NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (EU) č. 952/2013
ze dne 9. října 2013,
kterým se stanoví celní kodex Unie
(přepracované znění)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na články 33, 114 a 207 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
v souladu s řádným legislativním postupem (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
V nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 450/2008 ze dne 23. dubna 2008, kterým se stanoví celní kodex Společenství (Modernizovaný celní kodex) (3), je třeba provést řadu změn. V zájmu přehlednosti by uvedené nařízení mělo být přepracováno.
(2)
Je vhodné zajistit konzistentnost nařízení (ES) č. 450/2008 se Smlouvou o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva o fungování EU“), zejména s články 290 a 291 uvedené smlouvy. Je rovněž vhodné, aby uvedené nařízení zohlednilo vývoj práva Unie a aby některá jeho ustanovení byla upravena s cílem usnadnit jejich uplatňování.
(3)
Za účelem doplnění nebo změn některých prvků tohoto nařízení, které nejsou podstatné, by měla být na Komisi přenesena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování EU. Je obzvláště důležité, aby Komise v rámci přípravné činnosti vedla odpovídající konzultace, a to i na odborné úrovni. Při přípravě a vypracovávání aktů v přenesené pravomoci by Komise měla zajistit, aby byly příslušné dokumenty předány současně, včas a vhodným způsobem Evropskému parlamentu a Radě.
(4)
Při přípravě a vypracovávání aktů v přenesené pravomoci by Komise měla zajistit včasné a transparentní konzultace s odborníky členských států a podnikatelským sektorem.
(5)
Za účelem zajištění jednotných podmínek k provedení tohoto nařízení by měly být Komisi svěřeny prováděcí pravomoci s cílem: stanovit formát a kód obecných požadavků týkajících se údajů pro účely výměny informací mezi celními orgány a mezi hospodářskými subjekty a celními orgány a uchovávání těchto informací, jakož i postupy pro výměnu a uchovávání informací, k níž lze použít jiné způsoby než metody elektronického zpracování dat; přijímat rozhodnutí, která umožní jednomu členskému státu nebo několika členským státům používat jiný způsob výměny a uchovávání informací, než je metoda elektronického zpracování dat; stanovit celní orgán příslušný pro registraci hospodářských subjektů a jiných osob; stanovit technické postupy pro vývoj, údržbu a používání elektronických systémů; stanovit postupy pro svěřování a prokazování oprávnění celního zástupce poskytovat služby v jiném členském státě, než ve kterém je usazen; stanovit postupy pro předkládání a přijímání žádostí o přijetí rozhodnutí v rámci celních předpisů, přijetí a sledování uvedených rozhodnutí; postupy pro prohlášení rozhodnutí za neplatné, zrušení a změnu v případě rozhodnutí přijatých ve prospěch určité osoby; postupy pro používání rozhodnutí týkajícího se závazných informací poté, co pozbude platnosti nebo je zrušeno, a oznámení celním orgánům, že přijímání rozhodnutí týkajících se závazných informací se pozastavuje a že toto pozastavení se ruší; přijmout rozhodnutí požadující po členských státech zrušení rozhodnutí týkajícího se závazných informací; přijmout postupy pro uplatňování kritérií pro udělování statusu oprávněného hospodářského subjektu; opatření pro zajištění jednotného uplatňování celních kontrol, včetně výměny informací o rizicích a analýzy rizik,
společných kritérií rizik a norem, kontrolních opatření a prioritních oblastí kontroly; stanovit přístavy nebo letiště, kde se mají provádět celní kontroly a formality ohledně příručních a zapsaných zavazadel; stanovit pravidla pro přepočet měn; stanovit opatření pro jednotnou správu celních kvót a celních stropů a řízení dohledu nad propuštěním zboží do volného oběhu nebo nad jeho vývozem; stanovit opatření k určení sazebního zařazení zboží; stanovit postupy pro předkládání a ověřování dokladů o nepreferenčním původu; postupy pro usnadnění zavedení preferenčního původu zboží v Unii; povolit dočasnou odchylku z pravidel preferenčního původu zboží, na které se vztahují preferenční opatření přijatá jednostranně Unií; stanovit opatření k určení původu konkrétních druhů zboží; stanovit postupy pro určení celní hodnoty zboží; stanovit postupy pro poskytnutí jistoty, určení částky jistoty, její sledování a uvolnění, jakož i zrušení a odstoupení od závazku, který poskytl ručitel; stanovit postupy pro dočasný zákaz použití souborných jistot; přijmout opatření na zajištění vzájemné pomoci mezi celními orgány v případě vzniku celního dluhu; postupy pro vrácení a prominutí částky dovozního nebo vývozního cla včetně informací poskytovaných Komisi; přijmout rozhodnutí o vrácení nebo prominutí částky dovozního nebo vývozního cla; stanovit postupy pro podávání, změnu a zrušení platnosti vstupního souhrnného celního prohlášení; stanovit lhůtu, v níž je třeba provést analýzu rizik na základě vstupního souhrnného celního prohlášení; stanovit postupy pro oznamování příjezdu námořního plavidla nebo letadla a dopravě zboží na příslušné místo;
stanovit postupy pro předkládání zboží celnímu úřadu; postupy pro podávání, změnu a zrušení platnosti celního prohlášení pro dočasné uskladnění a přemísťování zboží v dočasném uskladnění; postupy pro prokazování a ověřování celního statusu zboží Unie; postupy pro určení jiných příslušných celních úřadů, než je úřad příslušný v místě, kde je zboží celnímu úřadu předkládáno, a pro podávání celního prohlášení, pokud jsou použity jiné způsoby než metoda elektronického zpracování dat; postupy pro podávání standardního celního prohlášení a pro dostupnost podkladů; postupy pro podávání zjednodušeného celního prohlášení a doplňkového celního prohlášení; postupy pro podávání celního prohlášení před předložením zboží celnímu úřadu, přijímání celního prohlášení a změny celního prohlášení po propuštění zboží; opatření pro určení podpoložky celního sazebníku zboží, na které se vztahuje nejvyšší sazba dovozního nebo vývozního cla, tvoří-li zásilku zboží, které patří do různých podpoložek celního sazebníku; postupy pro centralizované celní řízení a upuštění od povinnosti předkládat v této souvislosti zboží; postupy pro zápis do záznamů deklaranta; stanovit postupy pro celní formality a kontroly prováděné držitelem povolení v souvislosti se samoschválením; stanovit opatření pro ověření
celního prohlášení, kontroly zboží a odběru vzorků a výsledků ověření; stanovit postupy pro nakládání se zbožím; stanovit postupy pro poskytování informací potvrzujících, že byly splněny podmínky pro osvobození od dovozního cla pro vrácené zboží a pro překládání dokladů o tom, že byly splněny podmínky pro osvobození od dovozního cla pro produkty mořského rybolovu a jiné produkty získané z moře; stanovit postupy pro přezkum hospodářských podmínek v kontextu zvláštních režimů; stanovit postupy pro vyřízení zvláštního režimu; stanovit postupy pro převod práv a povinností a pohyb zboží v kontextu zvláštních režimů; stanovit postupy pro používání rovnocenného zboží v kontextu zvláštních režimů; stanovit postupy pro uplatňování mezinárodních tranzitních nástrojů na celním území Unie; postupy pro propuštění zboží do režimu tranzitu Unie, ukončení tohoto režimu, fungování zjednodušení tohoto celního režimu a celní dohled nad zbožím přepravovaným v režimu vnějšího tranzitu Unie přes území země nebo území mimo celní území Unie; postupy pro propouštění
zboží do režimu uskladnění v celním skladu nebo režimu svobodného pásma; stanovit lhůtu, v níž je třeba provést analýzu rizik na základě prohlášení před výstupem zboží; stanovit postupy pro výstup zboží; stanovit postupy pro podávání, změnu a zrušení platnosti výstupního souhrnného celního prohlášení; stanovit postupy pro podávání, změnu a zrušení platnosti oznámení o zpětném vývozu; stanovit pracovní program podporující vývoj souvisejících elektronických systémů a upravující stanovení přechodných období; přijmout rozhodnutí povolující členským státům testovat zjednodušení při uplatňování celních předpisů, zejména pokud se tato zjednodušení týkají informačních technologií. Tyto pravomoci by měly být vykonávány v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 ze dne 16. února 2011, kterým se stanoví pravidla a obecné zásady způsobu, jakým členské státy kontrolují Komisi při výkonu prováděcích pravomocí (4).
(6)
S ohledem na spolupráci, která je nezbytná mezi členskými státy a Komisí v zájmu rozvíjení, údržby a nasazování elektronických systémů potřebných pro provádění celního kodexu Unie (kodexu), by Komise neměla přijmout pracovní program podporující takový rozvoj a upravující stanovení přechodných období, pokud není výborem přezkoumávajícím návrh prováděcího aktu vydáno žádné stanovisko.
(7)
Poradní postup by se měl použít pro přijetí: rozhodnutí, která umožní jednomu členskému státu nebo několika členským státům používat jiný způsob výměny a uchovávání informací, než je metoda elektronického zpracování dat, neboť se tato rozhodnutí nevztahují na všechny členské státy; rozhodnutí požadujících po členských státech zrušení rozhodnutí týkajícího se závazných informací, neboť se tato rozhodnutí vztahují pouze na jeden členský stát a mají za cíl dodržování celních předpisů; rozhodnutí o vrácení nebo prominutí částky dovozního nebo vývozního cla, neboť se tato rozhodnutí přímo vztahují na žadatele o uvedené vrácení nebo prominutí.
(8)
Je-li to nezbytné v závažných, naléhavých a řádně odůvodněných případech by Komise měla přijmout okamžitě použitelné prováděcí akty týkající se: opatření pro zajištění jednotného uplatňování celních kontrol, včetně výměny informací o rizicích a analýzy rizik, společných kritérií rizik a norem, kontrolních opatření a prioritních oblastí kontroly; určení sazebního zařazení zboží; určení původu konkrétních druhů zboží; opatření dočasně zakazujících použití souborných jistot.
(9)
Unie je založena na celní unii. Je žádoucí, aby se v zájmu hospodářských subjektů i celních orgánů v Unii platné celní předpisy zahrnuly do jednoho kodexu. Vycházeje z myšlenky vnitřního trhu by měl uvedený kodex obsahovat obecná pravidla a postupy, které zajistí provádění tarifních opatření a dalších opatření společné politiky zaváděných na úrovni Unie v rámci obchodu se zbožím mezi Unií a zeměmi nebo územími mimo celní území Unie při zohlednění požadavků těchto společných politik. Celní předpisy by měly být lépe sladěny s předpisy, které se týkají výběru dovozních poplatků, aniž by se měnila oblast působnosti platných daňových předpisů.
(10)
Při další modernizaci celních předpisů by se měly řádně vzít v úvahu názory hospodářských subjektů, aby se zajistilo skutečné zjednodušení administrativy.
(11)
V souladu se sdělením Komise ze dne 9. srpna 2004 nazvaným "Ochrana finančních zájmů Společenství - boj proti podvodům - akční plán na období 2004-2005" je vhodné upravit právní rámec pro ochranu finančních zájmů Unie.
(12)
Základem nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (5), bylo sjednocení celních režimů používaných v jednotlivých členských státech v osmdesátých letech 20. století. Uvedené nařízení bylo od svého zavedení opakovaně a podstatně změněno, aby řešilo specifické problémy, jakými je ochrana dobré víry nebo zohlednění bezpečnostních požadavků. Další změny uvedeného nařízení byly zavedeny nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 648/2005 ze dne 13. dubna 2005 (6) a následně zahrnuty do nařízení (ES) č. 450/2008 v důsledku významných právních změn, které nastaly v posledních letech na úrovni Unie i na mezinárodní úrovni, jako např. uplynutí doby platnosti Smlouvy o založení Evropského společenství uhlí a oceli a vstup v platnost aktů o přistoupení z let 2003, 2005 a 2011, jakož i Protokolu o změně Mezinárodní úmluvy o zjednodušení a sladění celních režimů (revidovaná Kjótská úmluva), k němuž Unie přistoupila na základě rozhodnutí Rady 2003/231/ES ze dne 17. března 2003 (7).
(13)
Je vhodné zavést do kodexu právní rámec, na jehož základě se některá ustanovení celních předpisů použijí na obchod se zbožím Unie mezi částmi celního území, na něž se vztahují ustanovení směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (8) nebo směrnice Rady 2008/118/ES ze dne 16. prosince 2008 o obecné úpravě spotřebních daní (9), a částmi tohoto území, na něž se daná ustanovení nevztahují, nebo na obchod mezi částmi, na něž se daná ustanovení nevztahují. Vzhledem ke skutečnosti, že se jedná o zboží Unie, a vzhledem k fiskální povaze příslušných opatření v rámci uvedeného obchodu uvnitř Unie je zavedení příslušných zjednodušení celních formalit, jež se na toto zboží použijí, odůvodněné.
(14)
Za účelem zohlednění zvláštního daňového režimu některých částí celního území Unie, by měla být na Komisi přenesena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování EU, pokud jde o celní formality a kontroly, které se použijí na obchod se zbožím Unie mezi těmito částmi a zbytkem celního území Unie.
(15)
Zjednodušení dovoleného obchodu a boj proti podvodům vyžadují jednoduché, rychlé a standardní celní režimy a postupy. Je proto vhodné v souladu se sdělením Komise ze dne 24. července 2003 nazvaným "Jednoduché a bezpapírové prostředí pro cla a obchod" zjednodušit celní předpisy, což umožní využívání moderních nástrojů a technologií a dále podpoří jednotné používání celních předpisů a modernizovaných přístupů k celní kontrole, a napomoci tak k zajištění základu pro účinné a jednoduché celní řízení. Za účelem zvýšení konkurenceschopnosti podniků by měly být celní režimy sloučeny nebo sladěny a jejich počet by měl být snížen na režimy, které jsou hospodářsky odůvodněné.
(16)
S dotvořením vnitřního trhu, snížením překážek mezinárodního obchodu a investic a rostoucí potřebou zajistit bezpečnost a zabezpečení vnějších hranic Unie se změnila role celních orgánů, které získaly vedoucí postavení v dodavatelském řetězci a v rámci sledování a řízení mezinárodního obchodu se staly katalyzátorem konkurenceschopnosti zemí a společností. Celní předpisy by proto měly odrážet novou hospodářskou situaci a nové postavení celních orgánů a jejich úkoly.
(17)
Používání informačních a komunikačních technologií, jak je stanoví rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 70/2008/ES ze dne 15. ledna 2008 o bezpapírovém prostředí pro celnictví a obchod (10), je klíčovým prvkem při zajišťování usnadnění obchodu a současně i účinnosti celních kontrol, a tudíž i při snižování nákladů podniků a rizik pro společnost. Je proto nezbytné stanovit v kodexu právní rámec, v němž lze uvedené rozhodnutí provést, a zejména právní zásadu, podle níž se veškeré celní a obchodní operace musí provádět elektronicky a informační a komunikační systémy pro celní operace musí poskytnout hospodářským subjektům v každém členském státě stejné možnosti.
(18)
Za účelem zajištění bezpapírového prostředí pro celnictví a obchod, by měla být na Komisi přenesena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování EU, pokud jde o obecné požadavky týkající se údajů pro účely výměny a uchovávání informací prostřednictvím elektronického zpracování dat, pokud jde o situace, kdy pro takovou výměnu a uchovávání mohou být použity jiné způsoby, a pokud jde o registraci osob. Jiné způsoby než metody elektronického zpracování dat by mohly být používány zejména přechodně, pokud nejsou nezbytné elektronické systémy dosud v provozu, avšak ne déle než do 31. prosince 2020. Pokud jde o centralizované celní řízení, dokud nebudou zprovozněny nezbytné elektronické systémy, tato přechodná opatření by zachovávala postup v současné době známý jako „jednotné povolení pro zjednodušené postupy“.
(19)
Používání informačních a komunikačních technologií by mělo být doplněno harmonizovaným a standardizovaným používáním celních kontrol ze strany členských států s cílem zajistit rovnocennou úroveň celních kontrol v celé Unii, aby tak na různých místech vstupu do Unie a výstupu z ní nedocházelo k jednání narušujícímu hospodářskou soutěž.
(20)
V zájmu usnadnění podnikání a současného zajištění odpovídající úrovně kontroly zboží vstupujícího na celní území Unie nebo je opouštějícího je žádoucí, aby byly informace poskytované hospodářskými subjekty při zohlednění příslušných předpisů o ochraně údajů sdíleny mezi celními orgány a ostatními subjekty podílejícími se na této kontrole. Uvedené kontroly prováděné jednotlivými orgány by měly být harmonizovány do té míry, aby hospodářský subjekt musel podávat informace jen jednou a uvedené orgány by prováděly kontrolu zboží ve stejnou dobu a na stejném místě.
(21)
V zájmu usnadnění podnikání by měl mít každý i nadále právo nechat se v celním řízení zastupovat. Nemělo by však již být možné, aby bylo toto právo na zastupování vyhrazeno podle právních předpisů stanovených jedním z členských států jen někomu. Kromě toho by měl být celní zástupce, který splňuje kritéria pro udělení statusu oprávněného hospodářského subjektu pro celní zjednodušení, oprávněn poskytovat své služby v jiném členském státě, než ve kterém je usazen. Jako obecné pravidlo by měl být celní zástupce usazen na celním území Unie. Od této povinnosti by mělo být upuštěno, jestliže celní zástupce jedná jménem osob, u nichž se nepožaduje, aby byly usazeny na celním území Unie, nebo v jiných odůvodněných případech.
(22)
Na veškerá rozhodnutí v rámci celních předpisů včetně závazných informací by se měla vztahovat stejná pravidla. Všechna taková rozhodnutí by měla platit v celé Unii a v případě, že nejsou v souladu s celními předpisy nebo jejich výkladem, by mělo být možné prohlásit je za neplatné, změnit je, pokud není stanoveno jinak, nebo je zrušit.
(23)
Pro zjednodušení celních režimů v elektronickém prostředí je nezbytné, aby celní orgány různých členských států měly společnou působnost. V rámci celého vnitřního trhu je nutné zajistit odpovídající úroveň účinných, odrazujících a přiměřených sankcí.
(24)
Důvěryhodné hospodářské subjekty, které dodržují pravidla, by měly vystupovat v postavení oprávněných hospodářských subjektů, pokud jim bylo uděleno povolení pro celní zjednodušení nebo povolení v oblasti bezpečnosti a zabezpečení, popřípadě obě tato povolení. V závislosti na druhu uděleného povolení by oprávněné hospodářské subjekty měly mít možnost maximálně využívat rozšířeného používání celního zjednodušení nebo mít přístup ke zjednodušením v oblasti bezpečnosti a zabezpečení. Měly by rovněž obdržet zvýhodněné zacházení, pokud jde o celní kontroly, jako například méně fyzických kontrol a kontrol dokumentů.
(25)
Důvěryhodné hospodářské subjekty, které dodržují pravidla, by měly mít možnost využívat vzájemného mezinárodního uznávání statusu „oprávněných hospodářských subjektů“.
(26)
Aby byla zaručena rovnováha mezi povinností celních orgánů zajistit řádné uplatňování celních předpisů na jedné straně a právem hospodářských subjektů na spravedlivé zacházení na straně druhé, měly by být celním orgánům přiznány rozsáhlé kontrolní pravomoci a hospodářským subjektům právo na odvolání.
(27)
V souladu s Listinou základních práv Evropské unie je nezbytné poskytnout každé osobě vedle práva na odvolání proti jakémukoli rozhodnutí celních orgánů i právo na slyšení předtím, než je přijato rozhodnutí, které by se jí mohlo nepříznivě dotknout. Omezení tohoto práva však může být odůvodněné, zejména pokud to vyžaduje povaha nebo úroveň ohrožení bezpečnosti a zabezpečení Unie a osob pobývajících na jejím území, ohrožení zdraví lidí, zvířat nebo rostlin, ohrožení životního prostředí nebo spotřebitelů.
(28)
S cílem minimalizovat rizika pro Unii, její občany a její obchodní partnery by mělo být harmonizované používání celních kontrol ze strany členských států založeno na společném rámci pro řízení rizik a elektronickém systému pro jeho provádění. Zavedení rámce pro řízení rizik, který bude společný pro všechny členské státy, by nemělo členským státům bránit v provádění namátkových kontrol zboží.
(29)
Za účelem zajištění konzistentního a rovného zacházení s osobami, jichž se týkají celní formality a kontroly, by měla být na Komisi přenesena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování EU, pokud jde o určení dalších případů, kdy celní zástupce nemusí být usazen na celním území Unie, jakož i pravidel souvisejících s rozhodnutími přijímanými celními orgány, včetně pravidel týkajících se závazných informací, oprávněného hospodářského subjektu a zjednodušení.
(30)
Je nutné stanovit skutečnosti, na jejichž základě se uplatňují dovozní nebo vývozní cla a další opatření stanovená v rámci obchodu se zbožím. Vyžadují-li to potřeby obchodu, je rovněž vhodné stanovit podrobnější předpisy pro vydávání dokladů o původu v Unii.
