aggregate amount of on-balance sheet securitisation positions retained or purchased and off-balance sheet securitisation exposures;
(iii)
the aggregate amount of assets awaiting securitisation;
(iv)
for securitised facilities subject to the early amortisation treatment, the aggregate drawn exposures attributed to the originator's and investors' interests respectively, the aggregate capital requirements incurred by the institution against the originator's interest and the aggregate capital requirements incurred by the institution against the investor's shares of drawn balances and undrawn lines;
(v)
the amount of securitisation positions that are deducted from own funds or risk-weighted at 1 250 %;
(vi)
a summary of the securitisation activity of the current period, including the amount of exposures securitised and recognised gain or loss on sale;
(o)
separately for the trading and the non-trading book, the following information:
(i)
the aggregate amount of securitisation positions retained or purchased and the associated capital requirements, broken down between securitisation and re-securitisation exposures and further broken down into a meaningful number of risk-weight or capital requirement bands, for each capital requirements approach used;
(ii)
the aggregate amount of re-securitisation exposures retained or purchased broken down according to the exposure before and after hedging/insurance and the exposure to financial guarantors, broken down according to guarantor credit worthiness categories or guarantor name;
(p)
for the non-trading book and regarding exposures securitised by the institution, the amount of impaired/past due assets securitised and the losses recognised by the institution during the current period, both broken down by exposure type;
(q)
for the trading book, the total outstanding exposures securitised by the institution and subject to a capital requirement for market risk, broken down into traditional/synthetic and by exposure type;
(r)
where applicable, whether the institution has provided support within the terms of Article 248(1) and the impact on own funds.
Article 450
Remuneration policy
1. Institutions shall disclose at least the following information, regarding the remuneration policy and practices of the institution for those categories of staff whose professional activities have a material impact on its risk profile:
(a)
information concerning the decision-making process used for determining the remuneration policy, as well as the number of meetings held by the main body overseeing remuneration during the financial year, including, if applicable, information about the composition and the mandate of a remuneration committee, the external consultant whose services have been used for the determination of the remuneration policy and the role of the relevant stakeholders;
(b)
information on link between pay and performance;
(c)
the most important design characteristics of the remuneration system, including information on the criteria used for performance measurement and risk adjustment, deferral policy and vesting criteria;
(d)
the ratios between fixed and variable remuneration set in accordance with Article 94(1)(g) of Directive 2013/36/EU;
(e)
information on the performance criteria on which the entitlement to shares, options or variable components of remuneration is based;
(f)
the main parameters and rationale for any variable component scheme and any other non-cash benefits;
(g)
aggregate quantitative information on remuneration, broken down by business area;
(h)
aggregate quantitative information on remuneration, broken down by senior management and members of staff whose actions have a material impact on the risk profile of the institution, indicating the following:
(i)
the amounts of remuneration for the financial year, split into fixed and variable remuneration, and the number of beneficiaries;
(ii)
the amounts and forms of variable remuneration, split into cash, shares, share-linked instruments and other types;
(iii)
the amounts of outstanding deferred remuneration, split into vested and unvested portions;
(iv)
the amounts of deferred remuneration awarded during the financial year, paid out and reduced through performance adjustments;
(v)
new sign-on and severance payments made during the financial year, and the number of beneficiaries of such payments;
(vi)
the amounts of severance payments awarded during the financial year, number of beneficiaries and highest such award to a single person;
(i)
the number of individuals being remunerated EUR 1 million or more per financial year, for remuneration between EUR 1 million and EUR 5 million broken down into pay bands of EUR 500 000 and for remuneration of EUR 5 million and above broken down into pay bands of EUR 1 million;
(j)
upon demand from the Member State or competent authority, the total remuneration for each member of the management body or senior management.
2. For institutions that are significant in terms of their size, internal organisation and the nature, scope and the complexity of their activities, the quantitative information referred to in this Article shall also be made available to the public at the level of members of the management body of the institution.
Institutions shall comply with the requirements set out in this Article in a manner that is appropriate to their size, internal organisation and the nature, scope and complexity of their activities and without prejudice to Directive 95/46/EC.
Article 451
Leverage
1. Institutions shall disclose the following information regarding their leverage ratio calculated in accordance with Article 429 and their management of the risk of excessive leverage:
(a)
the leverage ratio and how the institution applies Article 499(2) and (3);
(b)
a breakdown of the total exposure measure as well as a reconciliation of the total exposure measure with the relevant information disclosed in published financial statements;
(c)
where applicable, the amount of derecognised fiduciary items in accordance with Article 429(11);
(d)
a description of the processes used to manage the risk of excessive leverage;
(e)
a description of the factors that had an impact on the leverage ratio during the period to which the disclosed leverage ratio refers.
2. EBA shall develop draft implementing technical standards to determine the uniform disclosure template for the disclosure referred to in paragraph 1 and the instructions on how to use such template.
EBA shall submit those draft implementing technical standards to the Commission by 30 June 2014.
Power is conferred on the Commission to adopt the implementing technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Article 15 of Regulation (EU) No 1093/2010.
TITLE III
QUALIFYING REQUIREMENTS FOR THE USE OF PARTICULAR INSTRUMENTS OR METHODOLOGIES
Article 452
Use of the IRB Approach to credit risk
Institutions calculating the risk-weighted exposure amounts under the IRB Approach shall disclose the following information:
(a)
the competent authority's permission of the approach or approved transition;
(b)
an explanation and review of:
(i)
the structure of internal rating systems and relation between internal and external ratings;
(ii)
the use of internal estimates other than for calculating risk-weighted exposure amounts in accordance with Part Three, Title II, Chapter 3;
(iii)
the process for managing and recognising credit risk mitigation;
(iv)
the control mechanisms for rating systems including a description of independence, accountability, and rating systems review;
(c)
a description of the internal ratings process, provided separately for the following exposure classes:
(i)
central governments and central banks;
(ii)
institutions;
(iii)
corporate, including SMEs, specialised lending and purchased corporate receivables;
(iv)
retail, for each of the categories of exposures to which the different correlations in Article 154(1) to (4) correspond;
(v)
equities;
(d)
the exposure values for each of the exposure classes specified in Article 147. Exposures to central governments and central banks, institutions and corporates where institutions use own estimates of LGDs or conversion factors for the calculation of risk-weighted exposure amounts shall be disclosed separately from exposures for which the institutions do not use such estimates;
(e)
for each of the exposure classes central governments and central banks, institutions, corporate and equity, and across a sufficient number of obligor grades (including default) to allow for a meaningful differentiation of credit risk, institutions shall disclose:
(i)
the total exposures, including for the exposure classes central governments and central banks, institutions and corporate, the sum of outstanding loans and exposure values for undrawn commitments; and for equities the outstanding amount;
(ii)
the exposure-weighted average risk weight;
(iii)
for the institutions using own estimates of conversion factors for the calculation of risk-weighted exposure amounts, the amount of undrawn commitments and exposure-weighted average exposure values for each exposure class;
(f)
For the retail exposure class and for each of the categories set out in point (c)(iv), either the disclosures outlined in point (e) (if applicable, on a pooled basis), or an analysis of exposures (outstanding loans and exposure values for undrawn commitments) against a sufficient number of EL grades to allow for a meaningful differentiation of credit risk (if applicable, on a pooled basis);
(g)
the actual specific credit risk adjustments in the preceding period for each exposure class (for retail, for each of the categories as set out in point (c)(iv)) and how they differ from past experience;
(h)
a description of the factors that impacted on the loss experience in the preceding period (for example, has the institution experienced higher than average default rates, or higher than average LGDs and conversion factors);
(i)
the institution's estimates against actual outcomes over a longer period. At a minimum, this shall include information on estimates of losses against actual losses in each exposure class (for retail, for each of the categories as set out in point (c)(iv) over a period sufficient to allow for a meaningful assessment of the performance of the internal rating processes for each exposure class (for retail for each of the categories as set out in point (c)(iv). Where appropriate, the institutions shall further decompose this to provide analysis of PD and, for the institutions using own estimates of LGDs and/or conversion factors, LGD and conversion factor outcomes against estimates provided in the quantitative risk assessment disclosures set out in this Article;
(j)
for all exposure classes specified in Article 147 and for each category of exposure to which the different correlations in Article 154 (1) to (4) correspond:
(i)
for the institutions using own LGD estimates for the calculation of risk-weighted exposure amounts, the exposure-weighted average LGD and PD in percentage for each relevant geographical location of credit exposures;
(ii)
for the institutions that do not use own LGD estimates, the exposure-weighted average PD in percentage for each relevant geographical location of credit exposures.
For the purposes of point (c), the description shall include the types of exposure included in the exposure class, the definitions, methods and data for estimation and validation of PD and, if applicable, LGD and conversion factors, including assumptions employed in the derivation of these variables, and the descriptions of material deviations from the definition of default as set out in Article 178, including the broad segments affected by such deviations.
For the purposes of point (j), the relevant geographical location of credit exposures means exposures in the Member States in which the institution has been authorised and Member States or third countries in which institutions carry out activities through a branch or a subsidiary.
Article 453
Use of credit risk mitigation techniques
The institutions applying credit risk mitigation techniques shall disclose the following information:
(a)
the policies and processes for, and an indication of the extent to which the entity makes use of, on- and off-balance sheet netting;
(b)
the policies and processes for collateral valuation and management;
(c)
a description of the main types of collateral taken by the institution;
(d)
the main types of guarantor and credit derivative counterparty and their creditworthiness;
(e)
information about market or credit risk concentrations within the credit mitigation taken;
(f)
for institutions calculating risk-weighted exposure amounts under the Standardised Approach or the IRB Approach, but not providing own estimates of LGDs or conversion factors in respect of the exposure class, separately for each exposure class, the total exposure value (after, where applicable, on- or off-balance sheet netting) that is covered - after the application of volatility adjustments - by eligible financial collateral, and other eligible collateral;
(g)
for institutions calculating risk-weighted exposure amounts under the Standardised Approach or the IRB Approach, separately for each exposure class, the total exposure (after, where applicable, on- or off-balance sheet netting) that is covered by guarantees or credit derivatives. For the equity exposure class, this requirement applies to each of the approaches provided in Article 155.
Article 454
Use of the Advanced Measurement Approaches to operational risk
The institutions using the Advanced Measurement Approaches set out in Articles 321 to 324 for the calculation of their own funds requirements for operational risk shall disclose a description of the use of insurances and other risk transfer mechanisms for the purpose of mitigation of this risk.
Article 455
Use of Internal Market Risk Models
Institutions calculating their capital requirements in accordance with Article 363 shall disclose the following information:
(a)
for each sub-portfolio covered:
(i)
the characteristics of the models used;
(ii)
where applicable, for the internal models for incremental default and migration risk and for correlation trading, the methodologies used and the risks measured through the use of an internal model including a description of the approach used by the institution to determine liquidity horizons, the methodologies used to achieve a capital assessment that is consistent with the required soundness standard and the approaches used in the validation of the model;
(iii)
a description of stress testing applied to the sub-portfolio;
(iv)
a description of the approaches used for back-testing and validating the accuracy and consistency of the internal models and modelling processes;
(b)
the scope of permission by the competent authority;
(c)
a description of the extent and methodologies for compliance with the requirements set out in Articles 104 and 105;
(d)
the highest, the lowest and the mean of the following:
(i)
the daily value-at-risk measures over the reporting period and as per the period end;
(ii)
the stressed value-at-risk measures over the reporting period and as per the period end;
(iii)
the risk numbers for incremental default and migration risk and for the specific risk of the correlation trading portfolio over the reporting period and as per the period-end;
(e)
the elements of the own funds requirement as specified in Article 364;
(f)
the weighted average liquidity horizon for each sub-portfolio covered by the internal models for incremental default and migration risk and for correlation trading;
(g)
a comparison of the daily end-of-day value-at-risk measures to the one-day changes of the portfolio's value by the end of the subsequent business day together with an analysis of any important overshooting during the reporting period.
PART NINE
DELEGATED AND IMPLEMENTING ACTS
Article 456
Delegated acts
1. The Commission shall be empowered to adopt delegated acts in accordance with Article 462, concerning the following matters:
(a)
clarification of the definitions set out in Articles 4, 5, 142, 153, 192, 242, 272, 300, 381 and 411 to ensure uniform application of this Regulation;
(b)
clarification of the definitions set out in Articles 4, 5, 142, 153, 192, 242, 272, 300, 381 and 411 in order to take account, in the application of this Regulation, of developments on financial markets;
(c)
amendment of the list of exposure classes in Articles 112 and 147 in order to take account of developments on financial markets;
(d)
the amount specified in point (c) of Article 123, Article 147(5)(a), Article 153(4) and Article 162(4), to take into account the effects of inflation;
(e)
the list and classification of the off-balance sheet items in Annexes I and II, in order to take account of developments on financial markets;
(f)
adjustment of the categories of investment firms in Article 95(1) and Article 96(1) to take account of developments on financial markets;
(g)
clarification of the requirement laid down in Article 97 to ensure uniform application of this Regulation.
(h)
amendment of the own funds requirements as set out in Articles 301 to 311 of this Regulation and Articles 50a to 50d of Regulation (EU) No 648/2012 to take account of developments or amendments of the international standards for exposures to a central counterparty;
(i)
clarification of the terms referred to in the exemptions provided for in Article 400;
(j)
amendment of the capital measure and the total exposure measure of the leverage ratio referred to in Article 429(2) in order to correct any shortcomings discovered on the basis of the reporting referred to in Article 430(1) before the leverage ratio has to be published by institutions as set out in Article 451(1)(a).
2. EBA shall monitor the own fund requirements for credit valuation adjustment risk and by 1 January 2015 submit a report to the Commission. In particular, the report shall assess:
(a)
the treatment of CVA risk as a stand-alone charge versus an integrated component of the market risk framework;
(b)
the scope of the CVA risk charge including the exemption in Article 482;
(c)
eligible hedges;
(d)
calculation of capital requirements of CVA risk.
On the basis of that report and where the findings are that such action is necessary the Commission shall also be empowered to adopt a delegated act in accordance with Article 462 to amend Article 381, Article 382(1) to (3) and Articles 383 to 386 concerning those items.
