ROZHODNUTÍ KOMISE (EU) 2015/162
ze dne 9. července 2014
o státní podpoře SA.36612 (2014/C) (ex 2013/NN), kterou poskytlo Lotyšsko společnosti Parex
(oznámeno pod číslem C(2014) 4550)
(Pouze anglické znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské Unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s výše uvedenými ustanoveními (1),
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
1.1 Předchozí opatření ve prospěch společnosti Parex
(1)
Dne 10. listopadu 2008 oznámilo Lotyšsko Komisi soubor opatření státní podpory ve prospěch společnosti AS Parex banka (dále jen „Parex banka“), který měl podpořit stabilitu finančního systému. Komise tato opatření dne 24. listopadu 2008 dočasně schválila (2) (dále jen „první rozhodnutí o podpoře na záchranu“), a to na základě závazku Lotyšska, že do šesti měsíců předloží plán restrukturalizace společnosti Parex banka.
(2)
Na žádost Lotyšska schválila Komise dva soubory změn opatření podpory ve prospěch společnosti Parex banka, a to rozhodnutími ze dne 11. února 2009 (3) (dále jen „druhé rozhodnutí o podpoře na záchranu“) a 11. května 2009 (4) (dále jen „třetí rozhodnutí o podpoře na záchranu“).
(3)
Dne 11. května 2009 předložilo Lotyšsko plán restrukturalizace společnosti Parex banka. V rozhodnutí ze dne 29. června 2009 (5) dospěla Komise k předběžnému závěru, že oznámená restrukturalizační opatření představují státní podporu pro společnost Parex banka, a vyslovila pochybnosti o tom, zda lze tuto podporu považovat za slučitelnou s vnitřním trhem. Komise se proto rozhodla zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy a požádala Lotyšsko, aby poskytlo informace, které jsou zapotřebí pro posouzení slučitelnosti podpory.
(4)
V období od 11. května 2009 do 15. září 2010 došlo mezi Lotyšskem a Komisí k řadě výměn informací a diskusí ohledně restrukturalizace společnosti Parex banka. V tomto období Lotyšsko několikrát plán restrukturalizace společnosti Parex banka aktualizovalo.
(5)
Plán restrukturalizace předpokládal rozdělení společnosti Parex banka na nově založenou tzv. „dobrou banku“ s názvem AS Citadele banka (dále jen „Citadele“), která převezme veškerá hlavní aktiva a některá nesouvisející aktiva (6), a tzv. „špatnou banku“ (dále jen „Reverta“ (7)), v níž zůstanou zbývající nesouvisející a nevýkonná aktiva. K tomuto rozdělení došlo dne 1. srpna 2010.
(6)
Rozhodnutím ze dne 15. září 2010 (8) (dále jen „konečné rozhodnutí o společnosti Parex“) schválila Komise plán restrukturalizace společnosti Parex banka, a to na základě závazků přijatých lotyšskými orgány, které byly předloženy dne 3. září 2010.
(7)
Rozhodnutím ze dne 10. srpna 2012 (dále jen „pozměňující rozhodnutí“) (9) schválila Komise na žádost Lotyšska změny tří závazků obsažených v konečném rozhodnutí o společnosti Parex. Tyto změny se týkaly: 1. prodloužení lhůty pro odprodej úvěrů v SNS (10) do dne 31. prosince 2014; 2. zvýšení limitu minimálních požadavků na kapitálovou přiměřenost vztahujících se na společnost Citadele na úrovni banky a skupiny a 3. povolení převodu maximálních částek poskytnutých úvěrů, které nebyly v předchozích letech využity, při současném dodržení původních omezení týkajících se podílu na trhu.
(8)
Komise bere na vědomí, že dne 5. června 2014 Lotyšsko výjimečně souhlasilo s tím, aby bylo toto rozhodnutí přijato v angličtině.
1.2 Formální vyšetřovací řízení
(9)
Dne 1. října 2013 požádalo Lotyšsko o další změnu konečného rozhodnutí o společnosti Parex, a to o odklad lhůty pro odprodej činnosti společnosti Citadele v oblasti správy majetku (11). Při posuzování této žádosti o změnu Komise zjistila, že Lotyšsko poskytlo společnostem Parex a Citadele státní podporu přesahující opatření podpory, která Komise schválila.
(10)
V období od […] (12) do 4. března 2014 se mezi Lotyšskem a Komisí uskutečnila řada výměn informací ohledně těchto dodatečných opatření podpory. Lotyšsko poskytlo další informace a dokumenty dne 30. října 2013, 31. ledna 2014 a 4. března 2014 (včetně revidovaného plánu restrukturalizace společnosti Parex banka).
(11)
Ode dne 11. listopadu 2013 dostává Komise každý měsíc rovněž aktuální informace o pokroku Lotyšska při prodeji společnosti Citadele, který byl zahájen v říjnu 2013.
(12)
Rozhodnutím ze dne 16. dubna 2014 (dále jen „rozhodnutí o zahájení řízení“) (13) Komise Lotyšsku sdělila, že se po posouzení informací, které lotyšské orgány předložily, rozhodla zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva“). V rozhodnutí o zahájení řízení vyzvala Komise zúčastněné strany, aby se k podpoře vyjádřily, a v reakci na tuto výzvu obdržela dne 23. května 2014 jedno podání.
(13)
Lotyšsko Komisi informovalo, že kvůli naléhavosti výjimečně souhlasí s tím, aby bylo toto rozhodnutí přijato v angličtině.
2. POPIS
2.1 Dotčený podnik
(14)
Společnost Parex banka byla druhou největší bankou v Lotyšsku s celkovými aktivy k 31. prosinci 2008 ve výši 3,4 miliardy LVL (4,9 miliardy EUR). Společnost Parex banka byla založena v roce 1992. V listopadu 2008 získalo Lotyšsko od dvou největších akcionářů 84,83 % základního kapitálu banky za symbolickou celkovou kupní cenu ve výši 2 LVL (přibližně 3 EUR), což představuje opatření státní podpory, které Komise schválila v prvním a druhém rozhodnutí o podpoře na záchranu. Po rekapitalizaci, která byla schválena v rozhodnutích o podpoře na záchranu, Lotyšsko svůj podíl ve společnosti Parex banka dále navýšilo na přibližně 95 %, a to vložením dodatečné částky ve výši 140,75 milionu LVL v květnu 2009; toto opatření Komise schválila ve třetím rozhodnutí o podpoře na záchranu.
(15)
V dubnu 2009 získala Evropská banka pro obnovu a rozvoj (dále jen „EBRD“) 25 % základního kapitálu společnosti Parex banka plus jednu akcii. Po rozdělení společnosti Parex banka na dobrou a špatnou banku v roce 2010 s následnými změnami vlastnické struktury jsou v současnosti akcionáři společnosti Citadele Lotyšsko (75 %) a EBRD (25 %), zatímco akcionáři společnosti Reverta jsou Lotyšsko (84,15 %), EBRD (12,74 %) a ostatní akcionáři (3,11 %).
(16)
Podrobný popis společnosti Parex banka do doby přijetí konečného rozhodnutí o společnosti Parex je uveden v 11. až 15. bodě odůvodnění zmíněného rozhodnutí.
2.2 Opatření podpory, která byla schválena ve prospěch společností Citadele a Reverta
(17)
Ve prospěch společnosti Parex banka schválila Komise v prvním, druhém a třetím rozhodnutí o podpoře na záchranu (dále jen „rozhodnutí o podpoře na záchranu“) a rovněž v konečném rozhodnutí o společnosti Parex řadu opatření podpory.
(18)
Plán restrukturalizace, který Komise schválila v konečném rozhodnutí o společnosti Parex, předpokládal, že podpora na záchranu, kterou již Komise povolila, bude prodloužena do konce období restrukturalizace a rozdělena mezi společnosti Citadele a Reverta. V konečném rozhodnutí o společnosti Parex byla schválena rovněž další podpora na restrukturalizaci společností Reverta a Citadele. V rozhodnutí byl stanoven i mechanismus využití podpory, která byla předběžně schválena v rozhodnutích o podpoře na záchranu, po rozdělení společnosti Parex banka, pokud jde o:
a)
podporu likvidity ve formě státních vkladů ve prospěch společností Citadele a Reverta (14);
b)
státní záruky za závazky společností Citadele a Reverta (15);
c)
státní rekapitalizační opatření ve prospěch společností Reverta a Citadele (16) a
d)
opatření na záchranu aktiv ve prospěch společnosti Citadele (17).
3. DŮVODY ZAHÁJENÍ FORMÁLNÍHO VYŠETŘOVACÍHO ŘÍZENÍ
3.1. Dodatečná opatření, která Lotyšsko provedlo ve prospěch společností Parex banka, Citadele a Reverta
(19)
Podle zprávy, kterou dne 29. srpna 2013 předložil kontrolní správce (18), a dokumentů a informací, jež Lotyšsko poskytlo od října 2013, se zdálo, že Lotyšsko provedlo bez předběžného oznámení Komisi tato opatření:
a)
dne 22. května 2009 poskytlo Lotyšsko společnosti AS Parex banka podřízený úvěr ve výši 50,27 milionu LVL (kvalifikovaný jako kapitál tier 2) se splatností sedm let, tj. do dne 21. května 2016 (dále jen „první opatření“). Splatnost tohoto podřízeného úvěru přesahovala splatnost nejvýše pět let, která byla stanovena v prvním rozhodnutí o podpoře na záchranu a potvrzena v konečném rozhodnutí o společnosti Parex;
b)
dne 27. června 2013 povolilo Lotyšsko společnosti Citadele dodatečné osmnáctiměsíční prodloužení splatnosti (dále jen „druhé opatření“) u podřízených úvěrů ve výši 37 milionů LVL (z celkové částky ve výši 45 milionů LVL, kterou Lotyšsko v té době drželo) (19). Lotyšsko prodloužení splatnosti podřízených úvěrů Komisi neoznámilo;
c)
od roku 2011 mimoto Lotyšsko poskytuje společnosti Reverta podporu likvidity přesahující maximální výši schválenou Komisí v konečném rozhodnutí o společnosti Parex (dále jen „třetí opatření“), a to podle základního scénáře i pesimistického scénáře (20).
(20)
Na základě informací, které měla Komise v době vydání rozhodnutí o zahájení řízení k dispozici s ohledem na první a druhé opatření, měla Komise vážné pochybnosti, zda lze tato opatření považovat za slučitelná s vnitřním trhem, jelikož:
a)
v původním posouzení slučitelnosti podřízených úvěrů poskytnutých Lotyšskem se pětiletá doba splatnosti úvěrů považovala za nezbytné minimum, na jehož základě bylo možno úvěry pokládat za slučitelné, a
b)
nebyly předloženy žádné nové argumenty, které by odůvodňovaly, proč ve skutečnosti představuje naprosto nezbytné minimum delší doba splatnosti.
(21)
Stejně tak nebyly v době vydání rozhodnutí o zahájení řízení předloženy dostatečné argumenty, které by prokazovaly slučitelnost třetího opatření.
(22)
Z těchto důvodů zahájila Komise s ohledem na protiprávní podporu, která byla poskytnuta prostřednictvím prvního, druhého a třetího opatření, jak bylo popsáno v 19. bodě odůvodnění, formální vyšetřovací řízení podle čl. 13 odst. 1 a čl. 4 odst. 4 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 (21).
3.2. Porušení závazku týkajícího se odprodeje činnosti společnosti Citadele v oblasti správy majetku
(23)
Lotyšsko nedodrželo rovněž závazek, který je uveden v konečném rozhodnutí o společnosti Parex a který se týká odprodeje činnosti společnosti Citadele v oblasti správy majetku do dne 30. června 2013 bez správce převodu, nebo do dne 31. prosince 2013 s pomocí správce převodu (dále jen „čtvrté opatření“) (22). Závazek týkající se odprodeje činnosti společnosti Citadele v oblasti správy majetku v těchto lhůtách byl proto porušen.
(24)
V rozhodnutí o zahájení řízení dospěla Komise k závěru, že porušení závazku popsaného v 21. bodě odůvodnění představuje zneužití podpory. Komise se proto rozhodla zahájit s ohledem na zneužití podpory formální vyšetřovací řízení podle článku 16 nařízení (ES) č. 659/1999.
4. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(25)
Po vydání rozhodnutí o zahájení řízení obdržela Komise připomínky od jedné fyzické osoby, která neposkytla údaje, jež by prokazovaly, že ji lze považovat za zúčastněnou stranu, tj. stranu, jejíž vlastní zájmy by mohly být ovlivněny opatřením (jako jsou například konkurenti nebo profesní sdružení (23)), nebo že jedná jménem zúčastněné strany.
(26)
Obdržené připomínky se týkaly údajné nezákonnosti s ohledem na společnost Parex banka a netýkaly se prvního, druhého a třetího opatření, jež Lotyšsko provedlo ve prospěch společností Parex banka, Citadele a Reverta, ani čtvrtého opatření. Připomínky se v zásadě týkaly skutečností a informací, které přímo nesouvisely s prosazováním pravidel státní podpory v dotyčném případě. Za účelem posouzení provedeného v tomto rozhodnutí byly proto zaevidovány a pokládány za obecné informace o trhu.
5. PŘIPOMÍNKY LOTYŠSKA K FORMÁLNÍMU VYŠETŘOVACÍMU ŘÍZENÍ
(27)
Po vydání rozhodnutí o zahájení řízení podalo Lotyšsko dne 26. května 2014 připomínky, které měly odstranit pochybnosti, jež Komise uvedla s ohledem na slučitelnost prvního, druhého a třetího opatření a porušení závazku týkajícího se odprodeje činnosti společnosti Citadele v oblasti správy majetku.
(28)
Dne 30. května 2014 předložilo Lotyšsko rovněž aktualizovaný plán restrukturalizace, v němž byly zahrnuty informace a kompenzační opatření uvedená v oddílech 5.1 až 5.5 tohoto rozhodnutí.
(29)
Na základě žádosti Komise o informace poskytlo Lotyšsko dne 23. června 2014 další údaje týkající se druhého opatření.
5.1 Ohledně původní splatnosti podřízených úvěrů přesahující splatnost stanovenou v rozhodnutích o podpoře na záchranu a v konečném rozhodnutí o společnosti Parex (první opatření)
(30)
Ve svých připomínkách ze dne 26. května 2014 Lotyšsko uvedlo, že přijetí prvního opatření bylo nezbytné, aby mohla společnost Parex banka dodržet platné regulativní požadavky solventnosti a zabránit tak nenapravitelnému zhroucení nestabilního, do značné míry vzájemně propojeného a závislého lotyšského bankovního systému.
(31)
Lotyšsko uvedlo, že v době přijetí prvního rozhodnutí o podpoře na záchranu měly lotyšské orgány k dispozici jen omezené informace o skutečné finanční situaci společnosti Parex banka a o kvalitě jejích aktiv. V původní žádosti o schválení opatření státní podpory Komisí se proto Lotyšsko zavázalo poskytnout podřízené úvěry s pětiletou splatností, jelikož tato splatnost představovala minimální splatnost, která byla nezbytná, aby se podřízené úvěry považovaly podle příslušných ustanovení lotyšských právních předpisů za kapitál tier 2.
(32)
Lotyšsko rovněž uvedlo, že za účelem lepšího posouzení finanční situace společnosti Parex banka nařídilo společnosti PricewaterhouseCoopers, aby ve společnosti Parex banka provedla hloubkovou prověrku, která byla dokončena dne 26. ledna 2009, po přijetí prvního rozhodnutí o podpoře na záchranu.
(33)
Lotyšsko současně zdůraznilo skutečnost, že v letech 2008-2009 byla situace na trhu velmi dynamická a že se kvalita úvěrů zhoršovala rychleji, než se očekávalo. Tato zhoršující se situace se odrazila i v přijetí tří rozhodnutí o podpoře na záchranu společnosti Parex banka ze strany Komise a předložení několika verzí plánu restrukturalizace společnosti Parex banka Lotyšskem, přičemž poslední verze byla předložena dne 11. května 2009 (dále jen „plán restrukturalizace z roku 2009“).
(34)
V této souvislosti Lotyšsko objasnilo, že předpoklady a výhledy uvedené v rozhodnutích o podpoře na záchranu rychle zastarávaly kvůli rychlým změnám ekonomického prostředí, jež byly způsobeny především světovou finanční krizí a snižující se důvěrou trhu ve společnost Parex banka. Lotyšsko proto dospělo k závěru, že pětiletá splatnost podřízených úvěrů, které Lotyšsko poskytlo společnosti Parex banka, již k stabilizaci zranitelného lotyšského bankovního systému nepostačuje. Skutečně se ukázalo, že společnost Parex banka, která byla v té době systémovou bankou, potřebovala podřízené úvěry s delší splatností než pět let, aby mohla dodržet požadavky solventnosti, a zejména splnit platné požadavky na kapitálovou přiměřenost.
(35)
Podle regulačního rámce (založeného na normách Basel II (24)), který se na společnost Parex banka vztahoval v době poskytnutí podřízených úvěrů, by se za kapitál tier 2 považovalo pouze 80 % úvěrů s pětiletou splatností ve výši 50,27 milionu LVL (tj. pouze 40,22 milionu LVL). Pro regulační účely bylo nutno uplatnit na částku podřízených úvěrů každý rok kumulativní diskontní (nebo amortizační) faktor s cílem zohlednit klesající hodnotu těchto nástrojů jakožto kladných složek regulatorního kapitálu. Pro účely kapitálové přiměřenosti je proto úvěr s pětiletou splatností na počátku způsobilý pouze s ohledem na 80 % jeho výše; začátkem druhého roku s ohledem na 60 % atd.
(36)
Toto podání Lotyšsko doložilo srovnávacími výpočty, které prokazují, že pokud by Lotyšsko poskytlo podřízené úvěry pouze s pětiletou splatností, nebyly by od počátku plně způsobilé jako kapitál tier 2.
(37)
Stanovení splatnosti podřízených úvěrů, které Lotyšsko poskytlo společnosti Parex banka, na sedm let se ukázalo jako nezbytné, aby se mohla celá částka podřízených úvěrů ve výši 50,27 milionu LVL, které stát poskytl, považovat v období 2009-2010 za kapitál tier 2, takže společnost Parex banka mohla splnit cílový ukazatel kapitálové přiměřenosti. V tabulce 1 jsou uvedeny částky způsobilého kapitálu tier 2, které společnost Parex banka držela na konci každého roku, a to podle splatnosti podřízených úvěrů ve výši 50,27 milionu LVL, jež byly poskytnuty v květnu 2009.
Tabulka 1
Splatnost podřízených úvěrů poskytnutých v květnu 2009 a jejich kvalifikace jako kapitálu tier 2 (v milionech LVL)
Splatnost
2009
2010
2011
Úvěr s pětiletou splatností
40,22
30,16
20,11
Úvěr s šestiletou splatností
50,27
40,22
30,16
Úvěr se sedmiletou splatností
50,27
50,27
40,22
Úvěr s osmiletou splatností
50,27
50,27
50,27
(38)
Lotyšsko uvedlo, že dne 9. června 2009 předložila společnost Nomura International (kterou Lotyšsko v březnu 2009 ustanovilo za účelem organizace prodeje společnosti Parex banka) lotyšským orgánům strategii prodeje společnosti Parex banka s velmi ambiciózním harmonogramem, podle něhož se dokončení prodeje plánovalo v roce 2010. Bylo proto nezbytné, aby společnost Parex banka plně dodržovala platné kapitálové požadavky nejméně do konce roku 2010.
(39)
Lotyšsko rovněž uvedlo, že pokud by byla splatnost podřízených úvěrů pouze pět let, musel by plán restrukturalizace z roku 2009 zahrnovat další opatření k posílení kapitálové přiměřenosti společnosti Parex banka jiným způsobem (např. vložení nového vlastního kapitálu, okamžité rozšíření podřízených úvěrů atd.). Pokud by taková opatření nebyla přijata, byli by vkladatelé ponecháni bez ochrany a stabilita lotyšského finančního systému by byla značně ohrožena.
5.2 Ohledně neoznámeného prodloužení splatnosti podřízených úvěrů (druhé opatření)
(40)
Co se týká druhého opatření, Lotyšsko uvedlo, že další prodloužení splatnosti podřízených úvěrů bylo nezbytné kvůli změnám právní úpravy, k nimž došlo v roce 2013. Dne 1. března 2013 lotyšská Komise pro finanční a kapitálový trh společnosti Citadele sdělila, že ukazatel kapitálové přiměřenosti skupiny musí do konce roku 2013 v absolutním vyjádření dosáhnout minimálně 10 %, zatímco doporučený kapitálový poměr k odstranění stávajících a potenciálních rizik činil […]. Do března 2013 činil minimální požadovaný ukazatel kapitálové přiměřenosti 8,4 %.
(41)
Lotyšsko uvedlo, že druhé opatření bylo přijato v dobré víře, jelikož se lotyšské orgány domnívaly, že opatření je v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství, a jelikož nevedlo k žádným finančním ztrátám pro stát.