(31)
Za účelem doplnění skutečností, na jejichž základě se uplatňují dovozní nebo vývozní cla a další opatření, by na Komisi měla být přenesena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování EU, pokud jde o pravidla původu zboží.
(32)
S cílem zabránit obtížím při stanovení právního základu pro vznik celního dluhu je žádoucí spojit všechny případy vzniku celního dluhu při dovozu, které jsou odlišné od vzniku celního dluhu na základě celního prohlášení, s návrhem na propuštění do volného oběhu nebo na dočasné použití s částečným osvobozením od cla. Totéž by mělo platit i pro vznik celního dluhu při vývozu.
(33)
Je vhodné stanovit místo, kde vzniká celní dluh a kde by mělo být vybráno dovozní či vývozní clo.
(34)
Pravidla pro zvláštní režimy by měla umožnit použití jedné jistoty pro všechny kategorie zvláštních režimů a zajistit, aby tato jistota byla souborná a zahrnovala větší počet transakcí.
(35)
Za určitých podmínek by měla být povolena souborná jistota se sníženou částkou, a to i pro celní dluh a jiné poplatky, nebo s možností zproštění povinnosti jistotu poskytnout. Souborná jistota se sníženou částkou pro celní dluhy a jiné poplatky, by se měla rovnat poskytnutí jistoty pro celou výši splatného dovozního nebo vývozního cla, zejména pro účely propuštění dotyčného zboží a zaúčtování.
(36)
Za účelem zajištění lepší ochrany finančních zájmů Unie a členských států by měla jistota krýt i zboží, které v zásilce nebo celním prohlášení, pro něž je poskytnuta, není uvedeno nebo je uvedeno nesprávně. Ze stejného důvodu by se závazek ručitele měl rovněž vztahovat na částky dovozního nebo vývozního cla, které mají být zaplaceny v návaznosti na kontroly po propuštění zboží.
(37)
Za účelem zabezpečení finančních zájmů Unie a členských států a omezení podvodných operací je vhodné přijmout předpisy zahrnující několikastupňová opatření pro použití souborné jistoty. Pokud hrozí zvýšené nebezpečí podvodu, měla by existovat možnost dočasně zakázat používání souborné jistoty s přihlédnutím ke konkrétní situaci dotyčných hospodářských subjektů.
(38)
V případech, kdy celní dluh vznikne nedodržením celních předpisů, je vhodné vzít v úvahu dobrou víru dotyčné osoby a co nejvíce snížit dopad nedbalosti ze strany dlužníka.
(39)
Za účelem ochrany finančních zájmů Unie a členských států a doplnění pravidel týkajících se celního dluhu a jistot by na Komisi měla být přenesena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování EU, pokud jde o místo vzniku celního dluhu, výpočet částky dovozního a vývozního cla, jistotu za tyto částky a vybrání, vrácení, prominutí a zánik celního dluhu.
(40)
Je nutné stanovit zásadu, podle které se určuje celní status zboží Unie, a okolnosti, které vedou ke ztrátě tohoto statusu, a určit případy, v nichž tento status zůstane nezměněn, pokud zboží dočasně opustilo celní území Unie.
(41)
Za účelem zajištění volného pohybu zboží Unie na celním území Unie a celního zacházení se zbožím, které není zbožím Unie a bylo na toto území přepraveno, by měla být na Komisi přenesena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování EU, pokud jde o určení celního statusu zboží, ztrátu celního statusu zboží Unie, zachování tohoto statusu u zboží, které dočasně opouští celní území Unie, a osvobození vráceného zboží od cla.
(42)
Pokud hospodářský subjekt předem poskytl nezbytné informace pro kontroly přípustnosti zboží z hlediska rizik, je vhodné zajistit, aby se rychlé propuštění zboží stalo pravidlem. Kontroly daňové a obchodní politiky by měl provádět především celní úřad příslušný pro prostory hospodářského subjektu.
(43)
Pravidla týkající se celních prohlášení a propuštění zboží do celního režimu by měla být modernizována a zjednodušena, zejména prostřednictvím požadavku, aby se celní prohlášení podávala zpravidla elektronickou cestou, a stanovením pouze jednoho typu zjednodušeného celního prohlášení a možnosti podat celní prohlášení ve formě zápisu do záznamů deklaranta.
(44)
Jelikož revidovaná Kjótská úmluva prosazuje, aby se celní prohlášení podávalo, registrovalo a kontrolovalo před příchodem zboží a aby místo podání prohlášení mohlo být jiné než místo, kde se zboží fyzicky nachází, je vhodné stanovit, že centralizované celní řízení bude probíhat v místě, kde je hospodářský subjekt usazen.
(45)
Je vhodné na úrovni Unie stanovit pravidla, která by vymezila okolnosti, za nichž celní orgány mohou zboží zničit nebo s ním jinak nakládat, což muselo být dříve upraveno vnitrostátními právními předpisy.
(46)
S cílem doplnit pravidla týkající se propuštění zboží do celního režimu a zajistit rovné zacházení s dotčenými osobami by na Komisi měla být přenesena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungováni EU, pokud jde o pravidla týkající se celního prohlášení a propuštění zboží.
(47)
Je vhodné stanovit společná a jednoduchá pravidla pro zvláštní režimy doplněná malým souborem pravidel pro každou kategorii zvláštního režimu, aby se výběr správného režimu pro hospodářský subjekt zjednodušil, zabránilo se chybám a snížil se počet případů dodatečně vybíraného a vraceného cla po propuštění zboží.
(48)
Je třeba usnadnit udělování povolení pro více zvláštních režimů s jednou jistotou a jedním kontrolním celním úřadem a mít pro tyto případy jednoduchá pravidla týkající se vzniku celního dluhu. Základní zásadou by mělo být, že se zboží, které bylo propuštěno do zvláštního režimu, nebo produkty získané z tohoto zboží, oceňují v okamžiku vzniku celního dluhu. V hospodářsky odůvodněných případech by však mělo být rovněž možné ocenit zboží v době, kdy bylo propuštěno do zvláštního režimu. Stejné zásady by se měly vztahovat na obvyklé formy manipulace.
(49)
S ohledem na vyšší počet opatření týkajících se bezpečnosti by se umístění zboží do svobodných pásem mělo stát celním režimem a na zboží by se měly vztahovat celní kontroly při vstupu a kontroly dokladů.
(50)
Jelikož již není nadále nutné oznamovat záměr zpětného vývozu, měl by být režim aktivního zušlechťovacího styku v podmíněném systému sjednocen s režimem přepracování pod celním dohledem a režim aktivního zušlechťovacího styku v systému navracení by měl být zrušen. Tento jednotný režim aktivního zušlechťovacího styku by měl rovněž zahrnovat zničení zboží s výjimkou případů, kdy zničení provádějí celní orgány nebo kdy se provádí pod celním dohledem.
(51)
Za účelem doplnění pravidel týkajících se zvláštních režimů a zajištění rovného zacházení s dotčenými osobami by na Komisi měla být přenesena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungováni EU, pokud jde o pravidla týkající se případů, kdy je zboží propuštěno do zvláštních režimů, pokud jde o pohyb takového zboží, obvyklé formy manipulace s ním a jeho rovnocennost a pokud jde o vyřízení těchto režimů.
(52)
Opatření týkající se bezpečnosti ve vztahu ke zboží Unie, které opustilo celní území Unie, by se měla rovněž vztahovat na zpětný vývoz zboží, které není zbožím Unie. Stejná pravidla by se měla použít na všechny druhy zboží, přičemž jsou případně možné určité výjimky, např. u zboží, které je pouze přepravováno přes celní území Unie.
(53)
Za účelem zajištění celního dohledu nad zbožím vstupujícím na celní území Unie nebo je opouštějícím a uplatňování opatření týkajících se bezpečnosti, by měla být na Komisi přenesena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungováni EU, pokud jde o pravidla týkající se vstupního souhrnného celního prohlášení a prohlášení před výstupem zboží.
(54)
Pro další usnadnění cel a obchodu, zejména využíváním nejnovějších nástrojů a technologií, by členským státům mělo být povoleno, aby za určitých podmínek a na žádost testovaly po omezenou dobu zjednodušení uplatňování celních předpisů. Tato možnost by neměla ohrozit uplatňování těchto předpisů nebo vytvářet nové povinnosti pro hospodářské subjekty, které se mohou těchto testů účastnit pouze na základě dobrovolnosti.
(55)
V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské Unii (dále jen „Smlouva o EU“) je pro dosažení základních cílů, které spočívají v účinném fungování celní unie a provádění společné obchodní politiky, nezbytné a vhodné stanovit obecná pravidla a postupy vztahující se na zboží vstupující na celní území Unie nebo je opouštějící. V souladu s čl. 5 odst. 4 prvním pododstavcem Smlouvy o EU toto nařízení nepřekračuje rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů.
(56)
Za účelem zjednodušení a racionalizace celních předpisů byla do kodexu v zájmu transparentnosti zapracována řada ustanovení, která jsou obsažena v samostatných aktech Unie. Nařízení Rady (EHS) č. 3925/91 ze dne 19. prosince 1991 o vyloučení kontroly a formalit u příručních a zapsaných zavazadel osob uskutečňujících lety a námořní cesty uvnitř Společenství (11), nařízení (EHS) č. 2913/92, nařízení Rady (ES) č. 1207/2001 ze dne 11. června 2001 o postupech usnadňujících vydávání nebo vystavování dokladů o původu ve Společenství a vydávání některých oprávnění schváleného vývozce podle předpisů upravujících preferenční obchod mezi Evropským společenstvím a některými zeměmi (12) a nařízení (ES) č. 450/2008 by proto měla být zrušena.
(57)
Ustanovení tohoto nařízení, která stanoví přenesení pravomoci a svěření prováděcích pravomocí, a ustanovení o poplatcích a nákladech by se měla použít ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost. Ostatní ustanovení by se měla použít od 1. června 2016.
(58)
Tímto nařízením by neměly být dotčeny stávající ani budoucí předpisy Unie o přístupu k dokumentům přijaté v souladu s čl. 15 odst. 3 Smlouvy o fungování EU. Tímto nařízením rovněž nejsou dotčeny vnitrostátní pravidla pro přístup k dokumentům.
(59)
Komise by měla vyvinout úsilí o zajištění toho, aby tímto nařízením stanovené akty v přenesené pravomoci a prováděcí akty vstoupily v platnost v dostatečném předstihu před dnem použitelnosti kodexu, aby se umožnilo včasné provedení ze strany členských států,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
OBSAH
HLAVA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
KAPITOLA 1
Rozsah působnosti celních předpisů, úloha celních orgánů a definice
KAPITOLA 2
Práva a povinnosti osob v souvislosti s celními předpisy
Oddíl 1
Poskytování informací
Oddíl 2
Zastupování v celním řízení
Oddíl 3
Rozhodnutí v rámci celních předpisů
Oddíl 4
Oprávněný hospodářský subjekt
Oddíl 5
Sankce
Oddíl 6
Opravné prostředky
Oddíl 7
Kontrola zboží
Oddíl 8
Uchovávání dokladů a jiných informací a poplatky a náklady
KAPITOLA 3
Přepočet měn a lhůty
HLAVA II
FAKTORY, NA JEJICHŽ ZÁKLADĚ SE UPLATNÍ DOVOZNÍ NEBO VÝVOZNÍ CLO A JINÁ OPATŘENÍ PŘI OBCHODU SE ZBOŽÍM
KAPITOLA 1
Společný celní sazebník a sazební zařazení zboží
KAPITOLA 2
Původ zboží
Oddíl 1
Nepreferenční původ
Oddíl 2
Preferenční původ
Oddíl 3
Určení původu zvláštních druhů zboží
KAPITOLA 3
Hodnota zboží pro celní účely
HLAVA III
CELNÍ DLUH A JISTOTY
KAPITOLA 1
Vznik celního dluhu
Oddíl 1
Celní dluh při dovozu
Oddíl 2
Celní dluh při vývozu
Oddíl 3
Společná ustanovení pro celní dluh při dovozu i vývozu
KAPITOLA 2
Jistota za celní dluh, který by mohl vzniknout, nebo který vznikl
KAPITOLA 3
Výběr, platba, vrácení a prominutí částky dovozního nebo vývozního cla
Oddíl 1
Vyměření výše dovozního nebo vývozního cla, oznámení celního dluhu a zaúčtování
Oddíl 2
Platba částky dovozního nebo vývozního cla
Oddíl 3
Vrácení a prominutí
KAPITOLA 4
Zánik celního dluhu
HLAVA IV
ZBOŽÍ VSTUPUJÍCÍ NA CELNÍ ÚZEMÍ UNIE
KAPITOLA 1
Vstupní souhrnné celní prohlášení
KAPITOLA 2
Vstup zboží
Oddíl 1
Vstup zboží na celní území Unie
Oddíl 2
Předložení zboží, jeho vykládka a kontrola
Oddíl 3
Dočasné uskladnění zboží
HLAVA V
OBECNÁ PRAVIDLA TÝKAJÍCÍ SE CELNÍHO STATUSU, PROPUŠTĚNÍ ZBOŽÍ DO CELNÍHO REŽIMU, OVĚŘOVÁNÍ, PROPUŠTĚNÍ ZBOŽÍ A NAKLÁDÁNÍ SE ZBOŽÍM
KAPITOLA 1
Celní status zboží
KAPITOLA 2
Propuštění zboží do celního režimu
Oddíl 1
Obecná ustanovení
Oddíl 2
Standardní celní prohlášení
Oddíl 3
Zjednodušená celní prohlášení
Oddíl 4
Ustanovení, která se použijí na všechna celní prohlášení
Oddíl 5
Jiná zjednodušení
KAPITOLA 3
Ověřování a propuštění zboží
Oddíl 1
Ověřování
Oddíl 2
Propuštění
KAPITOLA 4
Nakládání se zbožím
HLAVA VI
PROPUŠTĚNÍ DO VOLNÉHO OBĚHU A OSVOBOZENÍ OD DOVOZNÍHO CLA
KAPITOLA 1
Propuštění do volného oběhu
KAPITOLA 2
Osvobození od dovozního cla
Oddíl 1
Vrácené zboží
Oddíl 2
Mořský rybolov a produkty získané z moře
HLAVA VII
ZVLÁŠTNÍ REŽIMY
KAPITOLA 1
Obecná ustanovení
KAPITOLA 2
Tranzit
Oddíl 1
Vnější a vnitřní tranzit
Oddíl 2
Tranzit Unie
KAPITOLA 3
Uskladnění
Oddíl 1
Společná ustanovení
Oddíl 2
Uskladnění v celním skladu
Oddíl 3
Svobodná pásma
KAPITOLA 4
Zvláštní účel
Oddíl 1
Dočasné použití
Oddíl 2
Konečné užití
KAPITOLA 5
Zušlechtění
Oddíl 1
Obecná ustanovení
Oddíl 2
Aktivní zušlechťovací styk
Oddíl 3
Pasivní zušlechťovací styk
HLAVA VIII
ZBOŽÍ, JEŽ OPUSTILO CELNÍ ÚZEMÍ UNIE
KAPITOLA 1
Formality před výstupem zboží
KAPITOLA 2
Formality při výstupu zboží
KAPITOLA 3
Vývoz a zpětný vývoz
KAPITOLA 4
Výstupní souhrnné celní prohlášení
KAPITOLA 5
Oznámení o zpětném vývozu
KAPITOLA 6
Osvobození od vývozního cla
HLAVA IX
ZJEDNODUŠENÍ ELEKTRONICKÝCH SYSTÉMŮ, PŘENESENÍ PRAVOMOCI, POSTUP PROJEDNÁVÁNÍ VE VÝBORU A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
KAPITOLA 1
Vytvoření elektronických systémů
KAPITOLA 2
Zjednodušení při uplatňování celních předpisů
KAPITOLA 3
Přenesení pravomoci a postup projednávání ve výboru
KAPITOLA 4
Závěrečná ustanovení
PŘÍLOHA
SROVNÁVACÍ TABULKY
HLAVA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
KAPITOLA 1
Rozsah působnosti celních předpisů, úloha celních orgánů a definice
Článek 1
Předmět a rozsah působnosti
1. Tímto nařízením se stanoví celní kodex Unie (dále jen „kodex“), který stanoví obecná pravidla a postupy pro zboží vstupující na celní území Unie nebo toto území opouštějící.
Aniž je dotčeno mezinárodní právo a úmluvy a právní předpisy Unie v jiných oblastech, použije se kodex jednotně na celém celním území Unie.
2. Některá ustanovení celních předpisů lze použít mimo celní území Unie v rámci zvláštních právních předpisů nebo v rámci mezinárodních úmluv.
3. Některá ustanovení celních předpisů, včetně zjednodušení v nich obsažených, se použijí na obchod se zbožím Unie mezi částmi celního území Unie, na něž se vztahují ustanovení směrnice 2006/112/ES nebo směrnice 2008/118/ES, a částmi tohoto území, na něž se daná ustanovení nevztahují, nebo na obchod mezi částmi tohoto území, na něž se daná ustanovení nevztahují.
Článek 2
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284 k upřesnění ustanovení celních předpisů a jejich zjednodušení, pokud jde o celní prohlášení, prokazování celního statusu, použití režimu vnitřního tranzitu Unie, pokud takový režim nemá dopad na správné uplatňování příslušných fiskálních opatření, které se vztahují na obchod se zbožím Unie podle čl. 1 odst. 3. Uvedené akty se mohou zabývat zvláštními okolnostmi vztahujícími se na obchod se zbožím Unie, který se týká pouze jednoho členského státu.
Článek 3
Úloha celních orgánů
Celní orgány odpovídají především za dohled nad mezinárodním obchodem Unie, a přispívají tak ke spravedlivému a volnému obchodu, k provádění vnějších aspektů vnitřního trhu, společné obchodní politiky a ostatních společných politik Unie, jež mají dopad na obchod, jakož i k celkové bezpečnosti dodavatelského řetězce. Celní orgány přijmou opatření zaměřená zejména na:
a)
ochranu finančních zájmů Unie a jejích členských států;
b)
ochranu Unie před nekalým a nezákonným obchodem při současné podpoře dovolené obchodní činnosti;
c)
zajištění bezpečnosti a zabezpečení Unie a osob pobývajících na jejím území a ochranu životního prostředí, v případě potřeby v úzké spolupráci s jinými orgány; a
d)
zachování řádné rovnováhy mezi celními kontrolami a zjednodušením dovoleného obchodu.
Článek 4
Celní území
1. Celní území Unie zahrnuje následující území, včetně jejich teritoriálních vod, vnitřních vod a vzdušného prostoru:
-
území Belgického království,
-
území Bulharské republiky,
-
území České republiky,
-
území Dánského království, s výjimkou Faerských ostrovů a Grónska,
-
území Spolkové republiky Německo, s výjimkou ostrova Helgoland a území Büsingen (smlouva ze dne 23. listopadu 1964 mezi Spolkovou republikou Německo a Švýcarskou konfederací),
-
území Estonské republiky,
-
území Irska,
-
území Řecké republiky,
-
území Španělského království, s výjimkou Ceuty a Melilly,
-
území Francouzské republiky, s výjimkou francouzských zámořských zemí a území, na něž se vztahuje část čtvrtá Smlouvy o fungování EU,
-
území Chorvatské republiky,
-
území Italské republiky, s výjimkou obcí Livigno a Campione d’Italia a vnitrozemských vod jezera Lugano mezi břehem a politickou hranicí oblasti od Ponte Tresa k Porto Ceresio,
-
území Kyperské republiky v souladu s ustanoveními aktu o přistoupení z roku 2003,
-
území Lotyšské republiky,
-
území Litevské republiky,
-
území Lucemburského velkovévodství,
-
území Maďarska,
-
území Malty,
-
území Nizozemského království v Evropě,
-
území Rakouské republiky,
-
území Polské republiky,
-
území Portugalské republiky,
-
území Rumunska,
-
území Republiky Slovinsko,
-
území Slovenské republiky,
-
území Finské republiky,
-
území Švédského království a
-
území Spojeného království Velké Británie a Severního Irska, britských Normanských ostrovů a ostrova Man.
2. Následující území nacházející se mimo území členských států, a to včetně jejich teritoriálních vod, vnitřních vod a vzdušného prostoru, se považují s ohledem na úmluvy a smlouvy, které se na ně vztahují, za součást celního území Unie:
a)
FRANCIE
území Monaka, jak je vymezuje celní úmluva podepsaná v Paříži dne 18. května 1963 (Journal officiel de la République française (Úřední věstník Francouzské republiky) ze dne 27. září 1963, s. 8679);
b)
KYPR
Území výsostných oblastí Spojeného království na Akrotiri a Dhekelii, jak je vymezuje Smlouva o založení Kyperské republiky podepsaná v Nikósii dne 16. srpna 1960 (United Kingdom Treaty Series No 4 (1961) Cmnd. 1252).