Article 457
Technical adjustments and corrections
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts in accordance with Article 462, to make technical adjustment and corrections of non-essential elements in the following provisions in order to take account of developments in new financial products or activities, to make adjustments taking into account developments after the adoption of this Regulation in other legislative acts of the Union on financial services and accounting including accounting standards based on Regulation (EC) No 1606/2002:
(a)
the own funds requirements for credit risk laid down in Articles 111 to 134, and in Articles 143 to 191;
(b)
the effects of credit risk mitigation in accordance with Articles 193 to 241;
(c)
the own funds requirements for securitisation laid down in Articles 243 to 266;
(d)
the own funds requirements for counterparty credit risks in accordance with Articles 272 to 311;
(e)
the own funds requirements for operational risk laid down in Articles 315 to 324;
(f)
the own funds requirements for market risk laid down in Articles 325 to 377;
(g)
the own funds requirements for settlement risk laid down in Articles 378 and 379;
(h)
the own funds requirements for credit valuation adjustment risk laid down in Articles 383, 384 and 386;
(i)
Part Two and Article 99 only as a result of developments in accounting standards or requirements which take account of Union legislation.
Article 458
Macroprudential or systemic risk identified at the level of a Member State
1. Member States shall designate the authority in charge of the application of this Article. This authority shall be the competent authority or the designated authority.
2. Where the authority determined in accordance with paragraph 1 identifies changes in the intensity of macroprudential or systemic risk in the financial system with the potential to have serious negative consequences to the financial system and the real economy in a specific Member State and which that authority considers would better be addressed by means of stricter national measures, it shall notify the European Parliament, the Council, the Commission, the ESRB and EBA of that fact and submit relevant quantitative or qualitative evidence of all of the following:
(a)
the changes in the intensity of macroprudential or systemic risk;
(b)
the reasons why such changes could pose a threat to financial stability at national level;
(c)
a justification of why Articles 124 and 164 of this Regulation and Articles 101, 103, 104, 105, 133, and 136 of Directive 2013/36/EU cannot adequately address the macroprudential or systemic risk identified, taking into account the relative effectiveness of those measures;
(d)
draft national measures for domestically authorised institutions, or a subset of those institutions, intended to mitigate the changes in the intensity of risk and concerning:
(i)
the level of own funds laid down in Article 92;
(ii)
the requirements for large exposures laid down in Article 392 and Article 395 to 403;
(iii)
the public disclosure requirements laid down in Articles 431 to 455;
(iv)
the level of the capital conservation buffer laid down in Article 129 of Directive 2013/36/EU;
(v)
liquidity requirements laid down in Part Six;
(vi)
risk weights for targeting asset bubbles in the residential and commercial property sector; or
(vii)
intra financial sector exposures;
(e)
an explanation as to why the draft measures are deemed by the authority determined in accordance with paragraph 1 to be suitable, effective and proportionate to address the situation; and
(f)
an assessment of the likely positive or negative impact of the draft measures on the internal market based on information which is available to the Member State concerned.
3. When authorised to apply national measures in accordance with this Article, the authorities determined in accordance with paragraph 1 shall provide relevant competent authorities or designated authorities in other Member States with all relevant information.
4. The power to adopt an implementing act to reject the draft national measures referred to in point (d) of paragraph 2 is conferred on the Council, acting by qualified majority, on a proposal from the Commission.
Within one month of receiving the notification referred to in paragraph 2, the ESRB and EBA shall provide their opinions on the points mentioned in that paragraph to the Council, the Commission and the Member State concerned.
Taking utmost account of the opinions referred to in the second subparagraph and if there is robust, strong and detailed evidence that the measure will have a negative impact on the internal market that outweighs the financial stability benefits resulting in a reduction of the macroprudential or systemic risk identified, the Commission may, within one month, propose to the Council an implementing act to reject the draft national measures.
In the absence of a Commission proposal within that period of one month, the Member State concerned may immediately adopt the draft national measures for a period of up to two years or until the macroprudential or systemic risk ceases to exist if that occurs sooner.
The Council shall decide on the proposal by the Commission within one month after receipt of the proposal and state its reasons for rejecting or not rejecting the draft national measures.
The Council shall only reject the draft national measures if it considers that one or more of the following conditions are not complied with:
(a)
the changes in the intensity of macroprudential or systemic risk are of such nature as to pose risk to financial stability at national level;
(b)
Articles 124 and 164 of this Regulation and Articles 101, 103, 104, 105, 133, and 136 of Directive 2013/36/EU cannot adequately address the macroprudential or systemic risk identified, taking into account the relative effectiveness of those measures;
(c)
the draft national measures are more suitable to address the identified macroprudential or systemic risk and do not entail disproportionate adverse effects on the whole or parts of the financial system in other Member States or in the Union as a whole, thus forming or creating an obstacle to the functioning of the internal market;
(d)
the issue concerns only one Member State; and
(e)
the risks have not already been addressed by other measures in this Regulation or in Directive 2013/36/EU.
The assessment of the Council shall take into account the opinion of the ESRB and EBA and shall be based on the evidence presented in accordance with paragraph 2 by the authority determined in accordance with paragraph 1.
In the absence of a Council implementing act to reject the draft national measures within one month after receipt of the proposal by the Commission, the Member State may adopt the measures and apply them for a period of up to two years or until the macroprudential or systemic risk ceases to exist if that occurs sooner.
5. Other Member States may recognise the measures set in accordance with this Article and apply them to domestically authorised branches located in the Member State authorised to apply the measures.
6. Where Member States recognise the measures set in accordance with this Article, they shall notify the Council, the Commission, EBA, the ESRB and the Member State authorised to apply the measures.
7. When deciding whether to recognise the measures set in accordance with this Article, the Member State shall take into consideration the criteria set in paragraph 4.
8. The Member State authorised to apply the measures may ask the ESRB to issue a recommendation as referred to in Article 16 of Regulation (EU) No 1092/2010 to one or more Member States which do not recognise the measures.
9. Before the expiry of the authorisation issued in accordance with paragraph 4, the Member State shall, in consultation with the ESRB and EBA, review the situation and may adopt, in accordance with the procedure referred to in paragraph 4, a new decision for the extension of the period of application of national measures for one additional year each time. After the first extension, the Commission shall in consultation with the ESRB and EBA review the situation at least annually.
10. Notwithstanding the procedure as set out in paragraphs 3 to 9, Member States shall be allowed to increase the risk weights beyond those provided in this Regulation by up to 25 %, for those exposures identified in points (vi) and (vii) of paragraph 2(d) of this Article and tighten the large exposure limit provided in Article 395 by up to 15 % for a period of up to two years or until the macroprudential or systemic risk ceases to exist if that occurs sooner, provided that the conditions and notification requirements in paragraph 2 of this Article are met.
Article 459
Prudential requirements
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts in accordance with Article 462, to impose, for a period of one year, stricter prudential requirements for exposures where this is necessary to address changes in the intensity of microprudential and macroprudential risks which arise from market developments in the Union or outside the Union affecting all Member States, and where the instruments of this Regulation and Directive 2013/36/EU are not sufficient to address these risks, in particular upon the recommendation or opinion of the ESRB or EBA, concerning:
(a)
the level of own funds laid down in Article 92;
(b)
the requirements for large exposures laid down in Article 392 and Articles 395 to 403;
(c)
the public disclosure requirements laid down in Articles 431 to 455.
The Commission, assisted by the ESRB shall, at least on an annual basis, submit to the European Parliament and the Council, a report on market developments potentially requiring the use of this Article.
Article 460
Liquidity
1. The Commission shall be empowered to adopt a delegated act in accordance with Article 462 to specify in detail the general requirement set out in Article 412(1). The delegated act adopted in accordance with this paragraph shall be based on the items to be reported in accordance with Part Six, Title II and Annex III, shall specify under which circumstances competent authorities have to impose specific in- and outflow levels on credit institutions in order to capture specific risks to which they are exposed and shall respect the thresholds set out in paragraph 2.
2. The liquidity coverage requirement referred to in Article 412 shall be introduced in accordance with the following phasing-in:
(a)
60 % of the liquidity coverage requirement in 2015;
(b)
70 % as from 1 January 2016;
(c)
80 % as from 1 January 2017;
(d)
100 % as from 1 January 2018.
For this purpose the Commission shall take into account the reports referred to in Article 509(1), (2) and (3) and international standards developed by international fora as well as Union specificities.
The Commission shall adopt the delegated act referred to in paragraph 1 by 30 June 2014. It shall enter into force by 31 December 2014, but shall not apply before 1 January 2015.
Article 461
Review of the phasing-in of the liquidity coverage requirement
1. EBA shall, after consulting the ESRB, by 30 June 2016 report to the Commission on whether the phase-in of the liquidity coverage requirement as specified in Article 460(2) should be amended. Such analysis shall take due account of market and international regulatory developments as well as Union specificities.
EBA shall in its report assess in particular a deferred introduction of the 100 % minimum binding standard, until 1 January 2019. The report shall take into account the annual reports referred to in Article 509(1), relevant market data and the recommendations of all competent authorities.
2. Where necessary to address market and other developments, the Commission shall be empowered to adopt a delegated act in accordance with Article 462 to alter the phase-in specified in Article 460 and defer until 2019 the introduction of a 100 % binding minimum standard for the liquidity coverage requirement set out in Article 412(1) and to apply in 2018 a 90 % binding minimum standard for the liquidity coverage requirement.
For the purposes of assessing the necessity of deferral the Commission shall take into account the report and assessment referred to in paragraph 1.
A delegated act adopted in accordance with this Article shall not apply before 1 January 2018 and shall enter into force by 30 June 2017.
Article 462
Exercise of the delegation
1. The power to adopt delegated acts is conferred on the Commission subject to the conditions laid down in this Article.
2. The power to adopt delegated acts referred to in Articles 456 to 460 shall be conferred for an indeterminate period of time from 31 December 2014.
3. The delegation of power referred to in Articles 456 to 460 may be revoked at any time by the European Parliament or by the Council. A decision to revoke shall put an end to the delegation of the power specified in that decision. It shall take effect the day following the publication of the decision in the Official Journal of the European Union or at a later date specified therein. It shall not affect the validity of the delegated acts already in force.
4. As soon as it adopts a delegated act, the Commission shall notify it simultaneously to the European Parliament and to the Council.
5. A delegated act adopted pursuant to Articles 456 to 460 shall enter into force only if no objection has been expressed by the European Parliament or the Council within a period of three months of notification of that act to the European Parliament and the Council or if, before the expiry of that period, the European Parliament and the Council have both informed the Commission that they will not object. That period shall be extended by three months at the initiative of the European Parliament or of the Council.
Article 463
Objections to regulatory technical standards
Where the Commission adopts a regulatory technical standard pursuant to this Regulation which is the same as the draft regulatory technical standard submitted by EBA, the period during which the European Parliament and the Council may object to that regulatory technical standard shall be one month from the date of notification. At the initiative of the European Parliament or the Council that period shall be extended by one month. By way of derogation from the second subparagraph of Article 13(1) of Regulation (EU) No 1093/2010, the period during which the European Parliament or the Council may object to that regulatory technical standard may, where appropriate, be further extended by one month.
Article 464
European Banking Committee
1. The Commission shall be assisted by the European Banking Committee established by Commission Decision 2004/10/EC (32). That committee shall be a committee within the meaning of Regulation (EU) No 182/2011.
2. Where reference is made to this paragraph, Article 5 of Regulation (EU) No 182/2011 shall apply.
PART TEN
TRANSITIONAL PROVISIONS, REPORTS, REVIEWS AND AMENDMENTS
TITLE I
TRANSITIONAL PROVISIONS
CHAPTER 1
Own funds requirements, unrealised gains and losses measured at fair value and deductions
Section 1
Own funds requirements
Article 465
Own funds requirements
1. By way of derogation from points (a) and (b) of Article 92(1) the following own funds requirements shall apply during the period from 1 January 2014 to 31 December 2014:
(a)
a Common Equity Tier 1 capital ratio of a level that falls within a range of 4 % to 4,5 %;
(b)
a Tier 1 capital ratio of a level that falls within a range of 5,5 % to 6 %.
2. Competent authorities shall determine and publish the levels of the Common Equity Tier 1 and Tier 1 capital ratios in the ranges specified in paragraph 1 that institutions shall meet or exceed.
Article 466
First time application of International Financial Reporting Standards
By way of derogation from Article 24(2), competent authorities shall grant institutions which are required to effect the valuation of assets and off-balance sheet items and the determination of own funds in accordance with International Accounting Standards as applicable under Regulation (EC) No 1606/2002 for the first time a lead time of 24 months for the implementation of the necessary internal processes and technical requirements.
Section 2
Unrealised gains and losses measured at fair value
Article 467
Unrealised losses measured at fair value
1. By way of derogation from Article 35, during the period from 1 January 2014 to 31 December 2017 institutions shall include in the calculation of their Common Equity Tier 1 items only the applicable percentage of unrealised losses related to assets or liabilities measured at fair value, and reported on the balance sheet, excluding those referred to in Article 33 and all other unrealised losses reported as part of the profit and loss account.
2. The applicable percentage for the purposes of paragraph 1 shall fall within following ranges:
(a)
20 % to 100 % during the period from 1 January 2014 to 31 December 2014;
(b)
40 % to 100 % during the period from 1 January 2015 to 31 December 2015;
(c)
60 % to 100 % during the period from 1 January 2016 to 31 December 2016; and
(d)
80 % to 100 % for the period from 1 January 2017 to 31 December 2017.
By way of derogation from paragraph 1, the competent authorities may, in cases where such treatment was applied before 1 January 2014, allow institutions not to include in any element of own funds unrealised gains or losses on exposures to central governments classified in the "Available for Sale" category of EU-endorsed IAS 39.
The treatment set out in the second subparagraph shall be applied until the Commission has adopted a regulation on the basis of Regulation (EC) No 1606/2002 endorsing the International Financial Reporting Standard replacing IAS 39.
3. Competent authorities shall determine and publish the applicable percentage in the ranges specified in points (a) to (d) of paragraph 2;
Article 468
Unrealised gains measured at fair value
1. By way of derogation from Article 35, during the period from 1 January 2014 to 31 December 2017, institutions shall remove from their Common Equity Tier 1 items the applicable percentage of unrealised gains related to assets or liabilities measured at fair value and reported on the balance sheet, excluding those referred to in Article 33 and all other unrealised gains with the exception of those related to investment properties reported as part of the profit and loss account. The resulting residual amount shall not be removed from Common Equity Tier 1 items.
2. For the purposes of paragraph 1, the applicable percentage shall be 100 % during the period from 1 January 2014 to 31 December 2014, and shall, after that date, fall within the following ranges:
(a)
60 % to 100 % during the period from 1 January 2015 to 31 December 2015;
(b)
40 % to 100 % during the period from 1 January 2016 to 31 December 2016;
(c)
20 % to 100 % for the period from 1 January 2017 to 31 December 2017.
From 1 January 2015, where under Article 467 a competent authority requires institutions to include in the calculation of Common Equity Tier 1 capital 100 % of their unrealised losses measured at fair value, that competent authority may also permit institutions to include in that calculation 100 % of their unrealised gains at fair value.