(42)
Lotyšsko rovněž prohlásilo, že se v době přijetí druhého opatření spolu se společností Citadele v dobré víře domnívalo, že možnost prodloužení splatnosti dotyčných podřízených úvěrů byla stanovena v příslušných rozhodnutích Komise a v plánu restrukturalizace.
(43)
Lotyšsko tvrdilo, že by se tržní investor v postavení většinového akcionáře společnosti Citadele nejprve vynasnažil zachovat v možném rozsahu hodnotu své investice a že by přijal a provedl opatření, která jsou nezbytná, aby se zamezilo snížení účetní hodnoty jeho podílu v důsledku toho, že banka nesplňuje kapitálové požadavky. Pokud by společnost Citadele nesplňovala přísnější požadavky na kapitálovou přiměřenost, které v té době uložila Komise pro finanční a kapitálový trh, byla by ohrožena stabilita, životaschopnost a prodejnost banky, což by mělo nepříznivý dopad na možnost prodeje banky za dobrých finančních podmínek.
(44)
Lotyšsko předložilo rovněž hypotetický srovnávací scénář, podle něhož nebylo druhé opatření provedeno. Podle tohoto hypotetického srovnávacího scénáře by doporučený kapitálový poměr nebyl dodržen, jelikož by ukazatel kapitálové přiměřenosti k 31. prosinci 2013 klesl pod 9,3 % v porovnání s požadovaným minimem ve výši 10 %.
(45)
Lotyšsko rovněž tvrdilo, že alternativní opatření k posílení kapitálové přiměřenosti společnosti Citadele (tj. navýšení kapitálu nebo poskytnutí nových podřízených úvěrů) nebyla schůdná. Lotyšsko konkrétně uvedlo, že v roce 2013 nemohla společnost Citadele získat podřízené úvěry od třetích investorů vzhledem k závazku lotyšských orgánů prodat společnost Citadele v krátké době (tj. do 31. prosince 2014). Nejistota ohledně možného nabyvatele a jeho budoucí strategie by poskytovatele podřízených úvěrů přiměla k tomu, že by s ohledem na podřízený úvěr, který poskytli společnosti Citadele, požadovali prodejní opci (doložka o změně kontroly) (25). To by ve skutečnosti znamenalo, že by se splatnost těchto podřízených úvěrů při poskytnutí pokládala za kratší než pět let, a úvěry by tudíž nebyly kvalifikovány jako kapitál tier 2.
(46)
V reakci na žádost Komise o informace, zda se Lotyšsko s ohledem na možné prodloužení splatnosti podřízených úvěrů poskytnutých společnosti Citadele obrátilo na EBRD, předložily lotyšské orgány dne 23. června 2014 své podání. V něm potvrdily, že se před provedením druhého opatření neobrátily na EBRD, aby jí navrhly prodloužení splatnosti podřízených úvěrů, které drží. V této souvislosti lotyšské orgány zopakovaly, že druhé opatření muselo být přijato, aby se zabránilo porušení nových, přísnějších kapitálových požadavků ze strany společnosti Citadele.
(47)
Lotyšsko uvedlo, že k prodloužení splatnosti podřízeného dluhu, který drželo ve společnosti Citadele, muselo přikročit neprodleně a že nejednalo o srovnatelném prodloužení splatnosti rovněž u podřízeného dluhu v držení EBRD.
(48)
Lotyšsko uvedlo, že jeho rozhodnutí v tomto ohledu bylo ovlivněno těmito třemi skutečnostmi.
a)
Potřeba účinně řešit hrozící porušení nových kapitálových požadavků: společnost Citadele vypočítala své potřeby s ohledem na kapitál tier 2 a dospěla k závěru, že by na rozdíl od přijetí druhého opatření, které zahrnovalo prodloužení splatnosti o osmnáct měsíců, případná změna splatnosti u podřízeného dluhu, na němž by se podílela i EBRD, vyžadovala podstatně delší prodloužení splatnosti. Důvodem je skutečnost, že jistina u tohoto úvěru byla nižší, a její dopad na kapitálovou pozici společnosti Citadele by byl tudíž podstatně nižší. Lotyšsko rovněž uvedlo, že by prodloužení splatnosti u podřízeného dluhu v držení EBRD vyžadovalo jednání s EBRD v tomto ohledu. Vzhledem k rozdílům, pokud jde o rozhodné právo a celkovou potřebnou právní strukturu, kterou by bylo nutno zavést, by prodloužení splatnosti podřízeného úvěru, na němž by se podílela i EBRD, při současném prodloužení splatnosti u části podřízeného dluhu v držení Lotyšska vyžadovalo složitá právní ujednání.
b)
Lotyšsko zdůraznilo, že v době prodloužení splatnosti rovněž usuzovalo, že by prodloužení splatnosti u podřízeného dluhu v držení EBRD ztížilo prodej společnosti Citadele, jelikož by v době prodeje existovalo více vzájemně propojených smluv týkajících se podřízeného dluhu. Lotyšsko se domnívalo, že by tato možnost prodej společnosti Citadele zkomplikovala, jelikož by mohla mít dopady na podmínky prodeje a pravděpodobně by zvýšila příslušné transakční náklady.
c)
Lotyšsko mimoto podotklo, že postavení EBRD vůči společnosti Citadele mohlo znamenat, že by rozhodování EBRD o schválení prodloužení splatnosti bylo složitější. Ve svém podání ze dne 23. června 2014 Lotyšsko uvedlo, že je pevně přesvědčeno o tom, že by EBRD s prodloužením splatnosti u příslušného nástroje v zásadě souhlasila. Lotyšsko však rovněž uznalo, že se postavení EBRD liší od postavení Lotyšska, jelikož Lotyšsko je většinovým akcionářem společnosti Citadele, může tudíž mít na proces prodeje rozhodující vliv a sjednat s uchazeči různé možnosti, pokud jde o splacení podřízených úvěrů. Lotyšsko proto připustilo, že by nedostatečná kontrola EBRD nad procesem prodeje společnosti Citadele mohla EBRD od prodloužení splatnosti příslušného úvěru odradit, nebo by každopádně vedla k zdlouhavým jednáním.
5.3 Ohledně neoznámené podpory likvidity, která byla poskytnuta společnosti Reverta (třetí opatření)
(49)
Lotyšsko a společnost Reverta uznaly, že od prosince 2010 přesahuje podpora likvidity, kterou Lotyšsko poskytlo společnosti Parex banka (a poté společnosti Reverta) povolenou výši likvidity, která byla stanovena v 55. bodě odůvodnění konečného rozhodnutí o společnosti Parex. V rozhodnutí o zahájení řízení bylo uvedeno, že k 31. prosinci 2013 činila nesplacená podpora likvidity poskytnutá společnosti Reverta 362,52 milionu LVL, což o 55,52 milionu LVL překračovalo maximální výši likvidity, která byla v případě „pesimistického scénáře“ stanovena na 307 milionů LVL.
(50)
Lotyšsko tvrdilo, že Komise v konečném rozhodnutí o společnosti Parex původně schválila přeměnu podpory likvidity poskytnuté společnosti Parex banka ve výši ve výši 218,7 milionu LVL na kapitál. Tato částka, která měla být přeměněna na kapitál, se posléze v pozměňujícím rozhodnutí snížila na 118,7 milionu LVL. Pokud by byla podpora likvidity ve výši 118,7 milionu LVL přeměněna na kapitál, výše této podpory by se snížila a byly by dodrženy povolené limity. Na kapitál však byla z celkové podpory likvidity ve výši 118,7 milionu LVL ve skutečnosti přeměněna pouze částka ve výši 49,5 milionu LVL. Tuto skutečnost uvedlo Lotyšsko jako hlavní příčinu nadměrné výše likvidity.
(51)
Lotyšsko rovněž tvrdilo, že nadměrná podpora byla zapříčiněna i prodlevami při tvorbě hotovosti v porovnání s úrovněmi, které se předpokládaly v době vydání konečného rozhodnutí o společnosti Parex. Kvůli pozdním platbám dlužníků neplnících řádně své povinnosti byla hotovost získána zpět přibližně o dva roky později. Lotyšsko se domnívá, že tento jev je dočasný, a očekává, že v roce 2015-2016 bude poskytování nadměrné podpory likvidity ukončeno.
(52)
Lotyšsko i společnost Reverta však uznávají odchylku od povolených částek podpory v důsledku potíží, jimž po přijetí pozměňujícího rozhodnutí čelily při náležitém rozdělení státní podpory mezi povolenou podporu likvidity a kapitálové příspěvky.
(53)
Lotyšské orgány rovněž objasnily, že v zájmu zachování bankovní licence společnosti Parex banka (nyní Reverta) muselo Lotyšsko vložit do společnosti Parex banka větší kapitál, než se předpokládalo původně (minimální výše kapitálu, jež se vyžadovala podle solventnostních pravidel, byla vyšší než maximální kapitálová podpora ve výši 218,7 milionu LVL, která byla schválena v konečném rozhodnutí o společnosti Parex). Na základě původního plánu restrukturalizace, který byl Komisi předložen, by ekonomická hodnota získaná prodejem aktiv a přeměna částky ve výši 218,7 milionu LVL nepostačovaly k tomu, aby společnost Parex banka (Reverta) splňovala regulativní požadavky na kapitálovou přiměřenost.
(54)
Pokud měla být licence zachována, potřebovala tudíž společnost Parex banka (Reverta) dodatečný kapitál. Po odebrání bankovní licence by byla výše dodatečné podpory omezena na částku nezbytnou k likvidaci společnosti.
(55)
Podle Lotyšska již nebylo po 31. prosinci 2011 nutné přeměnit na kapitál další podporu likvidity, jelikož společnosti Reverta byla odebrána bankovní licence. O svém plánu nepřeměnit po 31. prosinci 2011 podporu likvidity na kapitál Lotyšsko Komisi vyrozumělo během výměn informací, které předcházely přijetí pozměňujícího rozhodnutí, ačkoli tento svůj záměr nepotvrdilo ani neurčilo technické důsledky nepřeměnění podpory na kapitál a nesdělilo je Komisi. Lotyšsko zejména nezmínilo, že se v důsledku „nepřeměnění“ na kapitál nebudou finanční prostředky, které již byly poskytnuty jako podpora likvidity, snižovat tak rychle, jak se požadovalo v konečném rozhodnutí o společnosti Parex.
(56)
Jelikož do 31. prosince 2011 byla na kapitál přeměněna pouze podpora likvidity ve výši 49,5 milionu LVL a podpora likvidity ve výši 69,2 milionu LVL na kapitál přeměněna nebyla, byla podpora likvidity vyšší, než bylo schváleno, o přibližně stejnou částku.
(57)
Podle Lotyšska bylo zachování podpory likvidity a nepřeměnění této podpory na kapitál pro lotyšské orgány nejméně nevýhodným opatřením a ve skutečnosti omezilo státní podporu na nezbytné minimum.
(58)
Lotyšsko a společnost Reverta potvrdily, že společnost Reverta již nepotřebuje „nové finanční prostředky“. Vzhledem k nižší částce podpory likvidity, která byla přeměněna na kapitál, Lotyšsko u společnosti Reverta předpokládá na konci roku 2014 podporu likvidity ve výši [300-350] milionů LVL, na konci roku 2015 ve výši [250-300] milionů LVL a na konci roku 2016 a 2017 (po likvidaci společnosti Reverta) ve výši [200-250] milionů LVL. Podle Lotyšska tato podpora likvidity přesáhne původně schválenou výši, jelikož i) na kapitál byla přeměněna nižší částka podpory likvidity a ii) očekává se, že peněžní prostředky získané při likvidaci společnosti Reverta budou nižší, než se plánovalo původně.
(59)
Podle nových odhadů hotovosti, které zohledňují potíže při zpětném získávání aktiv, Lotyšsko očekává, že společnost Reverta bude mít na konci procesu likvidace (k 31. prosinci 2017) záporný kapitál ve výši [250-300] milionů LVL.
5.4 Ohledně závazku týkajícího se odprodeje činnosti v oblasti správy majetku (čtvrté opatření)
(60)
Lotyšsko zahájilo v roce 2011 proces prodeje společnosti Citadele, aby dodrželo závazky, které přijalo a které byly uvedeny v konečném rozhodnutí o společnosti Parex. První pokus o prodej se uskutečnil s pomocí společnosti Nomura International jakožto poradce, kvůli značným nepokojům v eurozóně, které byly způsobeny hospodářskou a finanční krizí v Řecku a rovněž pádem společností Snoras a Krajbanka v Litvě a Lotyšsku, však tento pokus nebyl úspěšný.
(61)
V únoru 2013 zadalo Lotyšsko nezávislému odborníkovi […] zvláštní studii, která se týkala mimo jiné dopadu odprodeje činnosti v oblasti správy majetku ke dni stanovenému v závazcích. Odborník prokázal, že hodnota dvou jednotlivých subjektů (činnost v oblasti správy majetku a zbývající část společnosti Citadele) je nižší než hodnota celé společnosti Citadele. Pokud by byla proto společnost Citadele připravena o činnost v oblasti správy majetku, snížilo by to účetní hodnotu banky, a tudíž znehodnotilo hodnotu podílů. Pomocí různých odhadů odborník prokázal, že bez činnosti v oblasti správy majetku by se „provozní zisk banky prudce snížil, […]“ a že […] by se dále zhoršilo.
(62)
Podle Lotyšska by na základě studie odborníka odprodej činnosti v oblasti správy majetku odděleně od zbývající části společnosti Citadele v roce 2013 poškodil životaschopnost společnosti Citadele, a tudíž její prodejnost. Tento prodej by významně omezil schopnost banky přilákat soukromé účastníky, aby do společnosti Citadele investovali za přiměřenou cenu. V roce 2013 byl proto zahájen druhý proces prodeje celé společnosti Citadele s pomocí společností Société Générale a Linklaters LLP jakožto externích poradců. V současnosti se zvažují dva způsoby prodeje, a to spojení a akvizice nebo primární veřejná nabídka akcií.
5.5 Kompenzační opatření navrhovaná Lotyšskem
(63)
K zajištění slučitelnosti dodatečné podpory ve prospěch společností Parex banka, Citadele a Reverta, která byla poskytnuta prostřednictvím prvního, druhého a třetího opatření, a neprovedení odprodeje činnosti společnosti Citadele v oblasti správy majetku ve stanovené lhůtě (čtvrté opatření) s vnitřním trhem podle pravidel Unie v oblasti státní podpory navrhlo Lotyšsko řadu závazků, které jsou uvedeny v 64. až 73. bodě odůvodnění.
5.5.1 Lhůta pro prodej společnosti Citadele a odprodej činnosti v oblasti správy majetku
(64)
Lotyšsko a společnost Citadele se zavazují, že se všemožně vynasnaží získat co nejdříve, nejpozději však do […], závazné nabídky na odkup celého podílu Lotyšské republiky ve společnosti Citadele (včetně činnosti v oblasti správy majetku). Prodej musí být dokončen nejpozději do […]. Rozhodnutí o vhodné struktuře a podmínkách prodeje (např. obchodní prodej nebo primární veřejná nabídka akcií) je ponecháno na uvážení Lotyšské republiky (a jejího poradce), pokud Lotyšská republika odprodá celý podíl ve společnosti Citadele nejpozději do […]. V případě primární veřejné nabídky akcií se Lotyšská republika zavazuje, že se s Komisí pro finanční a kapitálový trh dohodne na závazném prospektu do […].
(65)
Lotyšsko a společnost Citadele se rovněž zavazují jmenovat správce převodu, pokud nebudou do […] obdrženy závazné nabídky nebo pokud nebude v případě primární veřejné nabídky akcií za stejným účelem s Komisí pro finanční a kapitálový trh dohodnut prospekt. V tomto případě přijme Lotyšská republika potřebná opatření s cílem zajistit, aby byl správce převodu jmenován a zahájil svou činnost ke dni […]. Má se za to, že správcem převodu může být jmenován i finanční poradce při prodeji společnosti Citadele, a to k […]. Je-li jmenován správce převodu, Lotyšsko a společnost Citadele se zavazují, že do […] obdrží závazné nabídky, které jsou pro všechny strany neodvolatelné, a že do […] uzavřou závaznou a nezrušitelnou smlouvu o prodeji celého podílu Lotyšské republiky ve společnosti Citadele, který bude dokončen nejpozději ke dni […].
(66)
Lotyšsko a společnost Citadele se dále zavazují, že ke dni […] společnost Citadele […] novou oblast činnosti a zbývající činnost společnosti Citadele bude […], pokud Lotyšská republika neuzavře do […] závaznou a nezrušitelnou smlouvu předpokládající ukončení prodeje celého podílu Lotyšské republiky ve společnosti Citadele do […], nebo pokud primární veřejná nabídka akcií Lotyšské republice neumožní prodat celý její podíl ve společnosti Citadele do […].
(67)
Lotyšsko a společnost Citadele se zavazují, že transakci týkající se prodeje a koupě celého podílu Lotyšské republiky ve společnosti Citadele ukončí do […]. Neuskuteční-li se prodej tohoto podílu do […], zavazují se, že společnost Citadele […] novou oblast činnosti a zbývající činnost společnosti Citadele bude […].
(68)
Je-li v kterémkoli z opatření uvedených v 64. až 67. bodě odůvodnění společnost Citadele […], mohou být části činnosti společnosti Citadele, o něž projeví zájem třetí strany, prodány a převedeny Lotyšskou republikou a/nebo společností Citadele na tuto třetí stranu (aniž jsou dotčeny zásady […] a bez poskytnutí nové státní podpory).
5.5.2 Další snížení výše povolených kapitálových příspěvků
(69)
Co se týká společnosti Reverta, v pozměňujícím rozhodnutí byla povolena přeměna státních vkladů a úroků (podpora likvidity) v celkové výši 118,7 milionu LVL na kapitál. Jelikož doposud byla na kapitál přeměněna pouze likvidní podpora ve výši 49,5 milionu LVL, navrhuje Lotyšsko snížit neprodleně a trvale maximální celkovou výši kapitálu, kterou může Lotyšsko poskytnout společnosti Reverta, na 49,5 milionu LVL, a to z předchozí částky ve výši 118,7 milionu LVL.
5.5.3 Závazky týkající se opatření k většímu sdílení nákladů, a to zabráněním odlivu hotovosti k podřízeným věřitelům společnosti Reverta pocházejícím z dřívější doby
(70)
Lotyšsko uznává, že k zajištění slučitelnosti prvního, druhého a třetího opatření s vnitřním trhem jsou zapotřebí opatření k většímu sdílení nákladů. Tato opatření mimo jiné zajistí, aby z dodatečné státní podpory poskytnuté společnostem Reverta a Citadele neměly nepatřičný prospěch třetí strany.
(71)
Za tímto účelem se Lotyšsko zavazuje, že zvýší předchozí závazky týkající se sdílení nákladů, a to rekapitalizací z vnitřních zdrojů od bývalých většinových akcionářů společnosti Parex banka, jejich přidružených podniků a ostatních věřitelů (dále jen „podřízení věřitelé z dřívější doby“), kteří poskytli podřízené úvěry (dále jen „podřízené úvěry z dřívější doby“).
(72)
Společnost Reverta překročila částky podpory likvidity, které byly povoleny v konečném rozhodnutí o společnosti Parex, částečně kvůli vyplácení úroků u podřízených úvěrů z dřívější doby. Pokud by společnost Reverta tyto úroky nevyplatila nebo pokud by byly podřízené úvěry z dřívější doby odepsány ihned po vydání konečného rozhodnutí o společnosti Parex, nemuselo by Lotyšsko přijmout první, druhé a třetí opatření v rozsahu, v jakém byla tato opatření skutečně provedena.
(73)
Na základě výše uvedených skutečností Lotyšsko navrhlo, že objasní a posílí své závazky, pokud jde o jistinu a úroky splatné s ohledem na podřízené úvěry z dřívější doby:
a)
Společnosti Citadele a Reverta (bývalá Parex banka) a jejich přidružené podniky nevyplatí držitelům podřízeného dluhu nebo akcionářům s výjimkou lotyšského státu a EBRD úroky, dividendy ani kupóny ze stávajících kapitálových nástrojů (včetně prioritních akcií, akcií se zvláštním právem hlasování a nástrojů zahrnovaných do vyšší a nižší třídy tier 2) (splatné nebo vzniklé) ani neuplatní případná práva na koupi ve vztahu k těmto nástrojům, a to do doby splacení státní podpory poskytnuté společnosti Reverta a/nebo Citadele v plné výši, neexistuje-li právní povinnost tak učinit. Pokud existuje takováto právní povinnost, Lotyšsko se zavazuje, že ji co nejdříve zruší (každopádně nejpozději do 30. dubna 2015).
b)
Lotyšsko se rovněž zavazuje, že u podřízených úvěrů z dřívější doby nebude splácet (do splacení veškeré státní podpory poskytnuté společnostem Reverta/Citadele v plné výši) neuhrazený dluh (jistinu), který bude:
i)
předmětem závazného nařízení, že platby na základě podřízených úvěrů z dřívější doby nejsou splatné a vymahatelné, nebo
ii)
přeměněn na kapitál tier 1 bez hlasovacích práv, nebo
iii)
odepsán,
a to v rozsahu nezbytném k pokrytí záporné čisté hodnoty aktiv společnosti Reverta a pokud existuje náležitý právní základ.
c)
Lotyšsko se zavazuje, že přijme veškerá nezbytná opatření, aby zajistilo, že právní předpisy potřebné k splnění výše uvedených závazků budou přijaty nejpozději do 30. dubna 2015.