Článek 5
Definice
Pro účely kodexu se rozumí:
1)
„celními orgány“ celní správy členských států, jež jsou příslušné pro uplatňování celních předpisů, a jakékoli jiné orgány, které jsou podle vnitrostátních právních předpisů oprávněny uplatňovat některé celní předpisy;
2)
„celními předpisy“ soubor právních předpisů, který tvoří:
a)
kodex a ustanovení, která jej doplňují nebo provádějí, přijatá na úrovni Unie nebo na vnitrostátní úrovni;
b)
společný celní sazebník;
c)
právní předpisy o systému Unie pro osvobození od cla;
d)
mezinárodní dohody obsahující celní ustanovení, pokud jsou tato ustanovení použitelná v Unii;
3)
„celními kontrolami“ zvláštní úkony prováděné celními orgány za účelem zajištění dodržování celních předpisů a jiných právních předpisů upravujících vstup, výstup, tranzit, pohyb, uskladnění a konečné užití zboží převáženého mezi celním územím Unie a zeměmi nebo územími mimo toto území a výskyt a pohyb zboží, které není zbožím Unie, a zboží propuštěného do režimu konečného užití na celním území Unie;
4)
„osobou“ fyzické osoby, právnické osoby a jakékoli sdružení osob, které není právnickou osobou, ale je podle právních předpisů Unie nebo podle vnitrostátních právních předpisů způsobilé k právním úkonům;
5)
„hospodářským subjektem“ osoba, která se v rámci své podnikatelské činnosti zabývá činnostmi, které podléhají celním předpisům;
6)
„celním zástupcem“ každá osoba zmocněná jinou osobou, aby v jednání s celními orgány prováděla úkony a formality vyžadované celními předpisy;
7)
„rizikem“ pravděpodobnost a dopad události, která by mohla nastat v souvislosti se vstupem, výstupem, tranzitem, pohybem nebo konečným užitím zboží převáženého mezi celním územím Unie a zeměmi či územími mimo toto území a v souvislosti s výskytem zboží, které není zbožím Unie, na celním území Unie a která by:
a)
bránila řádnému používání opatření Unie nebo vnitrostátních opatření;
b)
ohrozila finanční zájmy Unie a jejích členských států; nebo
c)
představovala hrozbu pro bezpečnost a zabezpečení Unie a osob pobývajících na jejím území, pro zdraví lidí, zvířat nebo rostlin, pro životní prostředí nebo spotřebitele;
8)
„celními formalitami“ všechny činnosti, které musí osoby a celní orgány provést za účelem dosažení souladu s celními předpisy;
9)
„vstupním souhrnným celním prohlášením“ úkon, jímž osoba předepsanou formou a způsobem a v dané lhůtě informuje celní orgány o tom, že zboží má vstoupit na celní území Unie;
10)
„výstupním souhrnným celním prohlášením“ úkon, jímž osoba předepsanou formou a způsobem a v dané lhůtě informuje celní orgány o tom, že zboží má opustit celní území Unie;
11)
„celním prohlášením pro dočasné uskladnění“ úkon, kdy osoba předepsanou formou a způsobem uvede, že zboží je v dočasném uskladnění;
12)
„celním prohlášením“ úkon, jímž osoba předepsanou formou a způsobem projevuje vůli, aby bylo zboží propuštěno do určitého celního režimu, případně s uvedením konkrétních opatření, jež mají být použita;
13)
„prohlášením o zpětném vývozu“ úkon, jímž osoba předepsanou formou a způsobem projevuje vůli přepravit zboží, které není zbožím Unie, s výjimkou zboží, které se nachází v režimu svobodného pásma nebo v režimu dočasného uskladnění, z celního území Unie;
14)
„oznámením o zpětném vývozu“ úkon, jímž osoba předepsanou formou a způsobem projevuje vůli přepravit zboží, které není zbožím Unie a které se nachází v režimu svobodného pásma nebo v režimu dočasného uskladnění, z celního území Unie;
15)
„deklarantem“ osoba, která podává celní prohlášení, celní prohlášení pro dočasné uskladnění, vstupní souhrnné celní prohlášení, výstupní souhrnné celní prohlášení, prohlášení o zpětném vývozu nebo oznámení o zpětném vývozu vlastním jménem, nebo osoba, jejímž jménem je toto prohlášení nebo oznámení podáno;
16)
„celním režimem“ některý z následujících režimů, do něhož může být zboží v souladu s kodexem propuštěno:
a)
propuštění do volného oběhu;
b)
zvláštní režimy;
c)
vývoz;
17)
„dočasným uskladněním“ situace, kdy je zboží, které není zbožím Unie, dočasně uskladněno pod celním dohledem v období od předložení celnímu úřadu k propuštění do celního režimu nebo ke zpětnému vývozu;
18)
„celním dluhem“ povinnost osoby zaplatit částku dovozního nebo vývozního cla, které se podle platných celních předpisů vztahuje na konkrétní zboží;
19)
„dlužníkem“ osoba odpovědná za celní dluh;
20)
„dovozním clem“ clo splatné při dovozu zboží;
21)
„vývozním clem“ clo splatné při vývozu zboží;
22)
„celním statusem“ status zboží vyjadřující, že se jedná o zboží Unie nebo o zboží, které není zbožím Unie;
23)
„zbožím Unie“ zboží, které spadá do některé z těchto kategorií:
a)
zboží zcela získané na celním území Unie, k němuž nebylo přidáno zboží dovezené ze zemí či území mimo celní území Unie;
b)
zboží přepravené na celní území Unie ze zemí či území mimo toto území a propuštěné do volného oběhu;
c)
zboží získané nebo vyrobené na celním území Unie buď zcela ze zboží uvedeného v písmenu b), nebo ze zboží uvedeného v písmenech a) a b);
24)
„zbožím, které není zbožím Unie“ zboží jiné než uvedené v bodě 23 nebo zboží, které ztratilo svůj celní status zboží Unie;
25)
„řízením rizik“ systematické zjišťování rizik, a to i namátkovými kontrolami, a provádění všech nezbytných opatření s cílem omezit vystavení rizikům;
26)
„propuštěním zboží“ úkon, kterým celní orgány povolují nakládat se zbožím za podmínek celního režimu, do kterého je zboží propuštěno;
27)
„celním dohledem“ obecná činnost celních orgánů, kterou se má zajistit dodržování celních předpisů a případně i dalších právních předpisů vztahujících se na zboží, kterého se týká tato činnost;
28)
„vrácením“ vrácení částky již zaplaceného dovozního nebo vývozního cla;
29)
„prominutím“ zproštění povinnosti platit částku dovozního nebo vývozního cla, které ještě nebylo zaplaceno;
30)
„zušlechtěnými výrobky“ zboží v režimu zušlechťovacího styku, které je výsledkem zušlechťovacích operací;
31)
„osobou usazenou na celním území Unie“:
a)
v případě fyzické osoby osoba, která má obvyklé bydliště na celním území Unie;
b)
v případě právnické osoby nebo sdružení osob osoba, která má sídlo, správní ústředí nebo stálou provozovnu na celním území Unie;
32)
„stálou provozovnou“ trvale umístěné zařízení určené k podnikání, na němž se trvale nacházejí nezbytné lidské i technické zdroje a jehož prostřednictvím jsou plně nebo částečně vykonávány celní operace určité osoby;
33)
„předložením zboží celnímu úřadu“ oznámení celním orgánům o tom, že zboží bylo přepraveno na celní úřad nebo jiné místo určené nebo schválené celními orgány a že je k dispozici pro účely celní kontroly;
34)
„držitelem zboží“ osoba, která je vlastníkem zboží nebo která má podobné právo nakládat se zbožím nebo má nad ním fyzickou kontrolu;
35)
„držitelem režimu“:
a)
osoba, která podává celní prohlášení nebo na jejíž účet je uvedené prohlášení podáváno; nebo
b)
osoba, na niž byly převedeny práva a povinnosti vyplývající z celního režimu;
36)
„obchodněpolitickými opatřeními“ netarifní opatření stanovená v rámci společné obchodní politiky, jež mají formu právních předpisů Unie upravujících mezinárodní obchod se zbožím;
37)
„zušlechťovacími operacemi“:
a)
opracování zboží, včetně jeho sestavení, smontování nebo přizpůsobení jinému zboží;
b)
zpracování zboží;
c)
zničení zboží;
d)
oprava zboží, včetně jeho obnovy a seřízení;
e)
použití zboží, které není v zušlechtěných výrobcích obsaženo, avšak umožňuje nebo usnadňuje výrobu těchto výrobků, a to i když je při použití zcela nebo zčásti spotřebováno (dále jen „příslušenství pro výrobu“);
38)
„výtěžností“ množství nebo procentní podíl zušlechtěných výrobků získaných zušlechtěním určitého množství zboží v režimu zušlechťovacího styku;
39)
"rozhodnutím" akt vydaný celním orgánem vztahující se k celním předpisům, kterým se rozhoduje v jednotlivém případě a který má právní účinky vůči jedné nebo více dotčeným osobám;
40)
„dopravcem“:
a)
v souvislosti se vstupem osoba, která přepravuje zboží na celní území Unie nebo která přebírá odpovědnost za přepravu zboží na toto území. Avšak:
i)
v případě kombinované přepravy se „dopravcem“ rozumí osoba, která provozuje dopravní prostředek, který se poté, co vstoupil na celní území Unie, pohybuje po vlastní ose jako aktivní dopravní prostředek;
ii)
v případě námořní nebo letecké dopravy v rámci režimu sdílení plavidel nebo smluvních ujednání se „dopravcem“ rozumí osoba, která uzavřela smlouvu a vystavila nákladní list nebo letecký nákladní list pro konkrétní přepravu zboží na celní území Unie;
b)
v souvislosti s výstupem osoba, která zboží vyváží z celního území Unie nebo která přebírá odpovědnost za přepravu zboží z tohoto území. Avšak:
i)
v případě kombinované přepravy, při níž aktivní dopravní prostředek opouštějící celní území Unie pouze přepravuje jiný dopravní prostředek, který se po příjezdu aktivního dopravního prostředku na místo určení pohybuje po vlastní ose jako aktivní dopravní prostředek, se „dopravcem“ rozumí osoba, která provozuje dopravní prostředek, který se poté, co opustil celní území Unie a přijel na místo určení, pohybuje po vlastní ose;
ii)
v případě námořní nebo letecké dopravy v rámci režimu sdílení plavidel nebo smluvních ujednání se „dopravcem“ rozumí osoba, která uzavřela smlouvu a vystavila nákladní list nebo letecký nákladní list pro konkrétní přepravu zboží z celního území Unie;
41)
„nákupní provizí“ odměna, kterou platí dovozce zprostředkovateli za zastupování při koupi hodnoceného zboží.
KAPITOLA 2
Práva a povinnosti osob v souvislosti s celními předpisy
Oddíl 1
Poskytování informací
Článek 6
Způsoby výměny a uchovávání informací a obecné požadavky týkající se údajů.
1. Veškeré výměny informací mezi celními orgány navzájem a mezi hospodářskými subjekty a celními orgány, jako např. celní prohlášení, žádosti nebo rozhodnutí, a uchovávání těchto informací, vyžadované celními předpisy, se uskutečňují prostřednictvím elektronického zpracování dat.
2. Za účelem výměny a uchovávání informací uvedených v odstavci 1 se vypracují obecné požadavky týkající se údajů.
3. Jiné způsoby výměny a uchovávání informací než metody elektronického zpracování dat uvedené v odstavci 1 se mohou použít takto:
a)
mohou být trvalé povahy, jsou-li řádně odůvodněny druhem dopravy nebo není-li použití metod elektronického zpracování dat pro dané celní formality vhodné;
b)
mohou být dočasné povahy v případě dočasného selhání počítačových systémů celních orgánů nebo hospodářských subjektů.
4. Odchylně od odstavce 1 může Komise ve výjimečných případech přijmout rozhodnutí, která jednomu členskému státu nebo několika členským státům umožní používat jiný způsob výměny a uchovávání informací, než je metoda elektronického zpracování dat.
Takovéto rozhodnutí o odchylce musí být odůvodněno zvláštní situací členského státu žádajícího o tuto odchylku; odchylka se povoluje na konkrétní období. Odchylka se pravidelně přezkoumává a může být prodloužena na další konkrétní období na další žádost členského státu, na který se vztahuje. Odchylka se zruší, pokud již není odůvodněná.
Odchylka se netýká výměny informací mezi členským státem, na který se vztahuje, a dalšími členskými státy, ani na výměnu a uchovávání informací v ostatních členských státech pro účely uplatňování celních předpisů.
Článek 7
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví:
a)
obecné požadavky týkajících se údajů podle čl. 6 odst. 2, přičemž se zohlední potřeba splnit celní formality stanovené v celních předpisech a povaha a účel výměny a uchovávání informací podle čl. 6 odst. 1;
b)
zvláštní případy, kdy mohou být v souladu s čl. 6 odst. 3 písm. a) použitý jiné způsoby výměny a uchovávání informací, než je metoda elektronického zpracování dat;
c)
druh informací a údajů, které mají být uvedeny v záznamech podle čl. 148 odst. 4 a čl. 214 odst. 1.
Článek 8
Svěření prováděcích pravomocí
1. Komise stanoví v prováděcích aktech:
a)
pokud to bude nutné, formát a kód obecných požadavků týkajících se údajů podle čl. 6 odst. 2;
b)
postupy týkající se výměny a uchovávání informací, k níž lze použít jiné způsoby než metody elektronického zpracování dat uvedené v čl. 6 odst. 3.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
2. Komise přijme prostřednictvím prováděcích aktů rozhodnutí o odchylkách podle čl. 6 odst. 4.
Tyto prováděcí akty se přijímají poradním postupem podle čl. 285 odst. 2.
Článek 9
Registrace
1. Hospodářské subjekty usazené na celním území Unie se zaregistrují u celních orgánů příslušných v místě, kde jsou usazeny.
2. Ve zvláštních případech se hospodářské subjekty, které nejsou usazeny na celním území Unie, zaregistrují u celních orgánů příslušných v místě, kde poprvé podaly celní prohlášení nebo požádaly o rozhodnutí.
3. Není-li stanoveno jinak, nemusí se jiné osoby než hospodářské subjekty registrovat u celních orgánů.
Mají-li osoby uvedené v prvním pododstavci povinnost se zaregistrovat:
a)
zaregistrují se, pokud jsou usazeny na celním území Unie, u celních orgánů příslušných v místě, kde jsou usazeny;
b)
zaregistrují se, pokud nejsou usazeny na celním území Unie, u celních orgánů příslušných v místě, kde poprvé podaly celní prohlášení nebo požádaly o rozhodnutí.
4. Ve zvláštních případech prohlásí celní orgány registraci za neplatnou.
Článek 10
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví:
a)
případy podle čl. 9 odst. 2, kdy mají hospodářské subjekty, které nejsou usazeny na celním území Unie, povinnost se registrovat u celních orgánů;
b)
případy podle čl. 9 odst. 3 prvního pododstavce, kdy se povinnost registrace u celních orgánů vztahuje na jiné osoby než hospodářské subjekty;
c)
případy podle čl. 9 odst. 4, kdy celní orgány prohlásí registraci za neplatnou.
Článek 11
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech celní orgány příslušné pro registraci podle článku 9.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Článek 12
Předávání informací a ochrana údajů
1. Na veškeré informace, které jsou důvěrné povahy nebo jsou poskytovány jako důvěrné a které celní orgány získaly při plnění svých povinností, se vztahuje profesní tajemství. Kromě případů stanovených podle čl. 47 odst. 2 a druhého pododstavce tohoto odstavce nesmějí být tyto informace příslušnými orgány zveřejněny bez výslovného souhlasu osoby nebo orgánu, které je poskytly.
Zveřejnění těchto informací bez souhlasu je však možné, jsou-li celní orgány povinny nebo oprávněny tak učinit na základě platných právních předpisů, zejména v souvislosti s ochranou údajů nebo soudním řízením.
2. Důvěrné informace uvedené v odstavci 1 mohou být sdělovány celním orgánům a jiným příslušným orgánům zemí a území mimo celní území Unie pro účely celní spolupráce s těmito zeměmi a územími v rámci mezinárodní dohody nebo právních předpisů Unie v oblasti společné obchodní politiky.
3. Při veškerém zveřejňování nebo sdělování informací podle odstavců 1 a 2 se zajistí odpovídající úroveň ochrany údajů, plně v souladu s platnými předpisy týkajícími se ochrany údajů.
Článek 13
Výměna doplňujících informací mezi celními orgány a hospodářskými subjekty
1. Celní orgány a hospodářské subjekty si zejména pro účely vzájemné spolupráce při zjišťování rizik a předcházení rizikům mohou vyměňovat jakékoli informace, které celní předpisy přímo nevyžadují. Tato výměna se může uskutečnit na základě písemné dohody a může zahrnovat přístup celních orgánů do počítačových systémů hospodářských subjektů.
2. Nedohodnou-li se obě strany jinak, jsou veškeré informace, které během spolupráce uvedené v odstavci 1 poskytne jedna strana straně druhé, důvěrné.
Článek 14
Poskytování informací celními orgány
1. Každá osoba může celní orgány požádat o informace o používání celních předpisů. Tato žádost může být zamítnuta, pokud se nevztahuje k činnosti spojené se skutečně zamýšleným mezinárodním obchodem se zbožím.
2. Celní orgány udržují pravidelný kontakt s hospodářskými subjekty a dalšími orgány, které se podílejí na mezinárodním obchodu se zbožím. Podporují průhlednost tím, že zcela zpřístupňují celní předpisy, obecná správní rozhodnutí a formuláře žádostí, a to pokud možno bezplatně a prostřednictvím internetu.
Článek 15
Poskytování informací celním orgánům
1. Každá osoba, která se přímo nebo nepřímo podílí na vyřizování celních formalit nebo na celních kontrolách, poskytne celním orgánům na jejich žádost a v jakémkoli stanoveném termínu všechny potřebné doklady a informace v náležité podobě a veškerou pomoc nezbytnou pro splnění těchto formalit nebo provedení kontrol.
2. Podáním celního prohlášení, celního prohlášení pro dočasné uskladnění, vstupního souhrnného celního prohlášení, výstupního souhrnného celního prohlášení, prohlášení o zpětném vývozu nebo oznámení o zpětném vývozu určitou osobou celním orgánům nebo podáním žádosti o povolení nebo o jakékoli jiné rozhodnutí se dotyčná osoba stává odpovědnou:
a)
za správnost a úplnost informací uvedených v celním prohlášení, oznámení nebo žádosti;
b)
za pravost, správnost a platnost dokladu podporujícího prohlášení, oznámení nebo žádosti;
c)
případně za dodržení všech povinností v souvislosti s propuštěním zboží do daného celního režimu nebo s prováděním schválených operací.
První pododstavec se rovněž vztahuje na poskytování jakýchkoli informací v jakékoli podobě požadovaných celními orgány nebo jim předložených.
Jestliže prohlášení nebo oznámení podává nebo informace poskytuje celní zástupce dotyčné osoby podle článku 18, je povinnostmi uvedenými v prvním pododstavci tohoto odstavce vázán i celní zástupce.
Článek 16
Elektronické systémy
1. Členské státy spolupracují s Komisí při vývoji, údržbě a používání elektronických systémů pro výměnu informací mezi celními orgány navzájem a s Komisí a pro uchovávání těchto informací v souladu s kodexem.
2. Po členském státě, kterému byla povolena odchylka podle čl. 6 odst. 4, se v rámci této odchylky nepožaduje, aby vyvíjel, udržoval a používal elektronické systémy uvedené v odstavci 1 tohoto článku.
Článek 17
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech technické postupy pro vývoj, údržbu a používání elektronických systémů uvedených v čl. 16 odst. 1.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Oddíl 2
Zastupování v celním řízení
Článek 18
Celní zástupce
1. Každá osoba se může nechat zastoupit celním zástupcem.
Toto zastupování může být přímé, kdy celní zástupce jedná jménem a na účet jiné osoby, nebo nepřímé, kdy celní zástupce jedná vlastním jménem, ale na účet jiné osoby.
2. Celní zástupce musí být usazen na celním území Unie.
Není-li stanoveno jinak, je od tohoto požadavku upuštěno, jestliže celní zástupce jedná na účet osob, u nichž se nepožaduje, aby byly usazeny na celním území Unie.
3. Členské státy mohou v souladu s právními předpisy Unie stanovit podmínky, za nichž může celní zástupce poskytovat služby v členském státě, v němž je usazen. Aniž je však dotčeno používání méně přísných kritérií dotyčným členským státem, je celní zástupce, který splňuje kritéria stanovená v čl. 39 písm. a) až d), oprávněn poskytovat tyto služby v jiném členském státě, než ve kterém je usazen.
4. Členské státy mohou vůči celním zástupcům, kteří nejsou usazeni na celním území Unie, uplatňovat podmínky stanovené v souladu s odst. 3 první větou.
