NAŘÍZENÍ KOMISE V PŘENESENÉ PRAVOMOCI (EU) 2015/62
ze dne 10. října 2014,
kterým se mění nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 575/2013, pokud jde o pákový poměr
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 575/2013 ze dne 26. června 2013 o obezřetnostních požadavcích na úvěrové instituce a investiční podniky a o změně nařízení (EU) č. 648/2012 (1), a zejména na čl. 456 odst. 1 písm. j) uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Od 1. ledna 2015 budou instituce povinny zveřejňovat pákový poměr vypočítaný podle článku 429 nařízení (EU) č. 575/2013 a před tímto datem je Komisi svěřena pravomoc přijmout akt v přenesené pravomoci, kterým se změní míra expozice a hodnota kapitálu pro výpočet pákového poměru, a napravit tak jakékoli nedostatky zjištěné na základě zpráv předložených institucemi.
(2)
Mezi udávanými pákovými poměry uvedenými v čl. 429 odst. 2 nařízení (EU) č. 575/2013 byly zaznamenány rozdíly z důvodu odlišného výkladu ze strany jednotlivých institucí, pokud jde o odečet kolaterálu při financování cenných papírů a repo obchodech. Tyto rozdíly ve výkladu a podávání zpráv se projevily poté, co Evropský orgán pro bankovnictví (EBA) zveřejnil dne 4. března 2014 analytickou zprávu.
(3)
Vzhledem k tomu, že ustanovení nařízení (EU) č. 575/2013 odrážela ustanovení norem rámce Basilej, jsou řešení nalezená pro nedostatky předpisů tohoto rámce vhodná také pro řešení odpovídajících nedostatků příslušných ustanovení tohoto nařízení.
(4)
Basilejský výbor přijal dne 14. ledna 2014 revidované znění předpisů o pákovém poměru, které obsahuje zejména dodatečná opatření týkající se měření a odečtu repo obchodů a transakcí s financováním cenných papírů. Uvedení ustanovení nařízení (EU) č. 575/2013 týkajících se výpočtu pákového poměru do souladu s mezinárodně dohodnutými předpisy by mělo řešit odlišný výklad ze strany jednotlivých institucí, pokud jde o odečet kolaterálu při financování cenných papírů a repo obchodech, a mělo by posílit mezinárodní srovnatelnost a vytvořit rovné podmínky pro instituce, které jsou usazeny v Unii a fungují na mezinárodní úrovni.
(5)
Clearing prováděný prostřednictvím ústřední protistrany podle hlavního modelu běžně používaného v Unii vede k dvojímu započtení páky do míry expozic instituce, která slouží jako člen clearingového systému.
(6)
Clearing transakcí s financováním cenných papírů, zejména repo obchodů, prostřednictvím způsobilých ústředních protistran může přinést velké výhody, jako je mnohostranné vzájemné započtení a důsledné postupy řízení kolaterálu, které posilují finanční stabilitu. Mělo by proto být umožněno odečítat hotovostní pohledávky a platby za repo obchody a reverzní repo obchody se stejnou způsobilou ústřední protistranou.
(7)
Repo obchody, které je možné kdykoli ukončit, pokud je splněna dohodnutá lhůta pro odvolání, by měly být považovány za operace s danou splatností, která je rovna lhůtě pro odvolání, a mělo by se mít za to, že je splněn „tentýž daný termín konečného vypořádání“, tak aby tyto operace byly způsobilé k odečtení hotovostních pohledávek a plateb za repo operace a reverzní repo operace se stejnou protistranou.
(8)
Revidovaný pákový poměr by měl vést k přesnějšímu měření páky a měl by přiměřeným způsobem omezovat hromadění páky v institucích usazených v Unii.
(9)
Podávání zpráv o pákovém poměru na konci čtvrtletního období v daném časovém bodě uvádí pákový poměr lépe do souladu s vykazováním solventnosti než podávání zpráv na základě tříměsíčního průměru.
(10)
Použití hrubé pomyslné hodnoty pro písemné úvěrové zajištění vydané institucí odráží páku vhodněji, než použije-li se pro tyto nástroje metoda ocenění podle tržní hodnoty.
(11)
Rozsah konsolidace pro výpočet pákového poměru by měl být uveden do souladu s regulačním rozsahem konsolidace používané ke stanovení rizikově vážených kapitálových poměrů.
(12)
Změny zavedené tímto nařízením by měly vést k lepší srovnatelnosti pákových poměrů zveřejňovaných institucemi a měly by pomoci zabránit tomu, aby účastníci trhu dostávali zavádějící informace, pokud jde o skutečnou páku institucí. Je proto nezbytné, aby toto nařízení vstoupilo v platnost co nejdříve.
(13)
Nařízení (EU) č. 575/2013 by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EU) č. 575/2013 se mění takto:
1)
Článek 429 se nahrazuje tímto:
„Článek 429
Výpočet pákového poměru
1. Instituce vypočítají svůj pákový poměr podle metodiky stanovené v odstavcích 2 až 13.
2. Pákový poměr se vypočítá jako hodnota kapitálu instituce dělená celkovou mírou expozic dané instituce a vyjadřuje se v procentech.