From 1 January 2015, where under Article 467 a competent authority requires institutions to include a percentage of unrealised losses measured at fair value in the calculation of Common Equity Tier 1 capital that competent authority may not set an applicable percentage of unrealised gains under paragraph 2 of this Article that exceeds the applicable percentage of unrealised losses set in accordance with Article 467.
3. Competent authorities shall determine and publish the applicable percentage of unrealised gains in the ranges specified in points (a) to (c) of paragraph 2 that is not removed from Common Equity Tier 1 capital.
4. By way of derogation from Article 33(1)(c), during the period from 1 January 2013 to 31 December 2017, institutions shall include in their own funds the applicable percentage, as specified in Article 478, of the fair value gains and losses from derivative liabilities arising from their own credit risk.
Section 3
Deductions
Sub-Section 1
Deductions from Common Equity Tier 1 items
Article 469
Deductions from Common Equity Tier 1 items
1. By way of derogation from Article 36(1), during the period from 1 January 2014 to 31 December 2017, the following shall apply:
(a)
institutions shall deduct from Common Equity Tier 1 items the applicable percentage specified in Article 478 of the amounts required to be deducted pursuant to points (a) to (h) of Article 36(1), excluding deferred tax assets that rely on future profitability and arise from temporary differences;
(b)
institutions shall apply the relevant provisions laid down in Article 472 to the residual amounts of items required to be deducted pursuant to points (a) to (h) of Article 36(1), excluding deferred tax assets that rely on future profitability and arise from temporary differences;
(c)
institutions shall deduct from Common Equity Tier 1 items the applicable percentage specified in Article 478 of the total amount required to be deducted pursuant to points (c) and (i) of Article 36(1) after applying Article 470;
(d)
institutions shall apply the requirements laid down in Article 472(5) or (11), as applicable, to the total residual amount of items required to be deducted pursuant to points (c) and (i) of Article 36(1) after applying Article 470.
2. Institutions shall determine the portion of the total residual amount referred to in point (d) of paragraph 1, that is subject to Article 472(5), by dividing the amount specified in point (a) of this paragraph by the amount specified in point (b) of this paragraph:
(a)
the amount of deferred tax assets that are dependent on future profitability and arise from temporary differences referred to in point (a) of Article 470(2);
(b)
the sum of the amounts referred to in points (a) and (b) of Article 470(2).
3. Institutions shall determine the portion of the total residual amount referred to point (d) of paragraph 1 that is subject to Article 472(11) by dividing the amount specified in point (a) of this paragraph by the amount specified in point (b) of this paragraph:
(a)
the amount of direct and indirect holdings of the Common Equity Tier 1 instruments referred to in point (b) of Article 470(2);
(b)
the sum of the amounts referred to in points (a) and (b) of Article 470(2).
Article 470
Exemption from deduction from Common Equity Tier 1 items
1. For the purposes of this Article, relevant Common Equity Tier 1 items shall comprise the Common Equity Tier 1 items of the institution calculated after applying the provisions of Articles 32 to 35 and making the deductions pursuant to points (a) to (h), (k)(ii) to (v) and (l) of Article 36(1), excluding deferred tax assets that rely on future profitability and arise from temporary differences.
2. By way of derogation from Article 48(1), during the period from 1 January 2014 to 31 December 2017, institutions shall not deduct the items listed in points (a) and (b) of this paragraph which in aggregate are equal to or less than 15 % of relevant Common Equity Tier 1 items of the institution:
(a)
deferred tax assets that are dependent on future profitability and arise from temporary differences and in aggregate are equal to or less than 10 % of relevant Common Equity Tier 1 items;
(b)
where an institution has a significant investment in a financial sector entity, the direct, indirect and synthetic holdings by the institution of the Common Equity Tier 1 instruments of that entity that in aggregate are equal to or less than 10 % of relevant Common Equity Tier 1 items.
3. By way of derogation from Article 48(4), the items exempt from deduction pursuant to paragraph 2 of this Article shall be risk weighted at 250 %. The items referred to in point (b) of paragraph 2 of this Article shall be subject to the requirements of Title IV of Part Three, as applicable.
Article 471
Exemption from Deduction of Equity Holdings in Insurance Companies from Common Equity Tier 1 Items
1. By way of derogation from Article 49(1), during the period from 1 January 2014 to 31 December 2022, competent authorities may permit institutions to not deduct equity holdings in insurance undertakings, reinsurance undertakings and insurance holding companies where the following conditions are met:
(a)
the conditions laid down in points (a), (c) and (e) of Article 49(1);
(b)
the competent authorities are satisfied with the level of risk control and financial analysis procedures specifically adopted by the institution in order to supervise the investment in the undertaking or holding company;
(c)
the equity holdings of the institution in the insurance undertaking, reinsurance undertaking or insurance holding company do not exceed 15 % of the Common Equity Tier 1 instruments issued by that insurance entity as at 31 December 2012 and during the period from 1 January 2013 to 31 December 2022;
(d)
the amount of the equity holding which is not deducted does not exceed the amount held in the Common Equity Tier 1 instruments in the insurance undertaking, reinsurance undertaking or insurance holding company as at 31 December 2012.
2. The equity holdings which are not deducted pursuant to paragraph 1 shall qualify as exposures and be risk weighted at 370 %.
Article 472
Items not deducted from Common Equity Tier 1
1. By way of derogation from point (c) of Article 33(1) and points (a) to (i) of Article 36(1), during the period from 1 January 2014 to 31 December 2017, institutions shall apply this Article to the residual amounts of items referred to in Article 468(4) and in points (b) and (d) of Article 469(1), as applicable.
2. The residual amount of the valuation adjustments to derivative liabilities arising from an institution's own credit risk shall not be deducted.
3. Institutions shall apply the following to the residual amount of losses of the current financial year referred to in point (a) of Article 36(1):
(a)
losses that are material are deducted from Tier 1 items;
(b)
losses that are not material are not deducted.
4. Institutions shall deduct the residual amount of the intangible assets referred to in point (b) of Article 36(1) from Tier 1 items.
5. The residual amount of the deferred tax assets referred to in point (c) of Article 36(1) shall not be deducted and shall be subject to a risk weight of 0 %.
6. The residual amount of the items referred to in point (d) of Article 36(1) shall be deducted half from Tier 1 items and half from Tier 2 items.
7. The residual amount of the assets of a defined benefit pension fund referred to in point (e) of Article 36(1) shall not be deducted from any element of own funds and shall be included in Common Equity Tier 1 items to the extent that amount would have been recognised as original own funds in accordance with the national transposition measures for points (a) to (ca) of Article 57 of Directive 2006/48/EC.
8. Institutions shall apply the following to the residual amount of holdings of own Common Equity Tier 1 instruments referred to in point (f) of Article 36(1):
(a)
the amount of direct holdings is deducted from Tier 1 items;
(b)
the amount of indirect and synthetic holdings, including own Common Equity Tier 1 instruments that an institution could be obliged to purchase by virtue of an existing or contingent contractual obligation, is not deducted and is subject to a risk weight in accordance with Chapter 2 or 3 of Title II of Part Three and to the requirements laid down in Title IV of Part Three, as applicable.
9. Institutions shall apply the following to the residual amount of holdings of Common Equity Tier 1 instruments of a financial sector entity where the institution has reciprocal cross holdings with that entity referred to in point (g) of Article 36(1):
(a)
where an institution does not have a significant investment in that financial sector entity, the amount of its holding of the Common Equity Tier 1 instruments of that entity is treated as falling under point (h) of Article 36(1);
(b)
where an institution has a significant investment in that financial sector entity, the amount of its holdings of Common Equity Tier 1 instruments of that entity is treated as falling under point (i) of Article 36(1).
10. Institutions shall apply the following to the residual amounts of items referred to in point (h) of Article 36(1):
(a)
the amounts required to be deducted that relate to direct holdings are deducted half from Tier 1 items and half from Tier 2 items;
(b)
the amounts that relate to indirect and synthetic holdings are not deducted and are subject to a risk weights in accordance with Chapter 2 or 3 of Title II of Part Three and to the requirements laid down in Title IV of Part Three, as applicable.
11. Institutions shall apply the following to the residual amounts of the items referred to in point (i) of Article 36(1):
(a)
the amounts required to be deducted that relate to direct holdings are deducted half from Tier 1 items and half from Tier 2 items;
(b)
the amounts that relate to indirect and synthetic holdings are not deducted and are subject to risk weights in accordance with Chapter 2 or 3 of Title II of Part Three and to the requirements laid down in Title IV of Part Three, as applicable.
Article 473
Introduction of amendments to IAS 19
1. By way of derogation from Article 481 during the period from 1 January 2014 until 31 December 2018, competent authorities may permit institutions that prepare their accounts in conformity with the international accounting standards adopted in accordance with the procedure laid down in Article 6(2) of Regulation (EC) No 1606/2002 to add to their Common Equity Tier 1 capital the applicable amount in accordance with paragraph 2 or 3 of this Article, as applicable, multiplied by the factor applied in accordance with paragraph 4.
2. The applicable amount shall be calculated by deducting from the sum derived in accordance with point (a) the sum derived in accordance with point (b):
(a)
institutions shall determine the values of the assets of their defined benefit pension funds or plans, as applicable, in accordance with Regulation (EC) No 1126/2008 (33) as amended by Regulation (EU) No 1205/2011 (34). Institutions shall then deduct from the values of these assets the values of the obligations under the same funds or plans determined according to the same accounting rules;
(b)
institutions shall determine the values of the assets of their defined pension funds or plans, as applicable, according to the rules set out in Regulation (EC) No 1126/2008. Institutions shall then deduct from the values of those assets, the values of the obligations under the same funds or plans determined according to the same accounting rules.
3. The amount determined in accordance with paragraph 2 shall be limited to the amount not required to be deducted from own funds, prior to 1 January 2014, under national transposition measures of Directive 2006/48/EC, insofar as those national transposition measures would be eligible for the treatment set out in Article 481 of this Regulation in the Member State concerned.
4. The following factors apply:
(a)
1 in the period from 1 January 2014 to 31 December 2014;
(b)
0,8 in the period from 1 January 2015 to 31 December 2015;
(c)
0,6 in the period from 1 January 2016 to 31 December 2016;
(d)
0,4 in the period from 1 January 2017 to 31 December 2017;
(e)
0,2 in the period from 1 January 2018 to 31 December 2018.
5. Institutions shall disclose the values of assets and liabilities in accordance with paragraph 2 in their published financial statements.
Sub-Section 2
Deductions from Additional Tier 1 items
Article 474
Deductions from Additional Tier 1 items
By way of derogation from Article 56, during the period from 1 January 2014 to 31 December 2017, the following shall apply:
(a)
institutions shall deduct from Additional Tier 1 items the applicable percentage specified in Article 478 of the amounts required to be deducted pursuant to Article 56;
(b)
institutions shall apply the requirements laid down in Article 475 to the residual amounts of the items required to be deducted pursuant to Article 56.
Article 475
Items not deducted from Additional Tier 1 items
1. By way of derogation from Article 56, during the period from 1 January 2014 to 31 December 2017, the requirements laid down in this Article shall apply to the residual amounts referred to in point (b) of Article 474.
2. Institutions shall apply the following to the residual amount of the items referred to in point (a) of Article 56:
(a)
direct holdings of own Additional Tier 1 instruments are deducted at book value from Tier 1 items;
(b)
indirect and synthetic holdings of own Additional Tier 1 instruments, including own Additional Tier 1 instruments that an institution could be obliged to purchase by virtue of an existing or contingent contractual obligation, are not deducted and are risk weighted in accordance with Chapter 2 or 3 of Title II of Part Three and subject to the requirements of Title IV of Part Three, as applicable.
3. Institutions shall apply the following to the residual amount of the items referred to in point (b) of Article 56:
(a)
where an institution does not have a significant investment in a financial sector entity with which it has reciprocal cross holdings, the amount of its direct, indirect and synthetic holdings of those Additional Tier 1 instruments of that entity is treated as falling within point (c) of Article 56;
(b)
where the institution has a significant investment in a financial sector entity with which it has reciprocal cross holdings, the amount of its direct, indirect and synthetic holdings of those Additional Tier 1 instruments of that entity is treated as falling within point (d) of Article 56.
4. Institutions shall apply the following to the residual amount of the items referred to in points (c) and (d) of Article 56:
(a)
the amount relating to direct holdings required to be deducted in accordance with points (c) and (d) of Article 56 are deducted half from Tier 1 items and half from Tier 2 items;
(b)
the amount relating to indirect and synthetic holdings required to be deducted in accordance with points (c) and (d) of Article 56 shall not be deducted and shall be subject to a risk weight in accordance with Chapter 2 or 3 of Title II of Part Three and to the requirements of Title IV of Part Three, as applicable.
Sub-Section 3
Deductions from Tier 2 items
Article 476
Deductions from Tier 2 items
By way of derogation from Article 66, during the period from 1 January 2014 to 31 December 2017, the following shall apply:
(a)
institutions shall deduct from Tier 2 items the applicable percentage specified in Article 478 of the amounts required to be deducted pursuant to Article 66;
(b)
institutions shall apply the requirements laid down in Article 477 to the residual amounts required to be deducted pursuant to Article 66.
Article 477
Deductions from Tier 2 items
1. By way of derogation from Article 66, during the period from 1 January 2014 to 31 December 2017, the requirements laid down in this Article shall apply to the residual amounts referred to in point (b) of Article 476.
2. Institutions shall apply the following to the residual amount of items referred to in point (a) of Article 66:
(a)
direct holdings of own Tier 2 instruments are deducted at book value from Tier 2 items;
(b)
indirect and synthetic holdings of own Tier 2 instruments, including own Tier 2 instruments that an institution could be obliged to purchase by virtue of an existing or contingent contractual obligation are not deducted and are risk weighted in accordance with Chapter 2 or 3 of Title II of Part Three and subject to the requirements of Title IV of Part Three, as applicable.
3. Institutions shall apply the following to the residual amount of the items referred to in point (b) of Article 66:
(a)
where an institution does not have a significant investment in a financial sector entity with which it has reciprocal cross holdings, the amount of its direct, indirect and synthetic holdings of the Tier 2 instruments of that entity is treated as falling within point (c) of Article 66;
(b)
where the institution has a significant investment in a financial sector entity with which it has reciprocal cross holdings, the amount of direct, indirect and synthetic holdings of the Tier 2 instruments of that financial sector entity are treated as falling within point (d) of Article 66.
4. Institutions shall apply the following to the residual amount of the items referred to in points (c) and (d) of Article 66:
(a)
the amount relating to direct holdings that is required to be deducted in accordance with points (c) and (d) of Article 66 is deducted half from Tier 1 items and half from Tier 2 items;
(b)
the amount relating to indirect and synthetic holdings that is required to be deducted in accordance with points (c) and (d) of Article 66 is not be deducted and is subject to a risk weight under Chapter 2 or 3 of Title II of Part Three and the requirements laid down in Title IV of Part Three, as applicable.