Článek 19
Zplnomocnění
1. Při jednání s celními orgány uvede celní zástupce, že jedná na účet zastupované osoby, a upřesní, zda se jedná o zastupování přímé či nepřímé.
Osoba, která neuvede, že jedná jako celní zástupce, nebo uvede, že jedná jako celní zástupce, aniž je k tomu zplnomocněna, se považuje za osobu jednající vlastním jménem a na vlastní účet.
2. Celní orgány mohou od každého, kdo uvádí, že jedná jako celní zástupce, požadovat, aby prokázal své zplnomocnění zastupovanou osobou.
Ve zvláštních případech celní orgány nepožadují, aby takové doklady byly předkládány
3. Celní orgány nepožadují, aby osoba, která jedná jako celní zástupce a úkony a formality vykonává pravidelně, při každé příležitosti předkládala doklad o svém zplnomocnění, pokud je schopna tento doklad předložit na žádost celních orgánů.
Článek 20
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci podle článku 284, kterými se stanoví:
a)
případy, ve kterých se nepoužije upuštění od požadavků podle čl. 18 odst. 2 druhého pododstavce;
b)
případy, ve kterých celní orgány nepožadují doklad o zplnomocnění podle čl. 19 odst. 2 prvního pododstavce.
Článek 21
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro svěřování a prokazování oprávnění podle čl. 18 odst. 3.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Oddíl 3
Rozhodnutí v rámci celních předpisů
Článek 22
Rozhodnutí přijatá na žádost
1. Podá-li osoba žádost o rozhodnutí v rámci provádění celních předpisů, tato osoba poskytne veškeré informace, které příslušné celní orgány vyžadují za účelem přijetí daného rozhodnutí.
Je rovněž možné, aby žádost o rozhodnutí podalo více osob a aby se přijaté rozhodnutí vztahovalo na několik osob, v souladu s podmínkami stanovenými v celních předpisech.
Není-li stanoveno jinak, je příslušným celním orgánem orgán v místě, kde žadatel vede nebo zpřístupňuje své hlavní účetnictví pro celní účely a kde má být vykonávána alespoň část činností, na něž se má rozhodnutí vztahovat.
2. Celní orgány ověří neprodleně, a to nejpozději do 30 dnů ode dne obdržení žádosti o přijetí rozhodnutí, zda jsou splněny podmínky pro přijetí této žádosti.
Pokud celní orgány zjistí, že žádost obsahuje veškeré informace nezbytné k tomu, aby mohly přijmout rozhodnutí, sdělí přijetí této žádosti žadateli ve lhůtě stanovené v prvním pododstavci.
3. Není-li stanoveno jinak, celní orgány neprodleně, avšak nejpozději do 120 dnů ode dne přijetí žádosti, přijmou rozhodnutí uvedené v odstavci 1 a oznámí je žadateli.
Nejsou-li celní orgány schopny dodržet lhůtu pro přijetí rozhodnutí, informují o tom žadatele ještě před uplynutím této lhůty s uvedením důvodů a další lhůty, kterou považují za nezbytnou k přijetí rozhodnutí. Není-li stanoveno jinak, tato další lhůta nepřesáhne 30 dnů.
Aniž je dotčen druhý pododstavec, mohou celní orgány prodloužit lhůtu pro přijetí rozhodnutí, jak je stanoveno v celních předpisech, pokud žadatel prodloužení požaduje k provedení úprav s cílem zajistit, aby podmínky a kritéria byly splněny. Takové úpravy a další lhůta potřebná k jejich provedení se sdělí celním orgánům, které rozhodnou o prodloužení.
4. Nestanoví-li rozhodnutí nebo celní předpisy jinak, nabývá rozhodnutí účinku dnem, kdy je žadatel obdrží nebo kdy se má za to, že je obdržel. S výjimkou případů uvedených v čl. 45 odst. 2 jsou přijatá rozhodnutí vykonatelná celními orgány od téhož dne.
5. Pokud není v celních předpisech stanoveno jinak, rozhodnutí platí bez časového omezení.
6. Dříve než celní orgány přijmou rozhodnutí, kterým by byl nepříznivě dotčen žadatel, sdělí žadateli důvody, na jejichž základě hodlají rozhodnout, a umožní mu vyjádřit ve stanovené lhůtě počínající dnem, kdy obdržel sdělení, nebo kdy se má za to, že je obdržel, svůj názor. Po uplynutí této lhůty se žadateli příslušnou formou oznámí rozhodnutí.
První pododstavec se nepoužije v žádném z těchto případů:
a)
ve vztahu k rozhodnutí podle čl. 33 odst. 1;
b)
pokud se jedná o zamítnutí možnosti uplatnit celní kvótu v případě, že bylo dosaženo stanoveného objemu celní kvóty podle čl. 56 odst. 4 prvního pododstavce;
c)
pokud to vyžaduje povaha nebo úroveň ohrožení bezpečnosti a zabezpečení Unie a osob pobývajících na jejím území, ohrožení zdraví lidí, zvířat nebo rostlin, ohrožení životního prostředí nebo spotřebitelů;
d)
pokud je účelem rozhodnutí zajistit provedení jiného rozhodnutí, na něž byl použit první pododstavec, aniž jsou dotčeny právní předpisy dotčeného členského státu;
e)
pokud by se tím narušilo vyšetřování zahájené za účelem boje proti podvodům;
f)
v jiných zvláštních případech.
7. Rozhodnutí, kterým je nepříznivě dotčen žadatel, je s uvedením důvodů a obsahuje poučení o právu na odvolání podle článku 44.
Článek 23
Provádění a uplatňování rozhodnutí přijatých na žádost
1. Držitel rozhodnutí je povinen dodržovat povinnosti vyplývající z rozhodnutí.
2. Držitel rozhodnutí neprodleně uvědomí celní orgány o všech skutečnostech, které nastanou po přijetí rozhodnutí a které mohou ovlivnit jeho platnost nebo obsah.
3. Aniž jsou dotčeny právní předpisy v jiných oblastech, které stanoví, ve kterých případech jsou rozhodnutí neplatná nebo nicotná, mohou celní orgány, které přijaly rozhodnutí, toto rozhodnutí kdykoli prohlásit za neplatné, změnit ho nebo zrušit, neodpovídá-li celním předpisům.
4. Ve zvláštních případech celní orgány:
a)
znovu posoudí rozhodnutí;
b)
pozastaví platnost rozhodnutí, které nemá být prohlášeno za neplatné, zrušeno nebo změněno.
5. Celní orgány sledují podmínky a kritéria, které mají být splněny držitelem rozhodnutí. Rovněž sledují plnění povinností vyplývajících z tohoto rozhodnutí. Pokud je doba, po kterou je držitel rozhodnutí usazen, kratší než tři roky, celní orgány jej během prvního roku po vydání rozhodnutí podrobně sledují.
Článek 24
Přenesení pravomoci
Komisi se svěřuje pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci podle článku 284, kterými se stanoví:
a)
výjimky z čl. 22 odst. 1 třetího pododstavce;
b)
podmínky pro přijetí žádosti podle čl. 22 odst. 2;
c)
lhůtu pro přijetí konkrétního rozhodnutí v souladu s čl. 22 odst. 3, včetně možného prodloužení této lhůty;
d)
případy podle čl. 22 odst. 4, v nichž rozhodnutí nabývá účinku od jiného dne, než je den, kdy žadatel rozhodnutí přijal nebo se má za to, že jej přijal;
e)
případy podle čl. 22 odst. 5, kdy rozhodnutí není platné bez časového omezení;
f)
délka lhůty podle čl. 22 odst. 6 prvního pododstavce;
g)
zvláštní případy podle čl. 22 odst. 6 druhého pododstavce písm. f), v nichž žadateli není umožněno vyjádřit svůj názor;
h)
případy a pravidla pro opětovné posouzení a pozastavení platnosti rozhodnutí podle čl. 23 odst. 4.
Článek 25
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro:
a)
předkládání a přijímání žádostí o rozhodnutí podle čl. 22 odst. 1 a 2;
b)
přijímání rozhodnutí podle článku 22, včetně případné konzultace dotyčných členských států;
c)
sledování rozhodnutí podle čl. 23 odst. 5.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Článek 26
Platnost rozhodnutí na úrovni Unie
S výjimkou případů, kdy je účinek rozhodnutí omezen na jeden nebo několik členských států, jsou rozhodnutí, která souvisejí s použitím celních předpisů, platná na celém celním území Unie.
Článek 27
Prohlášení rozhodnutí přijatých ve prospěch osoby za neplatná
1. Celní orgány prohlásí rozhodnutí ve prospěch držitele rozhodnutí za neplatné, pokud jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
rozhodnutí bylo přijato na základě nesprávných nebo neúplných informací;
b)
držitel rozhodnutí věděl nebo si měl být vědom toho, že informace byly nesprávné nebo neúplné;
c)
rozhodnutí by bylo jiné, pokud by informace byly správné a úplné.
2. Prohlášení rozhodnutí za neplatné se oznámí držiteli rozhodnutí.
3. Není-li rozhodnutím v souladu s celními předpisy stanoveno jinak, nabývá prohlášení za neplatné účinku dnem, kdy nabylo účinku původní rozhodnutí.
Článek 28
Zrušení a změna rozhodnutí přijatých ve prospěch osoby
1. V případech, jež nejsou uvedeny v článku 27, je rozhodnutí, které bylo přijato ve prospěch osoby, zrušeno nebo změněno:
a)
pokud nebyla nebo již není splněna jedna nebo více podmínek pro přijetí tohoto rozhodnutí; nebo
b)
na žádost držitele rozhodnutí.
2. Není-li stanoveno jinak, lze rozhodnutí přijaté ve prospěch více osob a určené těmto osobám zrušit pouze vůči osobě, jež nesplňuje povinnost, která je jí tímto rozhodnutím uložena.
3. Zrušení rozhodnutí nebo jeho změna se sdělí držiteli rozhodnutí.
4. Ustanovení čl. 22 odst. 4 se vztahuje na zrušení nebo změnu rozhodnutí.
Ve výjimečných případech, vyžadují-li to oprávněné zájmy držitele rozhodnutí, však mohou celní orgány až o jeden rok odložit nabytí účinku zrušení rozhodnutí nebo jeho změny. Toto datum se uvede v rozhodnutí o zrušení či změně.
Článek 29
Rozhodnutí přijatá bez předchozí žádosti
S výjimkou případů, kdy celní orgán jedná jako justiční orgán, se čl. 22 odst. 4, 5, 6 a 7, čl. 23 odst. 3 a články 26, 27 a 28 použijí rovněž v případě rozhodnutí přijatých celními orgány bez předchozí žádosti dotyčné osoby.
Článek 30
Omezení vztahující se na rozhodnutí o zboží, které bylo propuštěno do celního režimu nebo do dočasného uskladnění
Pokud o to nepožádá dotyčná osoba, není zrušením, změnou nebo pozastavením rozhodnutí ve prospěch této osoby dotčeno zboží, které bylo již v době nabytí účinku zrušení, změny nebo pozastavení propuštěno do celního režimu a stále se v celním režimu nebo v dočasném uskladnění nachází na základě zrušeného, změněného nebo pozastaveného rozhodnutí.
Článek 31
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci podle článku 284, kterými se stanoví:
a)
případy podle čl. 28 odst. 2, kdy rozhodnutí přijaté ve prospěch několika osob může být zrušeno rovněž ohledně jiných osob, než je osoba, která neplní povinnosti uložené podle tohoto rozhodnutí;
b)
výjimečné případy, v nichž mohou celní orgány odložit datum, k němuž zrušení nebo změna nabývají účinku podle čl. 28 odst. 4 druhého pododstavce.
Článek 32
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro zrušení nebo změny rozhodnutí přijatých ve prospěch osoby či pro jejich prohlášení za neplatné.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Článek 33
Rozhodnutí týkající se závazných informací
1. Celní orgány přijmou na základě žádosti rozhodnutí týkající se závazné informace o sazebním zařazení zboží (dále jen „rozhodnutí o ZISZ“) nebo rozhodnutí týkající se závazné informace o původu zboží (dále jen „rozhodnutí o ZIPZ“).
Tato žádost nebude přijata, dojde-li k některé z těchto okolností:
a)
pokud je, nebo již byla, žádost podána u téhož nebo jiného celního úřadu, a to držitelem rozhodnutí nebo na jeho účet v souvislosti se stejným zbožím nebo jeho jménem a u rozhodnutí o ZIPZ za stejných okolností, které rozhodují o získání statusu původu zboží;
b)
pokud se žádost netýká žádného ze zamýšlených použití rozhodnutí o ZISZ nebo rozhodnutí o ZIPZ nebo žádného ze zamýšlených použití celního režimu.
2. Rozhodnutí o ZISZ nebo rozhodnutí o ZIPZ jsou závazná pouze pro účely sazebního zařazení zboží nebo určení původu zboží:
a)
pro celní orgány ve vztahu k držiteli rozhodnutí, a to pouze pro zboží, u něhož byly splněny celní formality po dni, kterým rozhodnutí nabývá účinku;
b)
pro držitele rozhodnutí ve vztahu k celním orgánům, a to pouze s účinkem ode dne, kdy držitel obdrží nebo se má za to, že obdržel, oznámení o rozhodnutí.
3. Rozhodnutí o ZISZ nebo rozhodnutí o ZIPZ je platné po dobu tří let ode dne, kdy nabývá účinku.
4. Chce-li držitel rozhodnutí uplatnit rozhodnutí o ZISZ nebo rozhodnutí o ZIPZ v rámci konkrétního celního režimu, musí prokázat:
a)
v případě rozhodnutí o ZISZ, že zboží uvedené v celním prohlášení ve všech ohledech odpovídá zboží, jež je v rozhodnutí uvedeno;
b)
v případě rozhodnutí o ZIPZ, že dané zboží a okolnosti rozhodující o získání statusu původu zboží ve všech ohledech odpovídají zboží a okolnostem, jež jsou v rozhodnutí uvedeny.
Článek 34
Provádění a uplatňování rozhodnutí týkajících se závazných informací
1. Rozhodnutí o ZISZ pozbývají platnosti před uplynutím lhůty uvedené v čl. 33 odst. 3, pokud přestanou být v souladu s právními předpisy v důsledku jednoho z těchto případů:
a)
přijetí změny nomenklatur podle čl. 56 odst. 2 písm. a) a b), nebo
b)
přijetí opatření podle čl. 57 odst. 4,
s účinkem ode dne použitelnosti takové změny či opatření.
2. Rozhodnutí o ZIPZ pozbývají platnosti před uplynutím lhůty uvedené v čl. 33 odst. 3 v kterémkoliv z těchto případů:
a)
pokud Unie přijme nařízení nebo uzavře dohodu, která se stane použitelnou v Unii, a rozhodnutí o ZIPS přestane být v souladu s právními předpisy, které jsou v nich stanoveny, s účinkem ode dne použitelnosti tohoto nařízení nebo dohody;
b)
pokud rozhodnutí přestane být v souladu s Dohodou o pravidlech původu uzavřenou v rámci Světové obchodní organizace (WTO) nebo s vysvětlivkami či stanovisky k původu přijatými za účelem výkladu této dohody, s účinkem ode dne jejich zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie.
3. Rozhodnutí o ZISZ nebo rozhodnutí o ZIPZ nemohou pozbýt platnosti se zpětným účinkem.
4. Odchylně od čl. 23 odst. 3 a článku 27 se rozhodnutí o ZISZ a rozhodnutí o ZIPZ prohlásí za neplatné, byla-li vydána na základě nesprávných nebo neúplných informací poskytnutých ze strany žadatelů.
5. Rozhodnutí o ZISZ a rozhodnutí o ZIPZ se zruší podle čl. 23 odst. 3 a článku 28. Tato rozhodnutí však nemohou však být zrušena na žádost držitele rozhodnutí.
6. Rozhodnutí o ZISZ a rozhodnutí o ZIPZ nelze měnit.
7. Celní orgány zruší rozhodnutí o ZISZ:
a)
pokud již nejsou slučitelná s výkladem některé z nomenklatur uvedených v čl. 56 odst. 2 písm. a) a b) na základě kteréhokoliv z následujících případů:
i)
vysvětlivek uvedených v čl. 9 odst. 1 písm. a) druhé odrážce nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (13) s účinkem ode dne jejich zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie;
ii)
rozsudku Soudního dvora Evropské unie s účinkem ode dne zveřejnění normativní části tohoto rozsudku v Úředním věstníku Evropské unie;
iii)
rozhodnutí o sazebním zařazení, stanovisek k sazebnímu zařazení nebo změn vysvětlivek k nomenklatuře harmonizovaného systému popisu a číselného označování zboží přijatých Světovou celní organizací zřízenou Úmluvou o zřízení Rady pro celní spolupráci, podepsanou v Bruselu dne 15. prosince 1950, s účinkem ode dne zveřejnění sdělení Komise v řadě „C“Úředního věstníku Evropské unie; nebo
b)
v jiných zvláštních případech.
8. Rozhodnutí o ZIPZ se zruší:
a)
pokud již nejsou slučitelná s rozsudkem Soudního dvora Evropské unie, s účinkem ode dne zveřejnění normativní části tohoto rozsudku v Úředním věstníku Evropské unie; nebo
b)
v jiných zvláštních případech.
9. V případech, na něž se vztahuje odst. 1 písm. b) nebo odstavce 2, 7 a 8, se rozhodnutí o ZISZ nebo rozhodnutí o ZIPZ mohou dále používat, pokud jde o závazné smlouvy založené na daném rozhodnutí a uzavřené před pozbytím jeho platnosti nebo před jeho zrušením. Toto prodloužené používání neplatí v případech, kdy se rozhodnutí o ZIPZ přijme ohledně zboží, které má být vyvezeno.
Toto období prodlouženého používání uvedené v prvním pododstavci nepřesáhne šest měsíců ode dne, ke kterému pozbylo rozhodnutí o ZISZ nebo rozhodnutí o ZIPZ platnosti nebo bylo zrušeno. Opatření uvedené v čl. 57 odst. 4 nebo v článku 67 může vyloučit použití uvedeného prodlouženého používání nebo stanovit kratší lhůtu. Jedná-li se o produkty, pro něž se předkládá potvrzení o dovozu nebo vývozu při vyřizování celních formalit, je doba šesti měsíců nahrazena dobou platnosti potvrzení.
Aby mohl uplatnit prodloužené používání rozhodnutí o ZISZ nebo rozhodnutí o ZIPZ, podá držitel tohoto rozhodnutí žádost celnímu orgánu, který rozhodnutí přijal, do 30 dnů ode dne, kdy rozhodnutí pozbylo platnosti nebo bylo zrušeno, a přitom uvede množství, pro která je doba prodlouženého používání požadována, a členský stát nebo členské státy, v nichž bude zboží vyúčtováno v rámci období prodlouženého používání. Tento celní orgán přijme rozhodnutí o prodlouženém používání a neprodleně jej oznámí držiteli, a to nejpozději do 30 dnů ode dne, kdy obdrží všechny informace nezbytné pro jeho přijetí.
10. Komise celním orgánům oznámí případy, kdy:
a)
je pozastaveno přijímání rozhodnutí o ZISZ a rozhodnutí o ZIPZ pro zboží, jejichž správné a jednotné sazební zařazení nebo určení původu není zajištěno;
b)
je zrušeno pozastavení uvedené v písmeně a).
11. S cílem zajistit správné a jednotné sazební zařazení nebo určení původu zboží může Komise přijmout rozhodnutí požadující, aby členské státy zrušily rozhodnutí o ZISZ nebo rozhodnutí o ZIPZ.
Článek 35
Rozhodnutí týkající se závazných informací s ohledem na další skutečnosti
Ve zvláštních případech přijmou celní orgány na žádost rozhodnutí týkající se závazných informací s ohledem na další skutečnosti uvedené v hlavě II, na jejichž základě se uplatňují dovozní nebo vývozní cla a další opatření stanovená v rámci obchodu se zbožím.
Článek 36
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví:
a)
zvláštní případy podle čl. 34 odst. 7 písm. b) a odst. 8 písm. b), pokud se mají být zrušena rozhodnutí o ZISZ a rozhodnutí o ZIPZ;
b)
případy podle článku 35, kdy rozhodnutí týkající se závazných informací jsou přijímána s ohledem na další skutečnosti, na jejichž základě se uplatňují dovozní nebo vývozní cla a další opatření stanovená v rámci obchodu se zbožím.