Instituce vypočítávají pákový poměr k referenčnímu datu vykázání.
3. Pro účely odstavce 2 je hodnotou kapitálu hodnota kapitálu tier 1.
4. Celková míra expozic je součet hodnot expozic:
a)
aktiv uvedených v odstavci 5, pokud nebyly odečteny při stanovování hodnoty kapitálu uvedené v odstavci 3;
b)
derivátů uvedených v odstavci 9;
c)
navýšení pro úvěrové riziko protistrany týkající se repo obchodů, půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit, transakcí s delší dobou vypořádání a maržových obchodů včetně těch, které jsou podrozvahovými položkami uvedenými v článku 429b;
d)
podrozvahových prvků uvedených v odstavci 10.
5. Instituce určí hodnotu expozic pro aktiva, kromě smluv uvedených v příloze II a úvěrových derivátů, v souladu s těmito zásadami:
a)
hodnotami expozic pro aktiva se rozumí hodnoty expozic podle čl. 111 odst. 1 první věty;
b)
nabytý fyzický nebo finanční kolaterál, nabyté záruky nebo snižování úvěrového rizika se nepoužijí ke snížení hodnot expozic aktiv;
c)
úvěry se nesnižují o vklady;
d)
repo obchody, půjčky či výpůjčky cenných papírů nebo komodit, transakce s delší dobou vypořádání a maržové obchody se neodečítají.
6. Instituce mohou z míry expozic stanovených v odstavci 4 tohoto článku odečíst částky odečtené z kmenového kapitálu tier 1 v souladu s čl. 36 odst. 1 písm. d).
7. Příslušné orgány mohou instituci udělit svolení, aby do míry expozic nezahrnovala expozice, které mohou využít zacházení stanoveného v čl. 113 odst. 6. Příslušné orgány mohou toto svolení udělit pouze tehdy, pokud jsou splněny všechny podmínky stanovené v čl. 113 odst. 6 písm. a) až e) a pokud udělily souhlas stanovený v čl. 113 odst. 6.
8. Odchylně od odst. 5 písm. d) mohou instituce určit hodnotu expozice hotovostních pohledávek a plateb zahrnutých do repo obchodů, půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit, transakcí s delší dobou vypořádání a maržových obchodů se stejnou protistranou na základě čisté hodnoty pouze tehdy, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
transakce mají tentýž daný termín konečného vypořádání;
b)
právo započítat částky, které dluží protistraně, vůči částkám, které je dlužna protistrana, je právně vymahatelné ve všech těchto situacích:
i)
za běžného fungování;
ii)
v případě selhání, platební neschopnosti nebo konkursu;
c)
protistrany mají v úmyslu provést čisté vypořádání závazků, realizovat aktiva a současně vypořádat závazky nebo se na transakce vztahuje mechanismus vypořádání, jehož výsledek funkčně odpovídá čistému vypořádání.
Pro účely písmene c) prvního pododstavce výsledek mechanismu vypořádání funkčně odpovídá čistému vypořádání tehdy, pokud se ke dni vypořádání čistý výsledek peněžních toků transakcí v rámci tohoto mechanismu rovná jediné čisté částce v rámci čistého vypořádání.
9. Instituce určují hodnoty expozic u smluv uvedených v příloze II a úvěrových derivátů, včetně těch, které jsou podrozvahovými položkami, v souladu s článkem 429a.
10. Instituce určují hodnoty expozic podrozvahových položek s výjimkou smluv uvedených v příloze II, úvěrových derivátů, repo obchodů, půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit, transakcí s delší dobou vypořádání a maržových obchodů v souladu s čl. 111 odst. 1. Instituce však nesníží nominální hodnotu těchto položek specifickými úpravami o úvěrové riziko.
V souladu s čl. 166 odst. 9, pokud se některý příslib vztahuje k prodloužení jiného příslibu, použije se nižší ze dvou konverzních faktorů spojených s jednotlivými přísliby. Na hodnotu expozice podrozvahových položek s nízkým rizikem uvedených v čl. 111 odst. 1 písm. d) se vztahuje horní hranice ve výši 10 % jejich nominální hodnoty.
11. Instituce, která je členem clearingového systému způsobilé ústřední protistrany, může z výpočtu míry expozic vyloučit obchodní expozice následujících položek, za podmínky, že je u těchto obchodních expozic prováděn clearing prostřednictvím těchto způsobilých ústředních protistran a že současně splňují podmínky stanovené v čl. 306 odst. 1 písm. c):
a)
smlouvy uvedené v příloze II;
b)
úvěrové deriváty;
c)
repo obchody;
d)
půjčky či výpůjčky cenných papírů nebo komodit;
e)
transakce s delší dobou vypořádání;
f)
maržové obchody.
