ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 4. února 2014
o španělských sazbách za elektřinu: distributoři SA.36559 (C 3/07) (ex NN 66/06) opatření Španělska
(oznámeno pod číslem C(2013) 7743)
(Pouze španělské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2014/457/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany, aby v souladu s výše uvedenými ustanoveními (1) vznesly připomínky, a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
POSTUP
(1)
Dopisem ze dne 27. dubna 2006 podniky Céntrica plc a Céntrica Energía S.L.U. (dále souhrnně označovány pouze jako „Céntrica“) podaly Komisi stížnost ohledně systému regulovaných sazeb za elektřinu, který Španělsko aplikovalo v roce 2005.
(2)
Dopisem ze dne 27. července 2006 Komise požádala španělské orgány, aby jí poskytly informace o výše uvedeném opatření. Komise tyto informace obdržela dopisem ze dne 22. srpna 2006.
(3)
Dne 12. října 2006 byla věc zaevidována jako neoznámená podpora (věc NN 66/06).
(4)
Dopisem ze dne 9. listopadu 2006 Komise požádala španělské orgány, aby jí k výše uvedenému opatření poskytly dodatečná objasnění. Španělské orgány odpověděly dopisem ze dne 12. prosince 2006.
(5)
Dopisem ze dne 24. ledna 2007 Komise informovala španělské orgány, že se v souvislosti s uvedeným opatřením rozhodla zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU).
(6)
Rozhodnutí Komise bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (2). Komise vyzvala zúčastněné strany, aby k uvedenému opatření předložily připomínky.
(7)
Španělsko předložilo své připomínky v dopise ze dne 26. února 2007.
(8)
Komisi podaly připomínky tyto zúčastněné strany: galicijská samospráva (dopis ze dne 23. března 2007), podnik Céntrica (dopisy ze dne 26. března 2007 a 3. července 2007), ACIE - sdružení nezávislých dodavatelů energie (dopis ze dne 26. března 2007), asturská samospráva (dopis ze dne 27. března 2007), AEGE - sdružení uživatelů s vysokou spotřebou energie (dopis ze dne 2. dubna 2007), Asturiana de Zinc - AZSA (dopis ze dne 3. dubna 2007), Ferroatlántica - výrobce kovů (dopis ze dne 3. dubna 2007), Alcoa (dopis ze dne 3. dubna 2007), UNESA - španělské elektroenergetické sdružení (dopis ze dne 25. dubna 2007), ENEL Viesgo (dopis ze dne 26. dubna 2007), Iberdrola (dopis ze dne 26. dubna 2007), Unión Fenosa Distribución (dopis ze dne 27. dubna 2007), Hidrocantábrico Distribución Eléctrica (dopis ze dne 27. dubna 2007) a Endesa Distribución Eléctrica (dopis ze dne 27. dubna 2007).
(9)
Prostřednictvím dopisů ze dne 15. května a 6. července 2007 Komise předala připomínky zúčastněných stran španělským orgánům a dala jim příležitost, aby na tyto připomínky zareagovaly; připomínky španělských orgánů byly obdrženy v dopise ze dne 2. srpna 2007.
(10)
Céntrica poskytla další informace v dopisech ze dne 1. června 2007, 28. srpna 2007, 4. února 2008 a 1. března 2008.
(11)
V dopisech ze dne 30. července 2009, 19. března 2010, 6. října 2011, 12. dubna 2012, 31. srpna 2012, 4. února 2013 a 17. července 2013 Komise požádala španělské orgány, aby jí dané opatření dále objasnily. Španělské orgány odpověděly dopisy ze dne 5. října 2009, 26. dubna 2010, 7. prosince 2011, 12. června 2012, 18. října 2012, 11. února 2013 a 4. října 2013.
(12)
Dne 19. dubna 2013 byla věc rozdělena na dvě části: věc SA.21817 (C 3/07, ex NN 66/06), která se týká podpory pro konečné uživatele elektřiny, a věc SA.36559 (C 3/07, ex NN 66/06), která se týká podpory pro distributory elektřiny. Toto rozhodnutí se zabývá pouze podporou pro distributory elektřiny.
PODROBNÝ POPIS OPATŘENÍ
ŠPANĚLSKÁ ELEKTROENERGETICKÁ SOUSTAVA V ROCE 2005
Rozlišení mezi regulovanými a neregulovanými činnostmi
(13)
V legislativním rámci stanoveném zákonem 54/1997 ze dne 27. listopadu 1997 (Ley del sector eléctrico), který je základním kamenem španělské elektroenergetické soustavy, se zásadně rozlišuje mezi regulovanými a liberalizovanými činnostmi.
(14)
Výroba, dovoz, vývoz a maloobchodní dodávky elektřiny představují činnosti liberalizované, tedy činnosti, které mohou hospodářské subjekty volně vykonávat za tržních podmínek a u nichž stát neprovádí přísnou regulační kontrolu, např. kontrolu cen a dodacích podmínek.
(15)
Naopak distribuce, přenos a činnosti prováděné tržním provozovatelem (3) a provozovatelem soustavy (4) jsou plně regulovány státem. Tyto činnosti bývají obvykle regulovány státem v jakékoli elektroenergetické soustavě, neboť provozovatelé, kteří je provádějí, jsou de facto nebo de jure držiteli monopolu a v opačném případě by nebyli nijak omezováni v porušování pravidel hospodářské soutěže a mohli by si účtovat monopolistické ceny převyšující běžnou tržní cenu.
Čistá distribuce a dodávky za regulované sazby
(16)
V roce 2005 distribuce ve španělské elektroenergetické soustavě zahrnovala tři druhy regulované činnosti. První byla čistá distribuce. Čistá distribuce sestává z přepravy elektřiny distribučními sítěmi do míst odběru, a nejsou-li k dispozici alternativní sítě, představuje monopol. Druhý typ činnosti zahrnuje některé komerční řídicí činnosti, které jsou úzce spjaty s distribucí, např. odečítání elektroměrů, uzavírání smluv, fakturaci, poskytování zákaznických služeb atd. Třetím druhem regulované činnosti byly v roce 2005 dodávky za regulované sazby a tato činnost byla zákonem přidělena distributorům jako dodatek k jejich hlavnímu, právními předpisy stanovenému úkolu (řízení a zajišťování přístupu k elektrickým distribučním sítím) (5). Po reformě dokončené v roce 2009 již distributoři elektřinu za regulované sazby nedodávají.
(17)
Distributoři byli ze zákona povinni pořizovat elektřinu nutnou k zásobování regulovaných odběratelů na organizovaném velkoobchodním trhu („organizovaný trh“) za denní cenu (mezní systémová cena neboli „cena na organizovaném trhu“) nebo přímo od výrobců energie z obnovitelných zdrojů (6) a poté ji dále prodávat konečným odběratelům za příslušnou regulovanou sazbu.
Úloha distributorů jako finančních zprostředkovatelů soustavy
(18)
V roce 2005 měli koneční uživatelé k dispozici až 25 různých regulovaných sazeb v závislosti na úrovni spotřeby, profilu spotřeby a/nebo využití spotřeby a na napětí síťového připojení. Současně se na konečné uživatele vztahovalo devět dalších regulovaných poplatků za přístup k síti na volném trhu, které byly rovněž založeny na napětí přípojky a dalších vlastnostech (7). Na volném trhu hradili koneční uživatelé poplatky za přístup k síti dodavatelům a ti je předávali distributorům. Na regulovaném trhu byly poplatky za přístup k síti začleněny (zahrnuty) do regulované sazby „all-inclusive“, kterou platili koneční uživatelé distributorům. Od roku 2005 se ve Španělsku v systému regulovaných sazeb zavádí změny. Poslední z nich byla provedena v roce 2013, kdy Španělsko přijalo pro odvětví elektřiny nový legislativní rámec (zákon č. 24/13), který kromě jiných opatření obsahuje reformu regulace maloobchodních tržních cen. Španělsko oznámilo, že tento nový zákon a jeho prováděcí ustanovení budou v roce 2014 rozpracovány.
(19)
Úrovně souhrnných regulovaných sazeb a regulovaných poplatků za přístup k síti byly určovány předem na celý rok, obvykle před koncem roku N-1, v průběhu roku je však bylo možné upravit (8). Na roční zvýšení sazeb se však vztahoval strop (9). V zásadě se všechny úrovně sazeb a poplatků stanovovaly na základě prognózy takovým způsobem, aby se zaručilo, že regulované příjmy plynoucí z jejich uplatňování postačí k pokrytí celkových regulovaných nákladů spojených s elektroenergetickou soustavou. Tyto regulované náklady soustavy v roce 2005 zahrnovaly náklady na dodávky energie za souhrnné sazby, náklady na pořízení energie ze zvláštních režimů podpory (obnovitelné zdroje, kombinovaná výroba tepla a elektřiny atd.), náklady na přenos a distribuci, opatření pro řízení odběru, dodatečné náklady na výrobu elektřiny na španělských ostrovech, podporu pro místní uhlí, schodky z předchozích let atd.
(20)
V regulačním uspořádání ve Španělsku distributoři byli (a stále jsou) hlavními finančními zprostředkovateli soustavy. Distributoři nakládali se všemi příjmy plynoucími ze systému regulovaných sazeb, tedy s poplatky za přístup k síti a příjmy ze souhrnných sazeb. Tyto příjmy, souhrnně označované jako „likvidní příjmy“, se používaly k pokrytí všech regulovaných nákladů v soustavě. Neexistovala žádná pravidla, která by vyčleňovala konkrétní kategorii příjmů nebo jejich část na konkrétní kategorii nákladů či na jejich část. Výsledkem bylo, že příjmy plynoucí z poplatků za přístup k síti nebyly zcela ani zčásti vyčleněny na financování vyšších nákladů na podporu elektřiny z obnovitelných zdrojů či nákladů na výrobu elektřiny na španělských ostrovech.
(21)
Zúčtování se uskutečňovalo v rámci procesu vyrovnání, který probíhal pod přímou kontrolou španělského regulačního orgánu, Comisión Nacional de Energía (dále jen „CNE“). Z likvidních příjmů byla rovněž čerpána odměna distributorů (za činnosti týkající se distribuce jako takové), a to poté, co byly od příjmů odečteny všechny ostatní náklady.
Distributoři vs. dodavatelé a příslušné ceny
(22)
V roce 2005 tedy na maloobchodním trhu s elektřinou ve Španělsku působily dvě kategorie provozovatelů: distributoři, kteří byli povinni prodávat elektřinu za regulované sazby, a dodavatelé, kteří prodávali elektřinu za svobodně dojednaných podmínek. Z historických důvodů jsou distributoři ve Španělsku součástí vertikálně integrovaných skupin, tj. zavedených hospodářských subjektů, které tradičně provozovaly distribuční sítě v konkrétních zeměpisných oblastech, což se změnilo pouze kvůli minulým fúzím a konsolidacím. Na regulovaném trhu si distributoři účtovali souhrnné sazby, které nerozlišovaly mezi náklady na pořízení energie a náklady na přístup k síti.
(23)
Dodavatelé mohou buď patřit do vertikálně integrovaných skupin (které mají zpravidla samostatné divize pro výrobu, distribuci a dodávky), nebo mohou být novými tržními provozovateli. Noví tržní provozovatelé často nevlastní výrobní kapacitu a působí pouze na maloobchodním trhu. Jedním z těchto nových provozovatelů je i Céntrica. Na volném trhu si dodavatelé účtovali ceny, které musely pokrýt poplatek za přístup k síti (splatný distributorům), náklady na pořízení energie (náklady na pořízení energie na velkoobchodním trhu nebo náklady na vlastní výrobu v případě vertikálně integrované společnosti) a „obchodní rozpětí“, jež zahrnuje další náklady (náklady na uvádění na trh, systémy IT, fakturaci atd.) a také návratnost investovaného kapitálu.
(24)
V roce 2005 byla souběžná existence volného a regulovaného trhu, a zejména možnost, aby koneční uživatelé volně přecházeli z jednoho trhu na druhý, příčinou toho, že regulované sazby sloužily jako cenová reference (nebo faktický strop) pro ceny na volném trhu. Proto mohli dodavatelé provozovat činnost v daném tržním segmentu ziskově pouze tehdy, bylo-li obchodní rozpětí kladné, jinými slovy pokud existoval určitý prostor mezi maloobchodní cenou - v tomto případě regulovanou sazbou, na kterou měl odběratel nárok - a celkovými náklady dodavatele při obsluhování odběratelů.
Sazební schodek v roce 2005
(25)
Úroveň, na které byly stanoveny regulované sazby a poplatky za přístup k síti, v roce 2005 negenerovala dostatečné příjmy, aby soustava mohla získat zpět všechny náklady, které pak byly zpětně zdokumentovány za celý rok. Při konečném vyrovnání účtů za rok 2005, provedeném na konci roku regulačním orgánem CNE, byl zjištěn schodek ve výši 3,811 miliardy EUR. Nebylo to poprvé, kdy při zúčtování vznikl schodek, ale velikost schodku za rok 2005 neměla obdoby. Schodky již byly v nižší míře zaznamenány v letech 2000, 2001 a 2002.
(26)
Vláda mimo jiné podcenila skutečné náklady na pořizování elektřiny. Zatímco obecně vzato se spotřeba elektřiny u konečných uživatelů jak na regulovaném, tak volném trhu v roce 2005 vyvíjela přibližně podle prognóz z prosince 2004, v důsledku nepředpokládaných zvýšení cen během roku se velkoobchodní ceny v roce 2005 vyšplhaly na 62,4 EUR/MWh oproti 35,61 EUR/MWh v roce 2004, a průměrná velkoobchodní cena tak v roce 2005 dosáhla 59,47 EUR/MWh. Mezi příčiny tohoto zvýšení patří neobvykle suchý rok, kvůli němuž klesla výroba ve vodních elektrárnách o 55 %, nárůst cen ropy, dopad tržní ceny emisních povolenek CO2, které byly bezplatně obdrženy v rámci systému EU pro obchodování s emisemi, a nárůst poptávky po energii, který byl vyšší než růst HDP.
(27)
Španělský regulační orgán CNE poukázal na to, že v roce 2005 souhrnné sazby v průměru neodrážely všechny náklady na dodávky, a zejména náklady na pořizování energie na velkoobchodním trhu. Jak konkrétně vyplývá z níže uvedeného grafu, ceny zahrnuté v průměrných souhrnných regulovaných sazbách byly nižší než ceny na velkoobchodním trhu s elektřinou pouze v pěti měsících, a sice od ledna do února roku 2005 a poté znovu od dubna do června 2005. Mezi říjnem 2006 a prosincem 2007 však nastal vývoj opačný: během tohoto čtrnáctiměsíčního období se průměrné velkoobchodní ceny prudce propadly pod ceny energie zahrnuté v průměrných regulovaných souhrnných sazbách a tento pokles čistě přesahoval rozdíl zaznamenaný v sedmi měsících roku 2005, kdy byly velkoobchodní ceny vyšší než ceny zahrnuté v souhrnných sazbách.
Graf 1
Vážené průměrné velkoobchodní ceny vs. cena energie zahrnutá v souhrnné sazbě
Zdroj: CNE - Informe sobre la evolución de la competencia en los mercados de gas y electricidad. Periodo 2005/2007 (Zpráva o vývoji hospodářské soutěže na trhu se zemním plynem a elektřinou. Období 2005/2007), s. 84.