Sub-Section 4
Applicable percentages for deduction
Article 478
Applicable percentages for deduction from Common Equity Tier 1, Additional Tier 1 and Tier 2 items
1. The applicable percentage for the purposes of Article 468(4), points (a) and (c) of Article 469(1), point (a) of Article 474 and point (a) of Article 476 shall fall within the following ranges:
(a)
20 % to 100 % for the period from 1 January 2014 to 31 December 2014;
(b)
40 % to 100 % for the period from 1 January 2015 to 31 December 2015;
(c)
60 % to 100 % for the period from 1 January 2016 to 31 December 2016;
(d)
80 % to 100 % for the period from 1 January 2017 to 31 December 2017.
2. By way of derogation from paragraph 1, for the items referred in point (c) of Article 36(1) that existed prior to …, the applicable percentage for the purpose of point (c) of Article 469(1) shall fall within the following ranges:
(a)
0 % to 100 % for the period from 1 January 2014 to 2 January 2015;
(b)
10 % to 100 % for the period from 2 January 2015 to 2 January 2016;
(c)
20 % to 100 % for the period from 2 January 2016 to 2 January 2017;
(d)
30 % to 100 % for the period from 2 January 2017 to 2 January 2018;
(e)
40 % to 100 % for the period from 2 January 2018 to 2 January 2019;
(f)
50 % to 100 % for the period from 2 January 2019 to 2 January 2020;
(g)
60 % to 100 % for the period from 2 January 2020 to 2 January 2021;
(h)
70 % to 100 % for the period from 2 January 2021 to 2 January 2022;
(i)
80 % to 100 % for the period from 2 January 2022 to 2 January 2023;
(j)
90 % to 100 % for the period from 2 January 2023 to 2 January 2024.
3. Competent authorities shall determine and publish an applicable percentage in the ranges specified in paragraphs 1 and 2 for each of the following deductions:
(a)
the individual deductions required pursuant to points (a) to (h) of Article 36(1), excluding deferred tax assets that rely on future profitability and arise from temporary differences;
(b)
the aggregate amount of deferred tax assets that rely on future profitability and arise from temporary differences and the items referred to in point (i) of Article 36(1) that is required to be deducted pursuant to Article 48;
(c)
each deduction required pursuant to points (b) to (d) of Article 56;
(d)
each deduction required pursuant to points (b) to (d) of Article 66.
Section 4
Minority interest and Additional Tier 1 and Tier 2 instruments issued by subsidiaries
Article 479
Recognition in consolidated Common Equity Tier 1 capital of instruments and items that do not qualify as minority interests
1. By way of derogation from Title II of Part Two, during the period from 1 January 2014 to 31 December 2017, recognition in consolidated own funds of the items that would qualify as consolidated reserves in accordance with national transposition measures for Article 65 of Directive 2006/48/EC that do not qualify as consolidated Common Equity Tier 1 capital for any of the following reasons shall be determined by the competent authorities in accordance with paragraphs 2 and 3 of this Article:
(a)
the instrument does not qualify as a Common Equity Tier 1 instrument, and the related retained earnings and share premium accounts consequently do not qualify as consolidated Common Equity Tier 1 items;
(b)
the items do not qualify as a result of Article 81(2);
(c)
the items do not qualify because the subsidiary is not an institution or an entity that is subject by virtue of applicable national law to the requirements of this Regulation and Directive 2013/36/EU;
(d)
the items do not qualify because the subsidiary is not included fully in the consolidation pursuant to Chapter 2 of Title II of Part One.
2. The applicable percentage of the items referred to in paragraph 1 that would have qualified as consolidated reserves in accordance with the national transposition measures for Article 65 of Directive 2006/48/EC shall qualify as consolidated Common Equity Tier 1 capital.
3. For the purposes of paragraph 2, the applicable percentages shall fall within the following ranges:
(a)
0 % to 80 % for the period from 1 January 2014 to 31 December 2014;
(b)
0 % to 60 % for the period from 1 January 2015 to 31 December 2015;
(c)
0 % to 40 % for the period from 1 January 2016 to 31 December 2016;
(d)
0 % to 20 % for the period from 1 January 2017 to 31 December 2017.
4. Competent authorities shall determine and publish the applicable percentage in the ranges specified in paragraph 3.
Article 480
Recognition in consolidated own funds of minority interests and qualifying Additional Tier 1 and Tier 2 capital
1. By way of derogation from point (b) of Article 84(1), point (b) of Article 85(1) and point (b) of Article 87(1), during the period from 1 January 2014 to 31 December 2017, the percentages referred to in those Articles shall be multiplied by an applicable factor.
2. For the purposes of paragraph 1, the applicable factor shall fall within the following ranges:
(a)
0,2 to 1 in the period from 1 January 2014 to 31 December 2014;
(b)
0,4 to 1 in the period from 1 January 2015 to 31 December 2015;
(c)
0,6 to 1 in the period from 1 January 2016 to 31 December 2016; and
(d)
0,8 to 1 in the period from 1 January 2017 to 31 December 2017.
3. Competent authorities shall determine and publish the value of the applicable factor in the ranges specified in paragraph 2.
Section 5
Additional filters and deductions
Article 481
Additional filters and deductions
1. By way of derogation from Articles 32 to 36, 56 and 66, during the period from 1 January 2014 to 31 December 2017, institutions shall make adjustments to include in or deduct from Common Equity Tier 1 items, Tier 1 items, Tier 2 items or own funds items the applicable percentage of filters or deductions required under national transposition measures for Articles 57, 61, 63, 63a, 64 and 66 of Directive 2006/48/EC, and for Articles 13 and 16 of Directive 2006/49/EC, and which are not required in accordance with Part Two of this Regulation.
2. By way of derogation from Article 36(1)(i) and Article 49(1) and (3), during the period from the 1 January 2014 to 31 December 2014, competent authorities may require or permit institutions to apply the methods referred to in Article 49(1) where the requirements laid down in points (b) and (e) of Article 49(1) are not met, rather than the deduction required pursuant to Article 36(1). In such cases, the proportion of holdings of the own funds instruments of a financial sector entity in which the parent undertaking has a significant investment that is not required to be deducted in accordance with Article 49(1) shall be determined by the applicable percentage referred to in paragraph 4 of this Article. The amount that is not deducted shall be subject to the requirements of Article 49(4), as applicable.
3. For the purposes of paragraph 1, the applicable percentage shall fall within the following ranges:
(a)
0 % to 80 % for the period from 1 January 2014 to 31 December 2014;
(b)
0 % to 60 % for the period from 1 January 2015 to 31 December 2015;
(c)
0 % to 40 % for the period from 1 January 2016 to 31 December 2016;
(d)
0 % to 20 % for the period from 1 January 2017 to 31 December 2017.
4. For the purpose of paragraph 2, the applicable percentage shall fall between 0 % and 50 % for the period from 1 January 2014 to 31 December 2014.
5. For each filter or deduction referred to in paragraphs 1 and 2, competent authorities shall determine and publish the applicable percentages in the ranges specified in paragraphs 3 and 4.
6. EBA shall develop draft regulatory technical standards to specify the conditions according to which competent authorities shall determine whether adjustments made to own funds, or elements thereof, in accordance with national transposition measures for Directive 2006/48/EC or Directive 2006/49/EC that are not included in Part Two of this Regulation are, for the purposes of this Article, to be made to Common Equity Tier 1 items, Additional Tier 1 items, Tier 1 items, Tier 2 items or own funds.
EBA shall submit those draft regulatory technical standards to the Commission by 1 February 2014.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1093/2010.
Article 482
Scope of application for derivatives transactions with pension funds
In respect of those transactions referred to in Article 89 of Regulation (EU) No 648/2012 and entered into with a pension scheme arrangement as defined in Article 2 of that Regulation, institutions shall not calculate own funds requirements for CVA risk as provided for in Article 382(4)(c) of this Regulation.
CHAPTER 2
Grandfathering of capital instruments
Section 1
Instruments constituting State aid
Article 483
Grandfathering of State aid instruments
1. By way of derogation from Articles 26 to 29, 51, 52, 62 and 63 during the period from 1 January 2014 to 31 December 2017, this Article applies to capital instruments and items where the following conditions are met:
(a)
the instruments were issued prior to 1 January 2014;
(b)
the instruments were issued within the context of recapitalisation measures pursuant to State aid rules. Insofar as part of the instruments are privately subscribed, they must be issued prior to 30 June 2012 and in conjunction with those parts that are subscribed by the Member State;
(c)
the instruments were considered compatible with the internal market by the Commission under Article 107 TFEU;
(d)
in cases where the instruments are subscribed by both the Member State and private investors, where there is a partial redemption of the instruments subscribed by the Member State, a corresponding share of the privately subscribed part of the instruments shall be grandfathered in accordance with Article 484. When all the instruments subscribed by the Member State have been redeemed, the remaining instruments subscribed by private investors shall be grandfathered in accordance with Article 484.
2. Instruments that qualified in accordance with the national transposition measures for point (a) of Article 57 of Directive 2006/48/EC shall qualify as Common Equity Tier 1 instruments notwithstanding either of the following:
(a)
the conditions laid down in Article 28 of this Regulation are not met;
(b)
the instruments were issued by an undertaking referred to in Article 27 of this Regulation and the conditions laid down in Article 28 of this Regulation or, where applicable, Article 29 of this Regulation are not met.
3. Instruments referred to in point (c) of paragraph 1 of this Article that do not qualify under national transposition measures for point (a) of Article 57 of Directive 2006/48/EC shall qualify as Common Equity Tier 1 instruments notwithstanding the requirements of point (a) or (b) of paragraph 2 of this Article not being met, provided that the requirements of paragraph 8 of this Article are met.
Instruments that qualify as Common Equity Tier 1 pursuant to the first subparagraph may not qualify as Additional Tier 1 instruments or Tier 2 instruments under paragraph 5 or 7.
4. Instruments that qualified in accordance with the national transposition measures for point (ca) of Article 57 and for Article 66(1) of Directive 2006/48/EC shall qualify as Additional Tier 1 instruments notwithstanding the conditions laid down in Article 52(1) of this Regulation not being met.
5. Instruments referred to in point (c) of paragraph 1 of this Article that do not qualify under the national transposition measures for point (ca) of Article 57 of Directive 2006/48/EC shall qualify as Additional Tier 1 instruments notwithstanding the conditions laid down in Article 52(1) of this Regulation not being met, provided that the requirements of paragraph 8 of this Article are met.
Instruments that qualify as Additional Tier 1 instruments pursuant to the first subparagraph may not qualify as Common Equity Tier 1 instruments or Tier 2 instruments under paragraph 3 or 7.
6. Items that qualified in accordance with national transposition measures for points (f), (g) or (h) of Article 57 and for Article 66(1) of Directive 2006/48/EC shall qualify as Tier 2 instruments notwithstanding the items not being referred to in Article 62 of this Regulation or the conditions laid down in Article 63 of this Regulation not being met.
7. Instruments referred to in point (c) of paragraph 1 of this Article that do not qualify under the national transposition measures for point (f), (g) or (h) of Article 57 and for Article 66(1) of Directive 2006/48/EC shall qualify as Tier 2 instruments notwithstanding the items not being referred to in Article 62 of this Regulation or the conditions laid down in Article 63 of this Regulation not being met, provided the conditions in paragraph 8 of this Article are met.
Instruments that qualify as Tier 2 instruments pursuant to the first subparagraph may not qualify as Common Equity Tier 1 instruments or Additional Tier 1 instruments under paragraph 3 or 5.
8. Instruments referred to paragraphs 3, 5 and 7 may qualify as own funds instruments referred to in those paragraphs only where the condition in point (a) of paragraph 1 is met and where they are issued by institutions that are incorporated in a Member State that is subject to an Economic Adjustment Programme, and the issuance of those instruments is agreed or eligible under that programme.
Section 2
Instruments not constituting state aid
Sub-Section 1
Grandfathering eligibility and limits
Article 484
Eligibility for grandfathering of items that qualified as own funds under national transposition measures for Directive 2006/48/EC
1. This Article shall apply only to instruments and items that were issued or were eligible as own funds prior to 31 December 2011 and are not those referred to in Article 483(1).
2. By way of derogation from Articles 26 to 29, 51, 52, 62 and 63, this Article shall apply during the period from 1 January 2014 to 31 December 2021.
3. Subject to Article 485 of this Regulation and to the limit specified in Article 486(2) thereof, capital within the meaning of Article 22 of Directive 86/635/EEC, and the related share premium accounts, that qualified as original own funds under the national transposition measures for point (a) of Article 57 of Directive 2006/48/EC shall qualify as Common Equity Tier 1 items notwithstanding that capital not meeting the conditions laid down in Article 28 or, where applicable, Article 29 of this Regulation.
4. Subject to the limit specified Article 486(3) of this Regulation, instruments, and the related share premium accounts, that qualified as original own funds under national transposition measures for point (ca) of Article 57 and Article 154(8) and (9) of Directive 2006/48/EC shall qualify as Additional Tier 1 items, notwithstanding the conditions laid down in Article 52 of this Regulation not being met.
5. Subject to the limits specified in Article 486(4) of this Regulation, items, and the related share premium accounts, that qualified under national transposition measures for points (e), (f), (g) or (h) of Article 57 of Directive 2006/48/EC shall qualify as Tier 2 items, notwithstanding those items not being included in Article 62 of this Regulation or the conditions laid down in Article 63 of this Regulation not being met.
Article 485
Eligibility for inclusion in the Common Equity Tier 1 of share premium accounts related to items that qualified as own funds under national transposition measures for Directive 2006/48/EC
1. This Article shall apply only to instruments that were issued prior to 31 December 2010 and are not those referred to in Article 483(1).
2. Share premium accounts related to capital within the meaning of Article 22 of Directive 86/635/EEC, that qualified as original own funds under the national transposition measures for point (a) of Article 57 of Directive 2006/48/EC shall qualify as Common Equity Tier 1 items if they meet the conditions laid down in points (i) and (j) of Article 28 of this Regulation.
Article 486
Limits for grandfathering of items within Common Equity Tier 1, Additional Tier 1 and Tier 2 items
1. During the period from 1 January 2014 to 31 December 2021, the extent to which instruments and items referred to in Article 484 shall qualify as own funds shall be limited in accordance with this Article.
2. The amount of items referred to in Article 484(3) that shall qualify as Common Equity Tier 1 items is limited to the applicable percentage of the sum of the amounts specified in points (a) and (b) of this paragraph:
(a)
the nominal amount of capital referred to in Article 484(3) that were in issue on 31 December 2012;
(b)
the share premium accounts related to the items referred to in point (a).