12. Pokud instituce, která je členem clearingového systému způsobilé ústřední protistrany, poskytne této způsobilé ústřední protistraně záruku za plnění klienta, jenž přímo vstupuje do derivátových transakcí se způsobilou ústřední protistranou, zahrne do míry expozic expozici, která je výsledkem záruky jako derivátová expozice pro klienta v souladu s článkem 429a.
13. Pokud se podle vnitrostátních všeobecně přijímaných účetních zásad aktiva ve svěřenecké správě zaúčtovávají v rozvaze podle článku 10 směrnice 86/635/EHS, je možné tato aktiva z celkové míry expozic pro účely pákového poměru vyjmout, pokud splňují kritéria pro nezaúčtování stanovená v mezinárodním účetním standardu (IAS) 39 podle nařízení (ES) č. 1606/2002, a případně kritéria pro vynětí z konsolidace stanovená v mezinárodním standardu účetního výkaznictví (IFRS) 10 podle nařízení (ES) č. 1606/2002.
14. Příslušné orgány mohou instituci povolit, aby z míry expozic vyloučila expozice, které splňují všechny tyto podmínky:
a)
jsou expozicemi vůči subjektu veřejného sektoru;
b)
zachází se s nimi v souladu s čl. 116 odst. 4;
c)
vyplývají z vkladů, které musí instituce na základě právní povinnosti převést na subjekt veřejného sektoru uvedený v písmenu a) pro účely financování investic obecného zájmu.“
2)
Doplňují se nové články 429a a 429b, které znějí:
„Článek 429a
Hodnota expozice derivátů
1. Instituce určují hodnoty expozic u smluv uvedených v příloze II a úvěrových derivátů, včetně těch, které jsou podrozvahovými položkami, metodou stanovenou v článku 274. Instituce určí potenciální budoucí úvěrové expozice pro úvěrové deriváty pomocí čl. 299 odst. 2 písm. a).
Při určování potenciální budoucí úvěrové expozice u úvěrových derivátů uplatní instituce zásady stanovené v čl. 299 odst. 2 písm. a) na všechny své úvěrové deriváty, nikoliv pouze na deriváty, které jsou zařazeny do obchodního portfolia.
Při určování hodnoty expozice instituce mohou zohlednit dopady smluv o novaci a ostatních dohod o započtení v souladu s článkem 295. Křížové započtení se neuplatňuje. Instituce však mohou započítávat v rámci kategorie produktů uvedené v čl. 272 bodě 25 písm. c) a úvěrových derivátů, pokud se na ně vztahují dohody o smluvním křížovém započtení uvedené v čl. 295 písm. c).
2. Pokud poskytnutí kolaterálu souvisejícího s derivátovými smlouvami snižuje množství aktiv v rámci použitelného účetního rámce, instituce provede reverzi tohoto snížení.
3. Pro účely odstavce 1 instituce mohou odečíst variační marži, kterou obdržely v hotovosti od protistrany, z podílu současných reprodukčních nákladů hodnoty expozice, pokud podle použitelného účetního rámce nebyla variační marže již uznána pro snížení hodnoty expozice a pokud jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
v případě obchodů, u nichž není prováděn clearing prostřednictvím způsobilých ústředních protistran, není hotovost, kterou obdržela přijímající protistrana, oddělena;
b)
variační marže je vypočítávána a vyměňována denně na základě oceňování derivátových pozic podle tržní hodnoty;
c)
variační marže obdržená v hotovosti je ve stejné měně jako vypořádání derivátových smluv;
d)
vyměňovaná variační marže je úplnou částkou, která by byla nezbytná k celkovému zániku expozice na základě oceňování podle tržní hodnoty, pokud jde o deriváty, na něž se vztahují limity a minimální hodnoty převodu použitelné u protistrany;
e)
na derivátovou smlouvu a variační marži mezi institucí a protistranou smlouvy se vztahuje jediná dohoda o započtení, se kterou může instituce zacházet jako s faktorem snižujícím riziko v souladu s článkem 295.
Pro účely písmene c) prvního pododstavce platí, že pokud se na derivátovou smlouvu vztahuje kvalifikovaná rámcová dohoda o započtení, měnou započtení se rozumí jakákoli měna započtení specifikovaná v derivátové smlouvě, řídicí kvalifikované rámcové dohodě o započtení nebo příloze ke kvalifikované rámcové dohodě o započtení týkající se úvěrové podpory.
Pokud podle použitelného účetního rámce instituce uzná variační marži zaplacenou v hotovosti protistraně jako pohledávku, může tuto pohledávku vyloučit z míry expozic za předpokladu, že jsou splněny podmínky v bodech a) až e).
4. Pro účely odstavce 3 platí toto:
a)
odečtení obdržené variační marže je omezeno na kladnou část současných reprodukčních nákladů hodnoty expozic;
b)
instituce nepoužije variační marži obdrženou v hotovosti ke snížení částky potenciální budoucí úvěrové expozice, a to ani pro účely čl. 298 odst. 1 písm. c) bodu ii).