(28)
Důležitým faktorem, který rovněž přispěl ke zvýšení celkových nákladů soustavy, byla vysoká úroveň podpory pro výrobu energie z obnovitelných zdrojů. Zejména proto, že si výrobci energie z obnovitelných zdrojů mohli vybrat přímou účast na organizovaném trhu. V roce 2005 byla tato možnost obzvláště lákavá, a proto se do organizovaného trhu zapojilo více výrobců energie z obnovitelných zdrojů, než se očekávalo, což vedlo ke zvýšení nákladů souvisejících se soustavou. Kromě toho přímá podpora na náklady na elektřinu ze zvláštního režimu (z obnovitelných zdrojů, z kombinované výroby tepla a energie) neprodanou na organizovaném trhu, které se zaúčtovaly jako regulované náklady, dosáhla v roce 2005 částky 2,701 miliardy EUR, což představuje nárůst o 5,75 % ve srovnání s rokem 2004. Pro názornost, náklady soustavy spojené s přenosem a distribucí dosáhly v roce 2004 částky 4,142 miliardy EUR, v roce 2005 částky 4,410 miliardy EUR a v roce 2006 částky 4,567 miliardy EUR.
Mechanismus přijatý za účelem předběžného financování a splacení schodku
(29)
Vývoj schodku nezůstal bez povšimnutí. Již v březnu 2005, kdy bylo jasné, že vzniká sazební schodek, španělské orgány v článku 24 královského dekretu č. 5/2005 (10) stanovily, že prostředky nutné k překlenutí mezery mezi náklady a příjmy elektroenergetické soustavy budou poskytnuty pěti největšími „oprávněnými elektroenergetickými subjekty“, tedy subjekty, které jsou oprávněny obdržet kompenzaci za náklady spojené s přechodem na konkurenční prostředí (11), a to v procentním poměru:
-
Iberdrola, S.A.: 35,01 %,
-
Unión Eléctrica Fenosa, S.A.: 12,84 %,
-
Hidroeléctrica del Cantábrico, S.A: 6,08 %,
-
Endesa, S.A.: 44,16 %,
-
Elcogás, S.A.: 1,91 %.
(30)
Záporná bilance na účtu nákladů spojených s přechodem na konkurenční prostředí by zavdala právo na splacení, tj. dotčené podniky by měly nárok pobírat příjmy od odběratelů elektřiny v budoucnosti. Společnosti mohly tato práva sekuritizovat a prodat na trhu. Předmětné společnosti jsou až na Elcogás S.A. mateřské společnosti vertikálně integrovaných skupin, které zpravidla provozují činnost jak v odvětví výroby elektřiny, tak v odvětví distribuce elektřiny (prostřednictvím svých distribučních divizí). Jak stanoví článek 24 královského dekretu č. 5/2005, motivy a kritéria, proč bylo pro účely předběžného financování schodku z roku 2005 určeno těchto pět společností, a nikoli jiné společnosti působící na španělském trhu s elektřinou, spočívají podle všeho v jejich právu na náhradu za náklady spojené s přechodem na konkurenční prostředí, a nikoli např. v jejich činnostech v odvětví distribuce. Elcogás S.A. byla a stále je společností, která působí výhradně v odvětví výroby elektřiny (12). Pro účely předběžného financování schodku v elektroenergetické soustavě v pozdějších letech Španělsko alternativně určilo mateřskou společnost subjektu (např. společnost Endesa S.A., Iberdrola S.A.) nebo její výrobní divizi (Endesa Generación S.A., Iberdrola Generación S.A. v královském dekretu č. 6/2009), nikdy však divizi distribuční (tedy Endesa Distribución Eléctrica, S.L., v plném rozsahu vlastněnou dceřinou společnost odpovědnou za distribuci elektřiny v rámci systému regulovaných sazeb v roce 2005).
(31)
V červnu 2006 přijaly španělské orgány rozhodnutí o opatřeních, jimiž měl být schodek z roku 2005 vyrovnán z prostředků spotřebitelů elektřiny prostřednictvím regulovaných sazeb. Královským dekretem č. 809/2006 (13) španělské orgány stanovily, že schodek z roku 2005 (nebo přesněji práva na splacení udělená pěti vybraným podnikům) bude splacen spotřebiteli v průběhu 14,5 roku prostřednictvím zvláštního příplatku jak k souhrnným sazbám, tak k sazbám za přístup. Tento příplatek, vypočtený jako roční částka nutná k lineárnímu zpětnému získání čisté současné hodnoty schodku z roku 2005 v průběhu 14,5 let, byl stanoven na úrovni 1,378 % souhrnné sazby a 3,975 % sazby za přístup na rok 2006. Použitelná úroková sazba byla tříměsíční sazba Euribor.
(32)
Tento příplatek byl považován za „specificky vyčleněný příspěvek“. Španělské orgány stanovily, že příjmy z příspěvku k financování schodku z roku 2005 poplynou na vkladový účet spravovaný regulačním orgánem CNE. Ten měl posléze finanční prostředky převádět vlastníkům práv na splacení, tedy elektrárenským podnikům, které financovaly schodek, nebo subjektům, které od nich následně práva na splacení koupily, a to podle podílu schodku, který každý z nich financoval.
Dopady úrovní sazeb na španělský trh
(33)
V roce 2005 bylo 37,49 % poptávky po elektřině ve Španělsku uspokojováno na volném trhu. Toto množství odpovídá poměrně nízkému počtu spotřebitelů: na volném trhu kupovalo energii pouze 8,5 % spotřebitelů, 91,5 % i nadále využívalo regulovaných sazeb (pokles oproti roku 2004, kdy to bylo 97 % spotřebitelů). Hlavní kategorií na volném trhu byli odběratelé vysokého napětí (především průmysloví odběratelé): 38,9 % z nich uplatnilo možnost volby a v roce 2005 jejich nákupy představovaly 29 % celkové spotřeby elektrické energie v pevninském Španělsku. Převážná většina domácností a malých odběratelů nízkého napětí, kteří měli možnost volby od roku 2003 (14), stále využívala regulované sazby; v roce 2005 se však výrazný počet těchto odběratelů také rozhodl přejít na volný trh. K 31. prosinci 2005 bylo na volném trhu přes 2 miliony spotřebitelů (oproti 1,3 milionu v roce 2004).
(34)
Cenová výhoda, kterou v průměru skýtaly regulované sazby v roce 2005, by však měla být zvažována souběžně s (poněkud zpožděným) návratem spotřebitelů na regulovaný trh. Jak ukazuje tabulka 2, počet spotřebitelů na volném trhu v průběhu roku 2005 rostl, v roce 2006 však klesl, až se procentní podíl (8,15 %) dostal na úroveň prvního pololetí roku 2005. Analogicky lze říci, že pokles v množství energie dodávané konečným uživatelům na volném trhu, který byl pozorován v prosinci 2004, pokračoval také v první polovině roku 2005. V období od června do září 2005 se sice výrazně zpomalil, v prosinci 2005 a v průběhu celého roku 2006 však pokračoval.
Tabulka 2
Podíl míst dodávek a energie na volném trhu (jako procentní podíl celkového trhu) 2004-2006
Elektřina
2004
2005
2006
březen
červen
září
prosinec
březen
červen
září
prosinec
březen
červen
září
prosinec
Jako % míst dodávek
1,53
2,82
4,21
5,73
7,42
9,42
10,37
10,66
10,20
9,28
8,86
8,15
Jako % energie
29,30
33,60
36,19
33,57
33,15
35,34
41,39
37,41
29,38
27,10
25,74
24,87
Zdroj: Zpráva CNE „Nota Informativa sobre los suministros de electricidad y gas natural en los mercados liberalizados, actualización 31 de diciembre de 2006“ (Informační zpráva o dodávkách elektřiny a zemního plynu na degerulovaných trzích, aktualizace ze dne 31. prosince 2006).
(35)
Ačkoli dodavatelé začali ztráty pociťovat v polovině roku 2005, kdy začaly výrazně stoupat velkoobchodní ceny, dodavatelské smlouvy nebylo možné okamžitě vypovědět. Dodavatelé na volném trhu, zejména ti, kteří nedisponovali výrobní kapacitou, ale museli elektřinu pořizovat na velkoobchodním trhu, byli v důsledku toho nuceni vybrat si mezi tím, zda budou energii nabízet na volném trhu za ceny odpovídající regulovaným sazbám, a to navzdory možnosti, že jim vzniknou provozní ztráty, nebo zda si budou účtovat vyšší ceny, které by odrážely skutečné náklady na pořízení elektřiny, a tím ztratí podíl na trhu.
ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ PODLE ČL. 108 ODST. 2 SFEU
(36)
Rozhodnutí Komise o zahájení formálního vyšetřování se opíralo o řadu různých důvodů, které jsou vysvětleny níže.
(37)
V rozhodnutí byly srovnány regulované sazby placené různými kategoriemi konečných uživatelů s odhadovanými cenami, které by uživatelé bývali museli zaplatit na volném trhu, pokud by regulované sazby neexistovaly, a byl vyvozen závěr, že většina kategorií uživatelů byla zřejmě zvýhodněna. Údajná podpora ve prospěch konečných uživatelů je předmětem samostatného rozhodnutí ve věci SA.21817 - Regulované sazby za elektřinu: spotřebitelé.
(38)
Pokud jde o distributory, v rozhodnutí o zahájení řízení bylo uvedeno, že podněcováním konečných uživatelů k tomu, aby se vrátili zpět na regulovaný trh, mohl systém poskytovat výhodu distributorům, kteří podle všeho u svých regulovaných činností těžili ze zaručeného ziskového rozpětí. Zdá se, že tato výhoda byla poskytnuta distributorům selektivně, neboť byli jedinými tržními provozovateli, jimž bylo povoleno prodávat elektřinu za regulované sazby.
(39)
Rozhodnutí rovněž konstatovalo, že systém zahrnoval převod státních prostředků, neboť cenový příplatek použitý k uhrazení schodku představuje parafiskální poplatek a příjmy, které z něj plynou, procházejí před předáním konečným příjemcům přes španělský regulační orgán CNE (veřejný subjekt). Rozhodnutí dospělo k závěru, že s ohledem na příslušnou judikaturu Soudního dvora by tyto prostředky měly být považovány za prostředky státu.
(40)
Vzhledem k tomu, že velcí koneční uživatelé i distributoři působí na trzích, které jsou obecně otevřené hospodářské soutěži a obchodu v rámci Unie, Komise v rozhodnutí o zahájení řízení dospěla k závěru, že jsou splněna všechna kritéria stanovená v čl. 107 odst. 1 SFEU a že opatření představuje státní podporu ve prospěch konečných uživatelů a distributorů.
(41)
Když se zjistilo, že zřejmě nelze použít žádnou z odchylek stanovených v článku 107 SFEU, bylo v rozhodnutí o zahájení řízení posuzováno, zda lze poskytování elektřiny za regulované sazby považovat za službu obecného hospodářského zájmu, a zda by tedy v takovém případě mohla být uplatněna odchylka stanovená v čl. 106 odst. 2 SFEU. V rozhodnutí o zahájení řízení bylo připomenuto, že v odvětví elektroenergetiky je vlastní rozhodovací prostor členských států při stanovování závazků veřejné služby omezen ustanoveními směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/54/ES ze dne 26. června 2003 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou a o zrušení směrnice 96/92/ES (15) („směrnice o elektřině“). Směrnice o elektřině od členských států vyžaduje, aby stanovily závazek poskytovat univerzální službu (a v jeho rámci konkrétně i právo na dodávky za přiměřené ceny), přičemž tato služba má být omezena pouze na spotřebitele z řad domácností a malé podniky (16). Rozhodnutí dospělo k závěru, že s přihlédnutím k výše uvedené směrnici nelze poskytování elektřiny za regulované sazby středním či velkým podnikům (nikoli však domácnostem a malým podnikům) považovat za službu obecného hospodářského zájmu v pravém slova smyslu.
(42)
Komise tudíž vyjádřila vážné pochybnosti o tom, zda lze prvky podpory v regulovaných sazbách, které byly uplatňovány na jiné než malé podniky a na distributory, považovat za slučitelné se společným trhem.
PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(43)
Komise tím, že strany vyzvala, aby vznesly připomínky k rozhodnutí o zahájení důkladného vyšetřování, získala řadu podání ze strany velkých průmyslových odběratelů, distributorů, nezávislých dodavatelů a samospráv španělských autonomních oblastí. V tomto rozhodnutí budou zkoumány pouze připomínky týkající se postavení distributorů.
PŘIPOMÍNKY OD NEZÁVISLÝCH DODAVATELŮ
(44)
Byly obdrženy připomínky od společnosti Céntrica a od Sdružení nezávislých dodavatelů energie (ACIE). Jejich argumenty a závěry jsou do značné míry totožné a bude o nich pojednáno společně.
(45)
Céntrica klade v podání hlavní důraz na údajnou státní podporu poskytnutou distributorům elektřiny. Poukazuje na to, že v roce 2005 byla průměrná nákupní cena elektřiny na velkoobchodním trhu o téměř 70 % vyšší než předpokládaná průměrná pořizovací cena začleněná do souhrnných sazeb, které stanovila vláda prostřednictvím královského dekretu č. 2329/2004.
(46)
V důsledku tohoto rozporu mezi prognózami a skutečnými náklady nestačily příjmy ze soustavy k pokrytí nákladů, a to především proto, že cena placená distributory za nákup elektřiny byla vyšší než regulovaná cena, za niž museli elektřinu prodat. Distributoři proto ve svém účetnictví zaznamenali schodek. Avšak kvůli tomu, že španělské orgány přijaly mechanismus, který měl mezeru v příjmech vyplnit (a který spočíval v tom, že se od způsobilých výrobců energie vyžadovalo, aby předběžně financovali schodek výměnou za pozdější finanční vyrovnání), zůstaly účty distributorů vyrovnané a jejich ztráty byly de facto kompenzovány státem.
(47)
S dodavateli na volném trhu bylo zacházeno odlišně, přestože utrpěli obdobné ztráty. Podle společnosti Céntrica a sdružení ACIE měli dodavatelé na volném trhu obdobné pořizovací náklady jako distributoři (17). Kromě toho byli de facto nuceni se přizpůsobit úrovni souhrnné sazby stanovené vládou pro každou z kategorií odběratelů, protože jinak by nebyli schopni získat nové odběratele ani si udržet ty stávající. Sdružení ACIE zejména poukazuje na to, že na počátku roku 2005 jeho členové uzavřeli smlouvy na základě vládních prognóz velkoobchodních cen a že později museli tyto smlouvy dodržovat, i když se ukázalo, že nejsou ziskové. V důsledku toho utrpěli nezávislí dodavatelé ztráty. Avšak na rozdíl od distributorů nebyly ztráty nezávislých dodavatelů vyrovnány státem. Céntrica vypočítala, že v roce 2005 utrpěla ztráty ve výši 10 milionů EUR. Podle sdružení ACIE byla z trhu nucena odejít řada dodavatelů, včetně společností Saltea Comercial, Electranorte, CYD Energía a RWE.
(48)
Podle sdružení ACIE a společnosti Céntrica náhrada poskytnutá distributorům za jejich ztráty narušila hospodářskou soutěž, byla diskriminační vůči nezávislým dodavatelům a měla by být považována za státní podporu. Kromě toho, že Céntrica trvala na tom, že vyrovnání ztrát představuje samo o sobě výhodu, tvrdila, že zavedené subjekty na trhu (vertikálně integrované podniky) si mohly udržet svoje podíly na trhu a zabránit ztrátám tím, že mohly podněcovat odběratele k tomu, aby přešli od jejich ztrátových dodavatelských divizí k jejich divizím distribučním, které by případně obdržely náhradu.