3. The amount of items referred to in Article 484(4) that shall qualify as Additional Tier 1 items is limited to the applicable percentage multiplied by the result of subtracting from the sum of the amounts specified in points (a) and (b) of this paragraph the sum of the amounts specified in points (c) to (f) of this paragraph:
(a)
the nominal amount of instruments referred to in Article 484(4), that remained in issue on 31 December 2012;
(b)
the share premium accounts related to the instruments referred to in point (a);
(c)
the amount of instruments referred to in Article 484(4) which on 31 December 2012 exceeded the limits specified in the national transposition measures for point (a) of Article 66(1) and Article 66(1a) of Directive 2006/48/EC;
(d)
the share premium accounts related to the instruments referred to in point (c);
(e)
the nominal amount of instruments referred to Article 484(4) that were in issue on 31 December 2012 but do not qualify as Additional Tier 1 instruments pursuant to Article 489(4);
(f)
the share premium accounts related to the instruments referred to in point (e).
4. The amount of items referred to in Article 484(5) that shall qualify as Tier 2 items is limited to the applicable percentage of the result of subtracting from the sum of the amounts specified in points (a) to (d) of this paragraph the sum of amounts specified in points (e) to (h) of this paragraph:
(a)
the nominal amount of instruments referred to in Article 484(5) that remained in issue on 31 December 2012;
(b)
the share premium accounts related to the instruments referred to in point (a);
(c)
the nominal amount of subordinated loan capital that remained in issue on 31 December, reduced by the amount required pursuant to national transposition measures for point (c) of Article 64(3) of Directive 2006/48/EC;
(d)
the nominal amount of items referred to in Article 484(5), other than the instruments and subordinated loan capital referred to in points (a) and (c) of this paragraph, that were in issue on 31 December 2012;
(e)
the nominal amount of instruments and items referred to in Article 484(5) that were in issue on 31 December 2012 that exceeded the limits specified in the national transposition measures for point (a) of Article 66(1) of Directive 2006/48/EC;
(f)
the share premium accounts related to the instruments referred to in point (e);
(g)
the nominal amount of instruments referred to in Article 484(5) that were in issue on 31 December 2012 that do not qualify as Tier 2 items pursuant to Article 490(4);
(h)
the share premium accounts related to the instruments referred to in point (g).
5. For the purposes of this Article, the applicable percentages referred to in paragraphs 2 to 4 shall fall within the following ranges:
(a)
60 % to 80 % during the period from 1 January 2014 to 31 December 2014;
(b)
40 % to 70 % during the period from 1 January 2015 to 31 December 2015;
(c)
20 % to 60 % during the period from 1 January 2016 to 31 December 2016;
(d)
0 % to 50 % during the period from 1 January 2017 to 31 December 2017;
(e)
0 % to 40 % during the period from 1 January 2018 to 31 December 2018;
(f)
0 % to 30 % during the period from 1 January 2019 to 31 December 2019;
(g)
0 % to 20 % during the period from 1 January 2020 to 31 December 2020;
(h)
0 % to 10 % during the period from 1 January 2021 to 31 December 2021.
6. Competent authorities shall determine and publish the applicable percentages in the ranges specified in paragraph 5.
Article 487
Items excluded from grandfathering in Common Equity Tier 1 or Additional Tier 1 items in other elements of own funds
1. By way of derogation from Articles 51, 52, 62 and 63, during the period from 1 January 2014 to 31 December 2021, institutions may treat as items referred to in Article 484(4), capital, and the related share premium accounts, referred to in Article 484(3) that are excluded from Common Equity Tier 1 items because they exceed the applicable percentage specified in Article 486(2), to the extent that the inclusion of that capital and the related share premium accounts, does not exceed the applicable percentage limit referred to in Article 486(3).
2. By way of derogation from Articles 51, 52, 62 and 63, during the period from 1 January 2014 to 31 December 2021, institutions may treat the following as items referred to in Article 484(5), to the extent that their inclusion does not exceed the applicable percentage limit referred to in Article 486(4):
(a)
capital, and the related share premium accounts, referred to in Article 484(3) that are excluded from Common Equity Tier 1 items because they exceed the applicable percentage specified in Article 486(2);
(b)
instruments, and the related share premium accounts, referred to in Article 484(4) that exceed the applicable percentage referred to in Article 486(3).
3. EBA shall develop draft regulatory technical standards to specify the conditions for treating own funds instruments referred to in paragraphs 1 and 2 as falling under Article 486(4) or (5) during the period from 1 January 2014 to 31 December 2021.
EBA shall submit those draft regulatory technical standards to the Commission by 1 February 2014.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1093/2010.
Article 488
Amortisation of items grandfathered as Tier 2 items
The items referred to in Article 484(5) that qualify as Tier 2 items referred to in Article 484(5) or Article 486(4) shall be subject to the requirements laid down in Article 64.
Sub-Section 2
Inclusion of instruments with a call and incentive to redeem in Additional Tier 1 and Tier 2 items
Article 489
Hybrid instruments with a call and incentive to redeem
1. By way of derogation from Articles 51 and 52, during the period from 1 January 2014 to 31 December 2021, instruments referred to in Article 484(4) that include in their terms and conditions a call with an incentive for them to be redeemed by the institution shall be subject to the requirements laid down in paragraphs 2 to 7 of this Article.
2. The instruments shall qualify as Additional Tier 1 instruments provided the following conditions are met:
(a)
the institution was able to exercise a call with an incentive to redeem only prior to 1 January 2013;
(b)
the institution did not exercise the call;
(c)
the conditions laid down in Article 52 are met from 1 January 2013.
3. The instruments shall qualify as Additional Tier 1 instruments with their recognition reduced in accordance with Article 484(4) until the date of their effective maturity and thereafter shall qualify as Additional Tier 1 items without limit provided:
(a)
the institution was able to exercise a call with an incentive to redeem only on or after 1 January 2013;
(b)
the institution did not exercise the call on the date of the effective maturity of the instruments;
(c)
the conditions laid down in Article 52 are met from the date of the effective maturity of the instruments.
4. The instruments shall not qualify as Additional Tier 1 instruments, and shall not be subject to Article 484(4), from 1 January 2014 where the following conditions are met:
(a)
the institution was able to exercise a call with an incentive to redeem between 31 December 2011 and 1 January 2013;
(b)
the institution did not exercise the call on the date of the effective maturity of the instruments;
(c)
the conditions laid down in Article 52 are not met from the date of the effective maturity of the instruments.
5. The instruments shall qualify as Additional Tier 1 instruments with their recognition reduced in accordance with Article 484(4) until the date of their effective maturity, and shall not qualify as Additional Tier 1 instruments thereafter, where the following conditions are met:
(a)
the institution was able to exercise a call with an incentive to redeem on or after 1 January 2013;
(b)
the institution did not exercise the call on the date of the effective maturity of the instruments;
(c)
the conditions laid down in Article 52 are not met from the date of the effective maturity of the instruments.
6. The instruments shall qualify as Additional Tier 1 instruments in accordance with Article 484(4) where the following conditions are met:
(a)
the institution was able to exercise a call with an incentive to redeem only prior to or on 31 December 2011;
(b)
the institution did not exercise the call on the date of the effective maturity of the instruments;
(c)
the conditions laid down in Article 52 were not met from the date of the effective maturity of the instruments.
Article 490
Tier 2 items with an incentive to redeem
1. By way of derogation from Articles 62 and 63, during the period from 1 January 2014 to 31 December 2021, items referred to in Article 484(5) that qualified under the national transposition measures for point (f) or (h) of Article 57 of Directive 2006/48/EC and include in their terms and conditions a call with an incentive for them to be redeemed by the institution shall be subject to the requirements laid down in paragraphs 2 to 7 of this Article.
2. The items shall qualify as Tier 2 instruments provided:
(a)
the institution was able to exercise a call with an incentive to redeem only prior to 1 January 2013;
(b)
the institution did not exercise the call;
(c)
from 1 January 2013 the conditions laid down in Article 63 are met.
3. The items shall qualify as Tier 2 items in accordance with Article 484(5) until the date of their effective maturity, and shall qualify thereafter as Tier 2 items without limit, provided the following conditions are met:
(a)
the institution was able to exercise a call with an incentive to redeem only on or after 1 January 2013;
(b)
the institution did not exercise the call on the date of the effective maturity of the items;
(c)
the conditions laid down in Article 63 are met from the date of the effective maturity of the items.
4. The items shall not qualify as Tier 2 items from 1 January 2013 where the following conditions are met:
(a)
the institution was able to exercise a call with an incentive to redeem only between 31 December 2011 and 1 January 2013;
(b)
the institution did not exercise the call on the date of the effective maturity of the items;
(c)
the conditions laid down in Article 63 are not met from the date of the effective maturity of the items.
5. The items shall qualify as Tier 2 items with their recognition reduced in accordance with Article 484(5) until the date of their effective maturity, and shall not qualify as Tier 2 items thereafter, where:
(a)
the institution was able to exercise a call with an incentive to redeem on or after 1 January 2013;
(b)
the institution did not exercise the call on the date of their effective maturity;
(c)
the conditions set out in Article 63 are not met from the date of effective maturity of the items.
6. The items shall qualify as Tier 2 items in accordance with Article 484(5) where:
(a)
the institution was able to exercise a call with an incentive to redeem only prior to or on 31 December 2011;
(b)
the institution did not exercise the call on the date of the effective maturity of the items;
(c)
the conditions laid down in Article 63 are not met from the date of the effective maturity of the items.
Article 491
Effective maturity
For the purposes of Articles 489 and 490, effective maturity shall be determined as follows:
(a)
for the items referred to in paragraphs 3 and 5 of those Articles, it is the date of the first call with an incentive to redeem occurring on or after 1 January 2013;
(b)
for the items referred to in paragraph 4 of those Articles, it is the date of the first call with an incentive to redeem occurring between 31 December 2011 and 1 January 2013;
(c)
for the items referred to in paragraph 6 of those Articles, it is the date of the first call with an incentive to redeem prior to 31 December 2011.
CHAPTER 3
Transitional provisions for disclosure of own funds
Article 492
Disclosure of own funds
1. Institutions shall apply this Article during the period from 1 January 2014 to 31 December 2021.
2. During the period from 1 January 2014 to 31 December 2015, institutions shall disclose the extent to which the level of Common Equity Tier 1 capital and Tier 1 capital exceed the requirements laid down in Article 465.
3. During the period from 1 January 2014 to 31 December 2017, institutions shall disclose the following additional information about their own funds:
(a)
the nature and effect on Common Equity Tier 1 capital, Additional Tier 1 capital, Tier 2 capital and own funds of the individual filters and deductions applied in accordance with Articles 467 to 470, 474, 476 and 479;
(b)
the amounts of minority interests and Additional Tier 1 and Tier 2 instruments, and related retained earnings and share premium accounts, issued by subsidiaries that are included in consolidated Common Equity Tier 1 capital, Additional Tier 1 capital, Tier 2 capital and own funds in accordance with Section 4 of Chapter 1;
(c)
the effect on Common Equity Tier 1 capital, Additional Tier 1 capital, Tier 2 capital and own funds of the individual filters and deductions applied in accordance with Article 481;
(d)
the nature and amount of items that qualify as Common Equity Tier 1 items, Tier 1 items and Tier 2 items by virtue of applying the derogations specified in Section 2 of Chapter 2.
4. During the period from 1 January 2014 to 31 December 2021, institutions shall disclose the amount of instruments that qualify as Common Equity Tier 1 instruments, Additional Tier 1 instruments and Tier 2 instruments by virtue of applying Article 484.
5. EBA shall develop draft implementing technical standards to specify uniform templates for disclosure made in accordance with this Article. The templates shall include the items listed in points (a), (b), (d) and (e) of Article 437(1), as amended by Chapters 1 and 2 of this Title.
EBA shall submit those draft implementing technical standards to the Commission by 1 February 2014.
Power is conferred on the Commission to adopt the implementing technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Article 15 of Regulation (EU) No 1093/2010.
CHAPTER 4
Large exposures, own funds requirements, leverage and the Basel I floor
Article 493
Transitional provisions for large exposures
1. The provisions on large exposures as laid down in Articles 387 to 403 shall not apply to investment firms whose main business consists exclusively of the provision of investment services or activities in relation to the financial instruments set out in points 5, 6, 7, 9 and 10 of Section C of Annex I to Directive 2004/39/EC and to whom Council Directive 93/22/EEC of 10 May 1993 on investment services in the securities field (35) did not apply on 31 December 2006. This exemption is available until 31 December 2017 or the date of entry into force of any amendments pursuant to paragraph 2 of this Article, whichever is the earlier.
2. By 31 December 2015, the Commission shall, on the basis of public consultations and in the light of discussions with the competent authorities, report to the European Parliament and the Council on:
(a)
an appropriate regime for the prudential supervision of investment firms whose main business consists exclusively of the provision of investment services or activities in relation to the commodity derivatives or derivatives contracts set out in points 5, 6, 7, 9 and 10 of Section C of Annex I to Directive 2004/39/EC;
(b)
the desirability of amending Directive 2004/39/EC to create a further category of investment firm whose main business consists exclusively of the provision of investment services or activities in relation to the financial instruments set out in points 5, 6, 7, 9 and 10 of Section C of Annex I to Directive 2004/39/EC relating to energy supplies.