5. Kromě zacházení stanoveného v odstavci 1 instituce u písemných úvěrových derivátů zahrnou do hodnoty expozice efektivní pomyslné částky, na které odkazují písemné úvěrové deriváty snížené o veškeré záporné změny reálné hodnoty, které byly začleněny do kapitálu tier 1, pokud jde o písemné úvěrové deriváty. Výsledná hodnota expozic může být dále snížena o efektivní pomyslné částky zakoupených úvěrových derivátů se stejným referenčním jménem za předpokladu, že jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
v případě úvěrových derivátů na jedno jméno musí být zakoupené úvěrové deriváty na referenční jméno, které je na stejné úrovni jako podkladový referenční závazek písemného úvěrového derivátu nebo je mu podřízeno, a úvěrová událost na nadřízeném referenčním aktivu povede k úvěrové události na podřízeném aktivu;
b)
pokud instituce zakoupí zajištění na skupinu referenčních jmen, zakoupené zajištění může kompenzovat prodané zajištění na skupinu referenčních jmen pouze tehdy, pokud je skupina referenčních nástrojů a míra podřízenosti v obou transakcích totožná;
c)
zbývající doba splatnosti zakoupených úvěrových derivátů je rovna zbývající době splatnosti písemných úvěrových derivátů nebo delší;
d)
při určování dodatečné hodnoty expozic písemných úvěrových derivátů je pomyslná částka zakoupených úvěrových derivátů snížena o veškeré kladné změny reálné hodnoty, které byly začleněny do kapitálu tier 1, pokud jde o zakoupené úvěrové deriváty;
e)
u tranšovaných produktů jsou úvěrové deriváty zakoupené jako zajištění na referenční závazek, který je na stejné úrovni jako podkladový referenční závazek písemného úvěrového derivátu.
Pokud pomyslná částka písemného úvěrového derivátu není snížena o pomyslnou částku zakoupeného úvěrového derivátu, instituce mohou odečíst jednotlivé potenciální budoucí expozice tohoto písemného úvěrového derivátu od celkové potenciální budoucí expozice určené v souladu s odstavcem 1 tohoto článku, případně ve spojení s čl. 274 odst. 2 nebo čl. 299 odst. 2 písm. a). V případě, že potenciální budoucí úvěrová expozice bude určena ve spojení s čl. 298 odst. 1 písm. c) bodem ii), hodnota PCEgross může být snížena o jednotlivé potenciální budoucí expozice písemných úvěrových derivátů, aniž by došlo k úpravám poměru čistý/hrubý (NGR).
6. Instituce nesníží efektivní pomyslnou částku písemného úvěrového derivátu v případě, že zakoupí úvěrové zajištění prostřednictvím swapu veškerých výnosů a obdržené čisté platby eviduje jako čistý příjem, avšak v evidenci nezohledňuje žádné snížení hodnoty písemného úvěrového derivátu, které se odráží v kapitálu tier 1.
7. V případě zakoupených úvěrových derivátů na skupinu referenčních nástrojů mohou instituce uznat snížení v souladu s odstavcem 5 týkající se písemných úvěrových derivátů na jednotlivá referenční jména pouze tehdy, pokud zakoupené zajištění z ekonomického hlediska odpovídá zakoupení samostatného zajištění pro jednotlivá jména ve skupině. Pokud instituce zakoupí úvěrový derivát pro skupinu referenčních jmen, může uznat snížení pro skupinu písemných úvěrových derivátů pouze tehdy, pokud je skupina referenčních nástrojů a míra podřízenosti v obou transakcích totožná.
8. Odchylně od odstavce 1 tohoto článku mohou instituce použít metodu stanovenou v článku 275 k určení hodnoty expozice u smluv uvedených v příloze II bodech 1 a 2 pouze tehdy, pokud tuto metodu používají také ke stanovení hodnoty expozice u těchto smluv pro účely splnění požadavků na kapitál uvedených v článku 92.
Pokud instituce použijí metodu stanovenou v článku 275, nesníží míru expozic o částku variační marže obdrženou v hotovosti.
Článek 429b
Navýšení pro úvěrové riziko protistrany týkající se repo obchodů, půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit, transakcí s delší dobou vypořádání a maržových obchodů
1. Kromě hodnoty expozic repo obchodů, půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit, transakcí s delší dobou vypořádání a maržových obchodů včetně těch, které jsou podrozvahovými položkami v souladu s čl. 429 odst. 5, instituce zahrnou do míry expozic navýšení pro úvěrové riziko protistrany stanovené v souladu s odstavci 2 nebo případně 3 tohoto článku.
2. Pro účely odstavce 1 se v případě transakcí s protistranou, na něž se nevztahuje rámcová dohoda o započtení, která splňuje podmínky stanovené v článku 206, určí navýšení (Ei*) individuálně pro jednotlivé transakce podle tohoto vzorce:
kde:
Ei je reálná hodnota cenných papírů nebo hotovosti zapůjčených protistraně v rámci transakce i;
Ci je reálná hodnota hotovosti nebo cenných papírů obdržených od protistrany v rámci transakce i.