(49)
Podle sdružení ACIE a společnosti Céntrica byla výhoda pro zavedené podniky „specifická“, tedy selektivní, jelikož z mechanismu financování a mechanismu kompenzace měli prospěch především distributoři, protože jim tyto mechanismy poskytly finanční a konkurenční výhodu oproti dodavatelům na volném trhu. Céntrica tvrdila, že rozdíl mezi distributory a dodavateli na volném trhu je čistě formální, jelikož obě kategorie se účastní hospodářské soutěže na témže trhu (maloobchodní prodej elektřiny), obě byly dotčeny souhrnnými sazbami (buď kvůli tomu, že byly uloženy zákonem, nebo proto, že ve skutečnosti fungovaly jako omezení tržních cen) a obě pořizovaly elektřinu za tutéž cenu a utrpěly tytéž ztráty.
(50)
Podle názoru společnosti Céntrica nebylo preferenční zacházení s distributory odůvodněno ničím, co by jakkoli souviselo s logikou a strukturou elektroenergetické soustavy, ani je nebylo možné považovat za náhradu za službu obecného hospodářského zájmu. Céntrica tvrdí, že systém porušil směrnici o elektřině, a to nejen kvůli diskriminační povaze režimu pro vyrovnání schodku, ale také kvůli tomu, že odběratelům bylo upřeno právo na transparentní ceny a sazby (18). Jelikož část ceny elektřiny splatná za rok 2005 byla odložena na budoucí roky, konečné účtované ceny nebyly spotřebitelům jasné.
(51)
Céntrica zastává názor, že selektivní výhoda v důsledku režimu pro vyrovnání schodku přinesla výhodu nejen distributorům, ale také vertikálně integrovaným podnikům, k nimž distributoři patřili. Podle společnosti Céntrica by měla být vertikálně integrovaná skupina pro účely uplatnění pravidel státní podpory vnímána jako jeden podnik. Céntrica tvrdí, že španělský systém umožňoval výrobním společnostem zvýšit ceny na velkoobchodním trhu a nadále vytvářet zisky. Za těchto okolností měly skupiny zájem na tom, aby si udržely tržní podíl, kterým disponovaly jejich distribuční divize. Proto by také vertikálně integrované skupiny měly být považovány za příjemce státní podpory.
PŘIPOMÍNKY DISTRIBUTORŮ
(52)
Připomínky byly obdrženy od sdružení UNESA (sdružení zastupující distributory) a od společností Iberdrola Distribución, Unión Fenosa Distribución, Enel Viesgo Distribución a Endesa Distribución. Jejich připomínky se do značné míry překrývají, a bude o nich proto pojednáno společně.
(53)
Distributoři (zastoupení sdružením UNESA) rozlišují mezi čistou distribucí a komerčními řídicími činnostmi, které považují za službu obecného hospodářského zájmu, na straně jedné a dodávkami za regulované sazby, které podle nich nezahrnovaly státní podporu, jelikož nebyly zdrojem finančního zvýhodnění, na straně druhé.
(54)
Distributoři připomínají, že právní podmínky, za nichž své činnosti vykonávali dodavatelé a distributoři, se značně lišily; distributoři museli pořizovat elektřinu pro dodávky za regulované sazby konkrétními způsoby (buď na organizovaném trhu, nebo od výrobců spadajících do „zvláštního režimu“), zatímco dodavatelé mohli o cenách volně vyjednávat. Distributoři nemohli odmítnout dodávky odběratelům s regulovanými sazbami a nemohli získat jiné odběratele než ty, kteří se rozhodli využívat regulované sazby. Distributoři nemohli ani nabízet doplňkové služby, zatímco dodavatelé si mohli volně stanovit dodavatelské podmínky.
(55)
Níže uvedená tabulka shrnuje rozdíly mezi dodavateli na volném trhu a distributory, pokud jde o maloobchodní prodej elektřiny (19):
Povinnost dodávat
Potenciální trh
Pořizování energie
Dodavatelé
ne
všichni španělští uživatelé
jakýkoli mechanismus
Distributoři
ano
pouze uživatelé připojení k jejich sítím
na organizovaném trhu nebo od výrobců ve zvláštním režimu
Velkoobchodní pořizovací cena
Prodejní cena
Ziskové rozpětí
Dodavatelé
volná
volná
rozpětí z prodeje
Distributoři
cena na organizovaném trhu nebo regulovaná cena ve „zvláštním režimu“
regulované sazby
bez ziskového rozpětí
(56)
Distributoři tudíž dospěli k závěru, že dodavatelé na volném trhu vzhledem k odlišným právním a věcným podmínkám nekonkurovali distributorům, ale spíše regulovaným sazbám, které na trhu sloužily jako referenční cena.
(57)
Distributoři tvrdí, že dodávání elektřiny za sazbu pro ně nebylo ziskové ani žádným způsobem výhodné. Zatímco u čisté distribuce a komerčních řídicích činností zahrnovala odměna distributorů ziskové rozpětí, z něhož byl zhodnocen investovaný kapitál, u dodávek za regulované sazby získali distributoři pouze náhradu za náklady bez jakéhokoli ziskového rozpětí. Zejména je třeba podotknout, že náklady „uznané“ distributorovi se zakládaly na průměrné vážené ceně placené za elektřinu během referenčního období. Za určitých okolností mohly být tyto uznané náklady nižší než skutečné celkové náklady distributora. Pokud regulovaný prodej dosáhl přebytku, tyto prostředky nezůstaly distributorovi, ale byly v rámci procesu zúčtování přiděleny na financování jiných obecných nákladů souvisejících se soustavou. Částka uznaná státem se rovnala rozdílu mezi průměrnou váženou cenou za pořízení elektřiny, který byl vynásoben množstvím energie, jež každý distributor přepravil, po opravě o standardní ztráty.
(58)
Distributoři dále tvrdí, že neměli žádný přímý ani nepřímý finanční prospěch z toho, že odběratelé přešli z volného trhu zpět k regulovaným sazbám, jelikož jejich odměna za čistou distribuci a komerční řízení nijak nezávisela na počtu odběratelů využívajících regulované sazby nebo na množství elektřiny, která byla za danou sazbu prodána.
-
Zaprvé, jak je vysvětleno výše, odměnou za dodávky za regulované sazby bylo pouze nahrazení nákladů.
-
Zadruhé, odměna za čistou distribuci také nezávisela na počtu odběratelů využívajících regulované sazby, neboť se zakládala na objemu „přepravené energie“, jež zahrnovala veškerou elektřinu přepravenou distributory v síti bez ohledu na to, zda byla energie prodána za regulované sazby, nebo za cenu na volném trhu.
-
Zatřetí, odměna za komerční řídicí činnosti rovněž nezávisela na počtu odběratelů, jimž byla elektřina dodávána za regulované sazby, neboť zákon stanovil, že platby budou založeny na počtu uzavřených smluv (jak u sazeb za přístup, tak u sazeb regulovaných), a proto nijak nesouvisela s počtem odběratelů využívajících regulované sazby. Od distributorů se v každém případě vyžadovalo, aby vyřizovaly žádosti všech odběratelů, např. pokud jde o změny typu připojení, o smlouvy, fakturaci sazeb za přístup, odečty elektroměrů atd., a to bez ohledu na druh dodávky.
(59)
Distributoři tudíž dospěli k závěru, že „vyrovnání“, které obdrželi za dodávky za regulované sazby, by mělo být vnímáno spíše jako náhrada za částky, které museli ze zákona zaplatit předem, nebo jako kompenzace za ztrátu či škodu.
(60)
Iberdrola konkrétně tvrdí, že by bylo právně a ekonomicky nesprávné přičítat schodek distributorům. Náklady, které vznikly při pořizování elektřiny pro regulovaný trh, bylo možné přičítat elektroenergetické soustavě, nikoliv distributorům, kteří pouze prováděli právní ustanovení. Příjmy z prodeje za regulované ceny nebyly nikdy vlastnictvím distributorů, ale patřily elektroenergetické soustavě jako celku, a proto by měla být jako „prodejce“ elektřiny za regulované ceny vnímána soustava. V soustavě, která je regulována v tak vysoké míře jako ta španělská, by podle společnosti Iberdrola nebylo rozumné přičítat distributorům finanční nerovnováhy, které byly způsobeny regulační strukturou nebo chybami v odhadech budoucích nákladů na energii.
(61)
Iberdrola zároveň podotýká, že distributoři si neponechávali příjmy z příplatků, které byly jakožto „specificky vyčleněný příspěvek“ ihned převáděny na vkladový účet otevřený regulačním orgánem CNE a byly předávány výrobcům, kteří předběžně financovali schodek.
PŘIPOMÍNKY REGIONÁLNÍ ASTURSKÉ SAMOSPRÁVY
(62)
Regionální asturská samospráva vznesla tytéž připomínky jako španělská vláda. V této souvislosti se tedy odkazuje na níže popsané připomínky Španělska.
PŘIPOMÍNKY ŠPANĚLSKA
(63)
Španělsko zastává názor, že systém regulovaných sazeb z roku 2005 nezahrnoval podporu ani pro konečné uživatele, ani pro distributory. Zejména pokud jde o distributory, má Španělsko za to, že vyrovnání, které obdrželi, je v souladu s judikaturou Soudního dvora ve věci Altmark, a státní podporu proto nepředstavuje.
EXISTENCE PODPORY
ŽÁDNÁ PŘÍČINNÁ SOUVISLOST MEZI OPATŘENÍM STÁTU A SCHODKEM A NEPŘIČITATELNOST SCHODKU STÁTU
(64)
Španělsko tvrdí, že schodek nebylo možné přičítat státu, jelikož byl způsoben nepředvídatelnými vnějšími okolnostmi, a nikoli úmyslným záměrem státu dotovat určité činnosti.
(65)
Španělsko uvádí, že legislativa EU platná v roce 2005 dodávkám elektřiny za regulované sazby stanovené státem nebránila. Proto byl státní regulační zásah právně platný, neboť se jednalo o projev národní svrchovanosti. Jednou z těchto svrchovaných výsad je možnost stanovit sazby tak, aby očekávané náklady odpovídaly očekávané poptávce.
(66)
Distributoři vybírali prostředky prostřednictvím souhrnných sazeb a sazeb za přístup a poté převáděli část z tohoto příjmu na zvláštní účty (podle procentních podílů stanovených v každoročním dekretu o sazbách). Poté odečítali nákup elektřiny na organizovaném trhu a od výrobců spadajících do „zvláštního režimu“. Pokud příjem ze souhrnných sazeb a sazeb za přístup nepokrýval náklady na regulované činnosti, vznikal sazební schodek.
(67)
Španělsko tvrdí, že schodek v roce 2005 byl způsoben rozdílem mezi vládními prognózami velkoobchodních cen elektřiny a skutečnými cenami zaznamenanými na organizovaném trhu. Mimořádně vysoké ceny v roce 2005 byly způsobeny nepředvídatelnými příčinami, které lze přičítat zásahu vyšší moci (viz 26. bod odůvodnění).
(68)
Jelikož událostí, která dala vzniknout údajné podpoře, byl podle všeho nárůst velkoobchodních cen převyšující prognózu, údajnou výhodu není možné přičítat žádnému právnímu aktu. I pokud by se předpokládalo, že takováto výhoda existovala, byla by způsobena okolnostmi, které nijak nesouvisely se záměry státu. Existence vyšší moci podle Španělska narušuje příčinnou souvislost mezi správním rozhodnutím, jímž se sazby stanovovaly, a konkurenční výhodou, která by vedla ke státní podpoře. I za předpokladu, že by byla splněna objektivní podmínka příčinné souvislosti, subjektivní podmínka záměru (přičitatelnosti) na straně státu by stále chyběla.
ŽÁDNÉ PROSTŘEDKY STÁTU
(69)
Španělsko tvrdí, že sazby nezahrnovaly veřejné prostředky. Zaprvé, Španělsko v tomto ohledu prohlašuje, že příplatek není „poplatkem“ ve smyslu judikatury Evropského soudního dvora o parafiskálních poplatcích, neboť jej nevybírá stát a nejde o fiskální poplatek. Podle Španělska je příplatek nedílnou součástí sazby a má stejnou povahu. Sazba je tudíž soukromá cena.
(70)
Zadruhé, finanční prostředky nevybíral stát ani nebyly placeny do fondu určeného státem. Sazby vybírali distributoři, nikoli stát, a proto jde o soukromé ceny, které zaručovaly spravedlivou odměnu subjektů (jak stanoví zákon 54/1997). Nejedná se o daně ani veřejné ceny. Stát za nic odměnu neposkytoval, neboť odměnu nabízel systém na základě tržních sil v případě neregulovaných činností a na základě přístupových sazeb stanovených státem v případě činností regulovaných. Jelikož tento systém pro stát nepředstavuje žádnou zátěž, nejsou podle judikatury ve věci Sloman Neptun (20) dotčeny státní prostředky. Předmětné prostředky navíc nikdy neplynuly do státní pokladny, neuváděly se v rozpočtových zákonech, nepodléhaly ověřování ze strany nevyššího kontrolního úřadu a nebylo možné je získat zpět od dlužníků prostřednictvím správních postupů. Dluhy vůči elektroenergetické soustavě nepodléhaly úrokové sazbě použitelné na dluhy vůči státu.
(71)
Španělsko trvá na tom, že s těmito prostředky nakládal španělský regulační orgán CNE, který plnil pouze funkci účetního prostředníka. Španělské orgány uvádějí, že již v rozhodnutí z roku 2001 o nákladech spojených s přechodem na konkurenční prostředí ve Španělsku (S.A. NN 49/99) Komise stanovila, že „převod prostředků přes CNE je v zásadě účetní povahy. Finanční prostředky převáděné na účet CNE nikdy nebyly vlastnictvím tohoto subjektu a byly neprodleně vyplaceny příjemcům podle předem určené částky, kterou CNE nemůže nijak změnit“. Na základě této úvahy Komise dospěla k závěru, že „není v postavení, aby mohla určit, zda příjmy plynoucí z poplatku stanoveného v rámci režimu nákladů spojených s přechodem na konkurenční prostředí představují státní prostředky“.
(72)
Zatřetí, Španělsko zpochybňuje závěr Komise, že regulovaný prodej uskutečňovaný distributory byl financován prostřednictvím „zvláštní daně“ placené všemi španělskými konečnými uživateli elektřiny. Podle Španělska nebyli distributoři „financováni státem“, ale pobírali rozumnou a spravedlivou odměnu za výkon zákonem uloženého úkolu, který byli povinni plnit.
(73)
Kromě toho při prodeji elektřiny za regulované sazby a při jejím pořizování od výrobců na organizovaném trhu distributoři vytvářeli schodek (který byl pokryt pomocí mechanismu předběžného financování, jenž byl stanoven královským dekretem č. 5/2005), ale příjmy z příplatku k sazbě měli obdržet výrobci, nikoli distributoři.
ŽÁDNÁ VÝHODA
(74)
Španělsko nesouhlasí s předběžným závěrem Komise, že regulované sazby distributory ekonomicky zvýhodňovaly.
(75)
Pokud jde o distributory, Španělsko zpochybňuje závěr Komise, že systém sazeb zaručoval distributorům minimální ziskové rozpětí. Španělsko tvrdí, že dodávky prováděné distributory za regulované sazby byly odůvodněny potřebou zaručit službu obecného hospodářského zájmu a že odměna za regulované činnosti byla určena výhradně na pokrytí nákladů, které vznikly při plnění povinností spojených s těmito činnostmi.