5.6 Reakce Lotyšska na připomínky třetí strany
(74)
Dne 6. června 2014 poskytlo Lotyšsko svou odpověď na připomínky třetí strany, které Komise obdržela. Lotyšsko uvedlo, že tvrzení uvedená v těchto připomínkách jsou nepodložená a s ohledem na rozhodnutí o zahájení řízení nemají žádný význam. Lotyšsko tvrzení třetí strany odmítlo a požadovalo, aby je Komise nebrala v potaz.
6. POSOUZENÍ
6.1 Existence státní podpory na základě nových opatření
(75)
V čl. 107 odst. 1 SFEU je stanoveno, že podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem.
(76)
Aby se opatření považovalo za státní podporu, musí být kumulativně splněny tyto podmínky: a) opatření musí být financováno ze státních prostředků; b) musí poskytovat selektivní výhodu, která může zvýhodnit určité podniky nebo určitá odvětví výroby; c) opatření narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž a může ovlivnit obchod mezi členskými státy.
6.1.1 První opatření
(77)
Skutečnost, že poskytnutí podřízených úvěrů společnosti Parex banka ze strany Lotyšska představuje státní podporu, byla zjištěna v prvním rozhodnutí o podpoře na záchranu, v němž Komise schválila vydání podřízených dluhových nástrojů s pětiletou splatností jako slučitelné opatření podpory. Komise v té době rozhodla, že by investor v tržním hospodářství podřízený úvěr s pětiletou splatností neposkytl (26).
(78)
Podřízené úvěry, které Lotyšsko společnosti Parex banka skutečně poskytlo, byly totožné jako opatření, které Komise schválila, s výjimkou toho, že měly delší dobu splatnosti, což společnosti Parex banka poskytlo dodatečnou výhodu.
(79)
Podřízený dluh se sedmiletou splatností poskytne dlužníkovi větší výhodu než podřízený dluh s pětiletou splatností, jelikož se u jakékoli investice při prodloužení její splatnosti riziko pro investora zvyšuje. S ohledem na podřízený úvěr se sedmiletou splatností je ještě méně pravděpodobné, že by investor v tržním hospodářství poskytl podřízený úvěr s takovouto delší splatností, než v případě pětileté doby splatnosti. Z tohoto důvodu představuje delší splatnost podřízeného dluhu pro společnost Parex banka dodatečnou výhodu v porovnání s formou podřízeného dluhu, která byla schválena v rozhodnutích o podpoře na záchranu a v konečném rozhodnutí o společnosti Parex. Jelikož v prvním rozhodnutí o podpoře na záchranu již bylo konstatováno, že jsou splněny všechny ostatní požadavky na existenci státní podpory, představuje první opatření dodatečnou státní podporu.
6.1.2 Druhé opatření
(80)
Dne 27. června 2013 povolilo Lotyšsko společnosti Citadele dodatečné osmnáctiměsíční prodloužení splatnosti u podřízených úvěrů ve výši 37 milionů LVL (z celkové částky ve výši 45 milionů LVL, kterou Lotyšsko v té době drželo).
(81)
V rozhodnutí o zahájení řízení měla Komise vzhledem k neexistenci dalších argumentů za to, že by toto prodloužení splatnosti investor v tržním hospodářství nepovolil, jelikož v porovnání s předchozí formou podřízených úvěrů představuje dodatečná rizika. Komise se proto domnívala, že delší splatnost podřízeného dluhu představuje dodatečnou výhodu, kterou stát poskytl společnosti Citadele, v porovnání s formou podřízeného dluhu, jež byla schválena v rozhodnutích o podpoře na záchranu a v konečném rozhodnutí o společnosti Parex, představuje tudíž dodatečnou podporu.
(82)
Lotyšsko uvedlo, že by se tržní investor racionálně rozhodl přijmout zvláštní opatření k zachování kapitálové přiměřenosti banky, aby ochránil hodnotu své investice. Lotyšsko proto v podstatě tvrdí, že druhé opatření společnost Citadele nezvýhodnilo, jelikož poskytnutí dodatečné podpory bylo v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství.
(83)
Komise nezpochybňuje skutečnost, že se na transakci, jako je druhé opatření, vztahuje zásada investora v tržním hospodářství. Připomíná však, že soudy Unie zdůraznily, že pokud se členský stát během správního řízení dovolává uvedeného kritéria, má v případě pochybností povinnost jednoznačně a na základě objektivních a ověřitelných skutečností prokázat, že prováděné opatření vydal v postavení akcionáře, a že v tomto ohledu lzezejména vyžadovat důkazy, z nichž je patrné, že toto rozhodnutí vychází z hospodářských hodnocení srovnatelných s těmi, které by za okolností daného případu prováděl pro účely určení budoucí výnosnosti uvedené investice racionální soukromý investor v postavení co nejpodobnějším postavení uvedeného státu předtím, než takovou investici uskuteční (27).
(84)
V tomto kontextu se Komise domnívá, že tvrzení Lotyšska, že jednalo v souladu se zásadou subjektu v tržním hospodářství, nebylo doloženo příslušnými argumenty a podrobnou analýzou.
(85)
Komisi nebyly za prvé předloženy žádné důkazy, že současně s rozhodnutím o provedení druhého opatření provedlo Lotyšsko ocenění své investice do společnosti Citadele. Tržní investor v postavení akcionáře by stanovil hodnotu společnosti Citadele, aby určil současnou hodnotu své investice do této banky před provedením druhého opatření (tudíž bez opatření) a po provedení tohoto opatření, a tyto dvě hodnoty by porovnal. Komise se domnívá, že tržní investor, který je motivován ziskem, by nejprve stanovil současnou hodnotu své investice do banky a poté by zjistil, zda je současná hodnota této investice chráněna dodatečným prodloužením splatnosti podřízených úvěrů. Pokud by výsledek tohoto posouzení ukázal, že hodnotu lze ochránit či ji dokonce zvýšit, pak by tržní investor, který je motivován ziskem, ve druhém kroku porovnal alternativní náklady ochrany (či zvýšení) hodnoty a rozdíl v hodnotě.
(86)
Pokud Lotyšsko provedlo tuto analýzu, mělo by dokázat, že povolení delší splatnosti představovalo účinné opatření přinejmenším k ochraně hodnoty investice, a poté by mělo prokázat, že alternativní náklady provedení tohoto opatření byly nižší než nárůst hodnoty. Pouze v případě, jsou-li alternativní náklady povolení delší splatnosti nižší než ochrana hodnoty vyplývající z druhého opatření, může Komise souhlasit s tím, že Lotyšsko jednalo v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství. Lotyšsko však neposkytlo stanovení hodnoty investice ani analýzu, která prokazuje, že alternativní náklady povolení delší splatnosti byly nižší než ochrana hodnoty v důsledku provedení druhého opatření.
(87)
Z tohoto důvodu se Komise domnívá, že nelze mít za to, že druhé opatření je v souladu s jednáním subjektu v tržním hospodářství, který se nachází ve srovnatelné situaci jako Lotyšsko v červnu 2013.
(88)
Stanovené principy použití zásady subjektu v tržním hospodářství za druhé každopádně vyžadují porovnání jednání racionálního soukromého investora v postavení co nejpodobnějším postavení daného členského státu (28). Při stanovení hodnoty investice do společnosti Citadele mělo proto Lotyšsko vzít v úvahu závazky uvedené v konečném rozhodnutí o společnosti Parex, které se týkaly prodeje této společnosti. V červnu 2013, v době provedení druhého opatření, zahrnovaly tyto závazky povinnost prodat společnost Citadele do 31. prosince 2014 a rovněž povinnost prodat společnost Citadele bez činnosti v oblasti správy majetku (jelikož činnost v oblasti správy majetku měla být odprodána zvlášť, pokud nebyla prodána do 30. června 2013). Jelikož dne 27. června 2013, kdy bylo prodloužení splatnosti povoleno, se pro činnost v oblasti správy majetku nenašel žádný kupující, závěr soukromého investora by byl ten, že činnost v oblasti správy majetku spolu se společností Citadele nelze prodat ve lhůtě, která byla v konečném rozhodnutí o společnosti Parex stanovena do dne 30. června 2013, a oba subjekty bylo proto nutno prodat samostatně.
(89)
Soukromý akcionář banky v postavení co nejpodobnějším postavení daného členského státu by mimoto neměl důvod předpokládat, že od splnění těchto závazků bude upuštěno nebo že jejich splnění bude odloženo, jelikož veškeré tyto změny musela schválit Komise. Při stanovení hodnoty investice v červnu 2013 nebylo proto možno očekávat, že tyto povinnosti nebudou relevantní, jelikož nebylo možné předjímat, že Komise schválí změnu povinností před skončením období, v němž je mělo Lotyšsko splnit.
(90)
Za účelem rozhodnutí, zda prodloužení splatnosti povolit, či nikoli musely proto parametry pro stanovení hodnoty investice Lotyšska do společnosti Citadele v červnu 2013 zahrnovat závazky, které byly uvedeny v konečném rozhodnutí o společnosti Parex. Lotyšsko nepředložilo žádné důkazy, že vzalo všechny tyto parametry v úvahu nebo že tehdejší hodnota jeho investice, která by vyplývala z jejich zohlednění, je vyšší než alternativní náklady povolení prodloužení splatnosti. Z tohoto důvodu se Komise domnívá, ženelze mít za to, že druhé opatření je v souladu s jednáním subjektu v tržním hospodářství, který se nachází ve srovnatelné situaci jako Lotyšsko v červnu 2013.
(91)
Za třetí, i kdyby Lotyšsko provedlo dostatečně podrobnou analýzu druhého opatření jakožto způsobu ochrany hodnoty jeho investice do společnosti Citadele v červnu 2013 a i kdyby vzalo při této analýze v úvahu omezení vyplývající z nadcházejícího prodeje společnosti Citadele a samostatného odprodeje činnosti v oblasti správy majetku, která by zohlednil subjekt v tržním hospodářství, tvrzení Lotyšska ohledně nákladů na druhé opatření a výše hodnoty investice do společnosti Citadele, která byla tímto opatřením údajně ochráněna, nejsou věrohodná.
(92)
Ačkoli Lotyšsko na straně jedné tvrdí, že druhé opatření neznamenalo pro stát žádné náklady, toto tvrzení není doloženo bližšími údaji či důkazy ohledně posouzení nákladů, které Lotyšsko provedlo v době přijetí druhého opatření. Tato analýza alternativních nákladů a veškerých dalších nákladů souvisejících s druhým opatřením by byla nezbytnou podmínkou pro soukromého investora, který se snaží racionálně rozhodnout, zda má povolit prodloužení splatnosti podřízeného úvěru. Neposouzení nákladů vede Komisi k závěru, že by soukromý investor nebyl schopen posoudit vhodnost druhého opatření z hlediska maximalizace zisku.
(93)
Ačkoli Lotyšsko na druhou stranu tvrdí, že druhé opatření ochránilo hodnotu investice Lotyšska do společnosti Citadele, toto tvrzení nedokládají charakteristiky investice členského státu do společnosti Citadele v červnu 2013. Komise podotýká, že u investora orientovaného na zisk závisí současná hodnota investice na vyhlídce na budoucí toky příjmů plynoucí z této investice (například v podobě dividend) ve spojení s kapitálovou hodnotou této investice v daném okamžiku (kterou lze odvodit například z ceny, kterou by za investici akcionáře kupující zaplatil v daném okamžiku, nebo z diskontované hodnoty ceny, kterou by za investici akcionáře kupující zaplatil v budoucnu). Všechny ukazatele, které má Komise k dispozici, naznačují, že hodnota investice Lotyšska do společnosti Citadele v červnu 2013 byla nízká, pokud byla vůbec kladná.
(94)
Co se týká možných budoucích toků příjmů z investice Lotyšska do společnosti Citadele, nebyly předloženy žádné důkazy, které by prokazovaly, že v červnu 2013 mohli akcionáři od společnosti Citadele očekávat v dohledné době výplatu dividend. Posouzení provedené soukromým akcionářem banky v postavení co nejpodobnějším postavení daného členského státu s ohledem na očekávané příjmy z výplaty dividend by bylo spojeno s povinností prodat společnost Citadele do 31. prosince 2014. Ve studii, která je popsána v 61. bodě odůvodnění, je mimoto zjištěno, že by společnost Citadele byla bez činnosti v oblasti správy majetku ztrátová, což je závěr, který vyhlídku na prospěch z případné výplaty dividend dále snižuje, jelikož dne 27. června 2013 by subjekt v tržním hospodářství musel předpokládat, že společnost Citadele a činnost v oblasti správy majetku budou prodány samostatně.
(95)
V době povolení prodloužení splatnosti neexistovaly žádné důkazy, že společnost Citadele bude schopna (vzhledem k očekávanému zisku a kapitálovému poměru) vyplatit dividendy do 31. prosince 2014, jelikož kapitálový poměr ve výši 10,3 %, jehož mělo být dosaženo do 31. prosince 2013, by jen nepatrně přesáhl požadovaný minimální kapitálový poměr ve výši 10 % a byl by podstatně nižší než kapitálový poměr ve výši […] %, který Komise pro finanční a kapitálový trh doporučila k odstranění stávajících a potenciálních rizik pro společnost Citadele. Soukromý investor by proto vzal v úvahu skutečnost, že v červnu 2013 existovala malá pravděpodobnost, že by akcionáři mohli v dohledné době od společnosti Citadele očekávat výplatu dividend.
(96)
Pokud jde o kapitálovou hodnotu investice Lotyšska do společnosti Citadele v červnu 2013, studie předložená lotyšskými orgány, která je popsána v 61. bodě odůvodnění a která byla vypracována v únoru 2013, prokazuje, že by samostatný odprodej činnosti v oblasti správy majetku měl na společnost Citadele nepříznivý dopad. Soukromý investor v postavení co nejpodobnějším postavení Lotyšska v červnu 2013 by vzal v úvahu skutečnost, že přibližně o čtyři měsíce dříve nezávislý odborník zjistil, že prodejní hodnota společnosti Citadele bez činnosti v oblasti správy majetku je nižší než prodejní hodnota obou subjektů společně. Takovýto soukromý investor by proto potřeboval pádné důvody z hlediska maximalizace návratnosti přizpůsobené riziku, aby převzal dodatečná rizika související s povolením prodloužení splatnosti u podřízených úvěrů. Lotyšsko však nepředložilo žádné důkazy, pokud jde o takovéto pádné důvody k tomu, aby subjekt v tržním hospodářství v té době převzal tato dodatečná rizika. I když bylo prodloužení splatnosti povoleno, neexistovaly žádné důkazy, že by bylo možnospolečnost Citadele bez činnosti v oblasti správy majetku prodat za […], což vede Komisi k závěru, že v červnu 2013 nemělo Lotyšsko […] s ohledem na ochranu své investice, což bylo […] pro provedení druhého opatření.
(97)
Tyto další důvody vedly Komisi rovněž k tomu, že usuzovala, že druhé opatření nelze pokládat za opatření, které je v souladu s jednáním subjektu v tržním hospodářství, který se nachází ve srovnatelné situaci jako Lotyšsko v červnu 2013.
(98)
Za čtvrté, Komise bere rovněž na vědomí, že EBRD, která byla v červnu 2013 kromě lotyšského státu jediným dalším akcionářem společnosti Citadele, splatnost podřízeného úvěru pro společnost Citadele neprodloužila, a že se Lotyšsko na EBRD neobrátilo, aby s ní projednalo účast na druhém opatření, jak je objasněno v 46. až 48. bodě odůvodnění. Nevynaložení jakékoli snahy o projednání sdílení nákladů na druhé opatření, pokud mělo toto opatření ochránit hodnotu investice do společnosti Citadele, je dalším signálem toho, že druhé opatření nebylo v souladu s požadavky zásady subjektu v tržním hospodářství.
(99)
Komise v této souvislosti za prvé připomíná, že podle dopisu Komise pro finanční a kapitálový trh měla společnost Citadele na splnění nového ukazatele kapitálové přiměřenosti deset měsíců (od 1. března do 31. prosince 2013). Komise se v tomto ohledu domnívá, že by většinový akcionář využil celé desetiměsíční období k tomu, aby s ohledem na splnění nového kapitálového požadavku našel vhodné řešení, které minimalizuje jeho vlastní náklady. Tvrzení Lotyšska ohledně usnadnění prodeje společnosti Citadele nevysvětluje, proč bylo druhé opatření přijato (aniž byl osloven menšinový akcionář společnosti Citadele) do čtyř měsíců od obdržení dopisu Komise pro finanční a kapitálový trh, místo aby bylo využito celé zbývající období.
(100)
I kdyby účast EBRD na prodloužení splatnosti znamenala opatření s odlišnými charakteristikami, než tomu bylo v případě druhého opatření, Lotyšsko nepředložilo žádné důkazy, že by toto odlišné opatření za účasti EBRD bylo méně účinné než druhé opatření nebo že by bylo pro většinového akcionáře v porovnání s náklady druhého opatření nákladnější.
(101)
Co se týká tvrzení Lotyšska, že by prodloužení splatnosti podřízeného úvěru ze strany EBRD znamenalo dodatečnou zátěž v době prodeje společnosti Citadele, lotyšské orgány nepředložily žádné údaje, které by prokazovaly, že by toto prodloužení skutečně vedlo k dodatečným nákladům. Nebyla provedena žádná konkrétní studie týkající se nákladů na prodej společnosti Citadele po provedení druhého opatření v porovnání s náklady na hypotetický prodej společnosti Citadele po prodloužení splatnosti, jehož se zúčastnila i EBRD, s cílem odůvodnit tvrzení Lotyšska, že by to představovalo dodatečnou zátěž. Komise se domnívá, že by soukromý subjekt zvažující možnosti ochrany hodnoty své investice do společnosti Citadele byl přinejmenším schopen odkázat na stanovení alternativních nákladů souvisejících s prodloužením splatnosti podřízených úvěrů poskytnutých bance ze strany menšinového akcionáře společnosti Citadele s ohledem na její následný prodej.
(102)
Jak je uvedeno v písm. c) 48. bodu odůvodnění, Lotyšsko uvedlo, že se domnívalo, že by EBRD byla ochotna prodloužit splatnost úvěrů, které poskytla společnosti Citadele. Komise se domnívá, že i kdyby účast EBRD znamenala větší složitost, soukromý většinový akcionář, který u svého stávajícího podřízeného dluhu zvažuje prodloužení splatnosti ve prospěch společnosti Citadele, by se přinejmenším obrátil na menšinového akcionáře, který byl rovněž držitelem podřízeného dluhu společnosti Citadele, aby zjistil, zda se tento i) bude podílet na nákladech na dodatečnou podporu pro společnost Citadele prodloužením splatnosti vlastních úvěrů, nebo ii) uzavře alternativní ujednání přímo s většinovým akcionářem s cílem uhradit většinovému akcionáři náklady na druhé opatření. S ohledem na použití zásady subjektu v tržním hospodářství nemůže Komise souhlasit s tím, že většinový akcionář společnosti převezme veškeré náklady spojené s ochranou hodnoty všech investic do této společnosti, a tím ochrání i hodnotu investice menšinového akcionáře, aniž by se na něj obrátil, aby jej požádal o příspěvek.
(103)
Vzhledem k těmto faktorům představuje skutečnost, že EBRD nebyla v období od 1. března 2013 do 27. června 2013 oslovena, další signál, že druhé opatření nebylo provedeno v souladu s požadavky zásady subjektu v tržním hospodářství.
(104)
U žádného ze čtyř důvodů uvedených v 85. až 103. bodě odůvodnění nebylo jednoznačně a na základě objektivních a ověřitelných důkazů zjištěno, že druhé opatření lze přičíst členskému státu v postavení soukromého akcionáře. Za této situace nemůže Komise souhlasit s tím, že společnost Citadele mohla za okolností, které odpovídají obvyklým tržním podmínkám, získat stejnou výhodu, jaká jí byla poskytnuta ze státních prostředků v podobě druhého opatření.
(105)
Lotyšsko provedlo druhé opatření ve prospěch společnosti Citadele, která působí a bude působit na trzích otevřených mezinárodní hospodářské soutěži. Jakákoli výhoda poskytnutá ze státních prostředků proto nepříznivě ovlivní hospodářskou soutěž v bankovním sektoru a má dopad na obchod uvnitř Unie. Opatření je rovněž selektivní, jelikož zvýhodňuje pouze společnost Citadele. Opatření je financováno ze státních prostředků. Jak Lotyšsko objasnilo v 45. bodě odůvodnění, v červnu 2013 by žádný třetí subjekt v tržním hospodářství neprovedl za srovnatelných podmínek opatření podobné druhému opatření. Komise proto potvrzuje své dřívější předběžné hodnocení uvedené v rozhodnutí o zahájení řízení, že druhé opatření představuje dodatečnou státní podporu.