3. Pro účely odstavce 1 se v případě transakcí s protistranou, na něž se vztahuje rámcová dohoda o započtení, která splňuje podmínky stanovené v článku 206, určí navýšení pro tyto transakce (Ei*) individuálně na základě jednotlivých dohod podle tohoto vzorce:
kde:
Ei je reálná hodnota cenných papírů nebo hotovosti zapůjčených protistraně v rámci transakcí, na něž se vztahuje rámcová dohoda o započtení i;
Ci je reálná hodnota hotovosti nebo cenných papírů obdržených od protistrany na základě rámcové dohody o započtení i.
4. Odchylně od odstavce 1 tohoto článku mohou instituce použít metodu stanovenou v článku 222, za podmínky uplatnění příslušné rizikové váhy s horní hranicí ve výši 20 %, ke stanovení navýšení pro repo obchody, půjčky či výpůjčky cenných papírů nebo komodit, transakce s delší dobou vypořádání a maržové obchody včetně těch, které jsou podrozvahovými položkami. Instituce mohou tuto metodu použít pouze tehdy, pokud ji používají také ke stanovení hodnoty expozice těchto transakcí pro účely splnění požadavků na kapitál uvedených v článku 92.
5. Pokud použitelný účetní rámec umožňuje použít u repo obchodů odbytové účetnictví, provede instituce reverzi všech účetních zápisů souvisejících s prodejem.
6. Pokud instituce jedná v rámci repo obchodů, půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit, transakcí s delší dobou vypořádání a maržových obchodů včetně těch, které jsou podrozvahovými položkami, jako zmocněnec mezi jejich dvěma stranami, platí toto:
a)
pokud instituce poskytuje zákazníkovi nebo protistraně zabezpečení či záruku, které jsou omezeny na rozdíl mezi hodnotou cenných papírů nebo hotovosti, jež zapůjčil zákazník, a hodnotou kolaterálu, který poskytl dlužník, zahrne do míry expozic pouze navýšení stanovené v souladu s odstavci 2 nebo případně 3;
b)
pokud instituce neposkytuje žádné ze zapojených stran zabezpečení či záruku, transakce nebude zahrnuta do míry expozic;
c)
pokud je instituce ekonomicky vystavena podkladovým cenným papírům nebo hotovosti v rámci transakce, která je mimo rámec expozice, na niž se vztahuje navýšení, zahrne do míry expozic také expozici, která se rovná plné částce cenných papírů nebo hotovosti.“
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 10. října 2014.
COMMISSION DELEGATED REGULATION (EU) 2015/62
of 10 October 2014
amending Regulation (EU) No 575/2013 of the European Parliament and of the Council with regard to the leverage ratio
(Text with EEA relevance)
THE EUROPEAN COMMISSION,
Having regard to the Treaty on the Functioning of the European Union,
Having regard to Regulation (EU) No 575/2013 of the European Parliament and of the Council of 26 June 2013 on prudential requirements for credit institutions and investment firms and amending Regulation (EU) No 648/2012 (1), and in particular Article 456(1)(j) thereof,
Whereas:
(1)
The leverage ratio calculated in accordance with Article 429 of Regulation (EU) No 575/2013 is to be disclosed by institutions from 1 January 2015 onwards and before that date, the Commission is empowered to adopt a delegated act amending the exposure and capital measure for calculating the leverage ratio to correct any shortcomings detected on the basis of reporting by institutions.
(2)
Differences have been observed in the reported leverage ratios referred to in Article 429(2) of Regulation (EU) No 575/2013 due to diverging interpretation by institutions of the netting of collateral in securities financing and repurchase transactions. These differences in interpretation and reporting have become manifest following the analytical report published on 4 March 2014 by the European Banking Authority (EBA).
(3)
Given that the provisions of Regulation (EU) No 575/2013 mirrored those of the Basel standards, the solutions found to the shortcomings of the Basel rules are also fit for the purpose of addressing the corresponding shortcomings of the relevant provisions of that Regulation.
(4)
The Basel Committee adopted on 14 January 2014 a revised rules text on the leverage ratio with in particular additional measurement and netting arrangements for repurchase transactions and securities financing transactions. Alignment of the provisions of Regulation (EU) No 575/2013 concerning the calculation of the leverage ratio with the internationally agreed rules should address diverging interpretations by institutions for the netting of collateral of securities financing and repurchase transactions and should also enhance international comparability as well as create a level playing field for institutions that are established in the Union and operate internationally.
(5)
Clearing via central counter parties under the principal model commonly used in the Union creates a double counting of leverage in the exposure measure of an institution acting as a clearing member.