ŽÁDNÝ DOPAD NA HOSPODÁŘSKOU SOUTĚŽ A OBCHOD MEZI ČLENSKÝMI STÁTY
(76)
Španělské orgány tvrdí, že regulační ustanovení, která se vztahovala na dodávky za regulované sazby, neomezovala svobodu usazování dodavatelů elektřiny a že se španělským dodavatelům ve srovnání s dodavateli z jiných členských států nedostávalo preferenčního zacházení.
(77)
V roce 2005 měl Pyrenejský poloostrov tak nízkou kapacitu propojení, že v podstatě neexistoval skutečný vnitřní trh s energií. Španělské orgány zastávají názor, že vzhledem k této izolaci by bylo nepřiměřené vyvozovat závěr, jak činí Komise, že sazba měla dopad na hospodářskou soutěž a obchod mezi členskými státy.
(78)
Španělské orgány tvrdí, že elektřina nebyla ze Španělska vyvážena a že distributoři, kteří působili ve Španělsku, nemohli prodávat španělskou energii mimo španělské území. Na druhé straně do podnikání v oblasti distribuce se mohla zapojit jakákoli způsobilá společnost za stejných podmínek jako španělské podniky a dostalo by se jí stejného právního a ekonomického zacházení.
(79)
Dodavatelé naopak podle Španělska vykonávali volnou, neregulovanou činnost. Čelili odpovídajícím rizikům a měli odpovídající výhody. Přijetím těchto rizik souhlasili s tím, že za určitých nepředvídatelných podmínek nemusí být jejich maloobchodní činnost zisková. Ziskovost by se nicméně vrátila, jakmile by to umožnily sazby nebo by pominuly mimořádné okolnosti.
ANALÝZA Z HLEDISKA JUDIKATURY VE VĚCI ALTMARK
(80)
Španělsko tvrdí, že v roce 2005 nebyly regulované sazby v rozporu s právem Unie, neboť lhůta pro liberalizaci trhu pro všechny odběratele (včetně domácností) končila 1. července 2007.
(81)
Podle Španělska splňovalo pokrytí nákladů, které vznikly distributorům při dodávání energie za regulované sazby, čtyři kritéria vymezená v judikatuře ve věci Altmark, a proto tento zásah nespadá do definice státní podpory.
(82)
Za prvé, dodávky elektřiny jsou službou obecného zájmu a stát musí zasáhnout, aby zabránil zneužití dominantního postavení v důsledku existence jediné sítě (přirozený monopol). Společnosti, které vykonávají regulované činnosti, proto plní závazky veřejné služby.
(83)
Za druhé, parametry pro stanovení sazeb byly vymezeny objektivně a transparentně. Odměna za regulované činnosti byla objektivní a transparentní. Na distribuční trh mohly vstoupit také jiné podniky z EU.
(84)
Za třetí, platby za regulované činnosti pokrývaly pouze náklady spojené s plněním závazku veřejné služby. Distributoři mohli platbu obdržet pouze za náklady týkající se regulovaných činností.
(85)
Za čtvrté, složitý regulační rámec pro stanovení sazeb a postup pro vyrovnání prokazují, že systém sazeb se zakládal na důkladné analýze nákladů a příjmů spojených se soustavou a na analýze poptávky po elektrické energii.
(86)
Z výše uvedených důvodů Španělsko dospělo k závěru, že systém sazeb nepředstavoval státní podporu, jelikož byl v souladu s judikaturou ve věci Altmark.
POSOUZENÍ OPATŘENÍ
(87)
Oblast působnosti tohoto rozhodnutí je omezena na dodávky elektrické energie velkým a středním podnikům prováděné distributory podle regulovaných sazeb a nevztahuje se na ostatní činnosti distributorů, které souvisejí s čistou distribucí. Tyto ostatní činnosti jsou právně i finančně zcela nezávislé na prodeji za regulované sazby a v každém případě spadají mimo oblast působnosti rozhodnutí o zahájení řízení, v němž byly vzneseny pochybnosti pouze o tom, zda je údajná výhoda poskytnutá distributorům v důsledku nízké úrovně regulovaných sazeb a v důsledku opatření přijatých k vyrovnání a splacení schodku z roku 2005 slučitelná s vnitřním trhem.
EXISTENCE STÁTNÍ PODPORY PODLE ČL. 107 ODST. 1 SFEU
(88)
Opatření představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, jestliže jsou splněny všechny následující podmínky: opatření a) ekonomicky zvýhodňuje příjemce; b) je poskytováno státem nebo ze státních prostředků; c) je selektivní; d) ovlivňuje obchod v rámci Unie a může narušit hospodářskou soutěž v Unii. Jelikož všechny tyto podmínky musejí být splněny kumulativně, Komise se v hodnocení omezí na existenci ekonomického zvýhodnění příjemců.
Existence ekonomického zvýhodnění
(89)
Podniky jsou zvýhodněny ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, jestliže získají ekonomické zvýhodnění, které by jinak za tržních podmínek nezískaly. V tomto ohledu Soudní dvůr Evropské unie rozhodl, že za určitých okolností poplatky za služby, které se poskytují v souvislosti se závazky uloženými ze strany členských států, nepřesahující roční nepokryté náklady a mající zaručit, že dotčené podniky nebudou ztrátové, nepředstavují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, ale spíše protihodnotu za služby, které dotčené podniky poskytují (21).
(90)
Konkrétněji pokud jde o odvětví elektroenergetiky, v rámci své rozsáhlé praxe v rozhodování podle čl. 107 odst. 1 a čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU o závazcích, na jejichž základě musejí distributoři pořizovat elektřinu z určitých zdrojů energie za cenu, která je vyšší než cena tržní, Komise také nezastávala názor, že by vyrovnání, které pokrývá rozdíl mezi pořizovacími náklady a tržními cenami, ekonomicky zvýhodňovalo distributory, kteří jsou příjemci takového vyrovnání. V těchto případech dotčené hospodářské subjekty jednaly na základě regulačních závazků v elektroenergetické soustavě jako pouzí zprostředkovatelé a bylo jim poskytováno vyrovnání za jejich náklady, aniž by je toto vyrovnání mělo jakkoli ekonomicky zvýhodnit, ačkoli je třeba podotknout, že právní předpisy bývaly mohly uložit pouze povinnost nákupu bez náhrady nákladů.
(91)
Totéž platí konkrétněji v oblasti dodávky elektrické energie za regulované sazby, pokud jde o náhradu, jíž měly být financovány rozdíly mezi příjmy a velkoobchodními pořizovacími cenami elektřiny za regulované sazby, které požadovali způsobilí spotřebitelé (22). Z toho vyplývá, že náhrada nákladů na nákup elektřiny poskytnutá distributorům v odvětví elektřiny nutně nemusí představovat ekonomické zvýhodnění ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Údajnou náhradu poskytnutou španělským distributorům za náklady na dodávky za regulované sazby je třeba přezkoumat i s ohledem na tyto precedenty.
(92)
Předběžný závěr Komise v rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřování zněl, že španělští distributoři byli ekonomicky zvýhodněni ve srovnání s tržními podmínkami, a to ze dvou důvodů. Zaprvé, distributoři u dodávek za regulovanou sazbu údajně získali zaručené ziskové rozpětí. Zadruhé, sazby podněcovaly uživatele k přechodu na regulovaný trh obsluhovaný distributory, a údajně tak vedly ke zvýšení příjmů distributorů. Tyto dva důvody lze shrnout do jediného tvrzení, a to že zisky distributorů v roce 2005 vzrostly v poměru k jejich dodávkám elektřiny za regulované sazby.
(93)
Dostupný popis španělské elektroenergetické soustavy a informace poskytnuté v průběhu řízení, které jsou zohledněny v 16., 19., 20., 57. a 58. bodě odůvodnění, toto tvrzení nepodporují. Zatímco u čisté distribuce zahrnovala odměna distributorů v roce 2005 ziskové rozpětí, u dodávek za regulovanou sazbu distributoři dostávali pouze náhradu („uznání“) nákladů bez ziskového rozpětí. Obdobně lze konstatovat, že odměna distributorů za čistou distribuci nebyla závislá na počtu odběratelů využívajících regulované sazby ani na množství elektřiny, která byla za sazbu prodána, a proto by příjmy distributorů v případě, že by byli obsloužili velký počet odběratelů využívajících regulované sazby, nijak nevzrostly.
(94)
Z toho je patrné, že informace shromážděné během řízení nepodporují tvrzení, že prodej elektřiny za regulované sazby zvýšil v roce 2005 zisky španělských distributorů, protože měli zaručené ziskové rozpětí.
(95)
Pokud jde o otázku, zda uznání nákladů na dodávky a jejich vyrovnání poskytlo distributorům ekonomickou výhodu, kterou by jinak za tržních podmínek nezískali, je třeba zdůraznit, že uznání vzniklých nákladů v podobě práv na splacení, která byla poskytnuta pěti podnikům určeným v článku 24 královského dekretu č. 5/2005, konkrétně podnikům Iberdrola, S.A., Unión Eléctrica Fenosa, S.A., Hidroeléctrica del Cantábrico S.A., Endesa, S.A. a Elcogás, S.A., nepředstavuje odměnu za jejich distribuční činnost. Jak již bylo vysvětleno ve 29. a 30. bodě odůvodnění, ačkoli společnost Elcogás S.A., která nevlastnila žádné dceřiné společnosti, v roce 2005 (ani v pozdějších letech) nepůsobila v odvětví distribuce, dotčené podniky byly určeny na základě jejich předchozího práva obdržet náklady spojené s přechodem na konkurenční prostředí, a to případně s ohledem na jejich výrobní činnost, avšak nikoli distribuci za regulované sazby.
(96)
Zadruhé, i za předpokladu, že by bylo možné práva na splacení, která odrážejí závazek pěti výše uvedených podniků předběžně financovat schodek v elektroenergetické soustavě z roku 2005, vykládat jako náhradu za náklady na distribuci, které vznikly čtyřem z těchto podniků, jež provozovaly činnost v odvětví distribuce za regulované sazby, měly by být zohledněny skutečné podmínky, za nichž byli distributoři povinni tuto plně regulovanou činnost provádět. Jak již bylo popsáno v 54. a 55. bodě odůvodnění, distributoři nemohli vytvářet zisky ani ztráty, nemohli si zvolit, jakým způsobem pořídí elektřinu, nemohli si vybírat své zákazníky, nemohli určovat prodejní cenu či nabízet dodatečné služby se ziskovým rozpětím. Sami distributoři ani vertikálně integrované skupiny, k nimž patřili, neměli žádný ekonomický zájem, ať přímý, či nepřímý, na tom, aby dodávali elektřinu za regulovanou sazbu. Vertikálně integrovaná skupina by bývala měla spíše zájem na dodávání elektřiny konečným uživatelům za podmínek na volném trhu, neboť její dodavatelská divize by z takového prodeje bývala měla zisk, což by se však nedělo, pokud by uživatelé byli zásobováni distributorem skupiny za regulované sazby.
(97)
Z toho je zřejmé, že srovnání s podmínkami dodávek za podmínek volného trhu nebere v potaz odlišné právní a věcné okolnosti dodavatelů na volném trhu a distributorů, kteří dodávají elektřinu za regulované sazby. Ačkoliv stát může v zásadě distributorům v elektroenergetické soustavě určit kupní a prodejní ceny a další obchodní podmínky, neznamená to, že náhradou nákladů, které vznikly distributorům, je těmto distributorům poskytováno ekonomické zvýhodnění, které by jinak za tržních podmínek nezískali. Regulace sazeb podpořená závazkem dodávat elektřinu totiž neponechává prostor pro svobodné rozhodování o nejdůležitějších aspektech dodávky, jako jsou cena a produkce. Nejenže za hypotetických tržních podmínek, tedy při neexistenci regulačních omezení ohledně takových základních parametrů, by distributoři mohli konečným spotřebitelům účtovat mnohem vyšší sazby, které by pokryly všechny náklady. Co víc - a to je ještě důležitější - ve španělské elektroenergetické soustavě (stejně jako v každé jiné soustavě) byl v roce 2005 distributor - nebo provozovatel sítě vysokého napětí pro odběratele s vysokou spotřebou energie - jednoduše zprostředkovatel, který fyzicky připojuje uživatele k síti, což je nezbytnou podmínkou pro dodávku elektřiny. Vzhledem k tomu, že v roce 2005 ve Španělsku neexistovala hypotetická alternativní distribuční síť, dotčení distributoři byli určeni pro volný i regulovaný trh a oba tyto trhy zásobovali. Distributoři hrají zásadní úlohu, neboť umožňují dodávku elektřiny bez ohledu na specifická regulační uspořádání či politiku či bez ohledu na to, zda jsou konkurenční podmínky upravující dodávku založeny na tržních mechanismech, nebo na regulaci.
(98)
V systému regulovaných sazeb, jako byl ten španělský v roce 2005, by byl v rámci běžné činnosti nedostatek zdrojů na celkových účtech soustavy v jednom roce obvykle vyrovnán následující rok prostřednictvím vyšších sazeb a/nebo přístupových poplatků uložených konečným uživatelům, a na druhé straně po poklesu nákladů by mohl vzniknout přebytek, který by následně umožnil sazby nebo poplatky snížit. Pokud však nejsou konkrétní kategorie příjmů vyčleněny na náklady, po zvýšení (poklesu) příjmů a/nebo nákladů ke vzniku odpovídajícího schodku ani přebytku, který by distributoři mohli využít, dojít nemusí. Jak je např. uvedeno v grafu 1 ve 27. bodě odůvodnění, zatímco ceny energie zahrnuté v regulovaných sazbách byly během většiny měsíců v roce 2005 obecně nižší než velkoobchodní tržní ceny, v období od listopadu 2006 do prosince 2007 tomu bylo naopak, aniž by se tento vývoj odrazil ve zvýšených ziscích distributorů z dodávek za regulované sazby. To odpovídá regulačnímu uspořádání systému, v němž distributoři nenesli náklady nerovnováhy mezi celkovými náklady a příjmy souvisejícími se soustavou nebo jejich částí, stejně jako z této činnosti nikdy neměli žádný zisk a jakýkoli přebytek z prodeje elektřiny za regulované sazby by se použil k pokrytí jiných nákladů soustavy.
(99)
Distributoři fungovali jako finanční zprostředkovatelé elektroenergetické soustavy, neboť centralizovali všechny finanční toky, jak příchozí (regulované příjmy ze sazeb a přístupových poplatků), tak odchozí (všechny obecné náklady spojené se soustavou). Regulované příjmy a náklady související s elektroenergetickou soustavou v roce 2005, jak jsou popsány v 19., 20. a 28. bodě odůvodnění, zahrnují širokou škálu regulovaných nákladů vzniklých vlivem trhu nebo zaujaté strategie, např. nákladů na nákup elektřiny (včetně elektřiny z obnovitelných zdrojů), dodatečných nákladů na výrobu elektřiny na španělských ostrovech a nákladů na přenos a distribuci atd., aniž by specifické příjmy byly vyčleněny na určité náklady. Regulované příjmy nikdy nebyly vlastnictvím distributorů, výjimkou byla odměna za čistou distribuci, kterou si distributoři po odečtení všech ostatních nákladů souvisejících se soustavou ponechávali.