6.1.3 Třetí opatření
(106)
Co se týká podpory likvidity, která byla poskytnuta společnosti Reverta, ta byla původně povolena v rámci slučitelných opatření státní podpory, která byla schválena v prvním rozhodnutí o podpoře na záchranu, a to ve formě státních vkladů. Komise bere na vědomí, že společnost Parex banka tehdy postrádala likvidní kolaterál a že Lotyšsko vložilo finanční prostředky s přihlédnutím k potřebám banky v oblasti likvidity v době, kdy žádný tržní investor nebyl vzhledem k nestabilní situaci společnosti Parex banka ochoten likviditu poskytnout (29).
(107)
Po vydání konečného rozhodnutí o společnosti Parex (a rozdělení na dobrou a špatnou banku) byla podpora likvidity následně převedena na společnosti Citadele a Reverta. Prvně uvedená společnost již svůj podíl na podpoře likvidity v plné výši splatila. Společnost Reverta musela omezit částky podpory likvidity, kterou obdržela, jak bylo uvedeno v písm. c) 19. bodu odůvodnění. Výše podpory likvidity, která byla společnosti Reverta skutečně poskytnuta, však přesahuje i částky, které se předpokládaly podle pesimistického scénáře, jenž byl schválen v konečném rozhodnutí o společnosti Parex. Tato další podpora likvidity poskytuje společnosti Reverta dodatečnou výhodu v porovnání s podporou, která byla schválena v rozhodnutích o podpoře na záchranu a v konečném rozhodnutí o společnosti Parex. Lotyšsko neuvedlo, že při poskytnutí této likvidity jednalo jako tržní půjčovatel, ani nepředložilo žádné údaje, které by Komisi umožnily dospět k závěru, že společnost Reverta mohla za okolností, které odpovídají obvyklým tržním podmínkám, získat stejnou výhodu, jaká ji byla poskytnuta za státních prostředků ve formě třetího opatření. Žádný z ostatních prvků podpory likvidity kromě její výše se nezměnil a Komise vyvozuje závěr, že opatření představuje státní podporu.
(108)
Na základě 106. a 107. bodu odůvodnění představuje vyšší podpora likvidity v porovnání se schválenými opatřeními podpory jednoznačně dodatečnou výhodu, jedná se tudíž o dodatečnou podporu (jelikož jsou i nadále splněna všechna ostatní kritéria podle čl. 107 odst. 1 Smlouvy).
6.2 Právní základ slučitelnosti nové dodatečné podpory
(109)
Podle čl. 107 odst. 3 písm. b) Smlouvy může Komise prohlásit podpory za slučitelné s vnitřním trhem, pokud mají „napravit vážnou poruchu v hospodářství některého členského státu“.
(110)
Vzhledem k systémovému významu společnosti Parex banka (která byla v Lotyšsku přední bankou) a významu jejích úvěrových činností pro lotyšské hospodářství v době schválení opatření podpory Komise uznala, že by neřešení potíží banky mělo pro lotyšské hospodářství vážné důsledky.
(111)
V rozhodnutích o podpoře na záchranu a v konečném rozhodnutí o společnosti Parex byla proto opatření podpory, která byla schválena pro společnost Parex banka, posouzena podle čl. 107 odst. 3 písm. b) Smlouvy a na základě sdělení (30), která byla přijata během finanční krize a která platila v době poskytnutí podpory.
(112)
Komise se domnívá, že se stejný právní základ vztahuje i na dodatečnou podporu, která byla poskytnuta prostřednictvím prvního a druhého opatření, a to vzhledem k době, kdy byla provedena, a jejich podobným charakteristikám jako v případě schválených opatření podpory.
(113)
Co se týká třetího opatření, Komise musí provést posouzení slučitelnosti na základě aktualizovaných kritérií stanovených ve sdělení o bankovnictví z roku 2013 (31). Podpora, která byla zcela nebo částečně poskytnuta bez schválení Komisí (a tudíž v rozporu s čl. 108 odst. 3 Smlouvy) po zveřejnění sdělení o bankovnictví z roku 2013 v Úředním věstníku Evropské unie, musí být posouzena na základě uvedeného sdělení. Jelikož je třetí opatření uplatňováno nepřetržitě od roku 2011 až do současnosti, lze vyvodit závěr, že podpora byla částečně poskytnuta po 1. srpnu 2013, tj. po datu zveřejnění sdělení o bankovnictví z roku 2013 v Úředním věstníku Evropské unie.
6.3. Slučitelnost podpory s vnitřním trhem
6.3.1 S ohledem na první opatření
(114)
Podřízený úvěr, který Lotyšsko poskytlo společnosti Parex banka, měl ode dne poskytnutí (22. května 2009) splatnost sedm let (tj. do 21. května 2016), která tudíž přesahovala maximální pětiletou splatnost, jež byla stanovena v prvním rozhodnutí o záchraně a posléze potvrzena v konečném rozhodnutí o společnosti Parex. Opatření nebylo Komisi oznámeno.
(115)
Co se týká dodatečného opatření podpory, kterým je splatnost podřízených úvěrů přesahující splatnost stanovenou v rozhodnutích, Komise měla pochybnosti, zda bylo toto opatření omezeno na nezbytné minimum, a nemohla proto vyvodit závěr, že jsou splněna všechna kritéria slučitelnosti.
(116)
V rozhodnutí o zahájení řízení Komise tudíž připomenula, že se v rozhodnutích o podpoře na záchranu mělo za to, že schválený podřízený úvěr pro společnost Parex banka s pětiletou splatností představuje úvěr, který je omezen na nezbytné minimum, pokud jde o jeho výši i splatnost. Na základě tohoto závěru se proto v rozhodnutích o podpoře na záchranu a v konečném rozhodnutí o společnosti Parex považoval podřízený úvěr s pětiletou splatností za slučitelný.
(117)
Na základě tvrzení uvedených v rozhodnutích o podpoře na záchranu a v konečném rozhodnutí o společnosti Parex a vzhledem k tomu, že nebyly předloženy žádné nové argumenty, vyslovila Komise pochybnosti ohledně slučitelnosti prodloužené splatnosti podřízených úvěrů, které byly poskytnuty se sedmiletou splatností namísto původně schválené splatnosti v délce pěti let.
(118)
Vzhledem k novým argumentům, které Lotyšsko předložilo po přijetí rozhodnutí o zahájení řízení a které byly uvedeny v oddíle 5.1, Komise znovu posoudí, zda podřízené úvěry se sedmiletou splatností, které Lotyšsko poskytlo společnosti Parex banka, splňují požadavek týkající se omezení podpory na nezbytné minimum, aby byla tato podpora slučitelná.
(119)
Podle sdělení o bankovnictví z roku 2008 musí být opatření podpory z hlediska výše i formy nezbytné k dosažení sledovaného cíle. To znamená, že kapitálová injekce musí být v minimální výši, která je nezbytná k dosažení cíle. Cílem poskytnutí podřízeného úvěru kvalifikovaného jako kapitál tier 2 společnosti Parex banka bylo umožnit této společnosti, aby i nadále splňovala ukazatel kapitálové přiměřenosti, a zajistit, aby měla k dispozici dostatečný kapitál, aby mohla lépe čelit potenciálním ztrátám, a to v zájmu zamezení vážné poruše v lotyšském hospodářství.
(120)
V prvním rozhodnutí o podpoře na záchranu byly minimální požadavky nezbytné k tomu, aby byly podřízené úvěry způsobilé jako kapitál tier 2 společnosti Parex banka, které Komise vzala v úvahu, založeny na použitelných lotyšských právních předpisech, jež Lotyšsko oznámilo (32). Bylo tudíž konstatováno, že minimální splatnost, která je nezbytná k tomu, aby se podřízený úvěr považoval za kapitál tier 2, činí pět let. Toto hodnocení se v následných rozhodnutích nezměnilo.
(121)
Po přezkoumání doplňkových informací, které Lotyšsko poskytlo a které jsou zohledněny v 30. až 39. bodě odůvodnění, Komise uznává, že dodatečná omezení změnila charakteristiku podřízených úvěrů, která je nezbytná k tomu, aby se tyto úvěry považovaly až do roku 2010 plně za kapitál tier 2.
(122)
Komise zejména bere na vědomí, že při stanovení minimální původní splatnosti podřízených úvěrů představoval zásadní prvek dopad kritérií rámce Basel II na výši podřízených úvěrů, které společnost Parex banka obdržela v roce 2009 a které jsou způsobilé jako kapitál tier 2. K dosažení hlavního cíle opatření, a to zajistit dostatečnou kapitalizaci společnosti Parex banka a zamezit vážné poruše v lotyšském hospodářství, bylo v době poskytnutí prvního podřízeného úvěru nutné náležitě uvážit amortizační faktor rámce Basel II.
(123)
Komise se domnívá, že pokud by předpoklady a odhady, které Lotyšsko předložilo v době vydání rozhodnutí o podpoře na záchranu, náležitě a plně zohledňovaly amortizaci podřízených úvěrů podle pravidel Basel II, jak je uvedeno v 37. bodě odůvodnění, vedlo by to k odlišnému hodnocení splatnosti podřízených úvěrů a k závěru, že nezbytná minimální doba splatnosti činí sedm let, a nikoli pět let.
(124)
Komise rovněž připomíná, že posouzení slučitelnosti podpory ve třetím rozhodnutí o podpoře na záchranu bylo založeno mimo jiné na závazku lotyšských orgánů, že své podíly ve společnosti Parex banka prodají co nejdříve, nejpozději však do tří let ode dne provedení prvních opatření na záchranu společnosti Parex banka (33), tj. nejpozději v roce 2011.
(125)
Na základě těchto okolností se Komise domnívá, že stanovení původní splatnosti v délce sedmi let lze považovat za nezbytné minimum, aby bylo možno podřízené úvěry, které Lotyšsko poskytlo, považovat plně za kapitál tier 2 a aby bylo zajištěno, že společnost Parex banka dosáhne cílového ukazatele kapitálové přiměřenosti, a to z důvodu zachování stability lotyšského bankovního systému a rovněž dodržení závazku týkajícího se prodeje banky.
6.3.2 S ohledem na neoznámené prodloužení splatnosti podřízených úvěrů (druhé opatření)
(126)
V rozhodnutí o zahájení řízení vyslovila Komise pochybnosti, zda lze dodatečnou podporu ve formě osmnáctiměsíčního prodloužení splatnosti podřízených úvěrů považovat za slučitelnou, jelikož stávající hodnocení bylo takové, že omezení podpory na nezbytné minimum zajišťuje pětiletá splatnost podřízeného dluhu, a k odůvodnění slučitelnosti nebyly předloženy žádné nové argumenty.
(127)
Vzhledem k informacím, které Lotyšsko poskytlo po vydání rozhodnutí o zahájení řízení, bere Komise na vědomí, že v roce 2013 (34) došlo s ohledem na minimální kapitálové požadavky ke změnám právní úpravy.
(128)
V této souvislosti byl Komisi předložen dopis Komise pro finanční a kapitálový trh ze dne 1. března 2013 určený společnosti Citadele. Dopis je reakcí bankovního regulačního orgánu na interní zprávu o hodnocení kapitálové přiměřenosti, kterou společnost Citadele předložila Komisi pro finanční a kapitálový trh s ohledem na svou finanční situaci k 30. červnu 2012.
(129)
Dopis ze dne 1. března 2013 upozorňuje za prvé na skutečnost, že podle politických dokumentů Komise pro finanční a kapitálový trh musí všechny banky udržovat ukazatel kapitálové přiměřenosti vyšší než 10 %. Poté se v něm jednoznačně uvádí, že „pokud ukazatel kapitálové přiměřenosti banky a konsolidační skupiny klesne pod 10 %, má se za to, že banka a konsolidační skupina nemají k dispozici dostatečný kapitál, a Komise pro finanční a kapitálový trh může uložit nápravná opatření, například omezit činnosti banky“. V případě společnosti Citadele a její konsolidační skupiny dopis dodává, že k pokrytí stávajících a potenciálních rizik vyplývajících z činnosti společnosti Citadele musí ukazatel kapitálové přiměřenosti skupiny do konce roku 2013 dosáhnout […] %.
(130)
Na základě tohoto dopisu Komise uznává, že společnost Citadele musela mít na konci roku 2013 ukazatel kapitálové přiměřenosti přinejmenším vyšší než 10 %, aby mohla v plném rozsahu pokračovat v činnosti.
(131)
Komise připomíná, že hlavním cílem poskytnutí státní podpory ve formě podřízených úvěrů, jak bylo stanoveno v rozhodnutích o podpoře na záchranu a v konečném rozhodnutí o společnosti Parex, bylo zajistit dostatečnou kapitalizaci společnosti Parex banka (Citadele po roce 2010), aby se zamezilo vážné poruše v lotyšském hospodářství.
(132)
Komise proto souhlasí s tím, že Lotyšsko muselo v červnu 2013 přijmout nápravná opatření, aby zamezilo rizikům vyplývajícím z nedodržení neočekávaného zvýšení požadavků orgánu dohledu ze strany společnosti Citadele. Aby se odstranil možný nedostatek kapitálu s ohledem na nové požadavky, bylo jedinou možností:
a)
vložení dodatečných finančních prostředků - buď jako kapitálu tier 1, nebo kapitálu tier 2 (např. poskytnutí nových podřízených úvěrů) -, nebo
b)
prodloužení splatnosti stávajících podřízených úvěrů s cílem změnit jejich míru amortizace a umožnit, aby ke kapitálu banky přispěl vyšší procentní podíl úvěrů.
(133)
Tabulka 2 odráží srovnávací scénář mezi situací, kdy je za předpokladu, že všechny ostatní parametry zůstanou stejné, splatnost podřízeného dluhu v roce 2013 prodloužena (jak k tomu došlo prostřednictvím druhého opatření), a situací, kdy je splatnost zachována za stejných podmínek, za nichž byly úvěry původně poskytnuty. Na základě výpočtu Komise konstatuje, že by zachování splatnosti podřízených úvěrů vedlo za předpokladu, že všechny ostatní faktory zůstanou stejné, k tomu, že by společnost Citadele nedosáhla na konci roku 2013 ukazatele kapitálové přiměřenosti ve výši 10 %.
Tabulka 2
Srovnání ukazatele kapitálové přiměřenosti při prodloužení splatnosti a bez prodloužení:
Ukazatel kapitálové přiměřenosti v %
31. prosinec 2013
Finanční výhledy před osmnáctiměsíčním prodloužením splatnosti (stanovené v červnu 2013)
9,75
Skutečné údaje k 31. prosinci 2013 včetně prodloužení splatnosti
10,30 (35)
Hypotetická situace bez osmnáctiměsíčního prodloužení splatnosti
9,30
(134)
Vzhledem k tomu, že:
a)
nový kapitálový požadavek musel být splněn do 31. prosince 2013;
b)
činnost v oblasti správy majetku bylo nutno odprodat do 31. prosince 2013 a
c)
kapitálový poměr přímo ovlivňuje amortizace podřízeného dluhu,
souhlasí Komise s tím, že druhé opatření představovalo účelné a účinné řešení k splnění nových požadavků na kapitálovou přiměřenost vztahujících se na společnost Citadele a že povolené prodloužení splatnosti představovalo nezbytné minimum k dosažení tohoto cíle. Toto řešení nevyžadovalo převod nové hotovosti (Lotyšsko se však muselo vzdát finančních prostředků, které by jinak musely být splaceny), přičemž se zabývalo žádostí orgánu dohledu, která vycházela z nutnosti zajistit finanční stabilitu.
(135)
Komise hodnotí kladně i skutečnost, že k 31. prosinci 2013 překračoval ukazatel kapitálové přiměřenosti společnosti Citadele mírně požadovanou minimální 10 % výši (36), což potvrzuje názor, že povolené osmnáctiměsíční prodloužení splatnosti bylo omezeno na nezbytné minimum.
6.3.3 S ohledem na neoznámenou podporu likvidity, která byla poskytnuta společnosti Reverta (třetí opatření)
(136)
Od roku 2011 poskytuje Lotyšsko společnosti Reverta podporu likvidity přesahující maximální výši, kterou Komise schválila v konečném rozhodnutí o společnosti Parex, a to podle základního scénáře i pesimistického scénáře. Tyto maximální částky jsou uvedeny v tabulce 3 (37). Skutečné částky podpory likvidity, z nichž měla společnost Reverta prospěch (oznámené Lotyšskem v revidovaném plánu restrukturalizace, který byl předložen v lednu 2014), jak je uvedeno v tabulce 4, trvale překračovaly maximální částky stanovené v konečném rozhodnutí o společnosti Parex:
Tabulka 3
Omezení likvidity vztahující se na společnost Reverta podle konečného rozhodnutí o společnosti Parex:
V milionech LVL
1.8.2010
31.12.2010
31.12.2011
31.12.2012
31.12.2013
Základní scénář
458
446
419
349
315
Optimistický scénář
458
446
419
356
322
Pesimistický scénář
458
446
419
344
307
Tabulka 4
Skutečné částky likvidity, z nichž měla společnost Reverta prospěch
V milionech LVL
1.8.2010
31.12.2010
31.12.2011
31.12.2012
31.12.2013
Nesplacená podpora likvidity
446
446
428
385
363
(137)
Podpora likvidity, která byla poskytnuta společnosti Reverta, byla původně schválena v rámci slučitelných opatření podpory, na něž se vztahovalo první rozhodnutí o podpoře na záchranu, a to ve formě státních vkladů.
(138)
Po vydání konečného rozhodnutí o společnosti Parex (a rozdělení společnosti Parex banka na dobrou a špatnou banku) byla podpora likvidity následně převedena na společnosti Citadele a Reverta. Společnost Citadele již svůj podíl na podpoře likvidity splatila v plné výši, zatímco společnost Reverta musela omezit částky podpory likvidity, které obdržela. Výše podpory likvidity, kterou společnost Reverta skutečně obdržela, však přesahuje úrovně, které byly schváleny v konečném rozhodnutí o společnosti Parex.
(139)
Posouzení plánu restrukturalizace v konečném rozhodnutí o společnosti Parex vycházelo z předpokladů, které byly v té době předloženy s ohledem na očekávaný příliv likvidity do společnosti Reverta, což by jí umožnilo začít splácet podporu likvidity ve formě státních vkladů do výše stanovené v konečném rozhodnutí o společnosti Parex (38).
(140)
Částky, které nebudou podle očekávání splaceny, jak bylo popsáno v konečném rozhodnutí o společnosti Parex, byly v rozmezí od [0-100] milionů LVL (základní scénář) do [100-200] milionů LVL (pesimistický scénář). Podle nejnovějších odhadů peněžních toků, které Lotyšsko předložilo, má podpora likvidity přesahovat do roku 2017 výši stanovenou v konečném rozhodnutí o společnosti Parex, jak je uvedeno v tabulce 5:
Tabulka 5
Nadměrné částky likvidity poskytnuté společnosti Reverta v porovnání s plánem restrukturalizace z roku 2010
V milionech LVL
31.12.2014
31.12.2015
31.12.2016
31.12.2017
Pesimistický scénář (původní plán restrukturalizace)
[250-300]
[250-300]
[200-250]
[150-200]
Odhadovaná podpora likvidity (aktualizace z roku 2014)
[300-350]
[250-300]
[250-300]
[250-300]
Rozdíl
(…)
(…)
(…)
(…)
(141)
Komise má za to, že vzhledem k těmto potížím:
a)
nižší kvalita a hodnota aktiv v porovnání s předpoklady uvedenými v plánu restrukturalizace a
b)
pomalejší zpětné získávání kolaterálu a soudní spory s dlužníky,
došlo při získávání hotovosti k dvouleté prodlevě (jak je uvedeno v 45. bodě odůvodnění) v porovnání s tím, co se plánovalo v době přijetí konečného rozhodnutí o společnosti Parex. Tato prodleva si vyžádala vyšší státní podporu.
(142)
Důvodem dodatečné potřeby podpory likvidity bylo proto zhoršení finanční situace společnosti Reverta v porovnání s odhady uvedenými v konečném rozhodnutí o společnosti Parex. Komise podotýká, že se poskytovaná podpora likvidity v minulých letech postupně zvyšovala v souladu s potížemi společnosti Reverta při zpětném získávání aktiv.
(143)
Jak je uvedeno v 56. bodě odůvodnění, Lotyšsko tvrdí, že jelikož na kapitál byla z celkové částky podpory likvidity ve výši 118,7 milionu LVL přeměněna pouze částka ve výši 49,5 milionu LVL, měla zbývající částka podpory likvidity ve výši 69,2 milionu LVL za následek nadměrnou výši této podpory, a to přibližně o stejnou částku.
(144)
Komise však připomíná, že jak je uvedeno v písm. b) 63. bodu odůvodnění konečného rozhodnutí o společnosti Parex, na kapitál lze přeměnit pouze státní vklady. Komise se proto domnívá, že nižší úroveň likvidity, která byla přeměněna na kapitál, nevede automaticky k nadměrné podpoře likvidity.