Článek 37
Svěření prováděcích pravomocí
1. Komise stanoví v prováděcích aktech postupy:
a)
pro používání rozhodnutí o ZISZ nebo rozhodnutí o ZIPZ poté, co pozbude platnosti nebo je zrušeno, podle čl. 34 odst. 9 třetího pododstavce;
b)
podle kterých Komise podá celním orgánům oznámení v souladu s čl. 34 odst. 10 písm. a) a b);
c)
pro používání rozhodnutí uvedených v článku 35 a stanovených v souladu s čl. 36 písm. b) poté, co pozbudou platnosti;
d)
pro pozastavení rozhodnutí uvedených v článku 35 a stanovených v souladu s čl. 36 písm. b) a pro oznámení pozastavení nebo odvolání pozastavení celním orgánům.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
2. Komise přijme prostřednictvím prováděcích aktů rozhodnutí požadující po členských státech zrušení:
a)
rozhodnutí uvedených v čl. 34 odst. 11;
b)
rozhodnutí uvedených v článku 35 a stanovených v souladu s čl. 36 písm. b).
Tyto prováděcí akty se přijímají poradním postupem podle čl. 285 odst. 2.
Pokud má být stanovisko výboru uvedeného v čl. 285 odst. 1 získáno písemným postupem, použije se čl. 285 odst. 6.
Oddíl 4
Oprávněný hospodářský subjekt
Článek 38
Žádost a povolení
1. Hospodářský subjekt, který je usazen na celním území Unie a který splňuje kritéria stanovená v článku 39, může požádat o status oprávněného hospodářského subjektu.
Tento status, který podléhá kontrole, udělí celní orgány případně po konzultaci s jinými příslušnými orgány.
2. Status oprávněného hospodářského subjektu spočívá v těchto typech povolení:
a)
povolení oprávněného hospodářského subjektu pro celní zjednodušení, které umožňuje držiteli využívat některých zjednodušení v souladu s celními předpisy; nebo
b)
povolení oprávněného hospodářského subjektu pro bezpečnost a zabezpečení, které opravňuje držitele ke zjednodušením týkajícím se bezpečnosti a zabezpečení.
3. Oba typy povolení uvedené v odstavci 2 lze držet současně.
4. Status oprávněného hospodářského subjektu je uznáván celními orgány ve všech členských státech, s výhradou článků 39, 40 a 41.
5. Na základě uznání statusu oprávněného hospodářského subjektu pro celní zjednodušení a za předpokladu splnění požadavků pro konkrétní typ zjednodušení stanovený v celních předpisech povolí celní orgány danému subjektu využívat výhod plynoucích z tohoto zjednodušení. Celní orgány nepřezkoumávají znovu ta kritéria, která již byla přezkoumána při udělení statusu oprávněného hospodářského subjektu.
6. Oprávněný hospodářský subjekt uvedený v odstavci 2 podléhá příznivějšímu zacházení, než je tomu v případě jiných hospodářských subjektů, pokud jde o celní kontroly podle typu uděleného povolení, včetně menšího počtu fyzických kontrol a kontrol dokumentů.
7. Celní orgány udělí výhody vyplývající ze statusu oprávněného hospodářského subjektu osobám usazeným v zemích nebo územích mimo celní území Unie, které splňují podmínky a plní povinnosti stanovené v příslušných právních předpisech těchto zemí nebo území, pokud jsou tyto podmínky a povinnosti uznány Unií jako rovnocenné podmínkám a povinnostem uloženým oprávněným hospodářským subjektům usazeným na celním území Unie. Takové udělení výhod musí být založeno na zásadě vzájemnosti, ledaže by Unie rozhodla jinak, a podpořeno mezinárodní dohodou nebo právními předpisy Unie v oblasti společné obchodní politiky.
Článek 39
Udělení statusu
Kritérii pro udělení statusu oprávněného hospodářského subjektu jsou:
a)
žadatel se nedopustil žádného vážného nebo opakovaného porušení celních nebo daňových předpisů a nemá žádný záznam, pokud jde o závažné trestné činy související s jeho hospodářskou činností;
b)
žadatel prokáže vysokou úroveň kontroly svých operací a toku zboží prostřednictvím systému správy obchodních a případně dopravních záznamů, umožňující přiměřenou kontrolu ze strany celních úřadů;
c)
finanční solventnost, jež je považována za prokázanou, pokud je žadatel v dobré finanční situaci, která mu umožňuje plnit své závazky s řádným ohledem na charakteristiky druhu dané podnikatelské činnosti;
d)
pokud jde o povolení podle v čl. 38 odst. 2 písm. a), praktické normy pro způsobilost nebo odbornou kvalifikaci, které přímo souvisí s vykonávanou činností; a
e)
pokud jde o povolení podle čl. 38 odst. 2 písm. b), odpovídající normy bezpečnosti a zabezpečení, které se považují za splněné, pokud žadatel prokáže, že uplatňuje odpovídající opatření s cílem zajistit bezpečnost a zabezpečení mezinárodního dodavatelského řetězce, včetně oblastí kontroly fyzické integrity a kontroly přístupu, logistických procesů a nakládání se zvláštními druhy zboží, personálu a identifikace obchodních partnerů.
Článek 40
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci podle článku 284 s cílem stanovit:
a)
zjednodušení uvedená v čl. 38 odst. 2 písm. a);
b)
usnadnění uvedená v čl. 38 odst. 2 písm. b);
c)
příznivější zacházení uvedené v čl. 38 odst. 6.
Článek 41
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech podmínky pro uplatňování kritérií uvedených v článku 39.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Oddíl 5
Sankce
Článek 42
Uplatnění sankcí
1. Každý členský stát stanoví sankce za porušení celních předpisů. Tyto sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.
2. Uplatňují-li se správní sankce, mohou mít mimo jiné jednu z těchto forem, případně obě formy:
a)
peněžní pokuta uložená celními orgány, případně včetně narovnání použitého namísto trestní sankce;
b)
zrušení, pozastavení nebo změna jakéhokoli povolení, jehož je dotyčná osoba držitelem.
3. Do 180 dní ode dne použitelnosti tohoto článku stanoveného v souladu s čl. 288 odst. 2 sdělí členské státy Komisi platné vnitrostátní právní předpisy podle odstavce 1 tohoto článku a neprodleně jí oznamují veškeré pozdější změny, které se těchto předpisů dotýkají.
Oddíl 6
Opravné prostředky
Článek 43
Rozhodnutí soudního orgánu
Články 44 a 45 se nepoužijí na opravné prostředky podané s cílem prohlásit za neplatné, zrušit nebo změnit rozhodnutí v rámci celních předpisů přijaté justičním orgánem nebo celními orgány jednajícími jako justiční orgány.
Článek 44
Právo na podání opravného prostředku
1. Každá osoba má právo podat opravný prostředek proti jakémukoli rozhodnutí celních orgánů v rámci celních předpisů, jež se jí přímo a osobně dotýká.
Právo na podání opravného prostředku má rovněž každá osoba, která požádala celní orgány o rozhodnutí a ve lhůtách uvedených v čl. 22 odst. 3 neobdržela rozhodnutí o své žádosti.
2. Opravný prostředek lze podat nejméně ve dvou stupních:
a)
nejdříve u celních orgánů, u soudního orgánu nebo u jiných orgánů určených k tomuto účelu členskými státy;
b)
následně u vyššího nezávislého orgánu, jímž může být v souladu s platnými předpisy členských států soudní orgán nebo rovnocenný zvláštní orgán.
3. Opravný prostředek se podává ve členském státě, v němž bylo rozhodnutí přijato nebo o ně bylo požádáno.
4. Členské státy zajistí, aby řízení o opravném prostředku umožnilo rychlé potvrzení nebo opravu rozhodnutí celních orgánů.
Článek 45
Přerušení výkonu rozhodnutí
1. Podání opravného prostředku nemá odkladný účinek na výkon napadeného rozhodnutí.
2. Celní orgány však přeruší výkon rozhodnutí, a to zcela nebo částečně, mají-li odůvodněné pochybnosti, zda je napadené rozhodnutí v souladu s celními předpisy, nebo hrozí-li dotyčné osobě nenahraditelná škoda.
3. V případech uvedených v odstavci 2, je-li důsledkem napadeného rozhodnutí vyměření dovozního nebo vývozního cla, je přerušení výkonu tohoto rozhodnutí podmíněno poskytnutím jistoty, pokud se na základě zdokumentovaného posouzení nezjistí, že by taková jistota způsobila dlužníkovi vážné hospodářské nebo sociální obtíže.
Oddíl 7
Kontrola zboží
Článek 46
Řízení rizik a celní kontroly
1. Celní orgány mohou provádět veškeré celní kontroly, které považují za nezbytné.
Celní kontroly mohou zahrnovat zejména kontrolu zboží, odebrání vzorků, ověřování správnosti a úplnosti informací uvedených v prohlášení nebo oznámení a existence, pravosti, správnosti a platnosti dokladů, přezkum účetnictví hospodářských subjektů a jiných záznamů, kontrolu dopravních prostředků, kontrolu zavazadel a jiného zboží přepravovaného osobami a provádění úředních šetření a dalších podobných činností.
2. Jiné než namátkové celní kontroly vycházejí především z analýzy rizik provedené prostřednictvím elektronického zpracování dat a jejich účelem je stanovit a vyhodnotit rizika a vypracovat nezbytná opatření, pomocí nichž lze rizikům čelit, a to na základě kritérií vytvořených na vnitrostátní úrovni, na úrovni Unie a případně na mezinárodní úrovni.
3. Celní kontroly se provádějí ve společném rámci pro řízení rizik, který je založen na výměně informací o rizicích a výsledcích analýz rizik mezi celními správami a kterým se stanoví společná kritéria rizik a norem, kontrolní opatření a prioritní oblasti kontroly.
Kontrolami, které vycházejí z těchto informací a kritérií, nejsou dotčeny další kontroly prováděné v souladu s odstavcem 1 nebo s jinými platnými předpisy.
4. Celní orgány provádějí řízení rizik s cílem rozlišovat mezi úrovněmi rizik spojených se zbožím, na které se vztahují celní kontroly nebo dohled, a s cílem určit, zda a kde se na zboží vztahují konkrétní celní kontroly.
Řízení rizik zahrnuje takové činnosti jako shromažďování údajů a informací, analýzu a hodnocení rizik, stanovování a provádění opatření a pravidelné sledování a přezkoumávání procesu a jeho výsledků, a to na základě mezinárodních a vnitrostátních zdrojů a strategií a zdrojů a strategií Unie.
5. Celní orgány si předávají informace o rizicích a výsledky analýzy rizik, pokud:
a)
celní orgán vyhodnotí rizika jako závažná a vyžadující celní kontrolu a z výsledků kontroly vyplyne, že došlo k události vyvolávající rizika;
b)
z výsledků kontroly nevyplývá, že došlo k události vyvolávající rizika, avšak dotyčný celní orgán se domnívá, že hrozba představuje jinde v Unii vysoké riziko.
6. Při stanovení společných kritérií rizik a norem, kontrolních opatření a prioritních oblastí kontroly podle odstavce 3 se zohlední vše následující:
a)
přiměřenost k riziku;
b)
naléhavost nezbytného použití kontrol;
c)
pravděpodobný dopad na obchodní tok, na jednotlivé členské státy a na kontrolní zdroje.
7. Společná kritéria rizik a normy uvedené v odstavci 3 zahrnují všechny tyto prvky:
a)
popis rizik;
b)
faktory nebo ukazatele rizika, které se použijí pro výběr zboží nebo hospodářských subjektů, u nichž se provede celní kontrola;
c)
povahu celních kontrol, které mají celní orgány uskutečnit;
d)
dobu uplatňování celních kontrol uvedených v písmenu c).
8. Aniž jsou dotčeny ostatní kontroly běžně prováděné celními orgány, zahrnují prioritní oblasti kontroly konkrétní celní režimy, druhy zboží, dopravní trasy, druhy dopravních prostředků nebo hospodářské subjekty, na které se vztahují zvýšené úrovně analýzy rizik a celních kontrol během určitého období.
Článek 47
Spolupráce mezi orgány
1. Mají-li být u téhož zboží příslušnými orgány jinými, než jsou celní orgány, prováděny kontroly jiné než celní, usilují celní orgány v úzké spolupráci s těmito jinými orgány o to, aby tyto kontroly byly pokud možno prováděny současně s celními kontrolami a na stejném místě (one-stop-shop), přičemž celní orgány zastávají v této oblasti koordinační úlohu.
2. Je-li to nezbytné pro účely minimalizace rizik a boje proti podvodům, mohou si v rámci kontrol stanovených v tomto oddíle celní a jiné příslušné orgány vyměňovat mezi sebou a s Komisí údaje, které získaly v souvislosti se vstupem, výstupem, tranzitem, pohybem, uskladněním a konečným užitím zboží pohybujícího se mezi celním územím Unie a zeměmi nebo územími mimo celní území Unie, včetně poštovního styku, a v souvislosti s přítomností a pohybem zboží, které není zbožím Unie, a zboží propuštěného do režimu konečného užití na celním území Unie, jakož i výsledky všech kontrol. Celní orgány a Komise si tyto údaje mohou vyměňovat rovněž za účelem zajištění jednotného uplatňování celních předpisů.
Článek 48
Kontrola po propuštění zboží
Po propuštění zboží mohou celní orgány za účelem celních kontrol ověřovat správnost a úplnost informací uvedených v celním prohlášení, celním prohlášení pro dočasné uskladnění, vstupním souhrnném celním prohlášení, výstupním souhrnném celním prohlášení, prohlášení o zpětném vývozu nebo oznámení o zpětném vývozu a existenci, pravost, správnost a platnost veškerých podkladů a provádět kontrolu účetnictví deklaranta a jiných záznamů vztahujících se k operacím s daným zbožím nebo k předešlým nebo následným obchodním operacím s týmž zbožím. Celní orgány mohou toto zboží rovněž kontrolovat nebo z něj odebrat vzorky, je-li jeho kontrola ještě možná.
Tyto kontroly lze provést v prostorách držitele zboží, jeho zástupce nebo jiné osoby, která se přímo nebo nepřímo obchodně podílí na uvedených operacích, nebo jiné osoby, která má v držení zmíněné doklady a údaje pro obchodní účely.
Článek 49
Letecká a námořní doprava uvnitř Unie
1. Celní kontroly nebo formality týkající se příručních a zapsaných zavazadel osob, které uskutečňují buď lety, nebo námořní cesty uvnitř Unie, se provádějí pouze v případě, kdy jsou tyto kontroly nebo formality stanoveny celními předpisy.
2. Odstavec 1 se použije, aniž jsou dotčeny:
a)
kontroly bezpečnosti a zabezpečení;
b)
kontroly spojené se zákazy nebo omezeními.
Článek 50
Svěření prováděcích pravomocí
1. Komise prostřednictvím prováděcích aktů přijme opatření, která zajistí jednotné uplatňování celních kontrol, včetně výměny informací o rizicích a analýzy rizik, společných kritérií rizik a norem, kontrolních opatření a prioritních oblastí kontroly podle čl. 46 odst. 3.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
V závažných a naléhavých případech, které souvisejí s těmito opatřeními a které jsou řádně odůvodněny potřebou rychle aktualizovat společný rámec pro řízení rizik a přizpůsobit výměnu informací o rizicích a analýzy rizik, společná kritéria rizik a norem, kontrolní opatření a prioritní oblasti kontroly vývoji rizik, přijme Komise okamžitě platné prováděcí akty postupem podle čl. 285 odst. 5.
Má-li být o stanovisku výboru uvedeného v čl. 285 odst. 1 rozhodnuto písemným postupem, použije se čl. 285 odst. 6.
2. Komise stanoví v prováděcích aktech přístavy a letiště, kde se celní kontroly a formality mají provádět podle článku 49 na:
a)
příruční a zapsaná zavazadla osob:
i)
uskutečňujících let letadlem přilétajícím z letiště, jež není letištěm Unie, které po mezipřistání na letišti Unie pokračuje na jiné letiště Unie,
ii)
uskutečňujících let letadlem, které po mezipřistání na letišti Unie pokračuje na letiště, jež není letištěm Unie,
iii)
vyžívajících námořní dopravu stejným plavidlem, která má na své trase místo odplutí, zastávky nebo cílového určení v přístavu, jenž není přístavem Unie;
iv)
na palubě rekreačních plavidel a turistických nebo obchodních letadel;
b)
příruční a zapsaná zavazadla:
i)
dopravená na letiště Unie na palubě letadla přilétajícího z letiště, jež není letištěm Unie, a překládaná na tomto letišti Unie do jiného letadla pokračujícího v letu v rámci Unie;
ii)
naložená na letišti Unie do letadla pokračujícího v letu v rámci Unie a překládaná na jiném letišti Unie do letadla, jehož místem určení je letiště, jež není letištěm Unie.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Oddíl 8
Uchovávání dokladů a jiných informací a poplatky a náklady
Článek 51
Uchovávání dokladů a jiných informací;
1. Dotyčná osoba uchovává pro účely celních kontrol doklady a informace uvedené v čl. 15 odst. 1 po dobu alespoň tří kalendářních let, a to jakýmkoli způsobem, který je dostupný a přijatelný pro celní orgány.
V případě zboží propuštěného do volného oběhu za podmínek jiných než uvedených v třetím pododstavci nebo zboží navrženého v celním prohlášení k vývozu počíná lhůta běžet od konce roku, v němž bylo přijato celní prohlášení s návrhem na propuštění zboží do volného oběhu nebo k vývozu.
V případě zboží propuštěného do volného oběhu bez cla nebo se sníženou sazbou dovozního cla na základě jeho konečného užití počíná lhůta běžet od konce roku, v němž zboží přestává být předmětem celního dohledu.
V případě zboží, které bylo propuštěno do jiného celního režimu, nebo zboží v dočasném uskladnění počíná lhůta běžet od konce roku, v němž byl daný celní režim vyřízen nebo v němž bylo ukončeno dočasné uskladnění.
2. Aniž je dotčen čl. 103 odst. 4, zjistí-li se při celní kontrole ve vztahu k celnímu dluhu, že je nutno opravit příslušný zápis v účetních dokladech, a byla-li o tom dotyčná osoba informována, uchovávají se doklady a informace po dobu tří let od uplynutí lhůty uvedené v odstavci 1 tohoto článku.
Bylo-li podáno odvolání nebo zahájeno soudní řízení, uchovávají se doklady a informace po dobu stanovenou v odstavci 1, nebo do ukončení odvolacího či soudního řízení, a to podle toho, která situace nastane později.
Článek 52
Poplatky a náklady
1. Celní orgány si neúčtují poplatky za provádění celních kontrol nebo jakýchkoli jiných úkonů podle celních předpisů v úředních hodinách příslušných celních úřadů.
2. Celní orgány si mohou účtovat poplatky nebo mohou požadovat úhradu vzniklých nákladů za poskytování zvláštních služeb, zejména za:
a)
požadovanou přítomnost zaměstnanců celních správ mimo stanovené úřední hodiny nebo jejich požadovanou přítomnost v jiných prostorách, než jsou prostory celní správy;
b)
analýzy nebo znalecké zprávy o zboží a poštovní poplatky za vrácení zboží žadateli, zejména v souvislosti s rozhodnutími přijatými podle článku 33 nebo s poskytováním informací podle čl. 14 odst. 1;
c)
kontroly zboží nebo odběry vzorků za účelem ověření nebo zničení zboží, při kterých vznikají jiné náklady než náklady spojené s prací zaměstnanců celních správ;
d)
výjimečná kontrolní opatření, jsou-li nutná s ohledem na povahu zboží nebo na možné riziko.
KAPITOLA 3
Přepočet měn a lhůty
Článek 53
Přepočet měn
1. Příslušné orgány zveřejní nebo zpřístupní na internetu směnný kurz, který se použije v případě, že je nutné provést přepočet měny na základě jednoho z těchto důvodů:
a)
faktory, na jejichž základě je určována celní hodnota zboží, jsou vyjádřeny v jiné měně, než je měna členského státu, ve které se celní hodnota určuje;
b)
hodnota eura v národních měnách je požadována pro účely sazebního zařazení zboží a výše dovozního nebo vývozního cla, včetně hodnotových prahů ve společném celním sazebníku.
2. Je-li přepočet měny nutný z důvodů jiných než uvedených v odstavci 1, hodnota eura v národních měnách, jež má být použita v rámci celních předpisů, se stanoví alespoň jednou ročně.
Článek 54
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech pravidla pro přepočet měn pro účely uvedené v čl. 53 odst. 1 a 2.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Článek 55
Lhůty, data a termíny
1. Není-li stanoveno jinak a pokud je v celních předpisech stanovena lhůta, datum nebo termín, nelze tuto lhůtu prodloužit nebo zkrátit a toto datum nebo tento termín nelze odložit ani přesunout..
2. S výjimkou případů stanovených celními předpisy se použijí pravidla pro lhůty, data a termíny stanovená v nařízení Rady (EHS, Euratom) č. 1182/71 ze dne 3. června 1971, kterými se určují pravidla pro lhůty, data a termíny (14).