(100)
Jakýkoli schodek v účtech, jako byl schodek v roce 2005, by se proto bez ohledu na příčiny objevil na účtech distributorů, aniž by oni sami mohli jakkoli rozhodovat o úrovni regulovaných příjmů a nákladů nebo o financování specifických nákladů pomocí specifických příjmů. Jak je patrné z údajů uvedených ve 28. bodě odůvodnění, náklady na přenos a distribuci v rámci elektroenergetické soustavy v roce 2005 činily 4,410 miliardy EUR, což odpovídá stejným kategoriím nákladů v letech 2004 a 2006. Výše nákladů pro distributory tedy nemá žádný vztah k výši schodku z roku 2005.
(101)
Klasifikace schodku z roku 2005 jako „ztráty distributorů“ proto podle všeho není odůvodněná, protože schodek nelze přičítat činnosti na straně distributorů, ale spíše regulačním ustanovením, jimiž se stanoví právo konečných uživatelů na dodávky za regulované sazby, a do jisté míry také regulačním a politickým volbám, které byly učiněny např. s cílem podpořit výrobu elektřiny z obnovitelných zdrojů a kombinovanou výrobu tepla a energie. Z toho vyplývá, že financování schodku na účtech elektroenergetické soustavy prostřednictvím mechanismů, které jsou popsány ve 29. až 32. bodě odůvodnění, není způsobem, jak absorbovat specifické ztráty distributorů, nýbrž celkové ztráty soustavy. Je nasnadě, že pokud by pět velkých elektroenergetických subjektů neuznalo schodek z roku 2005 ve výši 3,811 miliardy EUR a předběžně jej nefinancovalo, nebylo by možné uhradit vzniklé náklady soustavy na přenos a distribuci ku prospěchu všech uživatelů, ať na regulovaném, či volném trhu.
(102)
Při formálním vyšetřování nebylo zjištěno, že by distributoři byli zvýhodněni jakýmkoliv jiným způsobem. Distributoři přenášeli celý přínos z nízkých regulovaných sazeb na konečné uživatele, z prodeje neměli žádný zisk a neměli žádný prospěch ani z toho, že se uživatelé vrátili na regulovaný trh. Z toho je zřejmé, že z finančního hlediska bylo postavení distributorů ve Španělsku plně srovnatelné s postavením zprostředkovatele soustavy. V tomto ohledu se uznání nákladů na dodávky elektřiny za regulované sazby v rámci španělské elektroenergetické soustavy v roce 2005 v zásadě neliší od vyrovnání za náklady na nákup elektřiny, které Komise neklasifikovala jako státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, a to jak pokud jde o elektřinu z určitých zdrojů (90. bod odůvodnění), tak velkoobchodní elektřinu pro dodávky za regulované sazby (91. bod odůvodnění).
(103)
I když se rozhodnutí o zahájení řízení nezaměřuje na vertikálně integrované subjekty, k nimž distributoři patří a které jsou zčásti účetně a právně odděleny, Komise s cílem zabývat se stížnostmi společnosti Céntrica také posoudila, zda takové subjekty nemohly být nepřímo zvýhodněny a zda takové zvýhodnění nemohlo představovat státní podporu. Céntrica zejména tvrdila, že integrované subjekty působící v odvětví maloobchodního prodeje elektřiny na volném trhu (prostřednictvím distribuční divize) se mohly vyhnout ztrátám podněcováním uživatelů k tomu, aby přešli k jejich vlastní distribuční divizi. Společnost Céntrica rovněž tvrdila, že výrobce začleněný do integrovaného subjektu měl motivaci k tomu, aby udržoval vysoké velkoobchodní ceny, protože by distribuční divize integrovaného subjektu (která prodávala elektřinu za regulovanou sazbu) byla chráněna před ztrátami.
(104)
Komisi se nepodařilo zjistit existenci ekonomické výhody v důsledku toho, že si uživatelé elektřiny vybírali spíše distributory než dodavatele. Z ekonomického hlediska přechod od dodávek k distribuci nevytvořil zisky, ale pouze zabránil ztrátám dodavatelských divizí čtyř vertikálně integrovaných skupin, tedy skupin Iberdrola, S.A., Unión Eléctrica Fenosa, S.A., Hidroeléctrica del Cantábrico S.A. a Endesa, S.A. (podnik Elcogás pak působil pouze v odvětví výroby elektřiny). Tato skutečnost však nemůže představovat výhodu pro uvedené čtyři dotčené společnosti, protože dodavatelské divize se těmto ztrátám mohly v každém případě vyhnout jednoduše tím, že by rozvázaly dodavatelské smlouvy. Pro dodavatelské divize proto systém nepředstavoval výhodu, ale naopak sankci: přišly o zákazníky. Systém byl i pro distributory finančně neutrální (z důvodů, které jsou vysvětleny výše). A výrobci by pak elektřinu tak jako tak prodali na velkoobchodním trhu.
(105)
Pokud jde o údajnou motivaci výrobců k tomu, aby velkoobchodní ceny udržovali na vysoké úrovni, nutno poznamenat, že i když tržní prostředí vytvořené španělskými orgány mohlo motivovat výrobce ke zvyšování cen, sazby samy o sobě ke zvýšení velkoobchodních cen nevedly. Skutečné zvýšení cen by od výrobců bylo vyžadovalo komplexní strategie a protisoutěžní chování. Nebyla zjištěna žádná přímá příčinná souvislost mezi sazbami a možným umělým zvýšením velkoobchodních cen; taková souvislost je i nadále neprokázanou teoretickou hypotézou.
(106)
Komise také zvážila možnost, že systém tím, že z trhu s elektřinou vytlačil konkurenty působící na volném trhu, mohl zvýhodnit zavedené skupiny tím, že zvýšil a „přemodeloval“ jejich podíl na trhu tak, aby byl víceméně totožný s velikostí distribuční sítě každé ze čtyř vertikálně integrovaných skupin. Nebylo však možné prokázat ani tuto hypotetickou výhodu, a to z těchto důvodů:
-
Zaprvé, ne vždy je možné „přesunout zákazníky“ v rámci téže skupiny. Zákazníci, kteří byli obsluhováni dodavatelskou divizí společnosti Endesa v oblasti, ve které byla místním distributorem Iberdrola, si nemohli vybrat distribuční divizi Endesy, ale pouze distribuční divizi Iberdroly. Kromě toho v důsledku výběru regulovaného trhu vznikly integrovaným subjektům čisté náklady, jelikož se tím zvýšil schodek, který musely za nevýhodných podmínek financovat.
-
Za druhé, skupiny neměly z prodeje elektřiny distributory žádný zisk. Proto se potenciální výhoda plynoucí z většího tržního podílu nemohla projevit v ziscích za rok 2005 (rok, který je předmětem vyšetřování), ale pouze v ziscích v pozdějších letech, kdy byl volný trh opět životaschopný. Aby tato výhoda nabyla reálné povahy, uživatelé obsluhovaní distributorem určité skupiny by bývali museli přejít zpět k dodavatelské divizi téže skupiny. V té fázi by však klient, který by uvažoval o nové změně dodavatele, býval měl na výběr ze všech dodavatelů působících na španělském trhu. Komise proto nezjistila existenci konkrétní výhody, jež by souvisela s pouhou existencí vyššího tržního podílu skupin v období, na které se vztahuje vyšetřování.
-
Integrované skupiny naopak podléhaly objektivní sankci: povinnost financovat schodek za podmínek, které nebyly výnosné, neboť úroková sazba vzešlá z práv na splacení byla nižší než odpovídající tržní sazba, a sekuritizace práv na splacení byly tudíž spojeny s odměnou, která byla pravděpodobně nižší, než odměna, jež by byla získána, pokud by byla uplatněna tržní sazba.
(107)
Na základě výše uvedených skutečností Komise dospěla k závěru, že pokud jde o dodávky uživatelům z řad podniků, regulační systém zavedený Španělskem v roce 2005 přímo ani nepřímo ekonomicky nezvýhodnil distributory ani integrované skupiny, do nichž náležejí.
(108)
Pokud jde tedy o tvrzení společnosti Céntrica, že systém diskriminačně rozlišoval mezi distributory a dodavateli na volném trhu, Komise připomíná, že k diskriminaci může docházet, je-li odlišně zacházeno s osobami, jež jsou ve stejném věcném a právním postavení, nebo naopak je-li stejně zacházeno s osobami, které se nacházejí v odlišném věcném a právním postavení.
(109)
Za prvé, tvrzení je zjevně neopodstatněné v případě společnosti Elcogás S.A., které bylo uděleno právo na splacení, i když nepůsobila v odvětví distribuce. Za druhé, nebylo prokázáno, že by ostatním čtyřem určeným společnostem, tedy společnosti Iberdrola, S.A., Unión Eléctrica Fenosa, S.A., Hidroeléctrica del Cantábrico, S.A a Endesa, S.A., byla poskytována náhrada, protože jako distributoři dodávaly elektřinu za regulované sazby, jak již bylo zmíněno ve 30. bodě odůvodnění. Za třetí, a to v každém případě, ve španělském elektroenergetickém odvětví nebyli distributoři a dodavatelé na volném trhu ve stejném věcném a právním postavení. Povinnost dodávat elektřinu za regulované sazby byla plněna na základě regulačních omezení, která přiměla distributory, aby jednali jako pouzí finanční a dodavatelští zprostředkovatelé, kteří provádějí právní ustanovení, zatímco dodávky za podmínek na volném trhu byly plně liberalizovanou činností. Proto nelze rozdílné zacházení, které Céntrica napadla, považovat za diskriminaci, a to bez ohledu na skutečnost, že úroveň regulovaných sazeb mohla poškodit proces liberalizace. To však nebylo způsobeno tím, že byla distributorům udělena protiprávní státní podpora.
ZÁVĚR
(110)
Pochyby, jež Komise vyjádřila v rozhodnutí o zahájení řízení, byly během formálního vyšetřování vyvráceny. Komise je přesvědčena, že tím, že Španělsko uznalo náklady, jež distributorům elektřiny vznikly při dodávce elektřiny středním a velkým uživatelům z řad podniků za regulované sazby, nebyla distributorům poskytnuta ekonomická výhoda ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(111)
Vzhledem k tomu, že kritéria stanovená v čl. 107 odst. 1 SFEU jsou kumulativní, není nutné zkoumat, zda byla splněna zbývající kritéria. Komise proto dospěla k závěru, že opatření nepředstavuje státní podporu ve prospěch distributorů elektřiny. Tento závěr se týká situace a období, na které se vztahuje stížnost, a není jím nijak dotčena možnost, aby Komise přezkoumala opatření, která Španělsko přijalo po roce 2005,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Skutečnost, že Španělské království uznalo náklady distributorů elektřiny, jež jim vznikly při dodávání elektřiny středním a velkým uživatelům z řad podniků za regulované sazby v roce 2005, tím, že společnostem Iberdrola, S.A., Unión Eléctrica Fenosa, S.A., Hidroeléctrica del Cantábrico, S.A., Endesa, S.A. a Elcogás, S.A. udělilo práva na splacení stanovená královským dekretem č. 5/2005, nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno Španělskému království.
V Bruselu dne 4. února 2014.
COMMISSION DECISION
of 4 February 2014
on Spanish electricity tariffs: distributors SA.36559 (C 3/07) (ex NN 66/06) implemented by Spain
(notified under document C(2013) 7743)
(Only the Spanish text is authentic)
(Text with EEA relevance)
(2014/457/EU)
THE EUROPEAN COMMISSION,
Having regard to the Treaty on the Functioning of the European Union, and in particular the first subparagraph of Article 108(2) thereof,
Having regard to the Agreement on the European Economic Area, and in particular Article 62(1)(a) thereof,
Having called on interested parties to submit their comments pursuant to the provisions cited above (1) and having regard to their comments,
Whereas:
PROCEDURE
(1)
By letter dated 27 April 2006, the undertakings Céntrica plc and Céntrica Energía S.L.U. (hereinafter collectively referred to as ‘Céntrica’) filed a complaint with the Commission regarding the system of regulated electricity tariffs implemented in Spain in 2005.
(2)
By letter dated 27 July 2006, the Commission asked the Spanish authorities to provide information on the above measure. The Commission received this information by letter dated 22 August 2006.
(3)
On 12 October 2006, the case was registered as non-notified aid (Case NN 66/06).
(4)
By letter dated 9 November 2006, the Commission asked the Spanish authorities for additional clarifications on the measure. The Spanish authorities replied by letter dated 12 December 2006.
(5)
By letter dated 24 January 2007, the Commission informed the Spanish authorities that it had decided to initiate the procedure laid down in Article 108(2) of the Treaty on the Functioning of the European Union (TFEU) in respect of the measure.
(6)
The Commission decision was published in the Official Journal of the European Union (2). The Commission invited interested parties to submit their comments on the measure.
(7)
Spain submitted its observations by letter dated 26 February 2007.
(8)
The Commission received comments from the following interested parties: the Government of Galicia (letter dated 23 March 2007), Céntrica (letters dated 26 March and 3 July 2007), ACIE - Association of Independent Energy Suppliers (letter dated 26 March 2007), Government of Asturias (letter dated 27 March 2007), AEGE - Association of Energy-Intensive Users (letter dated 2 April 2007), Asturiana de Zinc - AZSA (letter dated 3 April 2007), Ferroatlántica - a metal producer (letter dated 3 April 2007), Alcoa (letter dated 3 April 2007), UNESA - Spanish Electricity Industry Association (letter dated 25 April 2007), ENEL Viesgo (letter dated 26 April 2007), Iberdrola (letter dated 26 April 2007), Union Fenosa Distribución (letter dated 27 April 2007), Hidrocantábrico Distribución Electrica (letter dated 27 April 2007), Endesa Distribución Electrica (letter dated 27 April 2007).
(9)
By letters dated 15 May and 6 July 2007, the Commission forwarded the interested parties' comments to the Spanish authorities, who were given the opportunity to react; their comments were received by letter dated 2 August 2007.
(10)
Further information was submitted by Céntrica by letters dated 1 June 2007, 28 August 2007, 4 February 2008 and 1 March 2008.
(11)
By letters dated 30 July 2009, 19 March 2010, 6 October 2011, 12 April 2012, 31 August 2012, 4 February 2013 and 17 July 2013, the Commission asked the Spanish authorities to provide further clarifications on the measure. The authorities replied by letters dated 5 October 2009, 26 April 2010, 7 December 2011, 12 June 2012, 18 October 2012, 11 February 2013 and 4 October 2013.
(12)
On 19 April 2013 the case was split into two parts: Case SA.21817 (C 3/07 ex NN 66/06), which concerns aid to electricity end-users, and Case SA.36559 (C 3/07 ex NN 66/06), which concerns aid to electricity distributors. The present Decision deals only with aid to electricity distributors.
DETAILED DESCRIPTION OF THE MEASURE
THE SPANISH ELECTRICITY SYSTEM IN 2005
Distinction between regulated and non-regulated activities.
(13)
In the legislative framework laid down by Law 54/1997 of 27 November 1997 (Ley del sector eléctrico - LSE) which is the cornerstone of the Spanish electricity system, a fundamental distinction is made between regulated and liberalised activities.
(14)
The generation, import, export and retail supply of electricity are liberalised activities, i.e. activities which can be freely exercised by economic operators on market terms, and over which the State does not exercise strict regulatory control, for example by controlling prices and conditions of supply.
(15)
By contrast, distribution, transport and the activities carried out by the Market Operator (3) and by the System Operator (4) are fully regulated by the State. These activities are normally regulated by the State in any electricity system, since the operators which perform them hold de facto or de jure monopolies and, otherwise, the operators would not face any constraints in breaching the competition rules and would be able to charge monopolistic prices above the normal market price.