(6)
Clearing of securities financing transactions, especially repurchase transactions, through qualifying central counterparties (QCCPs) can bring advantages such as multilateral netting and robust collateral management processes which enhance financial stability. Cash receivables and payables for repurchase and reverse repurchase transactions via the same QCCP should therefore be allowed to be netted.
(7)
Repurchase transactions that can be terminated at any day subject to an agreed recall notice period should be considered equivalent to having an explicit maturity equal to the recall notice period and the ‘same explicit final settlement date’ should be deemed to be met so that such transactions are eligible for the netting of cash receivables and payables of repurchase transactions and reverse repurchase transactions with the same counterparty.
(8)
The revised leverage ratio should lead to a more accurate measure of leverage and should serve as a proportionate constraint on the accumulation of leverage in institutions established in the Union.
(9)
Point in time reporting of the leverage ratio at the end of the quarterly reporting period rather than reporting on the basis of a three-month average better aligns the leverage ratio with solvency reporting.
(10)
Using gross notional amounts for written credit protection issued by an institution more appropriately reflects leverage as compared to using the mark to market method for those instruments.
(11)
The scope of consolidation for calculating the leverage ratio should be aligned with the regulatory scope of consolidation used for determining the risk weighted capital ratios.
(12)
The changes introduced by this Regulation should lead to better comparability of the leverage ratio disclosed by institutions and should help to avoid misleading market participants as to the real leverage of institutions. It is therefore necessary that this Regulation enters into force as soon as possible.
(13)
Regulation (EU) No 575/2013 should therefore be amended accordingly,
HAS ADOPTED THIS REGULATION:
Article 1
Regulation (EU) No 575/2013 is amended as follows:
(1)
Article 429 is replaced by the following:
‘Article 429
Calculation of the leverage ratio
1. Institutions shall calculate their leverage ratio in accordance with the methodology set out in paragraphs 2 to 13.
2. The leverage ratio shall be calculated as an institution's capital measure divided by that institution's total exposure measure and shall be expressed as a percentage.
Institutions shall calculate the leverage ratio at the reporting reference date.
3. For the purposes of paragraph 2, the capital measure shall be the Tier 1 capital.
4. The total exposure measure shall be the sum of the exposure values of:
(a)
assets referred to in paragraph 5 unless they are deducted when determining the capital measure referred to in paragraph 3;
(b)
derivatives referred to in paragraph 9;
(c)
add-ons for counterparty credit risk of repurchase transactions, securities or commodities lending or borrowing transactions, long settlement transactions and margin lending transactions including those that are off-balance sheet referred to in Article 429b;
(d)
off-balance sheet items referred to in paragraph 10.
5. Institutions shall determine the exposure value of assets, excluding contracts listed in Annex II and credit derivatives, in accordance with the following principles:
(a)
the exposure values of assets means exposure values in accordance with the first sentence of Article 111(1);
(b)
physical or financial collateral, guarantees or credit risk mitigation purchased shall not be used to reduce exposure values of assets;
(c)
loans shall not be netted with deposits;
(d)
repurchase transactions, securities or commodities lending or borrowing transactions, long settlement transactions and margin lending transactions shall not be netted.
6. Institutions may deduct from the exposure measure set out in paragraph 4 of this Article the amounts deducted from Common equity Tier 1 capital in accordance with Article 36(1)(d).
7. Competent authorities may permit an institution not to include in the exposure measure exposures that can benefit from the treatment laid down in Article 113(6). Competent authorities may grant that permission only where all the conditions set out in points (a) to (e) of Article 113(6) are met and where they have given the approval laid down in Article 113(6).
8. By way of derogation from point (d) of paragraph 5, institutions may determine the exposure value of cash receivables and cash payables of repurchase transactions, securities or commodities lending or borrowing transactions, long settlement transactions and margin lending transactions with the same counterparty on a net basis only if all the following conditions are met:
(a)
the transactions have the same explicit final settlement date;
(b)
the right to set off the amount owed to the counterparty with the amount owed by the counterparty is legally enforceable in all the following situations:
(i)
in the normal course of business;
(ii)
in the event of default, insolvency and bankruptcy;
(c)
the counterparties intend to settle net, settle simultaneously, or the transactions are subject to a settlement mechanism that results in the functional equivalent of net settlement.
For the purposes of point (c) of the first subparagraph, a settlement mechanism results in the functional equivalent of net settlement if, on the settlement date, the net result of the cash flows of the transactions under that mechanism is equal to the single net amount under net settlement.
9. Institutions shall determine the exposure value of contracts listed in Annex II and of credit derivatives including those that are off-balance sheet, in accordance with Article 429a.
10. Institutions shall determine the exposure value of off-balance-sheet items, excluding contracts listed in Annex II, credit derivatives, repurchase transactions, securities or commodities lending or borrowing transactions, long settlement transactions and margin lending transactions, in accordance with Article 111(1). However, institutions shall not reduce the nominal value of those items by specific credit risk adjustments.