HLAVA II
FAKTORY, NA JEJICHŽ ZÁKLADĚ SE UPLATNÍ DOVOZNÍ NEBO VÝVOZNÍ CLO A JINÁ OPATŘENÍ PŘI OBCHODU SE ZBOŽÍM
KAPITOLA 1
Společný celní sazebník a sazební zařazení zboží
Článek 56
Společný celní sazebník a dohled
1. Splatné dovozní a vývozní clo vychází ze společného celního sazebníku.
Další opatření stanovená ve zvláštních předpisech Unie upravujících obchod se zbožím se případně uplatní podle sazebního zařazení tohoto zboží.
2. Společný celní sazebník obsahuje všechny tyto prvky:
a)
kombinovanou nomenklaturu zboží, která je stanovena v nařízení (EHS) č. 2658/87;
b)
jakoukoliv jinou nomenklaturu, která je plně nebo částečně založena na kombinované nomenklatuře nebo k ní přidává další členění a která je stanovena zvláštními předpisy Unie, jež upravují uplatňování sazebních opatření při obchodu se zbožím;
c)
smluvní nebo běžná všeobecná cla pro zboží, které je zahrnuto do kombinované nomenklatury;
d)
preferenční sazební opatření obsažená v dohodách, které Unie uzavřela s určitými zeměmi či územími mimo celní území Unie nebo se skupinami takových zemí či území;
e)
preferenční sazební opatření přijatá jednostranně Unií vůči některým zemím či územím mimo celní území Unie nebo skupinám takových zemí či území;
f)
autonomní opatření, na jejichž základě lze clo u určitého zboží snížit nebo zboží od cla osvobodit;
g)
zvýhodněné sazební zacházení stanovené pro určité zboží z důvodu jeho povahy nebo na základě jeho konečného užití v rámci opatření uvedených v písmenech c) až f) nebo v písmenu h);
h)
jiná sazební opatření vyplývající ze zemědělských nebo obchodních nebo jiných právních předpisů Unie.
3. Splňuje-li dané zboží podmínky obsažené v opatřeních stanovených v odst. 2 písm. d) až g), použijí se na žádost deklaranta opatření uvedená v těchto ustanoveních místo opatření uvedených v odst. 2 písm. c). Jsou-li dodrženy lhůty a splněny podmínky stanovené v příslušném opatření nebo v kodexu, může být taková žádost podána se zpětnou účinností.
4. Je-li použití opatření uvedených v odst. 2 písm. d) až g) nebo osvobození od opatření podle odst. 2 písm. h) omezeno na určitý objem dovozů nebo vývozů, přestanou být opatření nebo osvobození v případě celních kvót uplatňována od okamžiku, kdy je dosaženo stanoveného objemu dovozů nebo vývozů.
V případě celních stropů přestanou být tato opatření nebo osvobození od nich na základě právního aktu Unie uplatňována.
5. Propuštění zboží, na něž se vztahují opatření uvedená v odstavcích 1 a 2, do volného oběhu nebo jeho vývoz mohou podléhat dohledu.
Článek 57
Sazební zařazení zboží
1. Pro účely společného celního sazebníku spočívá sazební zařazení zboží v určení jedné podpoložky nebo dalšího členění kombinované nomenklatury, do níž má být toto zboží zařazeno.
2. Pro účely nesazebních opatření spočívá sazební zařazení zboží v určení jedné podpoložky nebo dalšího členění kombinované nomenklatury nebo jakékoli jiné nomenklatury, která je zcela nebo částečně založena na kombinované nomenklatuře nebo k ní přidává další členění a která je stanovena právními předpisy Unie a do níž má být uvedené zboží zařazeno.
3. Podpoložka nebo další členění určené podle odstavců 1 a 2 se použijí pro účely uplatňování opatření souvisejících s danou podpoložkou.
4. Komise může přijmout opatření s cílem určit sazební zařazení zboží podle odstavců 1 a 2.
Článek 58
Svěření prováděcích pravomocí
1. Komise prostřednictvím prováděcích aktů přijme opatření týkající se jednotné správy celních kvót a celních stropů uvedených v čl. 56 odst. 4 a řízení dohledu nad propuštěním zboží do volného oběhu nebo nad jeho vývozem, jak je uvedeno v čl. 56 odst. 5.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
2. Komise prostřednictvím prováděcích aktů přijme opatření uvedená v čl. 57 odst. 4.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
V závažných a naléhavých případech, které souvisejí s těmito opatřeními a které jsou řádně odůvodněny potřebou rychle zajistit správné a jednotné používání kombinované nomenklatury, přijme Komise okamžitě použitelné prováděcí akty postupem podle čl. 285 odst. 5.
Má-li být o stanovisku výboru uvedeného v čl. 285 odst. 1 rozhodnuto písemným postupem, použije se čl. 285 odst. 6.
KAPITOLA 2
Původ zboží
Oddíl 1
Nepreferenční původ
Článek 59
Rozsah působnosti
Články 60 a 61 stanoví pravidla pro určení nepreferenčního původu zboží pro účely použití:
a)
společného celního sazebníku, s výjimkou opatření uvedených v čl. 56 odst. 2 písm. d) a e);
b)
jiných než sazebních opatření stanovených zvláštními předpisy Unie upravujícími obchod se zbožím; a
c)
jiných opatření Unie týkajících se původu zboží.
Článek 60
Získání původu
1. Zboží zcela získané v jediné zemi nebo na jediném území se považuje za zboží pocházející z této země nebo z tohoto území.
2. Zboží, na jehož výrobě se podílí více než jedna země nebo jedno území, se považuje za zboží pocházející ze země nebo území, kde došlo k jeho poslednímu podstatnému hospodářsky odůvodněnému zpracování nebo opracování, které bylo provedeno v podnicích k tomu vybavených a které vyústilo v nový výrobek nebo představuje důležitý stupeň výroby.
Článek 61
Prokazování původu
1. Je-li původ uveden podle celních předpisů v celním prohlášení, mohou celní orgány vyžadovat, aby deklarant původ zboží prokázal.
2. Je-li původ zboží prokázán podle celních předpisů nebo jiných zvláštních předpisů Unie, mohou celní orgány v případě odůvodněných pochybností požadovat dodatečné doklady prokazující, že je původ stanoven v souladu s příslušnými právními předpisy Unie.
3. Je-li to nezbytné z hlediska obchodu, může být dokument prokazující původ vydán v Unii v souladu s pravidly původu platnými v zemi určení nebo na území určení nebo jakoukoli jinou metodou pro určení země, v níž bylo zboží zcela získáno nebo v níž došlo k jeho poslednímu podstatnému zpracování.
Článek 62
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví pravidla, podle nichž se zboží, u něhož je nezbytné určit nepreferenční původ pro účely použití opatření Unie uvedených v článku 59, považuje za zcela získané v jedné zemi nebo na jediném území nebo za zboží, k jehož poslednímu podstatnému hospodářsky odůvodněnému zpracování nebo opracování, které bylo provedeno v podnicích k tomu vybavených a které vyústilo v nový výrobek nebo představuje důležitý stupeň výroby, došlo v jedné zemi nebo na jediném území, podle článku 60.
Článek 63
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro prokazování a ověřování původu podle článku 61.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Oddíl 2
Preferenční původ
Článek 64
Preferenční původ zboží
1. S cílem využít opatření uvedených v čl. 56 odst. 2 písm. d) nebo e) nebo nesazebních preferenčních opatření musí být zboží v souladu s pravidly preferenčního původu uvedenými v odstavcích 2 až 5 tohoto článku.
2. V případě zboží, na které se vztahují preferenční opatření obsažená v dohodách, které Unie uzavřela s určitými zeměmi či územími mimo celní území Unie nebo se skupinami takových zemí či území, se pravidla preferenčního původu stanoví v těchto dohodách.
3. V případě zboží, na které se vztahují preferenční opatření přijatá jednostranně Unií vůči určitým zemím či územím mimo celní území Unie nebo skupinám takových zemí či území vyjma těch, které jsou uvedeny v odstavci 5, přijme Komise opatření, kterými se stanovují pravidla preferenčního původu.
Tato pravidla vycházejí z kritéria, že je zboží zcela získáno, nebo z kritéria, že zboží je výsledkem dostatečného zpracování nebo opracování.
4. V případě zboží, na které se vztahují preferenční opatření uplatňovaná v rámci obchodu mezi celním územím Unie a Ceutou a Melillou obsažená v protokolu č. 2 k aktu o přistoupení z roku 1985, se pravidla preferenčního původu přijmou postupem podle článku 9 uvedeného protokolu.
5. V případě zboží, na které se vztahují preferenční opatření obsažená v preferenčních dohodách ve prospěch zámořských zemí a území přidružených k Unii, se pravidla o preferenčním původu přijmou v souladu s článkem 203 Smlouvy o fungování EU.
6. Komise může z vlastního podnětu nebo na žádost země či území, na které se vztahuje preferenční režim, povolit této zemi nebo území na některé zboží dočasnou odchylku z pravidel preferenčního původu uvedených v odstavci 3.
Dočasná odchylka musí být odůvodněna jedním z těchto důvodů:
a)
vnitřní nebo vnější faktory zemi nebo území, na které se vztahuje preferenční režim, dočasně brání v možnosti dodržovat pravidla preferenčního původu;
b)
země nebo území, na které se vztahuje preferenční režim, požaduje čas na přípravu na dodržování těchto pravidel.
Žádost o odchylku podá dotčená země nebo území, na které se vztahuje preferenční režim, v písemné podobě Komisi.V žádosti uvede důvody podle druhého pododstavce, proč o odchylku žádá, a přiloží vhodné podklady.
Dočasná odchylka je omezena na dobu trvání účinků vnitřních nebo vnějších faktorů, které ji odůvodňují, nebo na dobu, kterou daná země nebo území, na které se vztahuje preferenční režim, potřebuje k zajištění dodržování pravidel.
V případě, že je odchylka povolena, dotčená země nebo území, na které se vztahuje preferenční režim, dodržuje veškeré stanovené požadavky, pokud jde o informace, které mají být poskytovány Komisi ohledně využívání odchylky a řízení množství, na něž byla odchylka povolena.
Článek 65
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví pravidla preferenčního původu podle čl. 64 odst. 3.
Článek 66
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech:
a)
postupy podle čl. 64 odst. 1'umožňující zavedení preferenčního původu zboží v Unii;
b)
opatření, kterým se dané zemi nebo území, na které se vztahuje preferenční režim, uděluje dočasná odchylka podle čl. 64 odst. 6.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Oddíl 3
Určení původu zvláštních druhů zboží
Článek 67
Opatření přijímaná Komisí
Komise může přijímat opatření k určení původu konkrétních druhů zboží v souladu s pravidly původu, která se na tato zboží vztahují.
Článek 68
Svěření prováděcích pravomocí
Komise prostřednictvím prováděcích aktů přijme opatření uvedená v článku 67. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
V závažných a naléhavých případech, které souvisejí s těmito opatřeními a které jsou řádně odůvodněny potřebou rychle zajistit správné a jednotné uplatňování pravidel původu, přijme Komise okamžitě použitelné prováděcí akty postupem podle čl. 285 odst. 5.
Má-li být o stanovisku výboru uvedeného v čl. 285 odst. 1 rozhodnuto písemným postupem, použije se čl. 285 odst. 6.
KAPITOLA 3
Hodnota zboží pro celní účely
Článek 69
Rozsah působnosti
Celní hodnota zboží pro účely použití společného celního sazebníku a nesazebních opatření stanovených ve zvláštních předpisech Unie upravujících obchod se zbožím se určuje v souladu s články 70 a 74.
Článek 70
Metoda určování celní hodnoty na základě převodní hodnoty
1. Prvotním podkladem pro určení celní hodnoty zboží je převodní hodnota, tj. cena, která byla nebo má být skutečně zaplacena za zboží prodané pro vývoz na celní území Unie, případně upravená.
2. Cenou, která byla nebo má být za zboží skutečně zaplacena, se rozumí částka celkové platby, která byla nebo má být uskutečněna mezi kupujícím a prodávajícím nebo mezi kupujícím a třetí stranou ve prospěch prodávajícího za dovážené zboží a která zahrnuje veškeré platby, které byly nebo mají být uskutečněny jako podmínka prodeje dováženého zboží.
3. Převodní hodnota se uplatní, jsou-li splněny všechny tyto podmínky:
a)
nejsou stanovena žádná omezení, pokud jde o nakládání se zbožím nebo jeho použití ze strany kupujícího, s výjimkou kteréhokoli z těchto omezení, která
i)
jsou uložena nebo vyžadována právními předpisy nebo veřejnými orgány v Unii,
ii)
omezují zeměpisnou oblast, v níž může být zboží přeprodáváno,
iii)
neovlivňují podstatně celní hodnotu zboží;
b)
prodej nebo cena nepodléhají podmínkám nebo plněním, jejichž hodnotu nelze ve vztahu ke zboží, které je ohodnocováno, určit;
c)
žádná část výnosu z jakéhokoliv přeprodeje, nakládání se zbožím nebo použití zboží kupujícím nepřipadne přímo ani nepřímo prodávajícímu, kromě případů, kdy lze provést přiměřenou úpravu; a
d)
kupující a prodávající nejsou ve vzájemném spojení, nebo jejich vztah neovlivnil cenu.
Článek 71
Položky převodní hodnoty
1. Při určování celní hodnoty podle článku 70 se k ceně, která byla nebo má být za dovážené zboží skutečně zaplacena, připočítají:
a)
níže uvedené položky, pokud jsou hrazeny kupujícím, avšak nejsou zahrnuty v ceně, která byla nebo má být skutečně zaplacena:
i)
provize a odměny za zprostředkování, s výjimkou nákupních provizí;
ii)
náklady na nádoby, které se pro celní účely považují za součást daného zboží;
iii)
náklady na balení zahrnující jak práci, tak materiál; a
b)
hodnota, vhodným způsobem rozvržená, níže uvedeného zboží a služeb, pokud je kupující poskytuje přímo nebo nepřímo zdarma nebo za sníženou cenu pro použití při výrobě nebo prodeji k vývozu dováženého zboží v rozsahu, v jakém tato hodnota nebyla zahrnuta do ceny, která byla nebo má být skutečně zaplacena:
i)
materiály, součástky, díly a podobné položky obsažené v dováženém zboží;
ii)
nářadí, matrice, slévačské formy a podobné položky použité k výrobě dováženého zboží;
iii)
materiál spotřebovaný k výrobě dováženého zboží; a
iv)
technologie, vývoj, umělecká práce, design a plány a nákresy provedené mimo Unii a nezbytné pro výrobu dováženého zboží;
c)
poplatky za užívání práv a licenční poplatky týkající se hodnoceného zboží, které musí přímo nebo nepřímo uhradit kupující jako podmínku prodeje hodnoceného zboží, pokud tyto poplatky za užívání práv nebo licenční poplatky nejsou zahrnuty v ceně, která byla nebo má být skutečně zaplacena;
d)
hodnota jakékoli části výnosu z případného přeprodeje, převodu nebo použití dovezeného zboží, která připadne přímo nebo nepřímo prodávajícímu; a
e)
níže uvedené náklady vzniklé před tím, než se zboží dostalo na místo, kde vstoupilo na celní území Unie:
i)
náklady na dopravu a pojištění dováženého zboží; a
ii)
náklady na nakládku, vykládku a manipulaci spojené s dopravou dováženého zboží.
2. Každá položka, která bude na základě odstavce 1 připočtena k ceně, která byla nebo má být skutečně zaplacena, vychází výlučně z údajů, které jsou objektivní a měřitelné.
3. Při určování celní hodnoty se k ceně, která byla nebo má být skutečně zaplacena, nepřipočtou žádné jiné položky než ty, které jsou stanoveny v tomto článku.
Článek 72
Položky, které se do celní hodnoty nezahrnují
Při určování celní hodnoty podle článku 70 se nezahrnuje žádná z těchto položek:
a)
náklady na dopravu dováženého zboží po jeho vstupu na celní území Unie;
b)
poplatky za stavbu, instalaci, montáž, údržbu nebo technickou pomoc vzniklé po vstupu dováženého zboží jako například průmyslových zařízení, strojů či vybavení na celní území Unie;
c)
úroky z finančního ujednání uzavřeného kupujícím a vztahujícího se na nákup dováženého zboží bez ohledu na to, zda finanční prostředky poskytuje prodávající nebo jiná osoba, jestliže bylo financování dohodnuto písemně a jestliže může kupující, bude-li o to požádán, prokázat, že jsou splněny tyto podmínky:
i)
toto zboží je skutečně prodáváno za cenu deklarovanou jako cena, která byla nebo má být skutečně zaplacena;
ii)
požadovaná úroková sazba nepřevyšuje obvyklou úrokovou sazbu uplatňovanou v dané zemi při podobných operacích v okamžiku, kdy k finanční úhradě dochází;
d)
poplatky spojené s právem reprodukovat dovážené zboží v Unii;
e)
nákupní provize;
f)
dovozní cla nebo jiné poplatky splatné v Unii při dovozu nebo prodeji zboží;
g)
aniž je dotčen čl. 71 odst. 1 písm. c), platby uskutečněné kupujícím za právo distribuovat nebo přeprodávat dovážené zboží, jestliže tyto platby nejsou podmínkou prodeje dováženého zboží určeného k vývozu do Unie.
Článek 73
Zjednodušení
Celní orgány mohou na žádost povolit, aby byly na základě specifických kritérií stanoveny níže uvedené částky, nejsou-li tyto částky vyčíslitelné ke dni přijetí celního prohlášení:
a)
částky, které mají být zahrnuty do celní hodnoty v souladu s čl. 70 odst. 2; a
b)
částky podle článků 71 a 72.
Článek 74
Doplňkové metody určování celní hodnoty zboží
1. Nemůže-li být celní hodnota zboží určena podle článku 70, pokračuje se postupně podle odst. 2 písm. a) až d), přičemž se celní hodnota zboží určí podle prvního z těchto písmen, podle nějž ji lze určit.
Na žádost deklaranta se pořadí uplatnění písmen c) a d) odstavce 2 obrátí.
2. Celní hodnotou podle odstavce 1 je:
a)
převodní hodnota u stejného zboží prodávaného pro vývoz na celní území Unie a vyváženého ve stejnou dobu nebo přibližně ve stejnou dobu jako zboží, které je ohodnocováno;
b)
převodní hodnota u podobného zboží prodávaného pro vývoz na celní území Unie a vyváženého ve stejnou dobu nebo přibližně ve stejnou dobu jako zboží, které je ohodnocováno;
c)
hodnota založená na jednotkové ceně, za kterou se dovážené zboží nebo stejné nebo podobné dovážené zboží prodává na celním území Unie v největším úhrnném množství osobám, kterou nejsou ve vzájemném spojení s prodávajícími; nebo
d)
vypočtená hodnota sestávající ze součtu těchto položek:
i)
nákladů na materiál a výrobu nebo jiné zpracování provedené při produkci dováženého zboží, nebo hodnota těchto položek;
ii)
částky představující zisk a všeobecné výdaje ve výši, kterou producenti v zemi vývozu obvykle zahrnují do prodeje zboží téže povahy nebo téhož druhu jako hodnocené zboží určené k vývozu do Unie;
iii)
nákladů na položky uvedené v čl. 71 odst. 1 písm. e) nebo jejich hodnoty.
3. Nemůže-li být celní hodnota určena podle odstavce 1, určí se na základě údajů dostupných na celním území Unie s použitím přiměřených prostředků slučitelných se zásadami a obecnými ustanoveními:
a)
dohody o provádění článku VII Všeobecné dohody o clech a obchodu,
b)
článku VII Všeobecné dohody o clech a obchodu,
c)
této kapitoly.
Článek 75
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví podmínky pro udělování povolení podle čl. 73.
Článek 76
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro:
a)
určování celní hodnoty v souladu s čl. 70 odst. 1 a 2 a články 71 a 72, včetně pravidel pro úpravu ceny, která byla nebo má být skutečně zaplacena;
b)
uplatňování podmínek podle čl. 70 odst. 3;
c)
určování celní hodnoty podle čl. 74.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
HLAVA III
CELNÍ DLUH A JISTOTY
KAPITOLA 1
Vznik celního dluhu
Oddíl 1
Celní dluh při dovozu
Článek 77
Propuštění do volného oběhu a dočasné použití
1. Celní dluh při dovozu vzniká v okamžiku, kdy je zboží, které není zbožím Unie a které podléhá dovoznímu clu, propuštěno do jednoho z těchto celních režimů:
a)
propuštění do volného oběhu, včetně propuštění podle ustanovení o konečném užití;
b)
dočasné použití s částečným osvobozením od dovozního cla.
2. Celní dluh vzniká okamžikem přijetí celního prohlášení.
3. Dlužníkem je deklarant. V případě nepřímého zastupování je dlužníkem také osoba, na jejíž účet je celní prohlášení činěno.
Je-li celní prohlášení s návrhem na propuštění zboží do některého z režimů uvedených v odstavci 1 učiněno na základě údajů, v jejichž důsledku nebyly dovozní clo nebo jeho část vybrány, je osoba, která poskytla údaje nezbytné pro vyhotovení celního prohlášení a která si byla nebo měla být vědoma, že údaje nejsou pravdivé, rovněž považována za dlužníka.