(145)
Komise bere rovněž na vědomí, že v roce 2011 byla společnosti Reverta odebrána bankovní licence, což zamezilo nutnosti přeměnit na kapitál další likviditu, aby byl splněn regulatorní ukazatel likvidity. Komise proto uznává, že zánik kapitálových požadavků (39) umožnil Lotyšsku poskytnout společnosti Reverta nižší částku podpory na rekapitalizaci, než byla maximální částka této podpory, která byla schválena v rozhodnutích.
(146)
Vzhledem k potížím, kterým společnost Reverta čelila při zpětném získávání aktiv, a omezené výši kapitálu potřebného po odebrání bankovní licence vyvozuje Komise závěr, že podpora likvidity, kterou společnost Reverta obdržela, byla omezena na minimum nezbytné k řádnému řízení procesu likvidace.
(147)
Komise vyvozuje rovněž závěr, že dodatečná podpora likvidity je v souladu s požadavkem na sdílení nákladů, který je stanoven ve sdělení o bankovnictví z roku 2013. Komise zejména bere na vědomí, že v souladu s bodem 77 sdělení o bankovnictví z roku 2013 byl vlastní kapitál bývalých akcionářů společnosti Parex banka v plné výši odepsán a že se Lotyšsko nyní zavázalo zabránit poskytnutí další podpory ve prospěch držitelů podřízeného dluhu.
6.3.4 S ohledem na porušení závazku týkajícího se odprodeje činnosti společnosti Citadele v oblasti správy majetku (čtvrté opatření)
(148)
Lotyšské orgány uvedly, že vzhledem k stávajícím problematickým podmínkám na trhu nebylo Lotyšsko s to nalézt ve stanovené lhůtě kupující, kteří by měli zájem o činnost společnosti Citadele v oblasti správy majetku, a nebude s to tak učinit ani v dohledné době.
(149)
Lotyšské orgány připomenuly, že prodej společnosti Citadele byl spolu s jinými závazky určen jako klíčové opatření k odstranění narušení hospodářské soutěže, které bylo způsobeno opatřeními podpory. Vzhledem k zhoršující se finanční situaci společnosti Citadele v porovnání s předpokládanou situací v době vydání konečného rozhodnutí o společnosti Parex nelze společnost Citadele v dohledné době prodat.
(150)
Lotyšsko dále uvedlo, že by spojení prodeje činnosti v oblasti správy majetku se společností Citadele zvýšilo zájem trhu o společnost Citadele a že prodloužení lhůty pro prodej s větší pravděpodobností umožní opětovnou privatizaci této společnosti.
(151)
Komise uznává, že finanční situace společnosti Citadele je v porovnání se situací, která se předpokládala v původním plánu restrukturalizace, horší. Toto hodnocení potvrdil i kontrolní správce (40) a odráží se rovněž v ukazatelích uvedených v tabulce 6:
Tabulka 6
Srovnání hlavních finančních ukazatelů s plánem restrukturalizace
31. 12. 2013
Plán restrukturalizace
Skutečnost
Provozní výdaje/celkové příjmy
[50-60]
57,0 %
Znehodnocená aktiva/čisté úvěry
[0-5]
2,0 %
Čistý zisk (ztráta) v milionech LVL
[20-30]
10,8
Návratnost vlastního kapitálu v %
[20-30]
8,1 %
Vlastní kapitál/celková aktiva
[5-10]
6,9 %
Ukazatel kapitálové přiměřenosti
[10-20]
11,7 %
Vzhledem k nižší ziskovosti společnosti Citadele v porovnání s původním plánem restrukturalizace chápe Komise potíže při prodeji společnosti Citadele v krátké lhůtě.
(152)
Komise připomíná, že závazek týkající se odprodeje činnosti v oblasti správy majetku spolu se závazkem prodat samotnou společnost Citadele byl v konečném rozhodnutí o společnosti Parex stanoven s cílem omezit narušení hospodářské soutěže, jelikož tyto závazky konkurentům umožňují, aby se ucházeli o tyto podniky (41).
(153)
Komise hodnotí kladně, že po vydání konečného rozhodnutí o společnosti Parex zahájila společnost Citadele proces prodeje s cílem ověřit zájem trhu a rovněž ustanovila nezávislého odborníka, aby navrhl nejlepší prodejní strategii, jak je uvedeno v 61. a 62. bodě odůvodnění, jednala proto v dobré víře s cílem tyto závazky dodržet.
(154)
Komise bere na vědomí, že Lotyšsko požaduje prodloužení lhůty pro dokončení prodeje činnosti v oblasti správy majetku v porovnání s lhůtami, k jejichž dodržení se zavázalo v roce 2009. Lotyšsko požaduje změnu konečného rozhodnutí o společnosti Parex týkající se odkladu původní lhůty pro odprodej činnosti v oblasti správy majetku za účelem jejího prodeje spolu se společností Citadele, a to na základě dodatečných závazků, které jsou stanoveny v 64. až 68. bodě odůvodnění.
6.3.5 Kompenzační opatření k zmírnění narušení hospodářské soutěže a většímu sdílení nákladů
(155)
Aby Komise schválila změny konečných rozhodnutí, musí být tyto změny založeny na nových závazcích, které lze považovat za rovnocenné závazkům, jež byly přijaty původně (42). V tomto případě by opatření podpory byla i nadále slučitelná podle čl. 107 odst. 3 písm. b) Smlouvy pouze tehdy, nezmění-li se celková rovnováha původního rozhodnutí. V zájmu zachování původní rovnováhy by pozměněné závazky neměly mít nepříznivý dopad na životaschopnost příjemce podpory a celkový soubor závazků musí být z hlediska sdílení nákladů a kompenzačních opatření přinejmenším rovnocenný s přihlédnutím k požadavkům použitelných sdělení Komise.
(156)
V této souvislosti hodnotí Komise soubor závazků, které Lotyšsko předložilo a které jsou uvedeny v 64. až 73. bodě odůvodnění, kladně, jelikož tyto závazky přispějí k odstranění možného narušení hospodářské soutěže v důsledku prvního, druhého, třetího a čtvrtého opatření a k zajištění náležitého sdílení nákladů ze strany akcionářů společností, které jsou příjemci podpory.
(157)
V oddíle 4 sdělení o restrukturalizaci se vyžaduje uplatňování účinných a přiměřených opatření k omezení narušení hospodářské soutěže.
(158)
Konečné rozhodnutí o společnosti Parex obsahovalo řadu takovýchto opatření, z nichž byl zásadní závazek Lotyšska prodat nebo zařídit prodej společnosti Citadele do 31. prosince 2015 (43). Komise považovala závazky týkající se prodeje společnosti Citadele v této lhůtě za dostačující a přiměřené, aby se zamezilo narušení hospodářské soutěže v důsledku státní podpory, která byla společnosti Parex banka poskytnuta, a to společně se zmenšením velikosti společnosti Citadele a omezením její přítomnosti na trhu.
(159)
V rozhodnutí o zahájení řízení se Komise domnívala, že původní delší splatnost podřízeného dluhu i osmnáctiměsíční prodloužení této splatnosti v roce 2013 poskytly společnosti Parex banka dodatečné výhody v porovnání s formou podřízeného dluhu, která byla schválena v rozhodnutích o podpoře na záchranu a v konečném rozhodnutí o společnosti Parex.
(160)
Komise v této souvislosti vítá závazek Lotyšska přesunout lhůtu pro dokončení prodeje společnosti Citadele z 31. prosince 2015 na […] jako opatření kompenzující dodatečnou výhodu, která vyplývá z delší splatnosti podřízených úvěrů. Rychlejší prodej společnosti Citadele přispěje k zachování rovných podmínek.
(161)
Komise bere mimoto na vědomí, že Lotyšsko přijalo jednoznačný závazek […], nedojde-li k prodeji v této dřívější lhůtě. Tento závazek poskytuje dodatečnou záruku (jež nebyla v původním plánu restrukturalizace výslovně obsažena), která zajistí náležité zmírnění narušení hospodářské soutěže, jelikož dříve než […] bude společnost Citadele […]
(162)
Komise hodnotí kladně i skutečnost, že se Lotyšsko zavázalo dále snížit objem kapitálu, který mohou lotyšské orgány poskytnout společnosti Reverta, jak je uvedeno v 69. bodě odůvodnění.
(163)
V oddíle 3 sdělení o restrukturalizaci je stanoveno, že by banky a jejich akcionáři měli přispět na restrukturalizační náklady v maximální možné míře, aby byla podpora omezena na nezbytné minimum, aby se odstranilo narušení hospodářské soutěže a omezil morální hazard.
(164)
V této souvislosti bere Komise na vědomí dodatečná kompenzační opatření, která Lotyšsko navrhlo s cílem zajistit, aby třetí strany neměly prospěch z dodatečné podpory, kterou společnost Reverta obdržela, a to závazek týkající se opatření k většímu sdílení nákladů, jak je popsáno v 70. až 73. bodě odůvodnění.
(165)
Lotyšsko se zavazuje, že společnosti Citadele a Reverta (bývalá Parex banka) a jejich přidružené podniky nevyplatí držitelům podřízeného dluhu nebo akcionářům s výjimkou lotyšského státu a EBRD úroky, dividendy ani kupóny ze stávajících kapitálových nástrojů (včetně prioritních akcií, akcií se zvláštním právem hlasování a nástrojů zahrnovaných do vyšší a nižší třídy tier 2) (splatné nebo vzniklé) ani neuplatní případná práva na koupi ve vztahu k těmto nástrojům, a to do doby splacení státní podpory poskytnuté společnosti Reverta a/nebo Citadele v plné výši, neexistuje-li právní povinnost tak učinit. Lotyšsko se v této souvislosti rovněž zavazuje, že takovéto právní povinnosti zruší co nejdříve, nejpozději však do 30. dubna 2015. Držitelé stávajících kapitálových nástrojů proto neobdrží žádnou platbu, jelikož tyto stávající kapitálové nástroje nenesou žádný povinný kupón a při likvidaci společnosti Reverta (k níž dojde do konce roku 2017) budou zařazeni za přednostní dluh. Jelikož má společnost Reverta záporný kapitál, bude pro držitele těchto kapitálových nástrojů prakticky nemožné získat jakoukoli platbu nebo úhradu.
(166)
Kromě závazků uvedených v 165. bodě odůvodnění se Lotyšsko rovněž zavazuje, že u podřízených úvěrů z dřívější doby nebude splácet neuhrazený dluh (jistinu), dokud nebude splacena v plné výši veškerá státní podpora pro společnosti Reverta/Citadele, a to v rozsahu nezbytném k pokrytí záporné čisté hodnoty aktiv společnosti Reverta a pokud existuje náležitý právní základ. Za tímto účelem bude neuhrazený dluh (jistina) u podřízených úvěrů z dřívější doby i) předmětem závazného nařízení, že platby na základě podřízených úvěrůz dřívější doby nejsou splatné a vymahatelné, nebo ii) přeměněn na kapitál tier 1 bez hlasovacích práv nebo iii) odepsán. Vzhledem k tomu, že vnitrostátní právní předpisy v současnosti neposkytují vhodný právní základ, který by umožnil tento závazek dodržet, se Lotyšsko v této souvislosti dále zavazuje, že přijme veškerá nezbytná opatření s cílem zajistit, aby byly právní předpisy potřebné k dodržení tohoto závazku přijaty nejpozději do 30. dubna 2015.
(167)
Komise vítá závazky Lotyšska uvedené v 165. a 166. bodě odůvodnění, jelikož omezením splácení jistiny a úroků s ohledem na podřízené úvěry z dřívější doby a kapitálové nástroje společností Reverta a Citadele zajišťují dodatečné sdílení nákladů.
(168)
Komise proto konstatuje, že navrhovaná kompenzační opatření, která jsou uvedena v oddíle 5.5, lze považovat za přiměřená a rovnocenná (z hlediska účinnosti) závazkům, které Lotyšsko navrhlo dříve a které Komise schválila v konečném rozhodnutí o společnosti Parex ve znění pozměňujícího rozhodnutí. Navrhovaná kompenzační opatření sledují stejný cíl, kterým je omezení narušení hospodářské soutěže. Tato opatření jsou náležitě zacílená, jelikož mají omezit narušení hospodářské soutěže na trzích, na nichž společnost Citadele působí.
(169)
Komise proto vyvozuje závěr, že pozměněné závazky jsou rovnocenné původním závazkům, pokud jde o obnovení životaschopnosti, sdílení nákladů a zmírnění narušení hospodářské soutěže. Nahrazení původních závazků novými závazky nemění slučitelnost podpory s vnitřním trhem, jak bylo uvedeno v konečném rozhodnutí o společnosti Parex ve znění pozměňujícího rozhodnutí.
7. ZÁVĚR
(170)
Komise vyjadřuje politování nad tím, že Lotyšsko provedlo protiprávně první, druhé a třetí opatření v rozporu s čl. 108 odst. 3 Smlouvy a že porušilo závazek týkající se odprodeje činnosti společnosti Citadele v oblasti správy majetku ve lhůtě stanovené v konečném rozhodnutí o společnosti Parex (čtvrté opatření).
(171)
Z výše uvedených důvodů a s ohledem na dodatečné závazky, které Lotyšsko a společnost Citadele přijaly, však
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Níže uvedená opatření představují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy:
a)
poskytnutí podřízených úvěrů společnosti Parex banka s původní splatností delší, než bylo schváleno v rozhodnutích o podpoře na záchranu a v konečném rozhodnutí o společnosti Parex (první opatření);
b)
povolení dodatečného osmnáctiměsíčního prodloužení splatnosti u podřízených úvěrů ve výši 37 milionů LVL společnosti Citadele (druhé opatření);
c)
poskytnutí podpory likvidity společnosti Reverta přesahující maximální výši schválenou Komisí v konečném rozhodnutí o společnosti Parex (třetí opatření).
Článek 2
Opatření podpory uvedená v článku 1 jsou na základě závazků přijatých Lotyšskem, které jsou uvedeny v příloze I, slučitelná s vnitřním trhem podle čl. 107 odst. 3 písm. b) Smlouvy.
Článek 3
Lhůty pro odprodej činnosti společnosti Citadele v oblasti správy majetku, a to do 30. června 2013 bez správce převodu, nebo do 31. prosince 2013 s pomocí správce převodu (čtvrté opatření), které byly uvedeny v 73. bodě odůvodnění opraveného rozhodnutí Komise ve věci K(2010) 6202 v konečném znění ze dne 15. září 2009 o státní podpoře C 26/09 (ex N 289/09), kterou zamýšlí poskytnout Lotyšsko na restrukturalizaci podniku AS Parex banka, jsou pozměněny v souladu se závazkem, který Lotyšsko přijalo a který je uveden v příloze II.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno Lotyšské republice.
V Bruselu dne 9. července 2014.
COMMISSION DECISION (EU) 2015/162
of 9 July 2014
on the State aid SA.36612 (2014/C) (ex 2013/NN) implemented by Latvia for Parex
(notified under document C(2014) 4550)
(Only the English text is authentic)
(Text with EEA relevance)
THE EUROPEAN COMMISSION,
Having regard to the Treaty on the Functioning of the European Union, and in particular the first subparagraph of Article 108(2) thereof,
Having called on interested parties to submit their comments pursuant to the provision(s) cited above (1),
Whereas:
1. PROCEDURE
1.1. Previous measures in favour of Parex
(1)
On 10 November 2008 Latvia notified to the Commission a package of State aid measures in favour of AS Parex banka (‘Parex banka’), designed to support the stability of the financial system. The Commission temporarily approved those measures on 24 November 2008 (2) (‘first rescue Decision’) based on Latvia's commitment to submit a restructuring plan for Parex banka within six months.
(2)
Following requests from Latvia, the Commission approved two sets of changes to the aid measures concerning Parex banka by decisions of 11 February 2009 (3) (‘second rescue Decision’) and 11 May 2009 (4) (‘third rescue Decision’).
(3)
On 11 May 2009 Latvia notified a restructuring plan for Parex banka. By decision of 29 June 2009 (5) the Commission came to the preliminary conclusion that the notified restructuring measures constituted State aid to Parex banka and expressed doubts that such aid could be found compatible with the internal market. As a result the Commission decided to initiate the procedure laid down in Article 108(2) of the Treaty and required Latvia to provide information needed for the assessment of the compatibility of the aid.
(4)
Between 11 May 2009 and 15 September 2010, several information exchanges and discussions occurred between Latvia and the Commission concerning the restructuring of Parex banka. During that period Latvia updated the restructuring plan of Parex banka several times.
(5)
The restructuring plan envisaged a split of Parex banka into a newly established so-called ‘good bank’ named AS Citadele banka (‘Citadele’), which would take over all core assets and some non-core assets (6), and a so-called ‘bad bank’ (‘Reverta’ (7)) which kept the remaining non-core and non-performing assets. That split was implemented on 1 August 2010.
(6)
By decision of 15 September 2010 (8) (‘the Parex Final Decision’), the Commission approved the restructuring plan of Parex banka, based on commitments undertaken by Latvia authorities submitted on 3 September 2010.
(7)
By decision of 10 August 2012 (‘the Amendment Decision’) (9), the Commission approved amendments to three commitments included in the Parex Final Decision, following a request of Latvia. Those amendments: (1) extended the disposal deadline for the CIS loans (10) until 31 December 2014; (2) increased the limit of minimum capital adequacy requirements allowed for Citadele at the level of the bank and the group; and (3) allowed carry-over of previous years' unused caps on lending, whilst respecting the initial market share caps.
(8)
The Commission notes that on 5 June 2014 Latvia has exceptionally accepted this Decision to be adopted in the English language.
1.2. The formal investigation procedure
(9)
On 1 October 2013 Latvia notified a request for a further amendment to the Parex Final Decision, asking for the postponement of the deadline to divest the Wealth Management Business of Citadele (11). In the course of the assessment of that amendment request, the Commission found out that Latvia had granted State aid to Parex and Citadele over and beyond the aid measures approved by the Commission.
(10)
Between […] (12) and 4 March 2014, several information exchanges took place between Latvia and the Commission with regard to those additional aid measures. Latvia submitted information and documents on 30 October 2013, 31 January 2014 and 4 March 2014 (including a revised restructuring plan for Parex banka).
(11)
Since 11 November 2013, the Commission has also received monthly updates regarding Latvia's progress in selling Citadele, a process that had started in October 2013.
(12)
By decision of 16 April 2014 (‘the Opening Decision’) (13) the Commission informed Latvia that, having examined the information supplied by the Latvian authorities, it had decided to initiate the procedure laid down in Article 108(2) of the Treaty on the Functioning of the European Union (‘the Treaty’). In the Opening Decision the Commission also invited interested parties to submit their comments on the aid, in response to which it received one submission on 23 May 2014.
(13)
Latvia has informed the Commission that for reasons of urgency they exceptionally accept that the present Decision is adopted in the English language.
2. DESCRIPTION
2.1. The undertaking concerned
(14)
Parex banka was the second-largest bank in Latvia, with total assets of LVL 3,4 billion (EUR 4,9 billion), as of 31 December 2008. Parex banka had been founded in 1992. In November 2008 Latvia acquired 84,83 % of the bank's share capital from the two largest shareholders at a symbolic total purchase price of LVL 2 (approx. EUR 3), a State aid measure approved by the Commission through the first and second rescue Decisions. After the recapitalisation approved through the rescue Decisions, Latvia further increased its participation in Parex banka to about 95 % through the injection of an additional LVL 140,75 million which took place on May 2009, a measure which was approved by the Commission through the third rescue Decision.
(15)
In April 2009, the European Bank for Reconstruction and Development (‘EBRD’) acquired 25 % of the share capital of Parex banka plus one share. Following the split of Parex banka into a good bank and a bad bank in 2010 along with subsequent changes in the shareholding structure, the shareholders of Citadele are now Latvia (75 %) and the EBRD (25 %), while the shareholders of Reverta are Latvia (84,15 %), the EBRD (12,74 %) and others (3,11 %).
(16)
A detailed description of Parex banka up to the time of the Parex Final Decision can be found in recitals 11 to 15 of that Decision.
2.2. The aid measures approved for Citadele and Reverta
(17)
Parex banka was authorised to receive a series of aid measures, approved by the Commission in the first, second and third rescue Decisions (the ‘Rescue Decisions’) as well as in the Parex Final Decision.
(18)
The restructuring plan approved by the Commission in the Parex Final Decision provided that the rescue aid previously approved by the Commission was to be extended until the end of the restructuring period and split between Citadele and Reverta. The Parex Final Decision also approved additional restructuring aid for Reverta and Citadele. It also laid down a utilisation mechanism for the aid which had been provisionally approved through the Rescue Decisions after Parex banka was split, in regard to:
(a)
liquidity support in the form of State deposits for both Citadele and Reverta (14);
(b)
State guarantees on liabilities of Citadele and Reverta (15);
(c)
a State recapitalisation for Reverta and Citadele (16); and
(d)
an asset relief measure for Citadele (17).