In accordance with Article 166(9), where a commitment refers to the extension of another commitment, the lower of the two conversion factors associated with the individual commitment shall be used. The exposure value of low risk off- balance sheet items referred to in Article 111(1)(d) shall be subject to a floor equal to 10 % of their nominal value.
11. An institution that is a clearing member of a QCCP may exclude from the calculation of the exposure measure trade exposures of the following items, provided that those trade exposures are cleared with that QCCP and meet, at the same time, the conditions laid down in Article 306(1)(c):
(a)
contracts listed in Annex II;
(b)
credit derivatives;
(c)
repurchase transactions;
(d)
securities or commodities lending or borrowing transactions;
(e)
long settlement transactions;
(f)
margin lending transactions.
12. Where an institution that is a clearing member of a QCCP guarantees to the QCCP the performance of a client that enters directly into derivative transactions with the QCCP, it shall include in the exposure measure the exposure resulting from the guarantee as a derivative exposure to the client in accordance with Article 429a.
13. Where national generally accepted accounting principles recognise fiduciary assets on balance sheet, in accordance with Article 10 of Directive 86/635/EEC, those assets may be excluded from the leverage ratio total exposure measure provided that they meet the criteria for non-recognition set out in International Accounting Standard (IAS) 39, as applicable under Regulation (EC) No 1606/2002, and, where applicable, the criteria for non-consolidation set out in International Financial Reporting Standard (IFRS) 10, as applicable under Regulation (EC) No 1606/2002.
14. Competent authorities may permit an institution to exclude from the exposure measure exposures that meet all of the following conditions:
(a)
they are exposures to a public sector entity;
(b)
they are treated in accordance with Article 116(4);
(c)
they arise from deposits that the institution is legally obliged to transfer to the public sector entity referred to in point (a) for the purposes of funding general interest investments.’
(2)
The following Articles 429a and 429b are inserted:
‘Article 429a
Exposure value of derivatives
1. Institutions shall determine the exposure value of contracts listed in Annex II and of credit derivatives, including those that are off-balance sheet, in accordance with the method set out in Article 274. Institutions shall apply Article 299(2)(a) for the determination of the potential future credit exposure for credit derivatives.
When determining the potential future credit exposure of credit derivatives, institutions shall apply the principles laid down in Article 299(2)(a) to all their credit derivatives, not only those assigned to the trading book.
In determining the exposure value, institutions may take into account the effects of contracts for novation and other netting agreements in accordance with Article 295. Cross-product netting shall not apply. However, institutions may net within the product category referred to in point (25)(c) of Article 272 and credit derivatives when they are subject to a contractual cross-product netting agreement referred to in Article 295(c).
2. Where the provision of collateral related to derivatives contracts reduces the amount of assets under the applicable accounting framework, institutions shall reverse that reduction.
3. For the purposes of paragraph 1, institutions may deduct variation margin received in cash from the counterparty from the current replacement cost portion of the exposure value in so far as under the applicable accounting framework the variation margin has not already been recognised as a reduction of the exposure value and when all the following conditions are met:
(a)
for trades not cleared through a QCCP, the cash received by the recipient counterparty is not segregated;
(b)
the variation margin is calculated and exchanged on a daily basis based on mark-to-market valuation of derivatives positions;
(c)
the variation margin received in cash is in the same currency as the currency of settlement of the derivative contract;
(d)
the variation margin exchanged is the full amount that would be necessary to fully extinguish the mark-to-market exposure of the derivative subject to the threshold and minimum transfer amounts applicable to the counterparty;
(e)
the derivative contract and the variation margin between the institution and the counterparty to that contract are covered by a single netting agreement that the institution may treat as risk-reducing in accordance with Article 295.
For the purposes of point (c) of the first subparagraph, where the derivative contract is subject to a qualifying master netting agreement, the currency of settlement means any currency of settlement specified in the derivative contract, the governing qualifying master netting agreement or the credit support annex to the qualifying master netting agreement.
Where under the applicable accounting framework an institution recognises the variation margin paid in cash to the counterparty as a receivable asset, it may exclude that asset from the exposure measure provided that the conditions in points (a) to (e) are met.
4. For the purposes of paragraph 3 the following shall apply:
(a)
the deduction of variation margin received shall be limited to the positive current replacement cost portion of the exposure value;
(b)
an institution shall not use variation margin received in cash to reduce the potential future credit exposure amount, including for the purposes of Article 298(1)(c)(ii);
5. In addition to the treatment laid down in paragraph 1, for written credit derivatives institutions shall include in the exposure value the effective notional amounts referenced by the written credit derivatives reduced by any negative fair value changes that have been incorporated in Tier 1 capital with respect to the written credit derivative. The resulting exposure value may be further reduced by the effective notional amount of a purchased credit derivative on the same reference name provided that all the following conditions are met:
(a)
for single name credit derivatives, the credit derivatives purchased must be on a reference name which ranks pari passu with or is junior to the underlying reference obligation of the written credit derivative and a credit event on the senior reference asset would result in a credit event on the subordinated asset;
(b)
where an institution purchases protection on a pool of reference names, the purchased protection may offset sold protection on a pool of reference names only if the pool of reference entities and the level of subordination in both transactions are identical;
(c)
the remaining maturity of the credit derivative purchased is equal to or greater than the remaining maturity of the written credit derivative;
(d)
in determining the additional exposure value for written credit derivatives, the notional amount of the purchased credit derivative is reduced by any positive fair value change that has been incorporated in Tier 1 capital with respect to the credit derivative purchased;
(e)
for tranched products, the credit derivative purchased as protection is on a reference obligation which ranks equal to the underlying reference obligation of the written credit derivative.