Článek 78
Zvláštní ustanovení týkající se nepůvodního zboží
1. Platí-li zákaz vracet dovozní clo nebo přiznávat osvobození od dovozního cla pro nepůvodní zboží, které bylo použito při výrobě produktů, pro něž je vydán nebo vystaven doklad o původu v rámci preferenčních dohod mezi Unií a některými zeměmi či územími mimo celní území Unie nebo skupinami těchto zemí či území, vzniká u tohoto nepůvodního zboží celní dluh při dovozu v okamžiku přijetí prohlášení o zpětném vývozu v souvislosti s dotyčnými produkty.
2. Vznikne-li celní dluh podle odstavce 1, vyměří se částka dovozního cla odpovídající tomuto dluhu za stejných podmínek jako v případě celního dluhu, který by vznikl, kdyby ve stejný den bylo přijato celní prohlášení s návrhem na propuštění nepůvodního zboží použitého při výrobě dotyčných výrobků do volného oběhu za účelem ukončení režimu aktivního zušlechťovacího styku.
3. Použije se čl. 77 odst. 2 a 3. V případě zboží, které není zbožím Unie podle článku 270, je však dlužníkem osoba podávající prohlášení o zpětném vývozu. V případě nepřímého zastupování je dlužníkem také osoba, na jejíž účet je celní prohlášení podáváno.
Článek 79
Celní dluh vzniklý nesplněním povinností nebo podmínek
1. U zboží podléhajícího dovoznímu clu vzniká celní dluh při dovozu nesplněním:
a)
některé z povinností stanovených v celních předpisech pro vstup zboží, které není zbožím Unie, na celní území Unie, pro jeho odnětí celnímu dohledu nebo pro pohyb, zušlechtění, uskladnění, dočasné uskladnění, dočasné použití zboží nebo nakládání s tímto zbožím na tomto území;
b)
některé z povinností stanovených v celních předpisech upravujících konečné užití zboží na celním území Unie;
c)
podmínky, na jejímž základě může být zboží, které není zbožím Unie, propuštěno do celního režimu nebo mu může být přiznáno osvobození od cla či snížená sazba dovozního cla podle jeho konečného užití.
2. Celní dluh vzniká:
a)
okamžikem, kdy povinnost, jejímž nesplněním vzniká celní dluh, není plněna nebo přestala být plněna nebo
b)
okamžikem, kdy je přijato celní prohlášení za účelem propuštění zboží do celního režimu, zjistí-li se následně, že podmínka, na základě které může být zboží propuštěno do daného celního režimu nebo mu může být přiznáno osvobození od cla či snížená sazba dovozního cla podle jeho konečného užití, nebyla ve skutečnosti splněna.
3. V případech uvedených v odst. 1 písm. a) a b) je dlužníkem:
a)
každá osoba, která měla splnit dané povinnosti;
b)
každá osoba, která si byla vědoma nebo si měla být vědoma, že nebyla splněna povinnost podle celních předpisů, a která jednala na účet osoby, jež byla povinna splnit tuto povinnost, nebo která se zúčastnila úkonu, jenž vedl k nesplnění této povinnosti;
c)
každá osoba, která získala nebo držela dotyčné zboží a v okamžiku získání nebo přijetí zboží si byla nebo měla být vědoma, že nebyla splněna povinnost podle celních předpisů.
4. V případech uvedených v odst. 1 písm. c) je dlužníkem osoba, která má splnit podmínky, na jejichž základě je zboží propuštěno do celního režimu, nebo podmínky celního prohlášení pro zboží propuštěné do tohoto celního režimu nebo podmínky, na jejichž základě může být zboží přiznáno osvobození od cla či snížená sazba dovozního cla podle jeho konečného užití.
Je-li celní prohlášení s návrhem na propuštění zboží do některého z celních režimů uvedených v odst.1 písm. c) učiněno a jsou-li celním orgánům poskytnuty jakékoli informace požadované podle celních předpisů upravujících podmínky, na základě kterých může být zboží propuštěno do uvedeného celního režimu, a v důsledku toho nebyly dovozní clo nebo jeho část vybrány, je dlužníkem také osoba, která poskytla údaje nezbytné pro vyhotovení celního prohlášení a která věděla nebo měla vědět, že tyto údaje nejsou pravdivé.
Článek 80
Odpočet částky již zaplaceného dovozního cla
1. Vznikne-li podle čl. 79 odst. 1 celní dluh u zboží propuštěného do volného oběhu se sníženou sazbou dovozního cla podle konečného užití zboží, odečte se částka dovozního cla zaplacená při propuštění zboží do volného oběhu od částky dovozního cla odpovídající celnímu dluhu.
Ustanovení prvního pododstavce se použije, jestliže celní dluh vznikl u zbytků a odpadu po zničení předmětného zboží.
2. Vznikne-li podle čl. 79 odst. 1 celní dluh u zboží, které bylo propuštěno do režimu dočasného použití s částečným osvobozením od dovozního cla, odečte se částka dovozního cla zaplacená v rámci částečného osvobození od částky dovozního cla odpovídající celnímu dluhu.
Oddíl 2
Celní dluh při vývozu
Článek 81
Vývoz a pasivní zušlechťovací styk
1. Celní dluh při vývozu vzniká v okamžiku, kdy je zboží podléhající vývoznímu clu propuštěno do režimu vývozu nebo do režimu pasivního zušlechťovacího styku.
2. Celní dluh vzniká okamžikem přijetí celního prohlášení.
3. Dlužníkem je deklarant. V případě nepřímého zastupování je dlužníkem také osoba, na jejíž účet je celní prohlášení činěno.
Je-li celní prohlášení učiněno na základě údajů, v jejichž důsledku nebyly vývozní clo nebo jeho část vybrány, je osoba, která poskytla údaje požadované pro vyhotovení celního prohlášení a která si byla nebo měla být vědoma, že údaje nejsou pravdivé, rovněž považována za dlužníka.
Článek 82
Celní dluh vzniklý nesplněním povinností nebo podmínek
1. U zboží podléhajícího dovoznímu clu vzniká celní dluh při dovozu nesplněním:
a)
některé z povinností stanovených v celních předpisech pro výstup zboží;
b)
podmínek, za nichž bylo povoleno, aby zboží opustilo celní území Unie s úplným nebo částečným osvobozením od vývozního cla.
2. Celní dluh vzniká:
a)
okamžikem, kdy zboží skutečně opustilo celní území Unie bez celního prohlášení;
b)
okamžikem, kdy je zboží dodáno na jiné místo určení, než na které se vztahuje povolení, na jehož základě může zboží opustit celní území Unie s úplným nebo částečným osvobozením od vývozního cla;
c)
nemohou-li celní orgány okamžik uvedený v písmenu b) určit, uplynutím lhůty stanovené pro předložení dokladu o tom, že byly splněny podmínky opravňující k přiznání tohoto osvobození.
3. V případech uvedených v odst. 1 písm. a) je dlužníkem:
a)
každá osoba, která měla splnit danou povinnost;
b)
každá osoba, která si byla vědoma nebo si měla být vědoma, že daná povinnost nebyla splněna, a která jednala na účet osoby, jež byla povinna splnit tuto povinnost;
c)
každá osoba, která se zúčastnila úkonu, jenž vedl k nesplnění povinnosti a která si byla vědoma nebo si měla být vědoma, že celní prohlášení nebylo podáno, ačkoli mělo být.
4. V případech uvedených v odst. 1 písm. b) je dlužníkem každá osoba, která má splnit podmínky, za nichž bylo povoleno, aby zboží opustilo celní území Unie s částečným nebo úplným osvobozením od vývozního cla.
Oddíl 3
Společná ustanovení pro celní dluh při dovozu i vývozu
Článek 83
Zákazy a omezení
1. Celní dluh při dovozu nebo vývozu vzniká i v případě, že se na zboží vztahují jakékoli zákazy nebo omezení dovozu nebo vývozu.
2. Celní dluh však nevzniká v případě:
a)
protiprávního vstupu padělaných peněz na celní území Unie;
b)
vstupu omamných a psychotropních látek na celní území Unie, a to látek jiných než těch, které jsou pod přísným dohledem příslušných orgánů za účelem jejich použití pro lékařské a vědecké účely.
3. Pro účely sankcí za porušení celních předpisů se však má za to, že celní dluh vznikl, je-li podle právních předpisů členského státu dovozní nebo vývozní clo nebo existence celního dluhu základem pro vyměření sankcí.
Článek 84
Více dlužníků
Odpovídá-li za zaplacení částky dovozního nebo vývozního cla odpovídající jednomu celnímu dluhu více osob, odpovídají společně a nerozdílně za zaplacení uvedené částky.
Článek 85
Obecná pravidla pro výpočet částky dovozního nebo vývozního cla
1. Částka dovozního nebo vývozního cla se stanoví na základě pravidel pro výpočet cla, která se na dané zboží vztahovala v okamžiku, kdy celní dluh u tohoto zboží vznikl.
2. Není-li možné přesně určit okamžik, kdy celní dluh vznikl, má se za to, že vznikl v době, kdy celní orgány zjistí, že se zboží nachází v situaci, za níž vzniká celní dluh.
Pokud však informace dostupné celní orgánům umožňují určit, že celní dluh vznikl před tímto zjištěním, má se za to, že celní dluh vznikl v nejzazším časovém okamžiku, který může být určen jako situace, v níž celní dluh vzniká.
Článek 86
Zvláštní pravidla pro výpočet částky dovozního cla
1. Pokud u zboží, jež bylo propuštěno do celního režimu nebo dočasně uskladněno, vznikly na celním území Unie náklady spojené s uskladněním nebo obvyklými formami manipulace, tyto náklady nebo navýšení hodnoty se při výpočtu částky dovozního cla nezohlední, jestliže deklarant tyto náklady dostatečným způsobem prokáže.
Celní hodnota, množství, povaha a původ zboží, které není zbožím Unie a které bylo použito při operacích, se však při výpočtu částky dovozního cla zohledňují.
2. Dojde-li u zboží, které bylo propuštěno do celního režimu, na celním území Unie v důsledku obvyklých forem manipulace ke změně sazebního zařazení, použije se na zboží propuštěné do tohoto režimu na žádost deklaranta původní sazební zařazení.
3. Vznikne-li u zušlechtěných výrobků v důsledku režimu aktivního zušlechťovacího styku celní dluh, vyměří se částka dovozního cla odpovídající tomuto dluhu na žádost deklaranta na základě sazebního zařazení, celní hodnoty, množství, povahy a původu zboží, které bylo propuštěno do režimu aktivního zušlechťovacího styku, v okamžiku přijetí celního prohlášení za toto zboží.
4. Ve zvláštních případech se však částka dovozního cla určí v souladu s odstavci 2 a 3 tohoto článku bez žádosti deklaranta, aby se zabránilo obcházení sazebních opatření podle čl. 56 odst. 2 písm. h).
5. Vznikne-li celní dluh u zušlechtěných produktů pocházejících z režimu pasivního zušlechťovacího styku nebo u náhradních produktů podle čl. 261 odst. 1, vypočte se výše dovozního cla na základě nákladů na zušlechťovací operaci provedenou mimo celní území Unie.
6. Stanoví-li celní předpisy u zboží použití zvýhodněného sazebního zacházení, osvobození nebo úplného nebo částečného osvobození od dovozního nebo vývozního cla podle čl. 56 odst. 2 písm. d) až g), článků 203, 204, 205 a 208, nebo článků 259 až 262 tohoto nařízení nebo podle nařízení Rady (ES) č. 1186/2009 ze dne 16. listopadu 2009 o systému Společenství pro osvobození od cla (15), použije se toto zvýhodněné sazební zacházení nebo osvobození rovněž v případech, kdy vznikl celní dluh podle článků 79 nebo 82 tohoto nařízení, pokud nedostatky, které vedly ke vzniku celního dluhu, nebyly pokusem o klamavé jednání.
Článek 87
Místo vzniku celního dluhu
1. Celní dluh vzniká v místě, kde je podáno celní prohlášení nebo prohlášení o zpětném vývozu uvedené v článcích 77, 78 a 81.
Ve všech ostatních případech celní dluh vzniká v místě, kde nastaly skutečnosti vedoucí ke vzniku celního dluhu.
Nemůže-li být toto místo určeno, vzniká celní dluh v místě, kde se podle zjištění celních orgánů zboží nacházelo v situaci vedoucí ke vzniku celního dluhu.
2. Pokud bylo zboží propuštěno do dosud nevyřízeného celního režimu nebo pokud nebylo dočasné uskladnění řádně ukončeno a ve stanovené lhůtě nemůže být místo, kde vzniká celní dluh, určeno podle odstavce 1 druhého nebo třetího pododstavce, vzniká celní dluh v místě, kde bylo zboží propuštěno do daného režimu, nebo kde v tomto režimu vstoupilo na celní území Unie, nebo kde bylo dočasně uskladněno.
3. Pokud údaje dostupné celním orgánům umožňují zjistit, že celní dluh pravděpodobně vznikl na více místech, má se za to, že celní dluh vznikl v místě, kde vznikl poprvé.
4. Pokud celní orgán zjistí, že celní dluh vznikl podle článku 79 nebo 82 v jiném členském státě a že částka dovozního nebo vývozního cla odpovídající tomuto dluhu je nižší než 10 000 EUR, považuje se tento celní dluh za celní dluh vzniklý v členském státě, ve kterém byl zjištěn.
Článek 88
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví:
a)
pravidla pro výpočet částky dovozního nebo vývozního cla pro zboží, u něhož celní dluh vznikne v souvislosti se zvláštním postupem, která doplní pravidla stanovená v článcích 85 a 86;
b)
případy uvedené v čl. 86 odst. 4;
c)
lhůta uvedená v čl. 87 odst. 2.
KAPITOLA 2
Jistota za celní dluh, který by mohl vzniknout, nebo který vznikl
Článek 89
Obecná ustanovení
1. Není-li stanoveno jinak, vztahuje se tato kapitola na jistoty za celní dluhy, které vznikly, i za dluhy, které mohou vzniknout.
2. Pokud celní orgány požadují poskytnutí jistoty za celní dluh, který by mohl vzniknout, nebo který vznikl, musí tato jistota pokrývat částku dovozního nebo vývozního cla a ostatní poplatky splatné v souvislosti s dovozem nebo vývozem zboží v situaci, kdy:
a)
jistota je použita na propuštění zboží do tranzitního režimu Unie; nebo
b)
jistota může být použita ve více než jednom členském státě.
Jistota, která nemůže být použita mimo členský stát, v němž je požadována, je platná pouze v daném členském státě a musí pokrývat alespoň částku dovozního nebo vývozního cla.
3. Požadují-li celní orgány poskytnutí jistoty, poskytne ji dlužník nebo osoba, která se může stát dlužníkem. Celní orgány mohou také povolit, aby jistotu poskytla jiná osoba než osoba, od níž se jistota požaduje.
4. Aniž je dotčen článek 97, požadují celní orgány pro určité zboží nebo celní prohlášení pouze jednu jistotu.
Jistota poskytnutá pro konkrétní celní prohlášení se použije ke krytí částky dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu a jiných poplatků u veškerého zboží, na které se toto prohlášení vztahuje nebo které bylo na jeho základě propuštěno, bez ohledu na to, zda je prohlášení správné, či nikoli.
Nebyla-li jistota uvolněna, může se v mezích zajištěné částky použít rovněž na vybrání částek dovozního nebo vývozního cla a jiných poplatků, které jsou splatné po kontrole po propuštění daného zboží.
5. Na žádost osoby uvedené v odstavci 3 tohoto článku mohou celní orgány v souladu s čl. 95 odst. 1, 2 a 3 povolit poskytnutí souborné jistoty ke krytí částky dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu ve vztahu ke dvěma nebo více operacím, prohlášením nebo celním režimům.
6. Celní orgány jistotu sledují.
7. Jistota se nepožaduje od států, regionálních a místních orgánů veřejné správy nebo jiných veřejnoprávních subjektů u činností, v nichž vystupují jako veřejné orgány.
8. Jistota se nepožaduje v žádné z těchto situacích:
a)
u zboží přepravovaného po Rýnu a rýnských vodních cestách a po Dunaji a dunajských vodních cestách;
b)
u zboží přepravovaného zabudovaným přepravním zařízením;
c)
ve zvláštních případech, kdy je zboží propuštěno do režimu dočasného použití;
d)
u zboží propuštěného do tranzitního režimu Unie za využití zjednodušení podle čl. 233 odst. 4 písm. e) a přepravovaného námořní nebo vzdušnou cestou mezi přístavy Unie nebo mezi letišti Unie.
9. Celní orgány nemusí požadovat poskytnutí jistoty, jestliže výše dovozního nebo vývozního cla, které má být zajištěno, nepřesahuje statistický práh hodnoty pro celní prohlášení stanovený v čl. 3 odst. 4 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 471/2009 ze dne 6. května 2009 o statistice Společenství týkající se zahraničního obchodu se třetími zeměmi (16).
Článek 90
Povinná jistota
1. Je-li poskytnutí jistoty povinné, vyměří celní orgány tuto jistotu ve výši, která se rovná přesné částce dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu a jiným poplatkům, lze-li tuto částku v době, kdy je jistota požadována, spolehlivě určit.
Není-li možné stanovit přesnou částku celního dluhu, vyměří se jistota ve výši nejvyšší možné částky dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu a jiných poplatků, které dle odhadu celních orgánů vznikly nebo mohou vzniknout.
2. Aniž je dotčen článek 95, je-li pro částku dovozního nebo vývozního cla odpovídající celním dluhům a jiným poplatkům, jejichž výše se mění v čase, poskytnuta souborná jistota, vyměří se jistota ve výši, která zajistí, že částka dovozního nebo vývozního cla odpovídající celním dluhům a jiným poplatkům bude vždy pokryta.
Článek 91
Nepovinná jistota
Není-li poskytnutí jistoty povinné, vyžaduje se tato jistota vždy, když se celní orgány domnívají, že je úhrada částky dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu a jiných poplatků ve stanovené lhůtě nejistá. Její výši tyto orgány stanoví tak, aby nepřesahovala částku uvedenou v článku 90.
Článek 92
Poskytnutí jistoty
1. Jistota může být poskytnuta v jedné z těchto forem:
a)
složením hotovosti nebo jakýmkoli jiným platebním prostředkem, který celní orgány uznávají jako rovnocenný složení hotovosti, v eurech nebo v měně členského státu, ve kterém se jistota požaduje;
b)
závazkem ručitele;
c)
jinou formou jistoty, která poskytuje rovnocennou záruku, že částka dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu a jiné poplatky budou zaplaceny.
2. Poskytnutí jistoty formou složení hotovosti nebo jiným rovnocenným platebním prostředkem se provádí podle platných předpisů členského státu, ve kterém je jistota požadována.
Je-li jistota poskytnuta složením hotovosti nebo jiným rovnocenným platebním prostředkem, neplatí z ní celní orgány žádné úroky.
Článek 93
Volba jistoty
Osoba, která je povinna poskytnout jistotu, si může zvolit, kterou z forem jistoty uvedených v čl. 92 odst. 1 poskytne.
Pokud však navržená forma jistoty není slučitelná s řádným prováděním daného celního režimu, mohou ji celní orgány odmítnout.
Celní orgány mohou požadovat, aby byla zvolená forma jistoty zachována po určitou dobu.
Článek 94
Ručitel
1. Ručitelem uvedeným v čl. 92 odst. 1 písm. b) je třetí osoba usazená na celním území Unie. Není-li ručitelem úvěrová instituce nebo finanční instituce nebo pojišťovna akreditovaná v Unii v souladu s platnými právními předpisy Unie, schválí ručitele celní orgány, které jistotu požadují.
2. Ručitel se písemně zaváže, že zaplatí zajištěnou částku dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu a jiným poplatkům.
3. Celní orgány mohou schválení navrhovaného ručitele nebo navrhovaného druhu jistoty odmítnout, pokud dle jejich názoru není možné zaručit, že částka dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu a jiné poplatky budou ve stanovené lhůtě uhrazeny.
Článek 95
Souborná jistota
1. Povolení uvedené v čl. 89 odst. 5 se udělí pouze osobám, jež splňují všechny tyto podmínky:
a)
jsou usazeny na celním území Unie;
b)
splňují kritéria stanovená v čl. 39 písm. a);
c)
jsou pravidelnými uživateli příslušných celních režimů nebo provozovateli dočasných skladů nebo splňují kritéria stanovená v čl. 39 písm. d).
2. Má-li být souborná jistota poskytnuta pro celní dluhy a jiné poplatky, které mohou vzniknout, může být hospodářskému subjektu povoleno poskytnout soubornou jistotu se sníženou částkou záruky nebo může být hospodářský subjekt zproštěn povinnosti jistotu poskytnout, pokud splňuje kritéria stanovená v čl. 39 písm. b) a c).