Pure distribution and supply at regulated tariffs
(16)
In 2005, distribution covered three types of regulated activity in the Spanish electricity system. The first was pure distribution. Pure distribution consists in the transmission of electricity to points of consumption over the distribution networks, and is a monopoly in the absence of alternative networks. The second includes certain commercial management activities closely related to distribution, such as reading meters, concluding contracts, invoicing, providing customer service, etc. The third regulated activity in 2005 was supply at the regulated tariff, and it was assigned by law to distributors in addition to their main statutory task (managing and providing access to electricity distribution networks) (5). After the reform completed in 2009, distributors no longer supply electricity at regulated tariffs.
(17)
Distributors were required by law to purchase the electricity required to supply regulated customers in the organised wholesale market (the ‘pool’) at the daily price (the marginal system price or ‘pool price’) or directly from renewable energy producers (6) and then to resell the electricity to final consumers at the applicable regulated tariff.
Role of distributors as financial intermediaries of the system
(18)
In 2005 there were no fewer than 25 different regulated tariffs for end-users, depending on the consumption level, the consumption profile and/or use of consumption and the network connection voltage. At the same time, 9 other regulated network access charges applied to end-users in the free market, also based on connection voltage and other characteristics (7). In the free market, network access charges were paid by end-users to suppliers, who passed them on to distributors. In the regulated market, network access charges were embedded in the all-inclusive regulated tariff paid by end-users to distributors (they were implicit). Since 2005 Spain has introduced changes to the system of regulated tariffs. The latest change dates from 2013, when Spain adopted a new legislative framework for the electricity sector (Law 24/13) which includes, among other measures, the reform of the regulation of retail market prices. Spain announced that this new law and its implementing provisions would be applied during 2014.
(19)
The levels of the regulated integral tariffs and the regulated network access charges were decided ex ante once for the whole year, normally before N-1 year end, but could be adjusted in the course of the year (8). However, annual tariff increases were subject to a maximum cap (9). In principle, all tariff and charge levels were set, on the basis of forecasts, in such a way as to ensure that the regulated revenues resulting from their application would suffice to cover the electricity system's total regulated costs. These regulated costs of the system included, in 2005, the costs of energy supply for integral tariffs, the costs of purchasing energy from special support schemes (renewable sources, cogeneration, etc.), transport and distribution costs, demand management measures, additional electricity generation costs in the Spanish islands, support for coal, previous years' deficits, etc.
(20)
In the regulatory set-up in Spain, distributors were (and still are) the main financial intermediaries of the system. Distributors handled all the revenue from the regulated tariff system, i.e. the network access charges and the revenue from integral tariffs. This revenue, collectively referred to as ‘payable revenue’ (ingresos liquidables), was used to cover all the regulated costs of the system. There were no rules earmarking a particular category of revenue, or a proportion thereof, for a particular category of costs or proportion thereof. As a result, revenues from network access charges were not earmarked in whole or in part to finance the higher costs of support for electricity generated from renewable sources or the costs of generation in the Spanish islands.
(21)
The clearance of accounts took place within the framework of a settlement process carried out under the direct control of the Spanish regulator, the Comisión Nacional de Energía (hereinafter: ‘CNE’). The remuneration of distributors (for the activities related to pure distribution) was also drawn from the payable revenue, after deduction of all other costs.
Distributors v suppliers and respective prices
(22)
Therefore, in 2005 two distinct categories of operator were active in the retail electricity market in Spain: distributors, who were obliged to sell at regulated tariffs, and suppliers, who sold on freely negotiated terms. For historical reasons, distributors in Spain are part of vertically integrated groups (incumbent operators) which have traditionally operated distribution networks in specific geographic areas, and which have changed only owing to past mergers and consolidations. In the regulated market, distributors charged integral tariffs which did not distinguish between the costs of energy procurement and network access costs.
(23)
Suppliers can either belong to vertically integrated groups (which typically have separate generation, distribution and supply divisions) or be new market entrants. New entrants often do not own generation capacity and are active only in the retail market. Céntrica is one such new entrant. In the free market, suppliers charged prices which had to cover the network access charge (payable to distributors), energy procurement costs (energy procurement costs in the wholesale market or own-generation costs in the case of a vertically integrated company) and a ‘commercialisation margin’, covering other costs (commercialisation costs, IT systems, billing, etc.) as well as a return on invested capital.
(24)
In 2005, the coexistence between the free and regulated markets, and in particular the possibility for end-users to switch freely between the two, meant that the regulated tariffs acted as a price reference (or de facto cap) on free-market prices. Therefore, a supplier could operate profitably in a given market segment only if there was a positive commercialisation margin, i.e. some headroom between the retail price - in this case the regulated tariff, to which the customer was entitled - and the overall costs incurred in serving customers.
The 2005 tariff deficit
(25)
In 2005, the level at which the regulated tariffs and the network access charges were set did not generate sufficient revenues to enable the system to recover all costs documented ex post for the entire year. The final settlement process for 2005, carried out by the CNE at year-end, established a deficit of EUR 3 811 million. It was not the first time that the settlement process had given rise to a deficit, although the size of the 2005 deficit was unprecedented. Lower deficits had already been recorded in 2000, 2001 and 2002.
(26)
Among other things, the Government underestimated actual electricity procurement costs. Whereas, in general terms, electricity consumption by end-users in both the regulated and the free market developed in 2005 roughly as predicted in December 2004, the unforeseen price increases during the year set wholesale prices at EUR 62,4/MWh in 2005 compared with EUR 35,61/MWh in 2004, bringing the average wholesale price in 2005 to EUR 59,47/MWh. The causes of this increase include an unusually dry year, which reduced hydroelectric power production by 55 %, a rise in oil prices, the passing on of the market price of CO2 emission allowances received free of charge under the Emissions Trading System and an increase in the demand for energy higher than GDP growth.
(27)
The Spanish regulator, the CNE, pointed out that, in 2005, on average integral tariffs did not reflect all the costs of supply and, in particular, the cost of purchasing energy in the wholesale market In particular, as shown in the graph below, only in five months, between January and February 2005, and then again between April and June 2005, were the energy prices implicit in the average regulated integral tariffs below average prices in the wholesale electricity market. However, the opposite was true between October 2006 and December 2007: during this 14-month period, average wholesale prices fell sharply below the energy prices implicit in the average regulated integral tariffs, well in excess of the difference observed in the seven months of 2005 when wholesale prices were above those implicit in the integral tariffs.
Graph 1:
Weighted average wholesale price v energy price implicit in integral tariff
Source: CNE - Informe sobre la evolución de la competencia en los mercados de gas y electricidad. Periodo 2005/2007, p. 84.
(28)
An important factor which also contributed to increasing the general costs of the system was the high level of support for the production of renewable energy. In particular, renewable producers could opt for direct participation in the ‘pool’. In 2005, this option was particularly attractive and, as a result, more renewable producers than expected participated in the pool, leading to higher costs for the system. In addition, direct support for the energy costs of electricity from the special scheme (renewables, cogeneration) not sold to the pool, which was entered in the accounts as a regulated cost, amounted to EUR 2 701 million in 2005, an increase of 5,75 % over 2004. By way of illustration, the system's transport and distribution costs amounted to EUR 4 142 in 2004, EUR 4 410 million in 2005 and EUR 4 567 million in 2006.
Mechanism adopted to prefinance the deficit
(29)
The development of the deficit did not go unnoticed. Already in March 2005, when it became clear that a tariff deficit was developing, by Article 24 of Royal Decree-Law 5/2005 (10) the Spanish authorities stipulated that the funds required to bridge the gap between the costs and revenues of the electricity system would be provided by Spain's five biggest ‘entitled electricity utilities’, which were those entitled to receive compensation for stranded costs (11), on the basis of the following percentages:
-
Iberdrola, SA: 35,01 %,
-
Unión Eléctrica Fenosa, SA: 12,84 %,
-
Hidroeléctrica del Cantábrico SA: 6,08 %,
-
Endesa, SA: 44,16 %,
-
Elcogás, SA: 1,91 %
(30)
The negative balance on the stranded costs account would give rise to collection rights, consisting in the right for the companies to collect revenue from electricity consumers in the future. The companies could securitise these rights and sell them in the market. These companies, with the exception of Elcogás SA, are parent companies of vertically integrated groups which usually operate in the electricity generation sector, and in the distribution sector through distribution divisions. As Article 24 of Royal Decree-Law 5/2005 lays down, the motives and criteria governing the designation of these five companies for the purposes of prefinancing the 2005 tariff deficit - and not other companies operating in the Spanish electricity market - appears to be their right to receive compensation for stranded costs and not, for example, their activity in the distribution sector. Elcogás SA was and continues to be a company solely active in electricity generation (12). In the same way, for the purposes of prefinancing the deficit in the electricity system in later years, Spain has designated either the parent company of the group (e.g. Endesa SA, Iberdrola SA) or its generation division (Endesa Generación SA, Iberdrola Generación SA in Royal Decree-Law 6/2009), but never the distribution division (i.e. Endesa Distribución Eléctrica, S.L., a wholly owned subsidiary responsible for distributing electricity under the system of regulated tariffs in 2005).
(31)
In June 2006, the Spanish authorities took a decision concerning the arrangements for recovering the 2005 deficit from electricity consumers via the regulated tariffs. By Royal Decree 809/2006 (13), the Spanish authorities laid down that the 2005 deficit (or, more precisely, the collection rights granted to the five selected utilities) would be repaid by consumers over 14,5 years by means of a special surcharge applied to both integral and access tariffs. The surcharge, calculated as the yearly amount required to recover linearly the net present value of the 2005 deficit over 14,5 years, was set at 1,378 % of the integral tariff, and at 3,975 % of the access tariff for 2006. The applicable interest rate was the 3-month Euribor.
(32)
The surcharge was regarded as a ‘specifically earmarked contribution’ (cuota con destino espécifico). The Spanish authorities established that the revenues from the contribution to finance the 2005 deficit would accrue in the deposit account managed by the CNE. The CNE would then transfer the funds to the owners of the collection rights, i.e. the utilities that financed the deficit or the entities that had subsequently purchased the collection rights from them, according to the share of the deficit financed by each of them.
Effects of the tariff deficit on the Spanish market
(33)
In 2005, 37,49 % of electricity demand in Spain was procured in the free market. This quantity corresponds to a relatively small number of consumers; only 8,5 % of consumers purchased in the free market, whereas 91,5 % remained on regulated tariffs (down from 97 % in 2004). High-voltage customers (above all industrial customers) were the main category present in the free market; 38,9 % of them had exercised their option and their purchases accounted for 29 % of total electricity consumption in mainland Spain in 2005. The vast majority of households and small low-voltage consumers, which could opt for the free market from 2003 (14), were still on regulated tariffs; however, in 2005 a large number of them also opted for the free market. On 31 December 2005, over 2 million consumers were in the free market (compared with 1,3 million in 2004).
(34)
However, the price advantage afforded on average by the regulated tariffs in 2005 should be considered in parallel with the return of consumers to the regulated market, albeit with a certain time lag. As shown in Table 2 below, the number of consumers supplied in the free market increased throughout 2005 but declined in 2006, bringing the percentage (8,15 %) to that reached in the first half of 2005. Likewise, the decline in the amount of energy supplied to end-users in the free market that was apparent in December 2004 continued in the first half of 2005. Although it halted significantly between June and September 2005, it continued in December 2005 and throughout 2006.
Table 2 -
Share of supply sites and energy in the free market (as a percentage of the whole market) 2004-2006
Electricity
2004
2005
2006
Mar
Jun
Sep
Dec
Mar
Jun
Sep
Dec
Mar
Jun
Sep
Dec
As a % of supply sites
1,53
2,82
4,21
5,73
7,42
9,42
10,37
10,66
10,20
9,28
8,86
8,15
As a % of energy
29,30
33,60
36,19
33,57
33,15
35,34
41,39
37,41
29,38
27,10
25,74
24,87
Source: CNE Report ‘Nota Informativa sobre los suministros de electricidad y gas natural en los mercados liberalizados, actualización 31 de diciembre de 2006’.
(35)
Although the impact of the losses borne by suppliers began to be felt by mid-2005, when wholesale prices started to increase considerably, supply contracts could not be terminated immediately. As a result, suppliers in the free market, particularly those which did not have generation capacity but had to procure electricity in the wholesale market, were forced to choose between making offers under free-market conditions which matched the regulated tariff, despite the possibility of incurring losses, and charging higher prices reflecting actual procurement costs, thereby losing market share.
DECISION TO INITIATE THE PROCEDURE UNDER ARTICLE 108(2) OF THE TFEU
(36)
The Commission decision to initiate the formal investigation procedure was based on the following grounds:
(37)
The decision compared the regulated tariffs paid by the various categories of end-user with the estimated prices they would have had to pay in the free market in the absence of the tariffs, and found that there seemed to be an advantage in favour of most user categories. The alleged aid in favour of end-users is the object of a separate decision in Case SA.21817 - Regulated Electricity Tariffs: consumers.
(38)
As regards distributors, the opening decision indicated that, by encouraging end-users to switch back to the regulated market, the system might have benefited distributors, who appeared to have enjoyed a guaranteed profit margin on their regulated activities. This advantage seemed to have been granted selectively to distributors, as they were the only market operators allowed to sell electricity at regulated tariffs.
(39)
The decision also found that the system involved a transfer of State resources, since the price surcharge used to repay the deficit constitutes a parafiscal levy, the proceeds of which transit through the Spanish regulator CNE (a public body) before being channelled to the final beneficiaries. The decision concluded that, in the light of Court of Justice case-law on this matter, these funds should be regarded as State resources.
(40)
Considering that both large end-users and distributors operate in markets which are generally open to competition and trade within the Union, in the opening decision the Commission concluded that all the criteria laid down in Article 107(1) TFEU were fulfilled and the measure constituted State aid in favour of end-users and distributors.
(41)
After noting that none of the derogations provided for in Article 107 TFEU seemed applicable, the opening decision assessed whether the supply of electricity at regulated tariffs could be considered a service of general economic interest (SGEI) and as such benefit from the derogation provided for in Article 106(2) TFEU. The opening decision stated that, in the electricity sector, Member States' margin of discretion in establishing public service obligations is limited by the provisions of Directive 2003/54/EC of the European Parliament and the Council of 26 June 2003 concerning common rules for the internal market in electricity and repealing Directive 96/92/EC (15) (‘The Electricity Directive’). The Electricity Directive requires Member States to establish a universal service obligation (including notably the right to be supplied at reasonable prices) only for household consumers and small enterprises (16). The decision concluded that, in the light of the above Directive, the supply of electricity at regulated tariffs to medium-sized and large undertakings, as opposed to households and small businesses, could not be considered an SGEI in the strict sense of the term.
(42)
The Commission thus expressed serious doubts as to whether the elements of aid in the regulated tariffs that were applied to undertakings other than small enterprises and to distributors could be considered compatible with the internal market.
COMMENTS BY INTERESTED PARTIES
(43)
The Commission's invitation to submit comments on the decision to open the in-depth investigation attracted numerous submissions from large industrial consumers, distributors, independent suppliers and governments of Spain's Autonomous Communities. Only the observations relevant to the position of distributors will be examined here.
COMMENTS FROM INDEPENDENT SUPPLIERS
(44)
Comments were received from Céntrica and ACIE, the Association of Independent Energy Suppliers. Their arguments and conclusions are largely equivalent and will be dealt with together.