Where the notional amount of a written credit derivative is not reduced by the notional amount of a purchased credit derivative, institutions may deduct the individual potential future exposure of that written credit derivative from the total potential future exposure determined according to paragraph 1 of this Article in conjunction with Article 274(2) or Article 299(2)(a) as applicable. In case that the potential future credit exposure shall be determined in conjunction with Article 298(1)(c)(ii), PCEgross may be reduced by the individual potential future exposure of written credit derivatives with no adjustment made to the NGR.
6. Institutions shall not reduce the written credit derivative effective notional amount where they buy credit protection through a total return swap and record the net payments received as net income, but do not record any offsetting deterioration in the value of the written credit derivative reflected in Tier 1 capital.
7. In case of purchased credit derivatives on a pool of reference entities, institutions may recognise a reduction according to paragraph 5 on written credit derivatives on individual reference names only if the protection purchased is economically equivalent to buying protection separately on each of the individual names in the pool. If an institution purchases a credit derivative on a pool of reference names, it may only recognise a reduction on a pool of written credit derivatives when the pool of reference entities and the level of subordination in both transactions are identical.
8. By way of derogation from paragraph 1 of this Article, institutions may use the method set out in Article 275 to determine the exposure value of contracts listed in points 1 and 2 of Annex II only where they also use that method for determining the exposure value of those contracts for the purposes of meeting the own funds requirements set out in Article 92.
When institutions apply the method set out in Article 275, they shall not reduce the exposure measure by the amount of variation margin received in cash.
Article 429b
Counterparty credit risk add-on for repurchase transactions, securities or commodities lending or borrowing transactions, long settlement transactions and margin lending transactions
1. In addition to the exposure value of repurchase transactions, securities or commodities lending or borrowing transactions, long settlement transactions and margin lending transactions including those that are off-balance sheet in accordance with Article 429(5), institutions shall include in the exposure measure an add-on for counterparty credit risk determined in accordance to paragraph 2 or 3 of this Article, as applicable.
2. For the purposes of paragraph 1, for transactions with a counterparty which are not subject to a master netting agreement that meets the conditions laid down in Article 206 the add-on (Ei*)shall be determined on a transaction-by-transaction basis in accordance with the following formula:
where:
Ei is the fair value of securities or cash lent to the counterparty under transaction i;
Ci is the fair value of cash or securities received from the counterparty under transaction i.
3. For the purposes of paragraph 1, for transactions with a counterparty that are subject to a master netting agreement that meets the conditions laid down in Article 206, the add-on for those transactions (Ei*) shall be determined on an agreement-by-agreement basis in accordance with the following formula:
where:
Ei is the fair value of securities or cash lent to the counterparty for the transactions subject to master netting agreement i;
Ci is the fair value of cash or securities received from the counterparty subject to master netting agreement i.
4. By way of derogation from paragraph 1 of this Article, institutions may use the method set out in Article 222, subject to a 20 % floor for the applicable risk weight, to determine the add on for repurchase transactions, securities or commodities lending or borrowing transactions, long settlement transactions and margin lending transactions including those that are off-balance sheet. Institutions may use this method only where they also use it for determining the exposure value of those transactions for the purpose of meeting the own funds requirements as set out in Article 92.
5. Where sale accounting is achieved for a repurchase transaction under its applicable accounting framework, the institution shall reverse all sales-related accounting entries.
6. Where an institution acts as an agent between two parties in repurchase transactions, securities or commodities lending or borrowing transactions, long settlement transactions and margin lending transactions including those that are off-balance sheet, the following apply:
(a)
where the institution provides an indemnity or guarantee to a customer or counterparty limited to any difference between the value of the security or cash the customer has lent and the value of collateral the borrower has provided it shall only include in the exposure measure the add-on determined in accordance with paragraph 2 or 3, as applicable;
(b)
where the institution does not provide an indemnity or guarantee to any of the involved parties, the transaction shall not be included in the exposure measure;
(c)
where the institution is economically exposed to the underlying security or cash in the transaction beyond the exposure covered by the add-on, it shall include also in the exposure measure an exposure equal to the full amount of the security or cash.’
.
Article 2
This Regulation shall enter into force on the day following that of its publication in the Official Journal of the European Union.
This Regulation shall be binding in its entirety and directly applicable in all Member States.
Done at Brussels, 10 October 2014.