3. GROUNDS FOR INITIATING THE FORMAL INVESTIGATION PROCEDURE
3.1. The additional measures implemented by Latvia for Parex banka, Citadele and Reverta.
(19)
Based on the report submitted on 29 August 2013 by the Monitoring Trustee (18) and documents and information submitted by Latvia since October 2013, it appeared that Latvia had put into effect the following measures without prior notification to the Commission:
(a)
on 22 May 2009, Latvia granted to Parex banka a subordinated loan of LVL 50,27 million (qualifying as Tier 2 capital) with a maturity of seven years, i.e. until 21 May 2016 (the ‘First Measure’). The maturity of that subordinated loan exceeds the maximum five-year maturity set in first rescue Decision and confirmed in the Parex Final Decision;
(b)
On 27 June 2013, Latvia granted Citadele an additional 18-month extension of the maturity (the ‘Second Measure’) of LVL 37 million of subordinated loans (out of a total of LVL 45 million held by Latvia at that time) (19). Latvia did not notify the extension of the maturity of the subordinated loans to the Commission.
(c)
In addition, since 2011 Latvia has provided Reverta with liquidity support in excess of the maximum limits approved by the Commission in the Parex Final Decision (the ‘Third Measure’), both for the base case and for the worst case scenarios (20).
(20)
Based on the information available to the Commission at the time of the Opening Decision, in regard to the First and Second Measures, the Commission had serious doubts that they could be qualified as compatible with the internal market, considering that:
(a)
in the original assessment of the compatibility of the subordinated loans granted by Latvia, a five-year maturity of the loans was deemed the minimum necessary and therefore could be found compatible on that basis and
(b)
no new arguments had been presented to justify why a longer maturity was in fact the strict minimum necessary.
(21)
Similarly, no sufficient arguments had been brought forward at the time of the Opening Decision to demonstrate the compatibility of the Third Measure.
(22)
On those grounds, the Commission initiated the formal investigation procedure pursuant to Articles 13(1) and 4(4) of Council Regulation (EC) No 659/1999 (21), in regard to the unlawful aid granted through the First, Second and Third Measures described in recital 19.
3.2. The breach of the commitment to divest the Wealth Management Business of Citadele
(23)
Latvia has also failed to comply with its commitment which is recorded in the Parex Final Decision to divest the Wealth Management Business of Citadele by 30 June 2013 without a Divestiture Trustee, or by 31 December 2013 with a Divestiture Trustee (the ‘Fourth Measure’) (22). Therefore that commitment to divest the Wealth Management Business of Citadele by those deadlines has been breached.
(24)
In the Opening Decision, the Commission concluded that the breach of the commitment described in recital 21 constitutes misuse of aid. Therefore, the Commission decided to open the formal investigation procedure for misuse of aid pursuant to Article 16 of Regulation (EC) No 659/1999.
4. COMMENTS FROM INTERESTED PARTIES
(25)
Following the Opening Decision the Commission received comments from one individual that did not provide elements demonstrating that he qualifies as an interested party, i.e. a party whose own interests might be affected by the measure (for example competitors or trade associations (23)), or that he acted on behalf of an interested party.
(26)
The comments received were related to alleged illegalities involving Parex banka and were not related to the First, Second and Third Measures implemented by Latvia for Parex banka, Citadele and Reverta nor to the Fourth Measure. They essentially relate to facts and information not directly relevant for the enforcement of State aid rules in the case at stake. Therefore, for the assessment carried out in the present decision they have been registered and considered as generic market information.
5. COMMENTS FROM LATVIA ON THE FORMAL INVESTIGATION PROCEDURE
(27)
Following the Opening Decision, on 26 May 2014 Latvia submitted comments intended to address the doubts raised by the Commission in regard to the compatibility of the First, Second and Third Measures, as well as the to the breach of the commitment to divest the Wealth Management Business of Citadele.
(28)
On 30 May 2014 Latvia also submitted an updated restructuring plan, in which the information and compensatory measures presented in sections 5.1 to 5.5 of this Decision were included.
(29)
After an information request from the Commission, on 23 June 2014 Latvia submitted additional elements regarding the Second Measure.
5.1. On the initial maturity of the subordinated loans exceeding the terms of the Rescue Decisions and the Parex Final Decision (the First Measure)
(30)
In its comments of 26 May 2014, Latvia argues that the adoption of the First Measure was necessary to allow Parex banka to comply with the applicable regulatory solvency requirements and so prevent an irremediable collapse of the fragile, largely interconnected and interdependent Latvian banking system.
(31)
Latvia submits that at the time of the adoption of the first rescue Decision the Latvian authorities had limited information on the actual financial situation of Parex banka and the quality of its assets. Therefore, in its initial request to the Commission for the approval of the State aid measures, Latvia undertook to grant subordinated loans with five years maturity, as that maturity was the minimum required for subordinated loans to qualify as Tier 2 capital pursuant to the relevant provisions of Latvian law.
(32)
Latvia further states that, in order to better evaluate the financial position of Parex banka, it instructed PricewaterhouseCoopers to perform a due diligence of Parex banka, which was completed on 26 January 2009, after the adoption of the first rescue Decision.
(33)
At the same time, Latvia underlines the fact that the market situation in 2008-09 was very dynamic and the quality of loans was deteriorating faster than expected. That worsening situation was reflected by and resulted in the adoption by the Commission of three rescue decisions for Parex banka and the submission by Latvia of several versions of the restructuring plan for Parex banka, the latest being that notified on 11 May 2009 (the ‘2009 Restructuring Plan’).
(34)
In that context, Latvia explains that the assumptions and projections contained in the Rescue Decisions became quickly outdated, due to the rapid changes in the economic environment mainly driven by the global financial crisis and the decrease of market confidence in Parex banka. Latvia thus concluded that a maturity of five years for the subordinated loans granted by Latvia to Parex banka would no longer be sufficient for the purpose of stabilizing the fragile Latvian banking system. Indeed it turned out that Parex banka, a systemic bank at that time, needed to receive subordinated loans with maturity of more than five years to fulfil its solvency requirements and in particular to meet applicable capital adequacy requirements.
(35)
Under the regulatory framework (based on Basel II standards (24)) applicable to Parex banka at the time of the issuance of the subordinated loans only 80 % of the five-year loans of LVL 50,27 million (i.e. only LVL 40,22 million) would have qualified as Tier 2 capital. In particular, for regulatory purposes a cumulative discount (or amortization) factor had to be applied annually to the amount of subordinated loans to reflect the diminishing value of those instruments as positive components of the regulatory capital. As a result, a five-year loan at inception is only eligible for 80 % of its amount for capital adequacy purposes; for 60 % at the beginning of year two; and so on.
(36)
That submission is further substantiated by Latvia through comparative calculations showing that, if the subordinated loans had been granted by Latvia for a term of five years only, they would not have been fully eligible as Tier 2 capital since their inception.
(37)
Setting the maturity of subordinated loans granted by Latvia to Parex banka at seven years turned out to be necessary to allow the whole amount of LVL 50,27 million subordinated loans granted by the State to qualify as Tier 2 capital over the period 2009-10 as so to allow Parex banka to meet its target capital adequacy ratio. Table 1 illustrates the amounts of eligible Tier 2 capital held by Parex banka at the end of each year based on the term of subordinated loan of LVL 50,27 million issued in May 2009.
Table 1
The term of subordinated loan issued in May 2009 and its qualification as Tier 2 (LVL millions)
Maturity Term
2009
2010
2011
5-year loan
40,22
30,16
20,11
6-year loan
50,27
40,22
30,16
7-year loan
50,27
50,27
40,22
8-year loan
50,27
50,27
50,27
(38)
Latvia explains that on 9 June 2009 Nomura International (appointed by Latvia in March 2009 to organise the sale of Parex banka) presented to the Latvian authorities a sale strategy for Parex banka with a very aggressive timetable, planning for the sale process to be completed in 2010. Therefore, it was necessary for Parex banka to remain fully compliant with applicable capital requirements at least until the end of 2010.
(39)
Finally, Latvia argues that, if the maturity of the subordinated loan had been five years only, the 2009 Restructuring Plan should have included other measures aimed at strengthening otherwise the capital adequacy of Parex banka (e.g. injections of fresh equity, immediate extension of the subordinated loans etc.). In the absence of such measures depositors would have been left unprotected and the stability of the Latvian financial system would have been significantly threatened.
5.2. On the un-notified maturity extension of the subordinated loans (the Second Measure)
(40)
In regard to the Second Measure, Latvia submits that the further extension of the subordinated loan maturity was necessary due to regulatory changes which occurred in 2013. In particular, on 1 March 2013, Citadele was informed by the Latvia's Financial and Capital Market Commission (‘FCMC’) that the Group's capital adequacy ratio was required to reach 10 % minimum in absolute terms by the end of 2013, whereas the recommended ratio for addressing existing and potential risks was […]. Prior to March 2013, the minimum required capital adequacy ratio had been 8,4 %.
(41)
Latvia submits that the Second Measure was adopted in good faith, as the Latvian authorities considered that Measure as being in line with the market economy investor principle, and as it does not result in pecuniary losses of the State.
(42)
Latvia further declares that at the time of the adoption of the Second Measure, it along with Citadele considered in good faith that the possibility of the maturity extension of the subordinated loan in question had been provided for under the relevant Commission Decisions and the Restructuring Plan.
(43)
Latvia argues that any market investor, being in the position of the majority shareholder of Citadele, would have made its best efforts to maintain, to the extent possible, the value of its investment and would have been inclined to adopt and implement the measures necessary in order to prevent the book value of its shareholding from being diminished as a result of the bank failing to meet its capital requirements. Had Citadele failed to comply with the more stringent capital adequacy requirements imposed by the FCMC at that time, the bank's stability, viability and marketability would have been jeopardized, ultimately affecting possibility of a sale in good financial conditions.
(44)
Latvia also presents a counterfactual scenario, in which the Second Measure had not been granted. In that counterfactual scenario the recommended capital ratio would have not been met, as the capital adequacy ratio would have been below 9,3 % at 31 December 2013 compared to the minimum required of 10 %.
(45)
Latvia also argues that alternative measures to strengthen the capital adequacy of Citadele (i.e. a capital increase or issuance of new subordinated loans) were not feasible. More specifically, it states that it would have been impossible for Citadele to obtain subordinated loans from third party investors in 2013 given the commitment of the Latvian authorities to divest Citadele within a short timeframe (i.e. by 31 December 2014). Uncertainty regarding the potential acquirer and its future strategy would have prompted subordinated loan providers to demand a put option on any subordinated loan granted by them to Citadele (change of control clause) (25). It effectively would have meant that the actual maturity of such subordinated loans at issuance would have been considered of less than five years and hence the loans would have not qualified as Tier 2 capital.
(46)
In response to an information request from the Commission as to whether Latvia had approached the EBRD regarding a possible extension by it of the maturity of subordinated loans regarding Citadele, the Latvian authorities provided a submission on 23 June 2014. In it, they confirm that before they granted the Second Measure they did not approach the EBRD to propose to the latter to extend the maturity of subordinated loans it held. In that context, they reiterate that the Second Measure had to be adopted in order to prevent Citadele's impending breach of the new, more stringent, capital requirements.
(47)
Latvia argues that it had to proceed with the extension of the maturity term of the subordinated debt it held in Citadele without delay and did not negotiate a comparable extension in relation to the subordinated debt also held by the EBRD.
(48)
Latvia submits that its decision in that regard was shaped by the following three points.
(a)
The necessity of addressing effectively the impending breach of the new capital requirements: Citadele had calculated its needs for qualifying Tier 2 capital and had concluded that, in contrast to the adoption of the Second Measure which would involve a maturity prolongation of 18 months, any potential maturity change to the subordinated debt in which the EBRD was also a party would have required a considerably longer extension. That difference was due to the fact that the principal of that loan was lower and consequently its impact on the capital position of Citadele would have been significantly lower. Latvia also states that an extension of the subordinated debt held by the EBRD would have presupposed negotiating with the EBRD in that respect. Furthermore, in view of differences as to the governing law and of the overall requisite legal structure that would have to be put in place extending the subordinated loan to which the EBRD was also a party while at the same time extending a part of the subordinated debt held by Latvia alone would have required convoluted legal arrangements.
(b)
Latvia underlines that at the time of the extension, it also considered that a maturity extension of the subordinated debt held by the EBRD would render the divestment of Citadele more burdensome, as more interrelated contracts on the subordinated debt would exist at the time of the sale. It considered that such a possibility would complicate the sale of Citadele as it could have repercussions on the relevant closing conditions and could probably increase the relevant transactional costs.
(c)
Furthermore, Latvia notes that the EBRD's status vis-à-vis Citadele could have made it a more complex decision for the EBRD to consent to the extension. It states in its submission of 23 June 2014 that it firmly believed that, in principle, the EBRD would have been inclined to agree to the maturity prolongation of the relevant instrument. However, it also acknowledges that the EBRD's position differed from Latvia's in that the latter was the majority shareholder of Citadele and in that capacity it could exercise decisive influence over the sale process and could negotiate various options with respect to the payment of the subordinated loans with the bidders. Therefore, Latvia recognized that the EBRD's lack of control over the sale of Citadele could have constituted a disincentive for extending the maturity term of the respective loan or in any event lead to lengthy negotiations.
5.3. Regarding the un-notified liquidity support granted to Reverta (the Third Measure)
(49)
Latvia and Reverta recognize that since December 2010 the liquidity support granted by Latvia to Parex banka (and then to Reverta) has exceeded the authorized liquidity cap set forth in recital 55 of the Final Parex Decision. The Opening Decision indicated that the outstanding liquidity support to Reverta as of 31 December 2013 was LVL 362,52 million, which exceeded by LVL 55,52 million the LVL 307 million liquidity cap set forth for the ‘worst case’ scenario.
(50)
Latvia contends that the Commission had originally authorized in the Final Parex Decision the conversion into capital of LVL 218,7 million liquidity support to Parex banka. That amount to be converted was later reduced in the Amended Decision to LVL 118,7 million. Had LVL 118,7 million of liquidity support been converted into capital, then the liquidity support would have been reduced and would have complied with the authorized limits. However, only LVL 49,5 million out of LVL 118,7 million of liquidity support were actually converted into capital. That factor is brought forward by Latvia as the main cause for the excessive level of liquidity.
(51)
In addition, Latvia contends that the excess support was also caused by delays in cash generation compared to rates of cash generation envisaged at the time of the Parex Final Decision. Bad debtors have delayed payments and hence cash recovery has been delayed by about two years. Latvia considers that phenomenon to be temporary and expects the excessive liquidity support to cease in the years 2015-16.
(52)
Nevertheless, Latvia and Reverta recognize the deviation from the authorized aid amounts resulting from the difficulties they encountered in appropriately allocating the State support between the authorized liquidity support and capital contributions following the adoption of the Amendment Decision.
(53)
Further the Latvian authorities explain that had the banking license of Parex banka (now Reverta) been maintained, Latvia would have had to inject more capital into Parex banka than was originally envisaged (indeed the minimum level of capital required under the solvency rules was more than the maximum capital support of LVL 218,7 million authorized by the Final Parex Decision). On the basis of the original restructuring plan submitted to the Commission, the economic value realized from asset disposals and the conversion of LVL 218,7 million would have been insufficient for Parex banka (Reverta) to comply with the regulatory capital adequacy requirements.
(54)
Therefore, had the licence been maintained, Parex banka (Reverta) would have needed additional capital. Following the withdrawal of the banking license, the level of additional aid was limited to the amount necessary for the winding down process.
(55)
According to Latvia, it was no longer necessary to convert further liquidity support into capital after 31 December 2011 because the banking licence of Reverta had been withdrawn. Latvia had communicated its plan not to convert liquidity support into capital to the Commission after 31 December 2011 during exchanges preceding the adoption of the Amendment Decision, though it did not confirm its intention to actually do so and did not expressly identify and share with the Commission the technical consequences of the non-conversion. In particular, Latvia did not mention that as a result of their ‘non-conversion’ into capital the funds that had already been granted as liquidity support would not fall as fast as they were required to do by the Final Parex Decision.
(56)
Since only LVL 49,5 million of liquidity support had been actually converted into capital by 31 December 2011 and LVL 69,2 million of liquidity support was not converted into capital, the level of liquidity support remained higher than approved by approximately the same amount.
(57)
According to Latvia, keeping the liquidity support and avoiding converting it into capital was therefore the least onerous measure for the Latvian authorities and in fact reduces the State aid to the minimum necessary.
(58)
Latvia and Reverta confirm than Reverta no longer needs ‘fresh money’. Given the lower amount of liquidity support converted into capital, Latvia expects that Reverta will retain LVL [300-350] million in liquidity support at the end of 2014, LVL [250-300] million at the end of 2015, and LVL [200-250] million at the end of 2016 and 2017 (upon liquidation of Reverta). According to Latvia that liquidity support will therefore exceed the originally authorized cap, because: (i) less liquidity support has been converted into capital; and (ii) the running off of Reverta is expected to yield fewer cash proceeds than initially planned.
(59)
Following the new cash projection reflecting the difficulties in the assets recovery Latvia expects Reverta to have a negative capital position of LVL [250-300] million at the end of the liquidation process (31 December 2017).
5.4. On the commitment to divest the Wealth Management Business (the Fourth measure)
(60)
Latvia started the sale process of Citadele in 2011, to respect the commitments it had undertaken which were recorded in the Final Parex Decision. The first sale attempt was undertaken with Nomura International as advisor but due to significant turmoil in the Eurozone caused by the economic and financial crisis in Greece, as well as collapse of Snoras and Krajbanka in Lithuania and Latvia, that attempt was not successful.
(61)
In addition, in February 2013 Latvia ordered a specific study by an independent expert […] on, inter alia, the impact of the sale of the Wealth Management Business at the date specified in the commitments. The expert demonstrated that the value of the two single entities (Wealth Management Business and the remaining part of Citadele) was worth less than the value of Citadele as a whole. As a consequence, depriving Citadele of its Wealth Management Business would diminish the book value of the bank and would thus impair shareholders' value. Through different projections the expert demonstrated that without the Wealth Management Business the bank's ‘operating profit would tumble, […]’ and that its […] would have deteriorated.
(62)
According to Latvia, on the basis of the expert's study, the divestment of the Wealth Management Business separately from the rest of Citadele within 2013 would have impaired the viability of Citadele, and consequently, its marketability. It would have significantly reduced the bank's ability to attract private players to invest in Citadele at a reasonable price. Therefore, a second sales process for the whole Citadele commenced in 2013 with the assistance of Société Générale and Linklaters LLP as external advisors. The two sale methods currently being contemplated are a Merger & Acquisition (‘M&A’) or an Initial Public Offering (‘IPO’).
5.5. Compensatory measures proposed by Latvia
(63)
In order to ensure the compatibility with the internal market under the Union State aid rules of the additional aid measures granted by Latvia to Parex banka, Citadele and Reverta through the First, Second and Third Measures, as well as the failure to divest the Wealth Management Business of Citadele by the committed deadline (the Fourth Measure), Latvia has proposed a series of commitments which are set out in recitals 64 to 73.
5.5.1. Deadline for the sale of Citadele and for the divestment of the Wealth Management Business
(64)
Latvia and Citadele undertake to apply their best efforts to obtain as soon as possible and in any event before […] binding bids for the sale of the entire stake of the Republic of Latvia in Citadele (including the Wealth Management Business). The sale shall be completed by […]at the latest. It shall be let to the discretion of the Republic of Latvia (and its advisor) to decide what the appropriate structure and modalities of the sale transaction are (e.g. a trade sale or IPO), as long as the Republic of Latvia eventually divests its entire stake in Citadele by […]at the latest. In case of an IPO, the Republic of Latvia commits to agree on a binding prospectus with the FCMC by […].
(65)
Latvia and Citadele also commit that a divestiture trustee will be appointed if, by […], no binding bids have been received or, in case of an IPO, having the same objective, no prospectus has been agreed with the FCMC. In such case the Republic of Latvia will take the necessary steps so as to ensure that the divestiture trustee is appointed and is operational as of […]. It is understood that the financial advisor for the sale of Citadele could also be appointed as divestiture trustee as of […]. If a divestiture trustee is appointed, Latvia and Citadele commit to receive binding and irrevocable for all parties bids by […]and enter into a binding and irrevocable agreement for the sale of the full stake of the Republic of Latvia in Citadele by […], to be closed by […]at the latest.
(66)
Further Latvia and Citadele commit that as of […] Citadele will […] new business and the remaining business of Citadele will […], if the Republic of Latvia has not entered by […]into a binding and irrevocable agreement, providing for the closing of the sale by […] of the full stake of the Republic of Latvia in Citadele, or if the IPO does not allow for the Republic of Latvia to sell its entire stake in Citadele by […].
(67)
Latvia and Citadele commit to close the sale and purchase transaction for the sale of the full stake in Citadele of the Republic of Latvia by […]. If the sale of that stake has not been completed by […], they commit that Citadele will […] new business and the remaining business of Citadele will be […].