(45)
The main focus of Céntrica's submission is the alleged State aid granted to electricity distributors. Céntrica points out that in 2005 the average cost of buying electricity in the wholesale market was nearly 70 % higher than the forecast average procurement cost embedded in the integral tariffs set by the Government by Royal Decree 2329/2004.
(46)
As a result of this discrepancy between these forecasts and actual costs, the revenue from the system was insufficient to cover costs, mainly because the price paid by distributors to purchase electricity was higher than the regulated price at which they had to sell it. The distributors therefore recorded a deficit in their accounts. However, as a result of the mechanism adopted by the Spanish authorities to fill the revenue gap (which consisted in requiring eligible generators to prefinance the deficit against a claim for subsequent reimbursement), the distributors' accounts remained balanced, and their losses were de facto offset by the State.
(47)
A different treatment was reserved for free-market suppliers, despite the fact that they also suffered similar losses. According to Céntrica and ACIE, suppliers in the free market were subject to similar procurement costs as distributors (17). Moreover, they were de facto bound by the level of the integral tariff set by the Government for each customer category because otherwise they would have been unlikely to attract new customers or retain existing customers. In particular, ACIE points out that, at the beginning of 2005, its members concluded contracts based on government forecasts of wholesale prices and that they later had to honour such contracts even though they turned out to be unprofitable. As a result, independent suppliers suffered losses. However, unlike distributors, independent suppliers' losses were not offset by the State. Céntrica estimates that in 2005 it suffered losses of EUR 10 million. According to ACIE, several suppliers, including Saltea Comercial, Electranorte, CYD Energia and RWE, were forced out of the market.
(48)
According to ACIE and Céntrica, the compensation of distributors' losses distorted competition, created discrimination vis-à-vis independent suppliers and should be regarded as State aid. Apart from asserting that the compensation of losses constitutes an advantage per se, Céntrica argued that incumbent market players (vertically integrated undertakings) could retain their market share and avoid losses by encouraging customers to switch from their loss-making supply divisions to their distribution divisions, which would receive compensation, where appropriate.
(49)
According to ACIE and Céntrica, the advantage for incumbent undertakings was ‘specific’ i.e. selective, since the financing and compensation mechanism specifically benefited distributors by giving them a financial and competitive advantage over free-market suppliers. Céntrica argued that the distinction between distributors and free-market suppliers was purely formal, because both categories competed in the same market (retail electricity sales), both were affected by integral tariffs (either because they had been imposed by law or because they acted de facto as a cap on market prices) and both procured electricity at the same price and suffered the same losses.
(50)
In Céntrica's view, the preferential treatment of distributors was not justified by any reason pertaining to the logic and structure of the electricity system, nor could it be considered compensation for a service of general economic interest. Céntrica maintains that the system breached the Electricity Directive, not only because of the discriminatory nature of the deficit arrangements, but also because consumers were deprived of the right to transparent prices and tariffs (18). Since part of the electricity price payable for 2005 was deferred to future years, the final prices charged were not clear to consumers.
(51)
Céntrica takes the view that the selective advantage afforded by the deficit arrangements benefited not only distributors, but also the vertically integrated undertakings to which they belonged. According to Céntrica, a vertically integrated group should be regarded as one undertaking for the purpose of applying the State aid rules. Céntrica alleges that the Spanish system allowed generation companies to raise prices in the wholesale market and continue to make profits. In these circumstances, the groups had a vested interest in maintaining the market share that their distribution divisions counted on. Therefore, the vertically integrated groups should also be regarded as recipients of State aid.
COMMENTS FROM DISTRIBUTORS
(52)
Comments were received from UNESA (the association representing distributors), Iberdrola Distribución, Union Fenosa Distribución, Enel Viesgo Distribución and Endesa Distribución. Their observations largely overlap and will be dealt with together.
(53)
Distributors (as represented by UNESA) make a distinction between pure distribution/commercial management activities, which they view as an SGEI, and supply at regulated tariffs, which according to them did not involve any State aid because it did not provide a financial advantage.
(54)
Distributors recall that the legal context in which suppliers and distributors carried on their activities was very different; distributors were obliged to purchase electricity for supply at regulated tariffs in specific ways (either from the pool or from ‘special scheme’ producers), whereas suppliers were free to negotiate their prices. Distributors could not refuse to supply regulated customers and could not acquire customers other than those opting for regulated tariffs. Distributors could not offer auxiliary services either, whereas suppliers were free to establish their supply conditions.
(55)
The table below summarises the differences between free-market suppliers and distributors as regards retail sales of electricity (19):
Obligation to supply
Potential market
Energy purchases
Suppliers
No
All Spanish users
Any mechanism
Distributors
Yes
Only users connected to their networks
Via the pool or from special scheme generators
Wholesale purchase price
Sales price
Profit margin
Suppliers
Free
Free
Margin on sales
Distributors
Pool price or regulated 'special scheme' price
Regulated tariffs
No profit margin
(56)
Distributors thus conclude that, given the different legal and factual context, free-market suppliers were not in competition with distributors, but rather with the regulated tariffs, which acted as the reference price in the market.
(57)
Distributors submit that the activity of supplying electricity at the tariff did not bring them profits or advantages of any nature. Whereas for pure distribution and commercial management the distributors' remuneration included a profit margin to remunerate invested capital, for supply at regulated tariffs, distributors obtained only a reimbursement of their costs without any profit margin. In particular, the costs ‘recognised’ to a distributor were based on the average weighted price paid for electricity during the reference period. In certain circumstances, these recognised costs could be lower than the actual total costs borne by a distributor. When the regulated sales activity yielded a surplus, these funds did not stay with distributors but were allocated, during the settlement process, to the financing of other general costs of the system. The amount recognised by the State equalled the difference between the average weighted price of electricity purchases, multiplied by the quantity of energy transported by each distributor, after correction for standard losses.
(58)
Distributors further contend that they did not draw any direct or indirect financial benefit from free-market customers switching back to regulated tariffs, as their remuneration for pure distribution and commercial management was entirely independent of the number of customers on regulated tariffs or the quantity of electricity sold at the tariff.
-
First, as explained above, for supply at the regulated tariff there was only a reimbursement of costs.
-
Second, the remuneration of pure distribution was also independent of the number of customers on regulated tariffs, as it was based on the volume of ‘transported energy’, which included all electricity transported by distributors on the network, irrespective of whether the energy was sold at the regulated tariffs or at free-market rates.
-
Third, the remuneration for commercial management activities was also independent of the number of customers supplied on regulated tariffs, as the law provided for payments based on the number of contracts concluded (for both access tariffs and regulated tariffs) and was therefore unrelated to the number of customers on regulated tariffs. Distributors were required in any event to manage all customers' requests, such as changes in the type of connection, contracts, invoicing of access tariffs, metering, etc., regardless of the type of supply.
(59)
Distributors thus conclude that the ‘compensation’ they received in respect of supplies at regulated tariffs should be viewed rather as the reimbursement of sums they were required to advance in application of the law, or as compensation for loss and damage.
(60)
Iberdrola specifically contends that it would be legally and economically incorrect to impute the deficit to distributors. The costs incurred in purchasing electricity for the regulated market were imputable to the electricity system, not to distributors, which merely implemented legal provisions. The proceeds of sales at regulated prices never became the property of distributors, but belonged to the electricity system as a whole, and therefore the system should be seen as the ‘seller’ of electricity at regulated prices. In a system as highly regulated as the Spanish one, it would be unreasonable, according to Iberdrola, to impute to distributors the financial imbalances caused by the regulatory structure or by errors in estimates of future energy costs.
(61)
Iberdrola also points out that distributors did not retain the revenue from the surcharge, which, as a ‘specifically earmarked contribution’, was transferred immediately to the deposit account opened by the CNE and passed on to the generators who prefinanced the deficit.
COMMENTS BY THE REGIONAL GOVERNMENT OF ASTURIAS
(62)
The comments by the Regional Government of Asturias are equivalent to those set out below by the Spanish Government, to which reference is made.
COMMENTS BY SPAIN
(63)
Spain maintains that the regulated tariffs system in 2005 did not involve aid, either for end-users or for distributors. In particular, as regards distributors, Spain considers that the compensation they received is in line with the Altmark case-law of the Court of Justice and does not, therefore, constitute State aid.
EXISTENCE OF AID
NO CAUSAL LINK BETWEEN STATE ACTION AND THE DEFICIT, AND NON-IMPUTABILITY OF THE DEFICIT TO THE STATE
(64)
Spain contends that the deficit was not imputable to the State, in that it was caused by unpredictable external circumstances and not by the State's deliberate intention to subsidise certain activities.
(65)
Spain submits that supply at regulated tariffs set by the State was not precluded by EU law in 2005. Therefore, State regulatory intervention was legally valid, as it was the expression of national sovereignty. One of these sovereign prerogatives consists in setting the tariffs so that expected costs match expected demand.
(66)
Distributors collected funds through integral and access tariffs, and then transferred part of this revenue to dedicated accounts (according to percentages set in the annual tariffs decree). Afterwards they deducted electricity purchases from the pool and from ‘special scheme’ generators. If the revenue from integral and access tariffs did not cover the cost of regulated activities, a tariff deficit was generated.
(67)
Spain submits that the 2005 deficit was caused by a discrepancy between government forecasts of wholesale electricity prices and the actual prices recorded on the pool. The exceptionally high prices of 2005 were driven by unpredictable causes amounting to force majeure (see recital 26).
(68)
Since the event generating the alleged aid was a higher-than-forecast increase in wholesale prices, the alleged advantage could not be imputable to any legal act. Even assuming that this advantage had existed, it would have been caused by circumstances unrelated to the State's intentions. The existence of force majeure, according to Spain, breaks the causal link between the administrative decision setting the level of the tariffs and the competitive advantage giving rise to State aid. Even assuming that the objective condition of the causal link was met, the subjective condition of intention (imputability) on the part of the State would be absent.
NO STATE RESOURCES
(69)
Spain submits that the tariffs did not involve public funds. First, Spain claims in this respect that the surcharge is not a ‘charge’ within the meaning of the case-law of the European Court of Justice on parafiscal levies, because it is not collected by the State and does not correspond to a fiscal levy. According to Spain, the surcharge is an integral part of the tariff and is tariff-like in nature. The tariff is thus a private price.
(70)
Second, the funds were not collected by the State and were not paid into a fund designated by the State. The tariffs were collected by distributors, not by the State, and therefore they were private prices which ensured the equitable remuneration of the players (as laid down in the LSE). They were neither taxes nor public prices. The State did not remunerate anything, since it was the system that provided remuneration by virtue of market forces for non-regulated activities and by virtue of access tariffs set by the State as regards regulated activities. Since in such a system there is no burden for the State, no State resources would be involved, according to the Sloman Neptune case-law (20). Furthermore, these funds never flowed into the State coffers, were not mentioned in budgetary laws, were not subject to verification by the Court of Auditors, and could not be recovered from debtors by means of administrative recovery procedures. Debts vis-à-vis the electricity system were not subject to the interest rate applicable to debts owed to the State.
(71)
Spain insists that these funds were handled by the Spanish regulator, the CNE, acting as a mere accounting intermediary. The Spanish authorities point out that in its 2001 decision on the Spanish stranded costs (SA NN 49/99) the Commission had already established that ‘the transit of funds through the CNE is of an essentially accounting nature. The funds transferred to the account in the name of the CNE never became the property of this body, and were immediately paid to the beneficiaries according to a predetermined amount which the CNE is unable to modify in any way’. On the basis of this consideration, the Commission came to the conclusion that ‘it [was] not in a position to determine whether the proceeds of the levy established within the framework of the Stranded Costs scheme constitute State resources’.
(72)
Third, Spain contests the Commission's conclusion that regulated sales by distributors were financed via a ‘special tax’ payable by all Spanish electricity end-users. According to Spain, distributors were not ‘financed by the State’, but received a reasonable and equitable remuneration for the performance of a statutory task which they were obliged to discharge.
(73)
Besides, in selling electricity at regulated tariffs and purchasing it on the ‘pool’ from generators, distributors generated a deficit (which was covered by the prefinancing mechanism laid down by Royal Decree-Law 5/2005) but it was the generators, not the distributors, which would receive the revenue from the surcharge added to the tariff.
NO ADVANTAGE
(74)
Spain disagrees with the Commission's preliminary conclusion that regulated tariffs conferred an economic advantage on distributors.
(75)
As regards distributors, Spain contests the Commission's conclusion that the tariff systems guaranteed a minimum profit margin to distributors. Spain submits that supply at regulated tariffs by distributors was justified by the need to guarantee a service of general interest, and that the remuneration of regulated activities was intended exclusively to cover the costs of discharging the obligations linked to these activities.
NO IMPACT ON COMPETITION AND TRADE BETWEEN MEMBER STATES
(76)
According to the Spanish authorities, the regulatory provisions applicable to supply at regulated tariffs did not curtail the freedom of establishment of electricity suppliers and there was no preferential treatment of Spanish suppliers compared with suppliers from other Member States.
(77)
In 2005 the Iberian Peninsula had such a low interconnection capacity that there was no real internal market for energy. The Spanish authorities take the view that, given this situation of isolation, it would be disproportionate to conclude - as the Commission does - that the tariff had an impact on competition and trade between Member States.
(78)
The Spanish authorities maintain that electricity was not exported outside Spain and distributors operating in Spain could not sell Spanish energy outside the national territory. On the other hand, any eligible company could take part in the distribution business on an equal footing with Spanish undertakings and enjoy the same legal and economic treatment.
(79)
Spain takes the view that suppliers, by contrast, exercised a free, non-regulated activity. They faced the corresponding risks and advantages. Taking these risks meant accepting that, under certain unpredictable conditions, their retail activity might not be profitable. Profitability would nevertheless return as soon as the tariffs allowed or the exceptional circumstances ceased to exist.
ANALYSIS IN THE LIGHT OF THE ALTMARK CASE-LAW
(80)
Spain submits that in 2005 the existence of regulated tariffs was not contrary to Union law, given that the deadline for opening up the market to all consumers, including households, was 1 July 2007.
(81)
According to Spain, the coverage of the costs incurred by distributors in supplying at regulated tariffs complied with the four criteria of the Altmark case-law and therefore this intervention does not fall within the scope of State aid.
(82)
First, the supply of electricity is a service of general interest and the State must intervene to prevent abuses of dominant positions arising from the existence of a single network (natural monopoly). Therefore, companies which carry on regulated activities discharge public service obligations.
(83)
Second, the parameters for setting the tariffs were set in an objective and transparent manner. The remuneration of regulated activities was objective and transparent. Other EU undertakings were also able to enter the distribution market.
(84)
Third, payments for regulated activities covered only the costs of discharging the public service obligation. Distributors could obtain repayment only of the costs related to regulated activities.
(85)
Fourth, the complex regulatory framework for setting the tariffs and the settlement procedure demonstrate that the tariff system was based on a thorough analysis of the costs and revenues of the system, and an analysis of electricity demand.
(86)
On this basis Spain concludes that the tariff system did not constitute State aid because it complied with the Altmark case-law.
ASSESSMENT OF THE MEASURE
(87)
The scope of this Decision is confined to the supply of electricity to large and medium-sized undertakings by distributors at regulated tariffs, and does not cover the other activities carried on by distributors and pertaining to pure distribution. The latter are entirely independent, both legally and financially, from the activity of selling at regulated tariffs, and in any event, fall outside the scope of the opening decision, which raised doubts only about the compatibility with the internal market of the alleged advantage granted to distributors as a result of the low level of the regulated tariffs and the measures taken to compensate and refund the deficit in 2005.