On the basis of this report, the Commission may submit proposals for amendments to this Regulation
3. By way of derogation from Article 400(2) and (3), Member States may, for a transitional period until the entry into force of any legal act following the review in accordance with Article 507, but not after 2 January 2029, fully or partially exempt the following exposures from the application of Article 395(1):
(a)
covered bonds falling within Article 129(1), (3) and (6);
(b)
asset items constituting claims on regional governments or local authorities of Member States where those claims would be assigned a 20 % risk weight under Part Three, Title II, Chapter 2 and other exposures to or guaranteed by those regional governments or local authorities, claims on which would be assigned a 20 % risk weight under Part Three, Title II, Chapter 2;
(c)
exposures, including participations or other kinds of holdings, incurred by an institution to its parent undertaking, to other subsidiaries of that parent undertaking or to its own subsidiaries, in so far as those undertakings are covered by the supervision on a consolidated basis to which the institution itself is subject, in accordance with this Regulation, Directive 2002/87/EC or with equivalent standards in force in a third country. Exposures that do not meet those criteria, whether or not exempted from Article 395(1) of this Regulation, shall be treated as exposures to a third party;
(d)
asset items constituting claims on and other exposures, including participations or other kinds of holdings, to regional or central credit institutions with which the credit institution belongs to a network in accordance with legal or statutory provisions and which are responsible, under those provisions, for cash-clearing operations within the network;
(e)
asset items constituting claims on and other exposures to credit institutions incurred by credit institutions, one of which operates on a non-competitive basis and provides or guarantees loans under legislative programmes or its statutes, to promote specified sectors of the economy under some form of government oversight and restrictions on the use of the loans, provided that the respective exposures arise from such loans that are passed on to the beneficiaries via credit institutions or from the guarantees of these loans;
(f)
asset items constituting claims on and other exposures to institutions, provided that those exposures do not constitute such institutions' own funds, do not last longer than the following business day and are not denominated in a major trading currency;
(g)
asset items constituting claims on central banks in the form of required minimum reserves held at those central banks which are denominated in their national currencies;
(h)
asset items constituting claims on central governments in the form of statutory liquidity requirements held in government securities which are denominated and funded in their national currencies provided that, at the discretion of the competent authority, the credit assessment of those central governments assigned by a nominated ECAI is investment grade;
(i)
50 % of medium/low risk off-balance sheet documentary credits and of medium/low risk off-balance sheet undrawn credit facilities referred to in Annex I and subject to the competent authorities' agreement, 80 % of guarantees other than loan guarantees which have a legal or regulatory basis and are given for their members by mutual guarantee schemes possessing the status of credit institutions;
(j)
legally required guarantees used when a mortgage loan financed by issuing mortgage bonds is paid to the mortgage borrower before the final registration of the mortgage in the land register, provided the guarantee is not used as reducing the risk in calculating the risk- weighted exposure amounts;
(k)
assets items constituting claims on and other exposures to recognised exchanges.
Article 494
Transitional provisions for eligible capital
By way of derogation from point (71)(b) of Article 4(1), eligible capital may include Tier 2 capital up to the following amounts:
(a)
100 % of Tier 1 capital during the period from 1 January 2014 to 31 December 2014;
(b)
75 % of Tier 1 capital during the period from 1 January 2015 to 31 December 2015;
(c)
50 % of Tier 1 capital during the period from 1 January 2016 to 31 December 2016.
Article 495
Treatment of equity exposures under the IRB Approach
1. By way of derogation from Chapter 3 of Part Three, until 31 December 2017, the competent authorities may exempt from the IRB treatment certain categories of equity exposures held by institutions and EU subsidiaries of institutions in that Member State as at 31 December 2007. The competent authority shall publish the categories of equity exposures which benefit from that treatment in accordance with Article 143 of Directive 2013/36/EU.
The exempted position shall be measured as the number of shares as at 31 December 2007 and any additional share arising directly as a result of owning those holdings, provided they do not increase the proportional share of ownership in a portfolio company.
If an acquisition increases the proportional share of ownership in a specific holding the part of the holding which constitutes the excess shall not be subject to the exemption. Nor shall the exemption apply to holdings that were originally subject to the exemption, but have been sold and then bought back.
Equity exposures subject to this provision shall be subject to the capital requirements calculated in accordance with the Standardised Approach under Part Three, Title II, Chapter 2 and the requirements set out in Title IV of Part Three, as applicable.
Competent authorities shall notify the Commission and EBA of the implementation of this paragraph.
2. In the calculation of risk weighted exposure amounts for the purposes of Article 114(4), until 31 December 2015 the same risk weight shall be assigned in relation to exposures to the central governments or central banks of Member States denominated and funded in the domestic currency of any Member State as would be applied to such exposures denominated and funded in their domestic currency.
3. EBA shall develop draft regulatory technical standards to specify the conditions according to which competent authorities shall afford the exemption referred to in paragraph 1.
EBA shall submit those draft regulatory technical standards to the Commission by 30 June 2014.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1093/2010.
Article 496
Own funds requirements for covered bonds
1. Until 31 December 2017 competent authorities may waive in full or in part the 10 % limit for senior units issued by French Fonds Communs de Créances or by securitisation entities which are equivalent to French Fonds Communs de Créances laid down in points (d) and (e) of Article 129(1), provided that both of the following conditions are fulfilled:
(a)
the securitised residential or commercial immovable property exposures were originated by a member of the same consolidated group of which the issuer of the covered bonds is a member, or by an entity affiliated to the same central body to which the issuer of the covered bonds is affiliated, where that common group membership or affiliation shall be determined at the time the senior units are made collateral for covered bonds;
(b)
a member of the same consolidated group of which the issuer of the covered bonds is a member, or an entity affiliated to the same central body to which the issuer of the covered bonds is affiliated, retains the whole first loss tranche supporting those senior units.
2. Until 31 December 2014, for the purposes of point (c) of Article 129(1), institutions' senior unsecured exposures which qualified for a 20 % risk weight under national law before the entry into force of this Regulation shall be considered to qualify for credit quality step 1.
3. Until 31 December 2014, for the purposes of Article 129(5), institutions' senior unsecured exposures which qualified for a 20 % risk weight under national law before the entry into force of this Regulation shall be considered to qualify for a 20 % risk weight.
Article 497
Own funds requirements for exposures to CCPs
1. Up until 15 months after the date of entry into force of the latest of the eleven regulatory technical standards referred to at the end of the first subparagraph of Article 89(3) of Regulation (EU) 648/2012, or until a decision is made under Article 14 of that Regulation on the authorisation of the CCP, whichever date is earlier, an institution may consider that CCP to be a QCCP, provided that the condition laid down in the first part of that subparagraph has been met.
2. Up until 15 months after the date of entry into force of the latest of the ten regulatory technical standards referred to at the end of the second subparagraph of Article 89(3) of Regulation (EU) 648/2012, or until a decision is made under Article 25 of that Regulation on the recognition of the CCP established in a third country, whichever date is earlier, an institution may consider that CCP to be a QCCP,
3. The Commission may adopt an implementing act under Article 5 of Regulation (EU) No 182/2011 extending the transitional provisions in paragraphs 1 and 2 of this Article by a further six months, in exceptional circumstances where it is necessary and proportionate to avoid disruption to international financial markets.
4. Up until the deadlines defined in paragraphs 1 and 2, and extended under paragraph 3, as applicable, where a CCP does not have a default fund and it does not have in place a binding arrangement with its clearing members that allows it to use all or part of the initial margin received from its clearing members as if they were pre-funded contributions, an institution shall substitute the right formula for calculating the own funds requirement (Ki) in Article 308(2) with the following one:
where
IMi = the initial margin posted to the CCP by clearing member i
IM= the total amount of initial margin communicated to the institution by the CCP.
Article 498
Exemption for Commodities dealers
1. The provisions on own funds requirements as set out in this Regulation shall not apply to investment firms whose main business consists exclusively of the provision of investment services or activities in relation to the financial instruments set out in points 5, 6, 7, 9 and 10 of Section C of Annex I to Directive 2004/39/EC and to whom Directive 93/22/EEC did not apply on 31 December 2006.
This exemption shall apply until 31 December 2017 or the date of entry into force of any amendments pursuant to paragraphs 2 and 3, whichever is the earlier.
2. By 31 December 2015, the Commission shall, on the basis of public consultations and in the light of discussions with the competent authorities, report to the European Parliament and the Council on:
(a)
an appropriate regime for the prudential supervision of investment firms whose main business consists exclusively of the provision of investment services or activities in relation to the commodity derivatives or derivatives contracts set out in points 5, 6, 7, 9 and 10 of Section C of Annex I to Directive 2004/39/EC;
(b)
the desirability of amending Directive 2004/39/EC to create a further category of investment firm whose main business consists exclusively of the provision of investment services or activities in relation to the financial instruments set out in points 5, 6, 7, 9 and 10 of Section C of Annex I to Directive 2004/39/EC relating to energy supplies, including electricity, coal, gas and oil.
3. On the basis of the report referred to in paragraph 2, the Commission may submit proposals for amendments to this Regulation.
Article 499
Leverage
1. By way of derogation from Articles 429 and 430, during the period between 1 January 2014 and 31 December 2021, institutions shall calculate and report the leverage ratio by using both of the following as the capital measure:
(a)
Tier 1 capital;
(b)
Tier 1 capital, subject to the derogations laid down in Chapters 1 and 2 of this Title.
2. By way of derogation from Article 451(1), institutions may choose whether to disclose the information on the leverage ratio based on either just one or both of the definitions of the capital measure specified in points (a) and (b) of paragraph 1 of this Article. Where institutions change their decision on which leverage ratio to disclose, the first disclosure that occurs after such change shall contain a reconciliation of the information on all leverage ratios disclosed up to the moment of the change.
3. By way of derogation from Article 429(2), during the period from 1 January 2014 to 31 December 2017, competent authorities may permit institutions to calculate the end-of-quarter leverage ratio where they consider that institutions may not have data of sufficiently good quality to calculate a leverage ratio that is an arithmetic mean of the monthly leverage ratios over a quarter.
Article 500
Transitional provisions - Basel I floor
1. Until 31 December 2017, institutions calculating risk-weighted exposure amounts in accordance with Part Three, Title II, Chapter 3 and institutions using the Advanced Measurement Approaches as specified in Part Three, Title III, Chapter 4 for the calculation of their own funds requirements for operational risk shall meet both of the following requirements:
(a)
they shall hold own funds as required by Article 92;
(b)
they shall hold own funds which are at all times more than or equal to 80 % of the total minimum amount of own funds that the institution would be required to hold under Article 4 of Directive 93/6/EEC as that Directive and Directive 2000/12/EC of the European Parliament and of the Council of 20 March 2000 relating to the taking up and pursuit of the business of credit institutions (36) stood prior to 1 January 2007.
2. Subject to the approval of the competent authorities, the amount referred to in point (b) of paragraph 1 may be replaced by a requirement to hold own funds which are at all times more than or equal to 80 % of the own funds that the institution would be required to hold under Article 92 calculating risk weighted exposure amounts in accordance with Part Three, Title II, Chapter 2, and Part Three, Title III, Chapter 2 or 3, as applicable, instead of in accordance with Part Three, Title II, Chapter 3, or Part Three, Title III, Chapter 4, as applicable.
3. A credit institution may apply paragraph 2 only if it started to use the IRB Approach or the Advanced Measurements Approaches for the calculation of its capital requirements on or after 1 January 2010.
4. Compliance with the requirements of point (b) of paragraph 1 shall be on the basis of amounts of own funds fully adjusted to reflect differences in the calculation of own funds under Directive 93/6/EEC and Directive 2000/12/EC as those Directives stood prior to 1 January 2007 and the calculation of own funds under this Regulation deriving from the separate treatments of expected loss and unexpected loss under Part Three, Title II, Chapter 3, of this Regulation.
5. The competent authorities may, after having consulted EBA, waive the application of point (b) of paragraph 1 to institutions provided that all the requirements for the Internal Ratings Based Approach set out in Part Three, Title II, Chapter 3, Section 6 or the qualifying criteria for the use of the Advanced Measurement Approach set out in Part Three, Title III, Chapter 4, as applicable, are met.
6. The Commission shall by 1 January 2017 submit a report to the European Parliament and the Council on whether it is appropriate to extend the application of the Basel I floor beyond 31 December 2017 to ensure that there is a backstop to internal models, taking into account international developments and internationally agreed standards. That report shall be accompanied by a legislative proposal if appropriate.
Article 501
Capital requirements deduction for credit risk on exposures to SMEs
1. Capital requirements for credit risk on exposures to SMEs shall be multiplied by the factor 0,7619.
2. For the purpose of this Article:
(a)
the exposure shall be included either in the retail or in the corporates or secured by mortgages on immovable property classes. Exposures in default shall be excluded;
(b)
an SME is defined in accordance with Commission Recommendation 2003/361/EC of 6 May 2003 concerning the definition of micro, small and medium-sized enterprises (37). Among the criteria listed in Article 2 of the Annex to that Recommendation only the annual turnover shall be taken into account;
(c)
the total amount owed to the institution and parent undertakings and its subsidiaries, including any exposure in default, by the obligor client or group of connected clients, but excluding claims or contingent claims secured on residential property collateral, shall not, to the knowledge of the institution, exceed EUR 1,5 million. The institution shall take reasonable steps to acquire this knowledge.
3. Institutions shall report to competent authorities every three months on the total amount of exposures to SMEs calculated in accordance with paragraph 2.
4. The Commission shall by 2 January 2017, report on the impact of the own funds requirements laid down in this Regulation on lending to SMEs and natural persons and shall submit that report to the European Parliament and to the Council, together with a legislative proposal if appropriate.
5. For the purpose of paragraph 4, EBA shall report the following to the Commission:
(a)
analysis of the evolution of the lending trends and conditions for SMEs over the period referred to in paragraph 4;
(b)
analysis of effective riskiness of Union SMEs over a full economic cycle;
(c)
the consistency of own funds requirements laid down in this Regulation for credit risk on exposures to SMEs with the outcomes of the analysis under points (a) and (b).
TITLE II
REPORTS AND REVIEWS
Article 502
Cyclicality of capital requirements
The Commission, in cooperation with EBA, ESRB and the Member States, and taking into account the opinion of the ECB, shall periodically monitor whether this Regulation taken as a whole, together with Directive 2013/36/EU has significant effects on the economic cycle and, in the light of that examination, shall consider whether any remedial measures are justified. By 31 December 2013, EBA shall report to the Commission if and how methodologies of institutions under the IRB Approach should converge with a view to more comparable capital requirements while mitigating pro-cyclicality.
Based on that analysis and taking into account the opinion of the ECB, the Commission shall draw up a biennial report and submit it to the European Parliament and to the Council, together with any appropriate proposals. Contributions from credit taking and credit lending parties shall be adequately acknowledged when the report is drawn up.
By 31 December 2014 the Commission shall review and report on the application of Article 33(1)(c) and shall submit that report to the European Parliament and the Council, together with a legislative proposal if appropriate.
With respect to the potential elimination of the Article 33(1)(c) and its potential application at the Union level, the review shall in particular ensure that sufficient safeguards are in place to ensure financial stability in all Member States.
Article 503
Own funds requirements for exposures in the form of covered bonds
1. The Commission shall, by 31 December 2014, after consulting EBA, report to the European Parliament and to the Council, together with any appropriate proposals, on whether the risk weights laid down in Article 129 and the own funds requirements for specific risk in Article 336(3) are adequate for all the instruments that qualify for these treatments and whether the criteria in Article 129 are appropriate.
2. The report and the proposals referred to in paragraph 1 shall have regard to:
(a)
the extent to which the current regulatory capital requirements applicable to covered bonds adequately differentiate between variances in the credit quality of covered bonds and the collateral against which they are secured, including the extent of variations across Member States;
(b)
the transparency of the covered bond market and the extent to which this facilitates comprehensive internal analysis by investors in respect of the credit risk of covered bonds and the collateral against which they are secured and the asset segregation in case of the issuer's insolvency, including the mitigating effects of the underlying strict national legal framework in accordance with Article 129 of this Regulation and Article 52(4) of Directive 2009/65/EC on the overall credit quality of a covered bond and its implications on the level of transparency needed by investors; and
(c)
the extent to which covered bond issuance by a credit institution impacts on the credit risk to which other creditors of the issuing institution are exposed.