(68)
If Citadele is […] in any of the events mentioned in recitals 64 to 67, any parts of the business of Citadele, for which there is an interest of third parties, can be sold and transferred by the Republic of Latvia and/or Citadele to such a third party (without prejudice to the principles […] and no new State aid).
5.5.2. Further reduction of the amount of the authorized capital contributions
(69)
As regards Reverta, the Amendment Decision authorized the conversion into capital of State deposits and interest (the liquidity support) for the total amount of LVL 118,7 million. Because until now only LVL 49,5 million of liquidity support has been converted into capital, Latvia proposes to immediately and permanently reduce the maximum total amount of capital that can be provided to Reverta by Latvia to LVL 49,5 million, from LVL 118,7 million previously.
5.5.3. Commitment to enhance burden-sharing measures by preventing any cash outflows to Reverta's Legacy Subordinated Creditors
(70)
Latvia acknowledges that enhanced burden-sharing measures are necessary to ensure the compatibility of the First, Second and Third Measures with the internal market. Such measures would ensure, inter alia, that no third parties unduly benefit from the additional State aid provided to Reverta and Citadele.
(71)
For that purpose Latvia commits to enhance previous burden-sharing commitments by bailing-in the former majority shareholders of Parex banka, their affiliates, and other creditors (the ‘Legacy Subordinated Creditors’) that had granted subordinated loans (the ‘Legacy Subordinated Loans’).
(72)
Reverta has exceeded the liquidity amounts authorized by the Final Parex Decision in part due to the payment of interest on the Legacy Subordinated Loans. Had Reverta not paid such interest or had the Legacy Subordinated Loans been written down immediately following the Parex Final Decision, Latvia might not have had to implement the First, Second and Third Measures to the extent they were actually undertaken.
(73)
In light of the foregoing, Latvia offers to clarify and strengthen its commitments as regards the principal and interest due in respect of the Legacy Subordinated Loans as follows:
(a)
Citadele and Reverta (formerly Parex banka) as well as their affiliated undertakings shall not pay any interest, dividends or coupons on existing capital instruments (including preference shares, B shares, and upper and lower tier-2 instruments) (either due or accrued) or exercise any call rights in relation to the same, to any subordinated debtholders or shareholders, who are not strictly the Latvian State or the EBRD, until and unless the State aid to Reverta and/or Citadele has been fully repaid and unless there is a legal obligation to do so. To the extent such legal obligations exist, Latvia undertakes to remove them as soon as possible (and in any event by 30 April 2015 at the latest).
(b)
Latvia also commits not to repay any outstanding debt (principal) of the Legacy Subordinated Loans (unless and until all State aid to Reverta/Citadele is fully repaid), which will be either:
i.
subject to a binding order that no payments under the Legacy Subordinated Loans shall become due and payable; or
ii.
converted into non-voting Tier 1 capital; or
iii.
written down;
to the extent necessary to cover the negative net asset value of Reverta, and provided a legal base is available.
c)
Latvia will undertake all necessary measures to ensure that any legal provisions needed to comply with the commitments above are put in place by 30 April 2015 at the latest.
5.6. Reaction of Latvia to the third party comments
(74)
On 6 June 2014, Latvia submitted its response in relation to the third party comments received by the Commission. Latvia asserts that the allegations brought forward by the comments are unsubstantiated and of no relevance in relation to the Opening Decision. Latvia rejects the allegations of the third party and requests that they are disregarded by the Commission.
6. ASSESSMENT
6.1. Existence of State aid following the new measures
(75)
According to Article 107(1) of the Treaty, any aid granted by a Member State or through State resources in any form whatsoever which distorts or threatens to distort competition by favouring certain undertakings or the production of certain goods shall, in so far as it affects trade between Member States, be incompatible with the internal market
(76)
The qualification of a measure as State aid requires the following conditions to be met cumulatively: (a) the measure must be financed through State resources; (b) it must grant a selective advantage liable to favour certain undertakings or the production of certain goods; (c) the measure must distort or threaten to distort competition and have the potential to affect trade between Member States.
6.1.1. The First Measure
(77)
The fact that the granting by Latvia of subordinated loans to Parex banka entailed State aid was established in the first rescue Decision, when the Commission approved the issuance of subordinated debt with a five-year maturity as a compatible aid measure. The Commission decided at that time that a market economy investor would not have granted subordinated debt with a five-year maturity (26).
(78)
The subordinated loans which were in fact granted by Latvia in favour of Parex banka were identical to the measure which had been approved by the Commission except for the fact that they had a longer maturity, which generated an additional advantage for Parex banka.
(79)
Subordinated debt with a seven-year maturity would give the borrower a greater advantage than subordinated debt with five-year maturity since the risk for an investor of any given investment increases as the maturity of the investment is extended. When the subordinated debt with a seven-year maturity was granted, it would have been even less likely for a market economy investor to grant the subordinated debt under those extended terms than it would have been for it to have done so for five years. For that reason, the longer maturity of the subordinated debt represented an additional advantage for Parex banka compared to the form of the subordinated debt that was approved in the Rescue Decisions and the Parex Final Decision. Since all the other requirements for State aid to be present had already been established in the first rescue Decision, the First Measure represents additional State aid.
6.1.2. The Second Measure
(80)
On 27 June 2013 Latvia granted an additional 18-month extension of the maturity of LVL 37 million of subordinated loans to Citadele (out of the total of LVL 45 million held by Latvia at that time).
(81)
In the Opening Decision, in absence of further arguments, the Commission assessed that such a maturity extension would not have been granted by a market economy investor, as it presented additional risks compared to the previously existing form of the subordinated loans. Therefore, the Commission considered that the longer maturity of the subordinated debt represented an additional advantage granted by the State to Citadele compared to the form of the subordinated debt that was approved in the Rescue Decisions and the Parex Final Decision, and thus additional aid.
(82)
Latvia has submitted that a market investor would have rationally opted to take specific measures to maintain the capital adequacy of the bank to preserve the value of its investment. It therefore contends in essence that the Second Measure conferred no advantage on Citadele because the provision of additional support was in line with the market economy operator principle.
(83)
The Commission does not contest that the market economy operator principle is applicable to a transaction such as the Second Measure. However, it recalls that the Union Courts have underlined that if a Member State relies on that test during the administrative procedure, it must, where there is doubt, establish unequivocally and on the basis of objective and verifiable evidence that the measure implemented falls to be ascribed to the State acting as shareholder and that, in that regard, it may be necessary to produce evidence showing that the decision is based on economic evaluations comparable to those which, in the circumstances, a rational private investor in a situation as close as possible to that of the Member State would have had carried out, before making the investment, in order to determine its future profitability (27).
(84)
Against that background, the Commission considers that the claim of Latvia to have acted in line with the market economy operator principle has not been substantiated with underlying arguments and with a detailed analysis.
(85)
In the first place, no evidence has been provided to the Commission that Latvia carried out a valuation of its investment in Citadele contemporaneously with its decision to implement the Second Measure. A market investor acting as a shareholder would have assessed the value of Citadele to establish the present value of its investment in that bank before (and so without) and after the implementation of the Second Measure and would have compared those two values. The Commission considers that a profit-guided market investor would have started by establishing the present value of its investment in the bank and then would have ascertained if the current value of that investment would be protected by the additional maturity extension of the subordinated loans. If the result of that examination showed that the value could have been protected or even increased, then, as a second step, a profit-driven market investor would have compared the opportunity cost of safeguarding (or even increasing) the value and the difference in value.
(86)
If Latvia had engaged in such analysis, Latvia should have demonstrated that the granting of the prolonged maturity was an effective measure to at least safeguard the value of the investment and then should have demonstrated that the opportunity cost of providing such measure was less than the increase of value. Only if the opportunity costs of providing the additional maturity were less than the value preservation resulting from the Second Measure could the Commission can accept that Latvia has acted in line with the market economy operator principle. However, Latvia has provided neither a contemporaneous assessment of the value of the investment nor an analysis demonstrating that the opportunity costs of providing the additional maturity were less than the value preservation resulting from the implementation of the Second Measure.
(87)
For that reason, the Commission considers that the Second Measure cannot be considered to be in line with the behaviour of a market economy operator finding itself in a comparable position to that of Latvia in June 2013.
(88)
In the second place and in any event, established principles for the application of the market economy operator principle require the comparison with the behaviour of a rational private investor to be made in a situation which is as close as possible to that of the Member State (28). In consequence, when assessing the value of its investment in Citadele, Latvia should have taken into consideration the commitments recorded in the Parex Final Decision relating to the sale of Citadele. In June 2013, at the time the Second Measure was implemented, those commitments included obligations to divest Citadele by 31 December 2014 and also to divest Citadele without the Wealth Management Business (since the Wealth Management Business had to be divested separately if it had not been sold by 30 June 2013). Considering that on 27 June 2013, when the maturity extension was granted, no buyer had been found for the Wealth Management Business, a private investor's conclusion would have been that it was not possible to sell the Wealth Management Business together with Citadele by the deadline of 30 June 2013 established by the Parex Final Decision, and therefore the two entities had to be sold separately.
(89)
Moreover, a private shareholder of the bank in a situation as close as possible to that of the Member State would have had no grounds to assume that the fulfilment of those commitments would be waived or postponed, since any such modifications were subject to the Commission's approval. Therefore, when establishing the value of the investment in June 2013, there could be no expectation that those obligations would be irrelevant as it could not be assumed that the Commission would approve any modification of either obligation prior to the period within which Latvia had committed to execute them.
(90)
In consequence, for the purpose of deciding whether or not to grant the prolonged maturity, the parameters for assessing the value of Latvia's investment in Citadele in June 2013 must include the commitments that are recorded in the Parex Final Decision. Latvia has failed to provide evidence that it took all those parameters into consideration or that the value of its investment at that moment which would result from taking them into consideration is more than the opportunity cost of providing the maturity extension. For that reason also, the Commission considers that the Second Measure cannot be considered to be in line with the behaviour of a market economy operator finding itself in a comparable position to that of Latvia in June 2013.
(91)
In the third place, even if Latvia had carried out a sufficiently detailed analysis of the Second Measure as a means of preserving the value of its investment in Citadele as of June 2013 and even if it had factored into such an analysis the constraints which a market economy operator would have taken into account arising from the impending sale of Citadele and the separate divestment of the Wealth Management Business, the assertions of Latvia as to the costs of the Second Measure and the level of value of the investment in Citadele supposedly preserved by that measure are not plausible.
(92)
On the one hand, while Latvia submits that the Second Measure did not involve any costs for the State, that claim is not supported by any further details or by evidence regarding the cost assessment performed by Latvia at the time the Second Measure was granted. Such an analysis of the opportunity costs and any other type of costs linked to the Second Measure would have been a prerequisite for a private investor seeking to make a rational decision on whether to extend the maturity of the subordinated loan. The absence of a cost evaluation leads the Commission to conclude that a private investor would not have been able to assess the desirability of the Second Measure in terms of profit maximisation.
(93)
On the other hand, while Latvia submits that the Second Measure preserved the value of Latvia's investment in Citadele, that claim is not borne out by the characteristics of the investment in Citadele held by the Member State as of June 2013. The Commission notes that for a profit-driven investor the current value of an investment is dependent on the prospect of future income streams from that investment (in the form of, for example, dividends) in combination with the capital value of that investment at that moment in time (which can be derived, for example, from the price which a purchaser would pay for the shareholder's investment at that moment or from the time-discounted value of the price which a purchaser would pay for the shareholder's investment in the future). All of the indices available to the Commission point to the value of Latvia's investment in Citadele in June 2013 having been low, if it had a positive value at all.
(94)
As regards possible future income streams from Latvia's investment in Citadele, no evidence has been provided indicating that in June 2013 shareholders could expect any dividends from Citadele at any point in the foreseeable future. Any assessment by a private shareholder of the bank in a situation as close as possible to that of the Member State of expected revenues from dividends distribution would have been linked to the obligation to divest Citadele by 31 December 2014. Moreover, the study described in recital 61 established that Citadele without the Wealth Management Business would become loss making, a conclusion which further reduced the prospect of benefit from any dividends distribution given that as of 27 June 2013 a market economy operator would have had to assume that Citadele and the Wealth Management Business would be divested separately.
(95)
As such, when the maturity extension was provided, there was no evidence that Citadele would be able (considering its expected profits and capital ratio) to distribute dividends before 31 December 2014, since the 10,3 % capital ratio planned to be achieved for 31 December 2013 would only barely exceed the required minimum capital ratio of 10 % and would be far below the […] % capital ratio recommended by the FCMC to address existing and potential risks for Citadele. Therefore, a private investor would have taken into consideration that as of June 2013 there was a low probability that shareholders could have expected any dividends distribution from Citadele in the foreseeable future.
(96)
As regards the capital value of Latvia's investment in Citadele in June 2013, the study submitted by the Latvian authorities which is described in recital 61 and which was drawn up in February 2013 shows that Citadele would have been negatively affected by the separate divestment of the Wealth Management Business. A private investor in a situation which is as close as possible to that of Latvia in June 2013 would have taken into account the fact that about four months earlier an independent expert had established that the sale value of Citadele without the Wealth Management Business would be lower than that of the two entities combined. As a result, such a private investor would have needed compelling reasons in terms of risk-adjusted return maximisation to take additional risks by granting the extension of the maturity of the subordinated loans. However, Latvia has provided no evidence of such compelling reasons for a market economy operator to assume those additional risks at that time. As such, even if the maturity extension was provided, there was no evidence that Citadele without the Wealth Management Business could be sold at […] which leads the Commission to conclude that in June 2013 Latvia did not have […] in its investment to be preserved which was […] for providing the Second Measure.
(97)
Those further reasons also lead the Commission to consider that the Second Measure cannot be considered to be in line with the behaviour of a market economy operator finding itself in a comparable position to that of Latvia in June 2013.
(98)
In the fourth and final place, the Commission also notes that the EBRD, which in June 2013 was the only other shareholder of Citadele apart from the Latvian State, did not prolong the maturity of its outstanding subordinated loan to Citadele and that Latvia never approached the EBRD to discuss the latter's participation in the Second Measure, as explained in recitals 46 to 48. That absence of any attempt to discuss sharing the burden of the cost of the Second Measure if that measure was to be a means to preserve the value of investments in Citadele is an additional indication that the Second Measure was not in line with the requirements of the market economy operator principle.
(99)
In that regard, the Commission first recalls that according to the letter of the FCMC, Citadele had 10 months (1 March to 31 December 2013) to comply with the new capital adequacy ratio. In that context, the Commission considers that a majority shareholder would have exploited the entire 10-month period in order identify an adequate solution to meet the new capital requirement which minimised its own costs. As such, Latvia's argument regarding the facilitation of the sale of Citadele does not explain why the Second Measure was adopted without any approach to the minority shareholder of Citadele within 4 months of the FCMC letter rather exploiting more of the period of up to 10 months that could have been taken.
(100)
Furthermore, even if the participation of the EBRD in a maturity extension would have involved a measure with characteristics different from those of the Second Measure, Latvia does not provide any evidence that such a different measure including the EBRD would have been less effective than the Second Measure or that it would have been more costly to the majority shareholder compared with the costs of the Second Measure itself.
(101)
As for Latvia's argument that an extension by the EBRD of the maturity of its subordinated loan would have led to additional burdens at the time of the sale of Citadele, the Latvian authorities have not produced any element to show that such an extension would in fact have created such additional costs. No specific study of the costs of divestment of Citadele after the Second Measure compared with the costs of a hypothetical sale of Citadele after an extension in which the EBRD participated has been carried out to justify Latvia's assertion that there would have been additional burdens. The Commission considers that any private operator considering how to preserve the value of its investment in Citadele would at least be able to point to a contemporaneous evaluation of what were in relation to a subsequent sale those alternate costs of having the minority shareholder in Citadele extend the duration of its subordinated loans to that bank.
(102)
Finally, as noted in recital 48(c), Latvia explains that it believed that the EBRD would have been willing to extend the maturity of its loans to Citadele. In that situation, even if the EBRD's involvement would have led to more complexity, the Commission considers that a private majority shareholder which was contemplating extending the maturity of its own existing subordinated debt in favour of Citadele would have at least made an approach to the minority shareholder which was also a holder of subordinated debt of Citadele to see if the latter would have either: (i) shared the costs of the additional support to Citadele by extending its own loans' maturity date; or (ii) entered into some alternative arrangement directly with the majority shareholder to defray the costs of the Second Measure to the majority shareholder. Within the application of the market economy operator principle the Commission cannot accept that a majority shareholder of a company would have accepted all of the cost of protecting the value of all investments in that company and thereby have protected the value of the investment of a minority shareholder without even approaching the latter to seek a contribution from it.
(103)
In view of each of those factors, the absence of any approach to the EBRD in the period between 1 March 2013 and 27 June 2013 is a further indication that the Second Measure was not conducted in compliance with the requirements of the market economy operator principle.
(104)
For each of the four reasons set out in recitals 85 to 103, it has not been established unequivocally and on the basis of objective and verifiable evidence that the Second Measure is to be ascribed to the Member State acting as private shareholder. In those circumstances, the Commission cannot accept that Citadele could, in circumstances which correspond to normal market conditions, obtain the same advantage as that which has been made available to it through State resources in the form of the Second Measure.
(105)
Latvia has implemented the Second Measure for Citadele which is and will be active on markets open to international competition. Therefore any advantage from State resources would affect competition in the banking sector and have an impact on intra-Union trade. Furthermore, that measure is selective as it solely benefits Citadele. It is financed through State resources. In June 2013 as explained by Latvia in recital 45 a third-party market economy operator would not have granted a measure similar to the Second Measure on comparable terms. The Commission therefore confirms its previously provisional assessment from the Opening Decision that the Second Measure represents additional State aid.
6.1.3. The Third Measure
(106)
With regard to the liquidity support granted to Reverta, it was initially approved as part of the compatible State aid measures approved in the first rescue Decision, in the form of State deposits. At that time, the Commission noted that Parex banka lacked liquid collateral and that Latvia had deposited the funds, taking into account the bank's liquidity needs, when no market investor was willing to provide liquidity in view of the fragile situation of Parex banka (29).
(107)
Following the Parex Final Decision (and the split into a good and a bad bank) the liquidity aid was subsequently transferred to Citadele and Reverta. The former has already repaid in full its share of the liquidity support. Reverta was required to limit the amounts of liquidity support it received, as set out in recital 19(c). However, the amount of liquidity support actually granted to Reverta exceeds even the levels foreseen for the worst case scenario which was approved in the Parex Final Decision. That additional liquidity support provides a supplementary advantage for Reverta compared to the aid approved by the Rescue Decisions and Parex Final Decision. Latvia has not claimed that it operated as a market lender in providing such liquidity nor has it presented any elements which would allow the Commission to conclude that Reverta could, in circumstances which correspond to normal market conditions, obtain the same advantage as that which has been made available to it through State resources in the form of the Third Measure. None of the other features of the liquidity support apart from its quantity have been altered and so the Commission concludes that the measure constitutes State aid.
(108)
On the basis of recitals 106 and 107, as the increased liquidity support clearly represents an additional advantage compared to the approved aid measures, it therefore represents additional aid (as all of the other criteria under Article 107(1) of the Treaty are still in place).
6.2. Legal basis for the compatibility of the new additional aid
(109)
Article 107(3)(b) of the Treaty empowers the Commission to find that aid is compatible with the internal market if it serves ‘to remedy a serious disturbance in the economy of a Member State’.
(110)
Given the systemic importance of Parex banka (which was a leading bank in Latvia) and the significance of its lending activities for the Latvian economy at the time of the approval of the aid measures, the Commission accepted that the failure to address the bank's difficulties would have entailed serious consequences for the Latvian economy.
(111)
In the Rescue Decisions and the Parex Final Decision, the aid measures approved for Parex banka were therefore assessed under Article 107(3)(b) of the Treaty, as well as on the basis of the Communications (30) adopted in the context of the financial crisis that were in force at the time the aid was granted.
(112)
The Commission considers that the same legal basis applies to the additional aid granted thought the First and Second Measures, based on the timing of their implementation and their similar characteristics to the approved aid measures.
(113)
As regards the Third Measure, the Commission's compatibility assessment has to be conducted on the basis of the updated criteria set out in the 2013 Banking Communication (31). Indeed, any aid wholly or partially granted without the Commission's authorisation (and therefore in breach of Article 108(3) of the Treaty) after the publication in the Official Journal of the European Union of the 2013 Banking Communication has to be examined on the basis of that Communication. Since the Third Measure has been applied continuously starting 2011 and until the present time, it can be concluded that the aid was partially granted after 1 August 2013, the publication date in the Official Journal of the European Union of the 2013 Banking Communication.
6.3. Compatibility of the aid with the internal market
6.3.1. Regarding the First Measure
(114)
The subordinated loan granted by Latvia to Parex banka had since its issuance date (22 May 2009) a maturity of seven years (i.e. until 21 May 2016) and so exceeded the maximum five-year maturity which was set forth in first rescue Decision and later confirmed in the Parex Final Decision. The measure was not notified to the Commission.
(115)
In respect to that additional aid measure, represented by a maturity of the subordinated loans in excess of the terms of the Decisions, the Commission had doubts that it was kept at minimum necessary, and therefore could not conclude that all the criteria for compatibility were met.