EXISTENCE OF STATE AID PURSUANT TO ARTICLE 107(1) TFEU
(88)
A measure constitutes State aid within the meaning of Article 107(1) TFEU if all of the following conditions are fulfilled: the measure (a) confers an economic advantage on the beneficiary; (b) is granted by the State or through State resources; (c) is selective; (d) has an impact on intra-Community trade and is liable to distort competition within the Union. Since these conditions must be met cumulatively, the Commission will confine its assessment to the existence of an economic advantage conferred on the beneficiaries.
Existence of an economic advantage
(89)
Undertakings are favoured within the meaning of Article 107(1) TFEU if they obtain an economic advantage which they would not otherwise obtain under market conditions. In this respect, the Court of Justice of the European Union has held that, in specific cases, fees for services provided in return for obligations which Member States impose, which do not exceed annual uncovered costs and which are intended to ensure that the undertakings concerned do not make losses, do not constitute aid within the meaning of Article 107(1) TFEU but rather consideration for the services performed by the undertakings concerned (21).
(90)
More specifically in the electricity sector, nor has the Commission taken the view, in its extensive decision-making practice in application of Article 107(1) and (3)(c) TFEU regarding the obligations imposed on distributors to purchase electricity from certain energy sources at a price above the market price, that compensation covering the difference between purchase costs and market prices entailed an economic advantage benefiting distributors. In those cases, the operators in question were acting under regulatory obligations as mere intermediaries in the electricity system and were compensated for their costs, without this compensation being held to entail an economic advantage, whereas, arguably, the legislation could have merely imposed a purchase obligation without cost compensation.
(91)
The same is true, more specifically in the area of the supply of electricity at regulated tariffs, as regards compensation intended to finance differences between revenues and wholesale electricity procurement costs at regulated tariffs requested by eligible consumers (22). It follows that compensation of the electricity purchase costs of distributors in the electricity sector does not necessarily imply an economic advantage within the meaning of Article 107(1) TFEU. The alleged compensation to Spanish distributors for the costs of supply at regulated tariffs must be examined in the light of these precedents.
(92)
The preliminary conclusion of the Commission decision opening the formal investigation was that there was an economic advantage over market conditions in favour of Spanish distributors on the basis of two arguments. First, distributors allegedly obtained a guaranteed profit margin on the activity of supply at the regulated tariff. Second, by encouraging users to switch to the regulated market served by distributors, the tariffs allegedly increased the distributors' income. These two arguments can be subsumed into the single proposition that distributors' profit increased in proportion to their supplies of electricity at regulated tariffs in 2005.
(93)
The available description of the Spanish electricity system and the information supplied in the course of the proceedings, which is reflected in recitals 16, 19, 20, 57 and 58, does not lend support to this proposition. Whereas, for pure distribution, the remuneration received by distributors in 2005 included a profit margin, for supply at the regulated tariff distributors received only a reimbursement (‘recognition’) of costs without any profit margin. Similarly, the distributors' remuneration in respect of their pure distribution activities was independent of the number of customers on regulated tariffs and the quantity of electricity sold at the tariff, and therefore their revenue would not have increased if they had served a larger number of customers on regulated tariffs.
(94)
It follows that the information gathered during the proceedings does not support the assertion that sales of electricity at regulated tariffs increased the profits of Spanish distributors in 2005 because they enjoyed a guaranteed profit margin.
(95)
On the question whether the recognition of supply costs and compensation thereof provided distributors with an economic advantage which they would otherwise not have obtained under market conditions, it must be stressed that the recognition of the costs incurred in the form of collection rights granted to the five undertakings designated by Article 24 of Royal Decree-Law 5/2005, namely Iberdrola, SA, Unión Eléctrica Fenosa, SA, Hidroeléctrica del Cantábrico SA, Endesa, SA and Elcogás, SA. was not remuneration for their distribution activity. As already explained in recitals 29 and 30, although Elcogás SA, which did not own any subsidiaries, was not operating in the distribution sector in 2005 (or in later years), the undertakings in questions were designated by virtue of their existing right to receive stranded costs, possibly taking into account their generation activity, but not their distribution activity at regulated tariffs.
(96)
Second, even assuming that the collection rights that reflect the obligation for the five undertakings referred to above to prefinance the deficit in the electricity system for 2005 could be interpreted as compensation for the costs of distribution for the four undertakings that operated in the distribution sector at regulated tariffs, account should be taken of the actual conditions under which distributors were obliged to carry on this fully regulated activity. As already described in recitals 54-55, distributors could make neither profits nor losses, could not choose how to procure electricity, could not select their customers, could not determine the sales price or offer any additional services yielding a profit margin. The distributors themselves, and also the vertically integrated groups to which they belonged, had no economic interest, whether direct or indirect, in engaging in the supply of electricity at the regulated tariff. A vertically integrated group would rather have an interest in serving end-users on free-market terms, as its supply division would have made a profit on such sales, which would not be the case if users were supplied by the group's distributor at regulated tariffs.
(97)
It follows that a comparison with the terms of supply under free market conditions disregards the different legal and factual situation between free-market suppliers and distributors supplying at regulated tariffs. Whereas the State can, in principle, impose purchase and selling prices and other trading conditions on distributors in an electricity system, this does not mean that the compensation of costs incurred by the latter confers on them an economic advantage which they would not otherwise obtain under market conditions. Indeed, tariff regulation further backed with an obligation to supply leaves no freedom to decide on the most fundamental drivers of supply, such as prices and output. It is not only under hypothetical market conditions, i.e. in the absence of regulatory constraints regarding such fundamental parameters, that distributors would be able to charge a much higher, cost-covering tariff to end-customers. Moreover, and even more importantly, in the Spanish electricity system in 2005, as in every electricity system, the distributor - or the operator of the high-voltage network for energy-intensive consumers - is simply an intermediary which physically connects the user to the network, as a necessary condition for the supply of electricity. Given the absence of a hypothetical alternative distribution network in Spain in 2005, the distributors in question were designated and supplied both the free market and the regulated market. Distributors play an essential role because they make the supply of electricity possible, regardless of the specific regulatory arrangements or policy, or of whether the competitive conditions governing supply are based on market mechanisms or regulation.
(98)
In a regulated tariff system, such as the Spanish system in 2005, in the ordinary course of business, a shortfall of resources in the system's overall accounts one year would usually be recouped the following year through higher tariffs and/or access charges for end-users, whereas cost decreases might result in a surplus, allowing lower tariffs or charges thereafter. However, in the absence of the earmarking of specific categories of revenues to costs, the increase (decrease) in revenues and/or costs may not result in a corresponding deficit or surplus benefiting distributors. For instance, as shown in recital 27, graph 1, whereas the energy prices implicit in regulated tariffs were generally below wholesale market prices in most months of 2005, the opposite is true in the period from November 2006 to December 2007, without this being reflected in increased profits for distributors' activity of supply at regulated tariffs. This is consistent with the regulatory set-up of the system, whereby distributors would not bear the costs of imbalances in the system's costs and revenues as a whole or in part, just as they would never make a profit on this activity, and any surplus arising from sales of electricity at regulated tariffs would be used to cover other system costs.
(99)
Distributors acted as financial intermediaries of the electricity system in that they centralised all the financial flows, both incoming (regulated revenues from tariffs and access charges) and outgoing (all the general costs of the system). The electricity system's regulated revenues and costs in 2005, as described in recitals 19, 20 and 28, include a wide variety of market-driven and policy-driven regulated costs, such as costs of electricity purchases, including from renewable sources, additional electricity generation costs in the Spanish islands and transport and distribution costs, etc., without the earmarking of specific revenues to certain costs. Regulated revenues never became the property of distributors, with the exception of the remuneration for pure distribution, which was retained by them after deduction of all other system costs.
(100)
Any deficit in the accounts such as the one that occurred in 2005, regardless of its causes, would therefore appear in the distributors' accounts, without them having any leeway to decide either on the level of regulated revenues and costs or on the financing of specific costs with specific revenues. Indeed, as is apparent from the figures cited in recital 28, the transport and distribution costs of the electricity system in 2005 stood at EUR 4 410 million, consistent with the same cost categories in 2004 and 2006 respectively. So the level of the distributors' costs bears no relation to the amount of the deficit in 2005.
(101)
Therefore, the classification of the 2005 deficit as ‘distributors' losses’ does not seem justified because the deficit is not imputable to action on the part of distributors, but rather to the regulatory provisions establishing the right of end-users to be supplied at regulated tariffs and, to a certain extent, to the regulatory and policy choices made to support electricity production from renewable sources and cogeneration, for instance. It follows that the financing of the deficit in the electricity system's accounts through the mechanisms described in recitals 29 to 32 is not a way to absorb the distributors' specific losses but rather the system's overall losses. Indeed, without the recognition of the EUR 3 811 million deficit in 2005 and its prefinancing by the five major electricity utilities, it would not have been possible to pay the system's transmission and distribution costs incurred for the benefit of all users, whether in the regulated or free market.
(102)
The formal investigation does not establish the existence of any other elements of advantage in favour of distributors. Distributors passed on the entire benefit of low regulated tariffs to end-users, did not make any profit on sales and did not draw any benefit from users returning to the regulated market. It follows that, from a financial perspective, the position of distributors in Spain was fully comparable with that of a system intermediary. In that respect, the recognition of the costs of supplying at regulated electricity tariffs under the Spanish electricity system in 2005 is, in its principle, no different from the compensation of the costs of purchase of electricity which the Commission has not classified as State aid within the meaning of Article 107(1) TFEU, both as regards electricity from certain sources (recital 90) and wholesale electricity for supply at regulated tariffs (recital 91).
(103)
Even though the opening decision does not target the vertically integrated entities to which distributors belong, with accounting and partial legal unbundling, with a view to addressing Céntrica's representations, the Commission has also assessed whether such entities may have reaped indirect advantages liable to constitute State aid. Céntrica notably submitted that integrated entities active in electricity retail sales in the free market (through a supply division) were able to avoid losses by encouraging users to switch to their own distribution division. It also maintained that there was an incentive for a generator belonging to an integrated entity to keep wholesale prices high, considering that the distribution division of the integrated entity (selling at the regulated tariff) would be shielded from losses.
(104)
The Commission has not been able to establish the presence of an economic advantage arising from electricity users choosing distributors rather than suppliers. Economically, the switch from supply to distribution did not generate profits but merely avoided losses for the supply divisions of the four vertically integrated groups, Iberdrola, SA, Unión Eléctrica Fenosa, SA, Hidroeléctrica del Cantábrico SA and Endesa, SA; for its part, Elcogás operated only in the electricity generation sector. However, this cannot amount to an advantage for the other four companies in question, as the supply divisions could have avoided these losses in any event by simply terminating the supply contracts. For the supply divisions, therefore, the system did not entail an advantage but a penalty: they lost customers. The system was financially neutral for distributors too (for the reasons explained above). The generators, for their part, would have sold their electricity anyway on the wholesale market.
(105)
With regard to the generators' alleged incentive to keep wholesale prices high, it should be noted that, although the market environment created by the Spanish authorities might arguably have created an incentive for generators to raise prices, the tariffs per se did not lead to higher wholesale prices. Actually raising prices would have required complex strategies and anti-competitive behaviour on the part of generators. No direct and discernible direct causal link between the tariffs and a possible artificial increase in wholesale prices is established; it remains an unproven theoretical hypothesis.
(106)
The Commission has also considered the possibility that the system, by squeezing free-market competitors out of the electricity market, might have conferred an advantage on incumbent groups by increasing and ‘remodelling’ their market share so that it tended to coincide, broadly, with the size of each group's distribution network in the case of the four vertically integrated groups. This hypothetical advantage could not be established either, for the following reasons:
-
First, it was not always possible to ‘move customers around’ within the same group. A customer served by Endesa's supply division in an area where the local distributor was Iberdrola could not switch to Endesa's distribution division, but only to Iberdrola's. Moreover, this switch to the regulated market resulted in a net cost to the integrated entities, since it increased the deficit that they had to finance on unfavourable terms.
-
Second, the groups did not make any profit on sales made by distributors. Therefore, the potential benefit stemming from a higher market share could not translate into profits in 2005 (the year covered by the investigation) but only in later years, when the free market was viable again. For this advantage to materialise, users served by a group's distributor would have had to switch back to the group's supply division. However, at that stage, a client contemplating a new change of supplier would have been free to select among all the suppliers active in the Spanish market. Therefore, the Commission has not established the presence of a concrete advantage linked to the mere existence of a higher market share held by the groups in the period covered by the investigation.
-
On the contrary, integrated groups were subjected to an objective penalty: the obligation to finance the deficit on terms which were non-remunerative, since the interest rate yielded by the collection rights was lower than an adequate market rate and, thus, the securitisation of the collection rights was carried out with a remuneration arguably lower than that obtained if a market rate had been applied.
(107)
On the basis of the foregoing, the Commission has concluded that, as far as supply to business users is concerned, the regulatory system put in place by Spain in 2005 did not confer an economic advantage, whether direct or indirect, either on distributors or on the integrated groups to which they belonged.
(108)
Finally, with regard to Céntrica's allegation that the system discriminated between distributors and free-market suppliers, the Commission points out that discrimination may occur when persons who are in the same factual and legal position are treated differently or, vice versa, when the same treatment is applied to persons who are in a different factual and legal position.
(109)
First, the allegation is clearly without foundation in the case of Elcogás SA, which was granted collection rights even though it did not operate in the distribution sector. Second, it has not been demonstrated that the other four designated companies, Iberdrola, SA, Unión Eléctrica Fenosa, SA, Hidroeléctrica del Cantábrico, SA, and Endesa, SA, were compensated because of their activity as distributors supplying electricity at regulated tariffs, as already pointed out in recital 30. Third, and in any event, in the Spanish electricity system, distributors and free-market suppliers were not in the same factual and legal position. The obligation of supplying electricity at regulated tariffs was carried out under regulatory constraints which made distributors act as mere financial and supply intermediaries that implemented legal provisions, whereas supply on free-market terms was a fully liberalised activity. Therefore, the difference in treatment contested by Céntrica cannot amount to discrimination, notwithstanding the fact that the level of regulated tariffs may have been detrimental to the liberalisation process. However, this was not the consequence of the granting of unlawful State aid to distributors.
CONCLUSION
(110)
The doubts expressed by the Commission in its opening decision were allayed in the course of the formal investigation. The Commission is satisfied that the recognition by Spain of the costs borne by electricity distributors in respect of their activity of supplying electricity at regulated tariffs to medium-sized and large business users did not confer an economic advantage on distributors within the meaning of Article 107(1) TFEU.
(111)
Since the criteria set out in Article 107(1) TFEU are cumulative, there is no need to examine whether the remaining criteria are fulfilled. The Commission therefore concludes that the measure does not constitute State aid in favour of electricity distributors. This conclusion refers to the situation and period of time covered by the complaint, and is without prejudice to the possibility of the Commission examining measures taken by Spain since 2005,
HAS ADOPTED THIS DECISION:
Article 1
The recognition by the Kingdom of Spain of the costs incurred by distributors in supplying electricity to medium-sized and large business end-users at regulated tariffs during 2005 in the form of the collection rights of Iberdrola, SA, Unión Eléctrica Fenosa, SA, Hidroeléctrica del Cantábrico, SA, Endesa, SA and Elcogás, SA established in Royal Decree-Law 5/2005 does not constitute State aid within the meaning of Article 107(1) of the Treaty on the Functioning of the European Union.
Article 2
This Decision is addressed to the Kingdom of Spain.
Done at Brussels, 4 February 2014.