3. The Commission shall, by 31 December 2014, after consulting EBA, report to the European Parliament and the Council on whether loans secured by aircrafts (aircraft liens) and whether residential loans secured by a guarantee, but not secured by a registered mortgage, should under certain conditions be considered as an eligible asset in accordance with Article 129.
4. The Commission shall, by 31 December 2016, review the appropriateness of the derogation set out in Article 496 and, if relevant, the appropriateness of extending similar treatment to any other form of covered bond. In the light of that review, the Commission may, if appropriate, adopt delegated acts in accordance with Article 462 to make that derogation permanent or make legislative proposals to extend it to other forms of covered bonds.
Article 504
Capital instruments subscribed by public authorities in emergency situations
The Commission shall, by 31 December 2016, after consulting EBA, report to the European Parliament and the Council, together with any appropriate proposals, whether the treatment set out in Article 31 needs to be amended or removed.
Article 505
Review of long-term financing
By 31 December 2014, the Commission shall report to the European Parliament and to the Council, together with any appropriate proposals, about the appropriateness of the requirements of this Regulation in light of the need to ensure adequate levels of funding for all forms of long-term financing for the economy, including critical infrastructure projects in the Union in the field of transport, energy and communications.
Article 506
Credit risk - definition of default
EBA shall, by 31 December 2017, report to the Commission on how replacing 90 days by 180 days past due, as provided in point (b) of Article 178(1), impacts risk-weighted exposure amounts and the appropriateness of the continued application of that provision after 31 December 2019.
On the basis of that report, the Commission may submit a legislative proposal to amend this Regulation.
Article 507
Large exposures
By 31 December 2015, the Commission shall review and report on the application of Article 400(1)(j) and Article 400(2), including whether the exemptions set out in Article 400(2) is to be discretionary, and shall submit that report to the European Parliament and to the Council, together with a legislative proposal if appropriate.
With respect to the potential elimination of the national discretion under Article 400(2)(c) and its potential application at the Union level, the review shall in particular take into account the efficiency of group risk management while ensuring that sufficient safeguards are in place to ensure financial stability in all Member States in which an entity belonging to a group is incorporated.
Article 508
Level of application
1. By 31 December 2014, the Commission shall review and report on the application of Part One, Title II, and Article 113(6) and (7) and shall submit that report to the European Parliament and the Council, together with a legislative proposal if appropriate.
2. By 31 December 2015, the Commission shall report on whether and how the liquidity coverage requirement laid down in Part Six should apply to investment firms and shall, after consulting EBA, submit that report to the European Parliament and to the Council, together with a legislative proposal if appropriate.
3. By 31 December 2015, the Commission shall, after consulting EBA and ESMA and in the light of discussions with the competent authorities, report to the European Parliament and to the Council on an appropriate regime for the prudential supervision of investment firms and of firms referred to in points (2)(b) and (c) of Article 4(1). Where appropriate the report shall be followed by a legislative proposal.
Article 509
Liquidity requirements
1. EBA shall monitor and evaluate the reports made in accordance with Article 415(1), across currencies and across different business models. EBA shall, after consulting the ESRB, non-financial end-users, the banking industry, competent authorities and the ESCB central banks annually and for the first time by 31 December 2013 report to the Commission on whether a specification of the general liquidity coverage requirement in Part Six based on the items to be reported in accordance with Part Six, Title II and Annex III, considered either individually or cumulatively, is likely to have a material detrimental impact on the business and risk profile of institutions established in the Union or on the stability and orderly functioning of financial markets or on the economy and the stability of the supply of bank lending, with a particular focus on lending to SMEs and on trade financing, including lending under official export credit insurance schemes.
The report referred to in the first subparagraph shall take due account of markets and international regulatory developments as well as of the interactions of the liquidity coverage requirement with other prudential requirements under this Regulation such as the risk based capital ratios as set out in Article 92 and the leverage ratio.
The European Parliament and the Council shall be given the opportunity to state their views on the report referred to in the first subparagraph.
2. EBA shall in the report referred to in paragraph 1 assess the following in particular:
(a)
the provision of mechanisms restricting the value of liquidity inflows, in particular with a view to determining an appropriate inflow cap and the conditions for its application, taking into account different business models including pass through financing, factoring, leasing, covered bonds, mortgages, issuance of covered bonds, and the extent to which that cap should be amended or removed to cater for the specificities of specialised financing;
(b)
the calibration of inflows and outflows referred to in Part Six, Title II, in particular under Article 422(7) and Article 425(2);
(c)
the provision of mechanisms restricting the coverage of liquidity requirements by certain categories of liquid assets, in particular assessing the appropriate minimum percentage for liquid assets referred to in points (a), (b) and (c) of Article 416(1) to the total of liquid assets, testing a threshold of 60 % and taking into account international regulatory developments. Assets owed and due or callable within 30 calendar days should not count towards the limit unless the assets have been obtained against collateral that also qualifies under points (a), (b) and (c) of Article 416(1);
(d)
the provision of specific lower outflow and/or higher inflow rates for intragroup flows, specifying under which conditions such specific in- or outflow rates would be justified from a prudential point of view and setting out the high level outline of a methodology using objective criteria and parameters in order to determine specific levels of inflows and outflows between the institution and the counterparty when they are not established in the same Member State;
(e)
the calibration of the draw-down rates applicable to the undrawn committed credit and liquidity facilities that fall under Article 424(3) and (5). In particular, EBA shall test a draw-down rate of 100 %;
(f)
the definition of retail deposit in point (2) of Article 411, in particular the appropriateness of introducing a threshold on deposits of natural persons;
(g)
the need to introduce a new retail deposit category with a lower outflow in the light of the specific characteristics of such deposits that could justify a lower outflow rate and taking into account international developments;
(h)
derogations from requirements on the composition of the liquid assets institutions will be required to hold, where in a given currency the institutions' collective justified needs for liquid assets are exceeding the availability of those liquid assets and conditions to which such derogations should be subject;
(i)
the definition of Shari'ah-compliant financial products as an alternative to assets that would qualify as liquid assets for the purposes of Article 416, for the use of Shari'ah-compliant banks;
(j)
the definition of circumstances of stress, including principles for the use of the stock of liquid assets and the necessary supervisory reactions under which institutions would be able to use their liquid assets to meet liquidity outflows and how to address non-compliance;
(k)
the definition of established operational relationship for non-financial customer as referred to in Article 422(3)(c);
(l)
the calibration of the outflow rate applicable to correspondent banking and prime brokerage services as referred to in the first subparagraph of Article 422(4);
(m)
mechanisms for the grandfathering of government guaranteed bonds issued to credit institutions as part of Government support measures with Union State aid approval, such as bonds issued by the National Asset Management Agency (NAMA) in Ireland and by the Spanish Asset Management Company in Spain, designed to remove problem assets from the balance sheets of credit institutions, as assets of extremely high liquidity and credit quality until at least December 2023.
3. EBA shall, after consulting ESMA and the ECB, by 31 December 2013, report to the Commission on appropriate uniform definitions of high and of extremely high liquidity and credit quality of transferable assets for the purposes of Article 416 and appropriate haircuts for assets that would qualify as liquid assets for the purposes of Article 416, with the exception of assets referred to in points (a), (b) and (c) of Article 416(1).
The European Parliament and the Council shall be given the opportunity to state their views on that report.
The report referred to in the first subparagraph shall also consider:
(a)
other categories of assets, in particular residential mortgage-backed securities of high liquidity and credit quality;
(b)
other categories of central bank eligible securities or loans, for example local government bonds and commercial paper; and
(c)
other non-central bank eligible but tradable assets, for example equities listed on a recognised exchange, gold, major index linked equity instruments, guaranteed bonds, covered bonds, corporate bonds and funds based on those assets.
4. The report referred to in paragraph 3 shall consider whether, and if, to what extent standby credit facilities referred to in point (e) of Article 416(1) should be included as liquid assets in light of international development and taking into account European specificities, including the way monetary policy is performed in the Union.
EBA shall in particular test the adequacy of the following criteria and the appropriate levels for such definitions:
(a)
minimum trade volume of the assets;
(b)
minimum outstanding volume of the assets;
(c)
transparent pricing and post-trade information;
(d)
credit quality steps referred to in Part Three, Title II, Chapter 2;
(e)
proven record of price stability;
(f)
average volume traded and average trade size;
(g)
maximum bid/ask spread;
(h)
remaining time to maturity;
(i)
minimum turnover ratio.
5. By 31 January 2014, EBA shall furthermore report on the following:
(a)
uniform definitions of high and extremely high liquidity and credit quality;
(b)
the possible unintended consequences of the definition of liquid assets on the conduct of monetary policy operation and the extent to which:
(i)
a list of liquid assets that is disconnected from the list of central bank eligible assets may incentivise institutions to submit eligible assets which are not included in the definition of liquid assets in refinancing operations;
(ii)
regulation of liquidity may disincentivise institutions to lend or borrow on the unsecured money market and whether this may lead to question the targeting of EONIA in monetary policy implementation;
(iii)
the introduction of the liquidity coverage requirement may make it more difficult for central banks to ensure price stability by using the existing monetary policy framework and instruments;
(c)
the operational requirements for the holdings of liquid assets, as referred in points (b) to (f) of Article. 417, in line with international regulatory developments.
Article 510
Net Stable Funding Requirements
1. By 31 December 2015, EBA shall report to the Commission, on the basis of the items to be reported in accordance with Part Six, Title III, on whether and how it would be appropriate to ensure that institutions use stable sources of funding, including an assessment of the impact on the business and risk profile of institutions established in the Union or on financial markets or the economy and bank lending, with a particular focus on lending to SMEs and on trade financing, including lending under official export credit insurance schemes and pass through financing models, including match funded mortgage lending. In particular EBA shall analyse the impact of stable sources of funding on the refinancing structures of different banking models in the Union.
2. By 31 December 2015, EBA shall also report to the Commission, on the basis of the items to be reported in accordance with Part Six, Title III and in accordance with the uniform reporting formats referred to in point (a) of Article 415(3) and after consulting the ESRB, on methodologies for determining the amount of stable funding available to and required by institutions and on appropriate uniform definitions for calculating such a net stable funding requirement, examining in particular the following:
(a)
the categories and weightings applied to sources of stable funding in Article 427(1);
(b)
the categories and weightings applied to determine the requirement for stable funding in Article 428(1);
(c)
methodologies shall provide incentives and disincentives as appropriate to encourage a more stable longer term funding of assets, business activities, investment and funding of institutions;
(d)
the need to develop different methodologies for different types of institutions.
3. By 31 December 2016, the Commission shall, if appropriate, and taking into account the reports referred to in paragraphs 1 and 2, and taking full account of the diversity of the banking sector in the Union, submit a legislative proposal to the European Parliament and the Council on how to ensure that institutions use stable sources of funding.
Article 511
Leverage
1. Based on the results of the report referred to in paragraph 3, the Commission shall submit by 31 December 2016 a report on the impact and effectiveness of the leverage ratio to the European Parliament and the Council.
2. Where appropriate, the report shall be accompanied by a legislative proposal on the introduction of an appropriate number of levels of the leverage ratio that institutions following different business models would be required to meet, suggesting an adequate calibration for those levels and any appropriate adjustments to the capital measure and the total exposure measure as referred to in Article 429, together with any connected flexibility measures if necessary, including appropriate amendments to Article 458 to introduce the leverage ratio within the scope of measures included in that Article.
3. For the purposes of paragraph 1, EBA shall report to the Commission by 31 October 2016 on at least the following:
(a)
whether the leverage ratio framework provided by this Regulation and Articles 87 and 98 of Directive 2013/36/EU is the appropriate tool to suppress the risk of excessive leverage on the part of the institutions in a satisfactory manner and degree;
(b)
on identifying business models that reflect the overall risk profiles of the institutions and on introducing differentiated levels of the leverage ratio for those business models;
(c)
whether the requirements laid out in Articles 76 and 87 of Directive 2013/36/EU in accordance with Articles 73 and 97 of Directive 2013/36/EU for addressing the risk of excessive leverage are sufficient to ensure sound management of this risk by institutions and, if not, which further enhancements are needed in order to ensure these objectives;
(d)
whether - and if so, which - changes to the calculation methodology referred to in Article 429 would be necessary to ensure that the leverage ratio can be used as an appropriate indicator of an institution's risk of excessive leverage;
(e)
whether, in the context of the calculation of the total exposure measure of the leverage ratio, the exposure value of contracts listed in Annex II determined by using the Original Exposure Method differs in a material way from the exposure value determined by using the Mark-to-Market Method;
(f)
whether using either own funds or Common Equity Tier 1 capital as the capital measure of the leverage ratio could be more appropriate for the intended purpose of tracking the risk of excessive leverage and, if so, what would be the appropriate calibration of the leverage ratio;
(g)
whether the conversion factor referred to in point (a) of Article 429(10) for undrawn credit facilities, which may be cancelled unconditionally at any time without notice, is appropriately conservative based on the evidence collected during the observation period;
(h)
whether the frequency and format of the disclosure of items referred to in Article 451 are adequate;
(i)
what would be the appropriate level for the leverage ratio for each of the business models indentified in accordance with point (b);
(j)
whether a range for each level of the leverage ratio should be defined;
(k)
whether introducing the leverage ratio as a requirement for institutions would necessitate any changes to the leverage ratio framework provided by this Regulation and, if so, which ones;
(l)
whether introducing the leverage ratio as a requirement for institutions would effectively constrain the risk of excessive leverage on the part of those institutions, and, if so, whether the level for the leverage ratio should be the same for all institutions or should be determined according to the risk profile and business model as well as the size of institutions and, with regard to this, which additional calibrations or transition period would be required.