(116)
In the Opening Decision, the Commission thus recalled that the subordinated loan approved for Parex banka with a five-year maturity had been assessed in the Rescue Decisions as being limited to the minimum necessary in amount and maturity. Based on that conclusion, the five-year subordinated loan had been therefore qualified as compatible by the Rescue Decisions and the Parex Final Decision.
(117)
On the basis of the arguments presented in the Rescue Decisions and the Parex Final Decision, and in absence of new arguments, the Commission expressed doubts on the compatibility of the extended maturity of subordinated loans issued with a maturity of seven years instead of five years as initially approved.
(118)
In light of the new arguments brought forward by Latvia following the Opening Decision, and reported in section 5.1, the Commission is in a position to re-assess if the subordinated loans with a seven-year maturity granted by Latvia to Parex banka meet the compatibility requirement of State aid being limited to the minimum necessary.
(119)
According to the 2008 Banking Communication, an aid measure must, in its amount and form, be necessary to achieve the objective pursued. It means that the capital injection must be of the minimum amount necessary to achieve the objective. The objective of granting a subordinated loan qualifying as Tier 2 capital to Parex banka was to enable the latter to continue to satisfy the capital adequacy ratio and to ensure that it is sufficiently capitalised so as to better withstand potential losses, in order to avoid a serious disturbance in the Latvian economy.
(120)
In the first recue Decision, the minimum requirements for the subordinated loans to be eligible as Tier 2 capital of Parex banka taken into account by the Commission were based on the applicable Latvian legislation as communicated by Latvia (32). It was thus established that the minimum maturity for the subordinated loan to qualify as Tier 2 capital was of five years. That assessment was not altered by the subsequent decisions.
(121)
Having reviewed the additional information provided by Latvia and reflected in recitals 30 to 39, the Commission acknowledges that additional constraints modified the characteristics of the subordinated loans required for them to fully qualify as Tier 2 until 2010.
(122)
In particular, the Commission notes that the impact of the criteria of the Basel II framework on the amount of subordinated loans received by Parex banka in 2009 being eligible as Tier 2 capital represented a fundamental element for defining the minimum initial maturity of the subordinated loans. The proper consideration of the Basel II amortization factor was necessary to achieve the ultimate objective of the aid measure, namely to ensure sufficient capitalisation of Parex banka and avoiding a serious disturbance in the Latvian economy at the time when the initial subordinated loan was granted.
(123)
The Commission considers that, if the assumptions and projections presented by Latvia at the time of the Rescue Decisions had adequately and completely reflected the subordinated debt amortization under Basel II rules as reflected in recital 37, they would have led to a different assessment of the maturity of the subordinated loans, concluding seven years was the minimum necessary and not five years.
(124)
The Commission also recalls that the compatibility assessment of the aid in third rescue Decision relied, inter alia, on the Latvian authorities' commitment that they would sell their shares in Parex banka as soon as possible, but not later than a period of three years after the first rescue measures were provided to Parex banka (33), i.e. not later than 2011.
(125)
In light of these circumstances, the Commission considers that setting the initial maturity at seven years can be considered the minimum necessary to allow the subordinated loans provided by Latvia to fully qualify as Tier 2 capital and ensure that Parex banka achieved the target capital adequacy ratio, for reasons of preserving the stability within the Latvian banking system, as well as of complying with the commitment to sell the bank.
6.3.2. Regarding the un-notified maturity extension of the subordinated loans (the Second Measure)
(126)
In the Opening Decision, the Commission expressed doubts that the additional aid represented by the 18-month extension of maturity of the subordinated loans could be considered compatible, because the existing assessment was that a five-year maturity of the subordinated debt was what ensured limitation to the minimum necessary and no new arguments had been presented for justification of compatibility.
(127)
In view of the information presented by Latvia after the Opening Decision, the Commission notes that regulatory changes occurred in 2013 (34) with respect to the minimum capital requirements.
(128)
In that regard, the Commission has been presented with the letter of 1 March 2013 of the FCMC to Citadele. The letter represents a reaction of the banking regulator to an internal capital adequacy assessment report that Citadele had submitted to the FCMC in respect to its financial situation of 30 June 2012.
(129)
The letter of 1 March 2013 first draws attention to the fact that according to the FCMC's policy documents, all banks have to maintain their capital adequacy ratio above 10 %. It then clearly states that ‘if the capital adequacy ratio of a bank and consolidation group falls below 10 %, the bank and consolidation group are considered an insufficiently capitalised and the FCMC may impose corrective measures, e.g. restrict the operations of the bank’. In the case of Citadele and its consolidation group, the letter adds that in order to cover existing and potential risks arising from Citadele's operations, by the end of 2013 the group's capital adequacy ratio had to reach […] %.
(130)
Based on that letter, the Commission accepts that Citadele had to have its capital adequacy ratio at least above 10 % at the end of 2013 in order for its operations to continue in full.
(131)
The Commission recalls that the ultimate objective of granting State aid in the form of subordinated loans, as defined in the Rescue Decisions and the Parex Final Decision, was to ensure sufficient capitalisation of Parex banka (Citadele after 2010) in order to avoid a serious disturbance in the Latvian economy.
(132)
Therefore, the Commission agrees that in June 2013 Latvia had to take corrective actions in order to avoid the risks which would have stemmed from a failure of Citadele to comply with the unexpected increase of the supervisory requirements. To address the potential capital shortfall compared to the new requirements, the only possible options would have been to:
(a)
inject additional funds - either as Tier 1 capital or Tier 2 capital (e.g. grant new subordinated loans)
(b)
extend the maturity of existing subordinated loans in order to modify their amortization rate and allow for a higher percentage of the loans to contribute to the capital of the bank.
(133)
Table 2 reflects a comparative scenario between situations where, all other parameters being equal, the subordinated maturity is extended in 2013 (as was done through the Second Measure) or is maintained on the same conditions under which the loans were originally issued. Based on the calculation, the Commission finds that maintaining the maturity of the subordinated loans would have led, considering all other factors as equal, to a failure of Citadele to reach a capital adequacy ratio of 10 % at the end of 2013.
Table 2
Comparison of capital adequacy ratio level with or without the maturity extension:
Capital adequacy ratio in %
31 December 2013
Financial forecasts before the 18 months maturity extension (established in June 2013)
9,75
Actual figures as of 31 December 2013 including the maturity extension
10,30 (35)
Pro forma of the actual situation without the 18 months maturity extension
9,30
(134)
Given that:
(a)
the new capital requirement had to be meet by 31 December 2013,
(b)
the Wealth Management Business had to be divested by 31 December 2013, and
(c)
the amortisation of subordinated debt directly affects the capital ratio,
the Commission agrees the Second Measure represented an effective and efficient solution to meet the new capital adequacy requirements for Citadele and that the extension granted was the minimum necessary to achieve that goal. That solution did not call for any transfer of new cash (although it required Latvia to refrain from recovering funds which would otherwise have been due to be repaid to them) while it addressed the supervisory request based on the need to safeguarding financial stability.
(135)
The Commission also positively notes that as of 31 December 2013 Citadele's capital adequacy ratio was slightly above the minimum required of 10 % (36) which confirms its view that the 18-month extension granted was limited to the minimum necessary.
6.3.3. Regarding the un-notified liquidity support granted to Reverta (the Third Measure)
(136)
Since 2011 Latvia has provided Reverta with liquidity support in excess of the maximum limits approved by the Commission in the Parex Final Decision, both for the base case and for the worst case scenario. Those limits are recalled in Table 3 (37). The actual amounts of liquidity support from which Reverta has benefited (communicated by Latvia in the revised restructuring plan submitted in January 2014), as reported in Table 4, have constantly exceeded those laid out in the Parex Final Decision:
Table 3
Liquidity caps for Reverta as reflected in the Parex Final Decision
LVL million
1.8.10
31.12.10
31.12.11
31.12.12
31.12.13
Base case
458
446
419
349
315
Best case
458
446
419
356
322
Worst case
458
446
419
344
307
Table 4
Actual amounts of liquidity from which Reverta has benefited
LVL million
1.8.10
31.12.10
31.12.11
31.12.12
31.12.13
Outstanding of liquidity support
446
446
428
385
363
(137)
The liquidity support granted to Reverta was initially approved as part of the compatible State aid measures covered by the first rescue Decision, in the form of State deposits.
(138)
Following the Parex Final Decision (and the split of Parex banka into a good and a bad bank) the liquidity aid was subsequently transferred to Citadele and Reverta. Citadele has already repaid in full its share of the liquidity support, whereas Reverta had to limit the amounts of liquidity support it received. However, the amount of liquidity support actually granted to Reverta exceeds all levels approved within the Parex Final Decision.
(139)
The assessment of the restructuring plan in the Parex Final Decision was based on assumptions presented at that time regarding the expected inflows of liquidity into Reverta, which would allow it to start repaying the liquidity support granted in the form of State deposits up to the levels predefined in the Parex Final Decision (38).
(140)
The amounts expected to remain unpaid, as described in the Parex Final Decision, ranged from LVL [0-100] million (the base case scenario) to LVL [100-200] million (the worst case scenario). However, following the latest cash flow projections presented by Latvia, the liquidity support provided is planned to exceed the limit set in the Parex Final Decision until 2017, as reflected in Table 5:
Table 5
Excess amounts of liquidity for Reverta vs 2010 Restructuring Plan
LVL million
31.12.14
31.12.15
31.12.16
31.12.17
Worst case (initial restructuring plan)
[250-300]
[250-300]
[200-250]
[150-200]
Estimated liquidity support (2014 update)
[300-350]
[250-300]
[250-300]
[250-300]
Difference
[…]
[…]
[…]
[…]
(141)
The Commission understands that, given the following difficulties:
(a)
Lower asset quality and value compared to what have been planned in the restructuring plan, and
(b)
Slower recoveries of collateral and litigation with debtors,
a delay of two years occurred in the cash recovery (as mentioned in recital 45) compared to what was planned at the time of the adoption of the Parex Final Decision. That delay called for an increase of State support.
(142)
Therefore, the additional need for liquidity support was triggered by the worsening of the financial shape of Reverta compared to what had been projected in Parex Final Decision. The Commission observes that the liquidity support provided has increased progressively over recent years in line with Reverta's difficulties in recovering assets.
(143)
As presented in recital 56, Latvia claims that since only LVL 49,5 million of the LVL 118,7 million of liquidity support had been converted into capital, the remaining LVL 69,2 million of liquidity support generated an excessive level of liquidity support by approximately the same amount.
(144)
However, the Commission recalls that, as set out in recital 63(b) of the Parex Final Decision, only State deposits can be converted into capital. Therefore, the Commission considers that a lower level of liquidity converted into capital did not automatically lead to an excess of liquidity support.
(145)
The Commission further notes that the banking licence of Reverta had been withdrawn in 2011 which avoided the need to convert further liquidity into capital to satisfy regulatory solvency ratio. The Commission thus acknowledges that the cessation of capital requirements (39) permitted Latvia to grant a lower amount of recapitalisation aid to Reverta than the maximum amount of recapitalisation approved through the Decisions.
(146)
Based on the difficulties encountered by Reverta in the recovery of assets and the limited amount of capitalisation required following the withdrawal of the banking licence, the Commission concludes that the liquidity support received by Reverta has been limited to the minimum necessary for the orderly management of the wind-down process.
(147)
The Commission also concludes that the additional liquidity support complies with the burden-sharing requirement set out in the 2013 Banking Communication. In particular, the Commission notes that, in accordance with point 77 of the 2013 Banking Communication, the equity of former shareholders of Parex banka has been written-down in full and that Latvia has now committed to prevent additional aid being provided to the benefit of subordinated debt holders.
6.3.4. Regarding the breach of the commitment to divest the Wealth Management Business of Citadele (the Fourth Measure)
(148)
The Latvian authorities state that, given the current challenging market conditions, Latvia has been unable to find interested buyers for the Wealth Management Business of Citadele within the prescribed deadline and would be unable to do so even within a foreseeable time horizon.
(149)
The Latvian authorities recall that the sale of Citadele was identified, amongst other commitments, as a key measure to address distortion of competition that the aid measures had created. But given a worsening of Citadele's financial shape compared to what had been envisaged at the time of the Parex Final Decision, the divestment of Citadele could not be achieved within the foreseen time horizon.
(150)
Latvia further submits that combining the sale of the Wealth Management Business with Citadele will improve the market's interest in Citadele and that an extension of the divestment period is more likely to allow the reprivatisation of Citadele.
(151)
The Commission accepts that the financial shape of Citadele is worse than it was expected to be in the initial restructuring plan. That evaluation is also confirmed by the Monitoring Trustee (40) and is reflected in the indicators set out in Table 6:
Table 6
Comparison of main financial indicators compared to the Restructuring Plan
31.12.2013
Restructuring Plan
Actual
Operating expenses/total income
[50-60]
57,0 %
Impairments/net loans
[0-5]
2,0 %
Net Income (Loss), in LVL million
[20-30]
10,8
ROE %
[20-30]
8,1 %
Equity/total assets
[5-10]
6,9 %
Capital adequacy ratio
[10-20]
11,7 %
Given the lower level of profitability of Citadele compared to the initial Restructuring Plan the Commission understands the difficulties of divesting of Citadele under a tight timeline.
(152)
The Commission recalls that the commitment regarding the sale of the Wealth Management Business, along with the commitment to sell Citadele itself, was included in the Parex Final Decision to limit distortions of competition, as they gave competitors the possibility to bid for those businesses (41).
(153)
The Commission positively notes that following the Parex Final Decision Citadele started a sale process to test the interest of the market and also appointed an independent expert to design the best sale strategy, as mentioned in recitals 61 and 62, therefore attempting in good faith to comply with those commitments.
(154)
The Commission takes note that Latvia now seeks a prolongation of the deadline to complete the sale of the Wealth Management Business compared to the deadlines with which they committed to comply with in 2009. Latvia seeks an amendment to the Parex Final Decision to postpone the initial divestment deadline of the Wealth Management Business, in order to sell it together with Citadele, based on the additional commitments laid out in recitals 64 to 68.
6.3.5. Compensatory measures mitigating distortions of competition and strengthening the burden-sharing
(155)
For the Commission to approve amendments to its final decisions, changes have to be based on new commitments which can be considered equivalent to those originally provided (42). In that case, the aid measures would remain compatible on the basis of Article 107(3)(b) of the Treaty only if the overall balance of the original decision remains intact. In order to preserve the original balance, the altered commitments should not negatively affect the viability of the aid beneficiary, with the overall set of commitments remaining at least equivalent in terms of burden-sharing and compensatory measures taking into account the requirements of the applicable Commission's Communications.
(156)
In that respect the Commission views positively the set of commitments brought forward by Latvia and presented in recitals 64 to 73, as they contribute to addressing potential distortions of competition stemming from the First, Second, Third and Fourth Measures and to ensuring adequate burden-sharing from the stakeholders of the beneficiaries.
(157)
Section 4 of the Restructuring Communication calls for the application of effective and proportionate measures limiting distortions of competition.
(158)
The Parex Final Decision included several such measures, amongst which the commitment of Latvia to dispose or procure the disposal of Citadele by 31 December 2015 (43) was key. The Commission considered as sufficient and adequate to avoid distortions of competition resulting from the State aid granted to Parex banka the commitments to sell Citadele within that timeframe, combined with downsizing and reduction of the market presence of Citadele.
(159)
In the Opening Decision, the Commission considered that both the initially longer maturity of the subordinated debt and its 18-month prolongation implemented in 2013 represented additional advantages for Parex banka compared to the form of the subordinated debt approved in the Rescue Decisions and the Parex Final Decision.
(160)
In that context, the Commission welcomes the commitment offered by Latvia to bring forward the deadline for completing of the sale of Citadele, from 31 December 2015 to […], as a measure to compensate for the additional advantage stemming from the longer maturity of the subordinated loans. The acceleration of the sale of Citadele contributes to maintaining a level playing field.
(161)
In additional, the Commission notes that Latvia has provided a clear commitment to […] if the sale is not achieved within that earlier deadline. That commitment provides an additional safeguard (which was not expressly included in the initial Restructuring Plan) to ensure that distortions of competition will be adequately mitigated, as within less than […] Citadele will […]
(162)
The Commission also positively notes that Latvia has committed to a further reduction of the amount of the capital that can be provided to Reverta by the Latvian authorities as presented in recital 69.
(163)
Section 3 of the Restructuring Communication provides that banks and their stakeholders should contribute to the restructuring costs as much as possible in order to limit the aid to the minimum, address distortions of competition and moral hazard issues.
(164)
In that respect, the Commission takes note of the additional compensatory measures proposed by Latvia to ensure that third parties will not benefit from the additional aid amount received by Reverta, namely the commitment on strengthened burden-sharing arrangements described in recitals 70 to 73.
(165)
Latvia commits that Citadele and Reverta (formerly Parex banka), as well as their affiliated undertakings, will not pay any interest, dividends or coupons on existing capital instruments (including preference shares, B shares, and upper and lower tier-2 instruments) (either due or accrued) or exercise any call rights in relation to the same, to any subordinated debtholders or shareholders other than the Latvian State or the EBRD, until and unless the State aid to Reverta and/or Citadele has been fully repaid and unless there is a legal obligation to do so. In that respect Latvia also commits to remove any such legal obligations as soon as possible and by 30 April 2015 at the latest. As a result, holders of existing capital instruments will not receive any payment, since those existing capital instruments do not carry a mandatory coupon and in the course of liquidation of Reverta (which will take place by the end of 2017) they rank after senior debt. Because Reverta has a negative capital, it will be impossible in practical terms for the holders of those capital instruments to receive any payment or reimbursement.
(166)
Moreover, in addition to the commitments referred to in recital 165, Latvia also commits not to repay any outstanding debt (principal) of the Legacy Subordinated Loans unless and until all State aid to Reverta/Citadele is fully repaid, to the extent necessary to cover the negative net asset value of Reverta and provided a legal base is available. For that purpose the outstanding debt (principal) of the Legacy Subordinated Loans will be either: (i) subject to a binding order that no payments under the Legacy Subordinated Loans shall become due and payable; or (ii) converted into non-voting Tier 1 capital; or (iii) written down. In that respect, considering that national law currently does not provide an appropriate legal base allowing for compliance with that commitment, Latvia further commits to undertake all necessary measures to ensure that any legal provisions needed to comply with that commitment are put in place by 30 April 2015 at the latest.
(167)
The Commission welcomes the commitments of Latvia referred to in recitals 165 and 166 as, by aiming at limiting payments of principal and interest due in respect of the Legacy Subordinated Loans and capital instruments of Reverta and Citadele, they provide additional burden-sharing.
(168)
As a result, the Commission finds that the proposed compensatory measures mentioned in section 5.5 can be considered as adequate and equivalent (in terms of effectiveness) to those previously proposed by Latvia and approved by the Commission with the Parex Final Decision as amended by the Amendment Decision. Indeed the proposed compensatory measures pursue the same objective of limiting the distortion of competition. They are well targeted as they aim at limiting distortions of competition in markets where Citadele operates.
(169)
The Commission accordingly concludes that the amended commitments are equivalent to the original ones in terms of restoration of viability, burden-sharing and mitigation of competition distortions. The replacement of the original commitments by the new commitments does not alter the compatibility of the aid with the internal market as established by the Parex Final Decision as amended by the Amendment Decision.
7. CONCLUSION
(170)
The Commission regrets that Latvia unlawfully implemented the First, Second and Third Measures in breach of Article 108(3) TFEU, and that it breached the commitment to divest the Wealth Management Business of Citadele within the deadline recorded in the Final Parex Decision (the Fourth Measure).
(171)
However, for the reasons set out above and given the additional commitments undertaken by Latvia and Citadele,
HAS ADOPTED THIS DECISION:
Article 1
The following measures constitute State aid within the meaning of Article 107(1) of the Treaty:
(a)
the grant to Parex banka of subordinated loans with an initial maturity exceeding the terms of the measure approved in the Rescue Decisions and the Parex Final Decision (the First Measure);
(b)
the grant to Citadele of an additional 18-month extension of the maturity of LVL 37 million of subordinated loans (the Second Measure);
(c)
the grant to Reverta of liquidity support in excess of the maximum limits approved by the Commission in the Parex Final Decision (the Third Measure).
Article 2
The aid measures referred to in Article 1 are compatible with the internal market pursuant to Article 107(3)(b) of the Treaty in light of the commitments undertaken by Latvia as set out in Annex I.
Article 3
The deadlines to divest the Wealth Management Business (WMB) of Citadele, by 30 June 2013 without a Divestiture Trustee or by 31 December 2013 with a Divestiture Trustee (the Fourth Measure), recorded in recital 73 of Commission Decision C(2010) 6202 final corr. of 15 September 2009 on the State aid C 26/09 (ex N 289/09) which Latvia is planning to implement for the restructuring of AS Parex Banka are amended in line with the commitment provided by Latvia which is set out in Annex II.
Article 4
This Decision is addressed to the Republic of Latvia.
Done at Brussels, 9 July 2014.