4. The report referred to in paragraph 3 shall cover at least the period from 1 January 2014 until 30 June 2016 and shall take account of at least the following:
(a)
the impact of introducing the leverage ratio, determined in accordance with Article 429, as a requirement that institutions would have to meet on:
(i)
financial markets in general and markets for repurchase transactions, derivatives and covered bonds in particular;
(ii)
the robustness of institutions;
(iii)
business models and balance-sheet structures of institutions; in particular as regards low-risk areas of business, such as promotional credit by public development banks, municipal loans, financing of residential property and other low-risk areas regulated under national law;
(iv)
the migration of exposures to entities which are not subject to prudential supervision;
(v)
financial innovation, in particular the development of instruments with embedded leverage;
(vi)
institutions' risk-taking behaviour;
(vii)
clearing, settlement and custody activities and the operation of a central counterparty;
(viii)
cyclicality of the capital measure and the total exposure measure of the leverage ratio;
(ix)
bank lending, with a particular focus on lending to SMEs, local authorities, regional governments and public sector entities and on trade financing, including lending under official export credit insurance schemes;
(b)
the interaction of the leverage ratio with the risk-based own funds requirements and the liquidity requirements as specified in this Regulation;
(c)
the impact of accounting differences between accounting standards applicable under Regulation (EC) No 1606/2002, accounting standards applicable under Directive 86/635/EEC and other applicable accounting framework and other relevant accounting frameworks on the comparability of the leverage ratio.
Article 512
Exposures to transferred credit risk
By 31 December 2014 the Commission shall report to the European Parliament and the Council on the application and effectiveness of the provisions of Part Five in the light of international market developments.
Article 513
Macroprudential rules
1. By 30 June 2014, the Commission shall, after consulting the ESRB and EBA, review whether the macroprudential rules contained in this Regulation and Directive 2013/36/EU are sufficient to mitigate systemic risks in sectors, regions and Member States including assessing:
(a)
whether the current macroprudential tools in this Regulation and Directive 2013/36/EU are effective, efficient and transparent;
(b)
whether the coverage and the possible degrees of overlap between different macroprudential tools for targeting similar risks in this Regulation and Directive 2013/36/EU are adequate and, if appropriate, propose new macroprudential rules;
(c)
how internationally agreed standards for systemic institutions interacts with the provisions in this Regulation and Directive 2013/36/EU and, if appropriate, propose new rules taking into account those internationally agreed standards.
2. By 31 December 2014, the Commission shall, on the basis of the consultation with the ESRB and EBA, report to the European Parliament and the Council on the assessment referred to in paragraph 1 and, where appropriate, submit a legislative proposal to the European Parliament and the Council.
Article 514
Counterparty Credit Risk and the Original Exposure Method
By 31 December 2016 the Commission shall review and report on the application of Article 275 and shall submit that report to the European Parliament and the Council, and, if appropriate, a legislative proposal.
Article 515
Monitoring and evaluation
1. EBA, together with ESMA, shall by 2 January 2015 report on the functioning of this Regulation with the related obligations under Regulation (EU) No 648/2012 and in particular with regard to institutions operating a central counterparty, in order to avoid duplication of requirements for derivative transactions and thereby avoid increased regulatory risk and increased costs for monitoring by competent authorities.
2. EBA shall monitor and evaluate the operation of the provisions for own funds requirements for exposures to a central counterparty as set out in Section 9 of Chapter 6 of Title II of Part Three. By 1 January 2015 EBA shall report to the Commission on the impact and effectiveness of such provisions.
3. By 31 December 2016 the Commission shall review and report on the reconciliation of this Regulation with the related obligations under Regulation (EU) No 648/2012, the own funds requirements as set out in Section 9 of Chapter 6 of Title II of Part Three and shall submit that report to the European Parliament and the Council, and, if appropriate, a legislative proposal.
Article 516
Long-term financing
By 31 December 2015 the Commission shall report on the impact of this Regulation on the encouragement of long-term investments in growth promoting infrastructure.
Article 517
Definition of eligible capital
By 31 December 2014 the Commission shall review and report on the appropriateness of the definition of eligible capital being applied for the purposes of Title III of Part Two and Part Four and shall submit that report to the European Parliament and the Council, and, if appropriate, a legislative proposal.
Article 518
Review of capital instruments which may be written down or converted at the point of non-viability
By 31 December 2015, the Commission shall review and report on whether this Regulation should contain a requirement that Additional Tier 1 or Tier 2 capital instruments are to be written down in the event of a determination that an institution is no longer viable. The Commission shall submit that report to the European Parliament and the Council, together with a legislative proposal if appropriate.
Article 519
Deduction of defined benefit pension fund assets from Common Equity Tier 1 items
EBA shall by 30 June 2014 prepare a report on whether the revised IAS 19 in conjunction with the deduction of net pension assets as set out in Article 36(1)(e) and changes in the net pension liabilities lead to undue volatility of institutions' own funds.
Taking into account the EBA report, the Commission shall by 31 December 2014 prepare a report to the European Parliament and the Council on the issue referred to in the first paragraph, together with a legislative proposal, if appropriate, to introduce a treatment which adjusts defined net benefit pension fund assets or liabilities for the calculation of own funds.
TITLE III
AMENDMENTS
Article 520
Amendment of Regulation (EU) No 648/2012
Regulation (EU) No 648/2012 is amended as follows:
(1)
the following Chapter is added in Title IV:
"CHAPTER 4
Calculations and reporting for the purposes of Regulation (EU) No 575/2013
Article 50a
Calculation of KCCP
1. For the purposes of Article 308 of Regulation (EU) No 575/2013 of the European Parliament and of the Council of 26 June 2013 on prudential requirements for credit institutions and investment firms (38), where a CCP has received the notification referred to in Article 301(2)(b) of that Regulation, it shall calculate KCCP as specified in paragraph 2 of this Article for all contracts and transactions it clears for all its clearing members falling within the coverage of the given default fund.
2. A CCP shall calculate the hypothetical capital (KCCP) as follows:
where:
EBRMi
=
exposure value before risk mitigation that is equal to the exposure value of the CCP to clearing member i arising from all the contracts and transactions with that clearing member, calculated without taking into account the collateral posted by that clearing member;
IMi
=
the initial margin posted to the CCP by clearing member i;
DFi
=
the pre-funded contribution of clearing member i;
RW
=
a risk weight of 20 %;
capital ratio
=
8 %.
3. A CCP shall undertake the calculation required by paragraph 2 at least quarterly or more frequently where required by the competent authorities of those of its clearing members which are institutions.
4. EBA shall develop draft implementing technical standards to specify the following for the purpose of paragraph 3:
(a)
the frequency and dates of the calculation laid down in paragraph 2;
(b)
the situations in which the competent authority of an institution acting as a clearing member may require higher frequencies of calculation and reporting than those referred to in point (a).
EBA shall submit those draft implementing technical standards to the Commission by 1 January 2014.
Power is conferred on the Commission to adopt the implementing technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Article 15 of Regulation (EU) No 1093/2010.
Article 50b
General rules for the calculation of KCCP
For the purposes of the calculation laid down in Article 50a(2), the following shall apply:
(a)
a CCP shall calculate the value of the exposures it has to its clearing members as follows:
(i)
for exposures arising from contracts and transactions listed in Article 301(1)(a) and (d) of Regulation (EU) No 575/2013;
(ii)
for exposures arising from contracts and transactions listed in Article 301(1)(b), (c) and (e) of Regulation (EU) No 575/2013 it shall calculate them in accordance with the Financial Collateral Comprehensive Method specified in Article 223 of that Regulation with supervisory volatility adjustments, specified in Articles 223 and 224 of that Regulation. The exception set out in point (a) of Article 285(3) of that Regulation, shall not apply;
(iii)
for exposures arising from transactions not listed in Article 301(1) of Regulation (EU) No 575/2013 and which entails settlement risk only it shall calculate them in accordance with Part Three, Title V of that Regulation;
(b)
for institutions that fall under the scope of Regulation (EU) No 575/2013 the netting sets are the same as those defined in Part Three, Title II of that Regulation;
(c)
when calculating the values referred to in point (a), the CCP shall subtract from its exposures the collateral posted by its clearing members, appropriately reduced by the supervisory volatility adjustments in accordance with the Financial Collateral Comprehensive Method specified in Article 224 of Regulation (EU) No 575/2013;
(d)
a CCP shall calculate its securities financing transaction exposures to its clearing members in accordance with the Financial Collateral Comprehensive method, with supervisory volatility adjustments, specified in Articles 223 and 224 of Regulation (EU) No 575/2013;
(e)
where a CCP has exposures to one or more CCPs it shall treat any such exposures as if they were exposures to clearing members and include any margin or pre-funded contributions received from those CCPs in the calculation of KCCP;
(f)
where a CCP has in place a binding contractual arrangement with its clearing members that allows it to use all or part of the initial margin received from its clearing members as if they were pre-funded contributions, the CCP shall consider that initial margin as prefunded contributions for the purposes of the calculation in paragraph 1 and not as initial margin;
(g)
when applying the Mark-to-Market Method, a CCP shall replace the formula in point (c)(ii) of Article 298(1) of Regulation (EU) No 575/2013 with the following:
;
where the numerator of NGR is calculated in accordance with Article 274(1) of Regulation (EU) No 575/2013 and just before the variation margin is actually exchanged at the end of the settlement period, and the denominator is the gross replacement cost;
(h)
when applying the Mark-to-Market Method as set out in Article 274 of Regulation (EU) No 575/2013, a CCP shall replace the formula in point (c)(ii) of Article 298(1) of that Regulation with the following:
where the numerator of NGR is calculated in accordance with Article 274(1) of that Regulation and just before variation margins are actually exchanged at the end of the settlement period, and the denominator is gross replacement cost;
(i)
where a CCP cannot calculate the value of NGR as set out in point (c)(ii) of Article 298(1) of Regulation (EU) No 575/2013, it shall:
(i)
notify those of its clearing members which are institutions and their competent authorities about its inability to calculate NGR and the reasons why it is unable to carry out the calculation;
(ii)
for a period of three months, it may use a value of NGR of 0,3 to perform the calculation of PCEred specified in point (g);
(j)
where, at the end of the period specified in point (ii) of point (i), the CCP would still be unable to calculate the value of NGR, it shall do the following:
(i)
stop calculating KCCP;
(ii)
notify those of its clearing members which are institutions and their competent authorities that it has stopped calculating KCCP;
(k)
for the purpose of calculating the potential future exposure for options and swaptions in accordance with the Mark-to-Market Method specified in Article 274 of Regulation (EU) No 575/2013, a CCP shall multiply the notional amount of the contract by the absolute value of the option's delta
as set out in point (a) of Article 280(1) of that Regulation;
(l)
where a CCP has more than one default fund, it shall carry out the calculation laid down in Article 50a(2) for each default fund separately.
Article 50c
Reporting of information
1. For the purposes of Article 308 of Regulation (EU) No 575/2013, a CCP shall report the following information to those of its clearing members which are institutions and to their competent authorities:
(a)
the hypothetical capital (KCCP);
(b)
the sum of pre-funded contributions (DFCM);
(c)
the amount of its pre-funded financial resources that it is required to use - by law or due to a contractual agreement with its clearing members - to cover its losses following the default of one or more of its clearing members before using the default fund contributions of the remaining clearing members (DFCCP);
(d)
the total number of its clearing members (N);
(e)
the concentration factor (β), as set out in Article 50d;
(f)
the sum of all of the contractually committed contributions
.Where the CCP has more than one default fund, it shall report the information in the first subparagraph for each default fund separately.
2. The CCP shall notify those of its clearing members which are institutions at least quarterly or more frequently where required by the competent authorities of those clearing members.
3. EBA shall develop draft implementing technical standards to specify the following:
(a)
the uniform template for the purpose of the reporting specified in paragraph 1;
(b)
the frequency and dates of the reporting specified in paragraph 2;
(c)
the situations in which the competent authority of an institution acting as a clearing member may require higher frequencies of reporting than those referred to in point (b).
EBA shall submit those draft implementing technical standards to the Commission by 1 January 2014.
Power is conferred on the Commission to adopt the implementing technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Article 15 of Regulation (EU) No 1093/2010.
Article 50d
Calculation of specific items to be reported by the CCP
For the purposes of Article 50c, the following shall apply:
(a)
where the rules of a CCP provide that it use part or all of its financial resources in parallel to the pre-funded contributions of its clearing members in a manner that makes those resources equivalent to pre-funded contributions of a clearing member in terms of how they absorb the losses incurred by the CCP in the case of the default or insolvency of one or more of its clearing members, the CCP shall add the corresponding amount of those resources to DFCM;
(b)
where the rules of a CCP provide that it use part or all of its financial resources to cover its losses due to the default of one or more of its clearing members after it has depleted its default fund, but before it calls on the contractually committed contributions of its clearing members, the CCP shall add the corresponding amount of those additional financial resources
to the total amount of pre-funded contributions (DF) as follows: .
(c)
a CCP shall calculate the concentration factor (β) in accordance with the following formula:
where:
PCEred,i
=
the reduced figure for potential future credit exposure for all contracts and transaction of a CCP with clearing member i;
PCEred,1
=
the reduced figure for potential future credit exposure for all contracts and transaction of a CCP with the clearing member that has the largest PCEred value;
PCEred,2
=
the reduced figure for potential future credit exposure for all contracts and transaction of a CCP with the clearing member that has the second largest PCEred value.
(38) OJ L 176, 27.6.2013, p. 1.";" 						
(2)
in Article 11(15), point (b) is deleted;
(3)
in Article 89, the following paragraph is inserted:
"5a. Up until 15 months after the date of entry into force of the latest of the eleven regulatory technical standards referred to at the end of the first subparagraph of paragraph 3, or until a decision is made under Article 14 on the authorisation of the CCP, whichever date is earlier, that CCP shall apply the treatment specified in the third subparagraph of this paragraph.
Up until 15 months after the date of entry into force of the latest of the eleven regulatory technical standards referred to at the end of the second subparagraph of paragraph 3, or until a decision is made under Article 25 on the recognition of the CCP, whichever date is earlier, that CCP shall apply the treatment specified in the third subparagraph of this paragraph.
Where a CCP does not have a default fund and it does not have in place a binding arrangement with its clearing members that allows it to use all or part of the initial margin received from its clearing members as if they were pre-funded contributions, the information it shall report in accordance with Article 50c(1) shall include the total amount of initial margin it has received from its clearing members (IM).
The deadlines in the first and second subparagraphs of this paragraph may be extended by an additional six months where the Commission has adopted the implementing act referred to in Article 497(3) of Regulation (EU) No 575/2013."
PART ELEVEN
FINAL PROVISIONS
Article 521
Entry into force and date of application
1. This Regulation shall enter into force on the day following that of its publication in the Official Journal of the European Union.
2. This Regulation shall apply from 1 January 2014, with the exception of:
(a)
Article 8(3), Article 21 and Article 451(1), which shall apply from 1 January 2015;
(b)
Article 413(1), which shall apply from 1 January 2016;
(c)
the provisions of this Regulation that require the ESAs to submit to the Commission draft technical standards and the provisions of this Regulation that empower the Commission to adopt delegated acts or implementing acts, which shall apply from 31 December 2014.
This Regulation shall be binding in its entirety and directly applicable in all Member States.
Done at Brussels, 26 June 2013.