3. Má-li být souborná jistota poskytnuta pro celní dluhy a jiné poplatky, které vznikly, může být oprávněnému hospodářskému subjektu pro celní zjednodušení na základě žádosti povoleno poskytnout soubornou jistotu se sníženou částkou záruky.
4. Souborná jistota se sníženou částkou záruky podle odst. 3 je rovnocenná poskytnutí jistoty.
Článek 96
Dočasné zákazy týkající se používání souborných jistot
1. V souvislosti se zvláštními postupy nebo dočasným uskladněním může Komise dočasně zakázat použití kterékoliv z těchto jistot:
a)
souborné jistoty pro sníženou částku záruky nebo zproštění povinnosti jistotu poskytnout podle čl. 95 odst. 2;
b)
souborné jistoty podle článku 95 u zboží, u kterého byly zjištěny rozsáhlé podvody.
2. V případech, na které se vztahuje odst. 1 písm. a) nebo b) tohoto článku, lze povolit použití souborné jistoty pro sníženou částku záruky nebo zproštění povinnosti poskytnout jistotu nebo použití souborné jistoty podle článku 95, pokud dotyčná osoba splní jednu z těchto podmínek:
a)
dotyčná osoba může prokázat, že v souvislosti s dotčeným zbožím nevznikl celní dluh při operacích, které tato osoba vykonávala v průběhu dvou let předcházejících rozhodnutí uvedenému v odstavci 1;
b)
pokud v průběhu dvou let předcházejících rozhodnutí uvedenému v odstavci 1 celní dluhy vznikly, může tato osoba prokázat, že byly tyto dluhy ve stanovené lhůtě plně uhrazeny dlužníkem či dlužníky nebo ručitelem.
Pro získání povolení používat dočasně zakázanou soubornou jistotu musí dotyčná osoba rovněž splnit kritéria stanovená v čl. 39 písm. b) a c).
Článek 97
Doplňující nebo nová jistota
Zjistí-li celní orgány, že poskytnutá jistota nezaručuje nebo nadále nezaručuje spolehlivě či dostatečně, že částka dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu a jiné poplatky budou uhrazeny ve stanovené lhůtě, vyžadují od všech osob uvedených v čl. 89 odst. 3, aby podle svého uvážení buď poskytly doplňující jistotu, nebo nahradily původní jistotu novou jistotou.
Článek 98
Propuštění zboží
1. Celní orgány jistotu okamžitě uvolní, jakmile celní dluh nebo odpovědnost za další poplatky zanikne nebo již nemůže vzniknout.
2. Zanikl-li celní dluh nebo odpovědnost za další poplatky částečně nebo může-li vzniknout již jen pro část zajištěné částky, uvolní se na žádost dotyčné osoby odpovídající část jistoty, pokud částka, o kterou se jedná, takový krok opodstatňuje.
Článek 99
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví:
a)
zvláštní případy, kdy není požadována jistota u zboží, které je propuštěno do režimu dočasného použití, v souladu s čl. 89 odst. 8 písm. c);
b)
forma jistoty podle čl. 92 odst. 1 písm. c) a pravidla týkající se ručitele podle článku 94;
c)
podmínky týkající se postupu pro udělení povolení k použití souborné jistoty se sníženou částkou záruky nebo zproštění povinnosti záruku poskytnout podle čl. 95 odst. 2;
d)
lhůty pro uvolnění jistoty.
Článek 100
Svěření prováděcích pravomocí
1. Komise stanoví v prováděcích aktech postupy:
a)
pro určení částky jistoty včetně snížené částky záruky podle čl. 95 odst. 2 a 3;
b)
ohledně poskytnutí a sledování jistoty podle článku 89, zrušení a odstoupení od závazku, který poskytl ručitel, podle článku 94 a uvolnění jistoty podle článku 98;
c)
ohledně dočasných zákazů podle článku 96.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
2. Komise přijme prostřednictvím prováděcích aktů opatření uvedená v článku 96.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
V závažných a naléhavých případech, které souvisejí s těmito opatřeními a, které jsou řádně odůvodněny potřebou rychle posílit ochranu finančních zájmů Unie a jejích členských států, přijme Komise okamžitě použitelné prováděcí akty postupem podle čl. 285 odst. 5.
Má-li být o stanovisku výboru uvedeného v čl. 285 odst. 1 rozhodnuto písemným postupem, použije se čl. 285 odst. 6.
KAPITOLA 3
Výběr, platba, vrácení a prominutí částky dovozního nebo vývozního cla
Oddíl 1
Vyměření výše dovozního nebo vývozního cla, oznámení celního dluhu a zaúčtování
Článek 101
Vyměření výše dovozního nebo vývozního cla
1. Výši splatného dovozního nebo vývozního cla vyměří celní orgány příslušné podle místa, kde celní dluh vznikl nebo kde se má za to, že vznikl podle článku 87, jakmile k tomu mají potřebné údaje.
2. Aniž je dotčen článek 48, mohou celní orgány souhlasit, aby výši splatného dovozního nebo vývozního cla vyměřil deklarant.
3. Pokud vyměřená částka splatného dovozního nebo vývozního cla není celým číslem, lze tuto částku zaokrouhlit.
Pokud je částka uvedená v prvním pododstavci vyjádřena v eurech, nelze ji zaokrouhlit více než na nejbližší celé číslo nahoru nebo dolů.
Členský stát, jehož měnou není euro, může uplatňovat ustanovení druhého pododstavce obdobně, nebo se od ustanovení tohoto pododstavce odchýlit za předpokladu, že pravidla upravující zaokrouhlování nemají větší finanční dopad než pravidla stanovená v druhém pododstavci.
Článek 102
Oznámení celního dluhu
1. Celní dluh se dlužníkovi oznámí způsobem předepsaným v místě, kde celní dluh vznikl, nebo kde se má za to, že vznikl podle článku 87.
Oznámení uvedené v prvním pododstavci se nepoužije v žádném z těchto případů:
a)
pokud bylo do doby konečného vyměření výše dovozního nebo vývozního cla uloženo prozatímní obchodněpolitické opatření ve formě cla;
b)
pokud je částka splatného dovozního nebo vývozního cla vyšší než částka vyměřená na základě rozhodnutí, které bylo učiněno v souladu s článkem 33;
c)
pokud bylo původní rozhodnutí neoznámit celní dluh nebo jej oznámit spolu s částkou dovozního nebo vývozního cla, která je nižší než splatné dovozní nebo vývozní clo, učiněno na základě obecných předpisů, jež byly později zrušeny rozhodnutím soudu;
d)
jsou-li celní orgány celními předpisy zproštěny povinnosti oznámit celní dluh.
2. Rovná-li se výše splatného dovozního nebo vývozního cla částce uvedené v celním prohlášení, považuje se propuštění zboží celními orgány za oznámení výše celního dluhu dlužníkovi.
3. Pokud se odstavec 2 nepoužije, celní orgány dlužníkovi celní dluh oznámí v okamžiku, kdy mohou stanovit výši splatného dovozního nebo vývozního cla a přijmout příslušné rozhodnutí.
Pokud by však oznámení celního dluhu mělo vliv na trestní vyšetřování, mohou celní orgány toto oznámení odložit do doby, kdy již trestní vyšetřování neohrozí.
4. Pokud byla platba zajištěna, může být celní dluh odpovídající celkové výši dovozního nebo vývozního cla vztahující se k veškerému zboží propuštěnému jedné a téže osobě v době stanovené celními orgány oznámen na konci této doby. Doba stanovená celními orgány nepřesáhne 31 dní.
Článek 103
Promlčení celního dluhu
1. Celní dluh nelze dlužníkovi oznámit po uplynutí lhůty tří let ode dne vzniku celního dluhu.
2. Pokud celní dluh vznikl v důsledku činu, který v době, kdy byl spáchán, mohl být důvodem pro zahájení trestního řízení, prodlouží se tříletá lhůta uvedená v odstavci 1 na nejméně pět a nejvýše deset let v souladu s vnitrostátním právem.
3. Lhůty stanovené v odstavcích 1 a 2 se pozastaví, pokud:
a)
je podán opravný prostředek v souladu s článkem 44; pozastavení se uplatní ode dne, kdy byl opravný prostředek podán, a po dobu trvání řízení o tomto opravném prostředku; nebo
b)
celní orgány dlužníkovi v souladu s čl. 22 odst. 6 sdělily důvody, na jejichž základě hodlají oznámit celní dluh; pozastavení se uplatní ode dne tohoto sdělení a až do uplynutí lhůty, během níž je dlužníkovi umožněno vyjádřit svůj názor.
4. Je-li povinnost zaplatit clo obnovena podle čl. 116 odst. 7, považují se lhůty uvedené v odstavcích 1 a 2 za pozastavené ode dne podání žádosti o vrácení či prominutí cla v souladu s článkem 121 do dne, kdy bylo učiněno rozhodnutí o vrácení nebo prominutí cla.
Článek 104
Zaúčtování
1. Celní orgány uvedené v článku 101 zanesou do svého účetnictví v souladu s vnitrostátními právními předpisy výši splatného dovozního nebo vývozního cla stanoveného podle uvedeného článku.
První pododstavec se nepoužije v případech uvedených v čl. 102 odst. 1 druhém pododstavci.
2. Celní orgány nemusí zaúčtovat částky dovozního nebo vývozního cla, které podle článku 103 odpovídají celnímu dluhu, jejž již nebylo možné dlužníkovi oznámit.
3. Členské státy stanoví praktické postupy pro zaúčtování částek dovozního nebo vývozního cla. Tyto postupy se mohou lišit podle toho, do jaké míry si celní orgány s ohledem na okolnosti, za nichž vznikl celní dluh, jsou či nejsou jisté, že tyto částky budou zaplaceny.
Článek 105
Lhůty pro zaúčtování
1. Vznikne-li celní dluh přijetím celního prohlášení s návrhem na propuštění zboží do jiného celního režimu než dočasného použití s částečným osvobozením od dovozního cla nebo v důsledku jakéhokoli jiného úkonu, který má stejné právní účinky, zaúčtují celní orgány částku splatného dovozního nebo vývozního cla do čtrnácti dnů po propuštění zboží.
Pokud však byla platba zajištěna, může být celková výše dovozního nebo vývozního cla vztahující se k veškerému zboží propuštěnému jedné a téže osobě během lhůty stanovené celními orgány, která nesmí přesáhnout 31 dnů, zaúčtována celkově na konci této lhůty. K zaúčtování musí dojít do čtrnácti dnů od uplynutí dotyčné lhůty.
2. Lze-li zboží propustit s výhradou určitých podmínek, které upravují stanovení výše splatného dovozního nebo vývozního cla nebo jeho vybrání, provede se zaúčtování do čtrnácti dnů ode dne, kdy je výše splatného dovozního nebo vývozního cla stanovena nebo kdy je stanovena povinnost zaplatit toto clo.
Týká-li se však celní dluh prozatímního obchodněpolitického opatření ve formě cla, zaúčtuje se částka splatného dovozního nebo vývozního cla do dvou měsíců ode dne vyhlášení nařízení, kterým se stanoví konečné obchodněpolitické opatření, v Úředním věstníku Evropské unie.
3. Vznikne-li celní dluh za jiných podmínek, než které jsou uvedeny v odstavci 1, zaúčtuje se částka splatného dovozního nebo vývozního cla do čtrnácti dnů ode dne, kdy celní orgány mohou stanovit výši příslušného dovozního nebo vývozního cla a přijmout rozhodnutí.
4. Odstavec 3 se použije v případě částky dovozního nebo vývozního cla, která má být vybrána nebo dovybrána, pokud částka splatného dovozního nebo vývozního cla nebyla zaúčtována v souladu s odstavci 1, 2 a 3 nebo pokud byla stanovena a zaúčtována ve výši, která je nižší než splatná částka.
5. Lhůty pro zaúčtování uvedené v odstavcích 1, 2 a 3 se nepoužijí za nepředvídatelných okolností nebo v případech vyšší moci.
6. Zaúčtování může být odloženo v případě uvedeném v čl. 102 odst. 3 druhém pododstavci do doby, kdy oznámení celního dluhu již neohrozí trestní vyšetřování.
Článek 106
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví případy uvedené v čl. 102 odst. 1 písm. d), kdy jsou celní orgány zproštěny povinnosti oznámit celní dluh.
Článek 107
Svěření prováděcích pravomocí
Komise přijme prostřednictvím prováděcích aktů opatření na zajištění vzájemné pomoci mezi celními orgány v případě vzniku celního dluhu.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Oddíl 2
Platba částky dovozního nebo vývozního cla
Článek 108
Obecné lhůty pro placení a pozastavení těchto lhůt
1. Částky dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu oznámenému v souladu s článkem 102 zaplatí dlužník ve lhůtě, kterou stanoví celní orgány.
Aniž je dotčen čl. 45 odst. 2, nepřesáhne tato lhůta deset dní ode dne, kdy je dlužníkovi oznámena výše celního dluhu. V případě souhrnného zaúčtování za podmínek stanovených v čl. 105 odst. 1 druhém pododstavci se stanoví tato lhůta tak, aby neumožnila dlužníkovi získat delší lhůtu splatnosti, než by získal v případě, kdy by mu byl udělen odklad platby cla v souladu s článkem 110.
Tuto lhůtu mohou celní orgány prodloužit na žádost dlužníka, pokud byla výše splatného dovozního nebo vývozního cla stanovena během kontroly po propuštění zboží v souladu s článkem 48. Aniž je dotčen čl. 112 odst. 1, nepřesahuje toto prodloužení lhůty dobu nutnou k tomu, aby mohl dlužník učinit příslušné kroky ke splnění své povinnosti.
2. Je-li dlužník oprávněn použít při placení některou z úlev uvedených v článcích 110 až 112, zaplatí clo nejpozději do uplynutí lhůty nebo lhůt stanovených pro tyto úlevy.
3. Lhůta pro zaplacení částky dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu se pozastaví v kterémkoliv z těchto případů:
a)
je-li podána žádost o prominutí cla podle článku 121;
b)
má-li být zboží zabaveno, zničeno nebo přenecháno ve prospěch státu;
c)
pokud celní dluh vznikl podle článku 79 a dlužníků je více.
Článek 109
Platba
1. Platba se provádí v hotovosti nebo obdobnými platebními prostředky, včetně započtení přeplatku, v souladu s vnitrostátními právními předpisy.
2. Platbu může místo dlužníka provést třetí osoba.
3. Dlužník může vždy zaplatit celou částku dovozního nebo vývozního cla nebo jeho část před uplynutím lhůty, která mu byla pro platbu poskytnuta.
Článek 110
Odklad platby
Celní orgány na žádost dotyčné osoby a pod podmínkou poskytnutí jistoty povolí odklad platby splatného cla některým z těchto způsobů:
a)
odděleně pro jednotlivé částky dovozního nebo vývozního cla zaúčtované v souladu s čl. 105 odst. 1 prvním pododstavcem nebo čl. 105 odst. 4;
b)
hromadně pro všechny částky dovozního nebo vývozního cla zaúčtované v souladu s čl. 105 odst. 1 prvním pododstavcem ve lhůtě stanovené celními orgány, která nesmí přesáhnout 31 dnů;
c)
hromadně pro všechny částky dovozního nebo vývozního cla, které je součástí celkového zaúčtování v souladu s čl. 105 odst. 1 druhým pododstavcem.
Článek 111
Doba odkladu platby
1. Doba odkladu platby podle článku 110 činí 30 dní.
2. Je-li platba odložena podle čl. 110 písm. a), doba odkladu platby začíná následující den po dni, kdy byla výše celního dluhu oznámena dlužníkovi.
3. Je-li platba odložena podle čl. 110 písm. b), doba odkladu platby začíná následující den po dni, kdy uplyne hromadná lhůta. Doba se zkrátí o počet dní odpovídající polovině počtu dní hromadné lhůty.
4. Je-li platba odložena podle čl. 110 písm. c), doba odkladu platby začíná následující den po dni, kdy uplyne lhůta stanovená pro propuštění dotyčného zboží. Doba se zkrátí o počet dní odpovídající polovině počtu dní dotyčné lhůty.
5. Je-li počet dní v dobách podle odstavce 3 a 4 lichý, rovná se počet dní, o něž se doba 30 dnů zkrátí podle uvedených odstavců, polovině nejbližšího nižšího sudého čísla.
6. Je-li doba podle odstavců 3 a 4 vyjádřena v kalendářních týdnech, mohou členské státy stanovit, že částka dovozního nebo vývozního cla, jejíž splatnost byla odložena, má být zaplacena nejpozději v pátek čtvrtého týdne následujícího po tomto kalendářním týdnu.
Je-li tato doba vyjádřena v kalendářních měsících, mohou členské státy stanovit, že částka dovozního nebo vývozního cla, jejíž splatnost byla odložena, má být zaplacena do šestnáctého dne měsíce následujícího po tomto kalendářním měsíci.
Článek 112
Jiné úlevy při placení
1. Za podmínky, že bude poskytnuta jistota, mohou celní orgány dlužníkovi kromě odkladu platby povolit i jiné úlevy při placení.
2. Jsou-li podle odstavce 1 umožněny úlevy při placení, vypočítá se z částky dovozního nebo vývozního cla úrok z úvěru.
V členských státech, jejichž měnou je euro, se sazba úroku z úvěru rovná úrokové sazbě zveřejněné v řadě C Úředního věstníku Evropské unie, kterou Evropská centrální banka použila během svých hlavních refinančních operací v první den měsíce splatnosti, zvýšené o jeden procentní bod.
V členských státech, jejichž měnou není euro, se sazba úroku z úvěru rovná úrokové sazbě použité v první den daného měsíce národní centrální bankou během jejích hlavních refinančních operací, zvýšené o jeden procentní bod, nebo v případě členského státu, kde není sazba národní centrální banky k dispozici, nejvíce odpovídající sazbě použité v první den daného měsíce na peněžním trhu tohoto členského státu, zvýšené o jeden procentní bod.
3. Celní orgány mohou od vyžadování jistoty nebo úroku z úvěru upustit, pokud se na základě zdokumentovaného posouzení situace dlužníka zjistí, že by to vyvolalo vážné hospodářské nebo sociální obtíže.
4. Celní orgány od účtování úroku z úvěru upustí v případě, že částka připadající na jeden úkon výběru je nižší než 10 EUR.
Článek 113
Vymáhání platby
Nebyla-li částka splatného dovozního nebo vývozního cla zaplacena ve stanovené lhůtě, zajistí celní orgány zaplacení této částky všemi způsoby, jež jsou jim k dispozici podle právních předpisů příslušného členského státu.
Článek 114
Úroky z prodlení
1. K částce dovozního nebo vývozního cla se ode dne uplynutí stanovené lhůty do dne zaplacení připočítá úrok z prodlení.
V členských státech, jejichž měnou je euro, se sazba úroku z prodlení rovná úrokové sazbě zveřejněné v řadě C Úředního věstníku Evropské unie, kterou Evropská centrální banka použila během svých hlavních refinančních operací v první den měsíce splatnosti, zvýšené o dva procentní body.
V členských státech, jejichž měnou není euro, se sazba úroku z prodlení rovná úrokové sazbě použité v první den daného měsíce národní centrální bankou během jejích hlavních refinančních operací, zvýšené o dva procentní body, nebo v případě členského státu, kde není sazba národní centrální banky k dispozici, nejvíce odpovídající sazbě použité v první den daného měsíce na peněžním trhu tohoto členského státu, zvýšené o dva procentní body.
2. Pokud celní dluh vznikl na základě článku 79 nebo 82 nebo pokud je oznámení celního dluhu výsledkem kontroly po propuštění zboží, připočte se k částce dovozního nebo vývozního cla úrok z prodlení za dobu ode dne vzniku celního dluhu do dne jeho oznámení.
Sazba úroku z prodlení se stanoví v souladu s odstavcem 1.
3. Celní orgány mohou upustit od vybrání úroku z prodlení, pokud se na základě zdokumentovaného posouzení situace dlužníka zjistí, že by vybrání úroku z prodlení způsobilo vážné hospodářské nebo sociální potíže.
4. Celní orgány od účtování úroku z prodlení upustí v případě, že částka připadající na jeden úkon výběru je nižší než 10 EUR.
Článek 115
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví pravidla pro pozastavení lhůty pro placení částky dovozního nebo vývozního cla odpovídajícího celnímu dluhu podle čl. 108 odst. 3 a dobu pozastavení.
Oddíl 3
Vrácení a prominutí
Článek 116
Obecná ustanovení
1. Jsou-li splněny podmínky stanovené v tomto oddíle částky dovozního nebo vývozního cla se vracejí nebo promíjejí z kteréhokoliv z těchto důvodů:
a)
přeplatky na částkách dovozního nebo vývozního cla;
b)
vadné zboží nebo zboží neodpovídající smluvním podmínkám;
c)
chyba ze strany příslušných orgánů;
d)
v zájmu spravedlnosti.
Částka dovozního nebo vývozního cla se vrátí v případě, kdy byla zaplacena a platnost odpovídajícího celního prohlášení je v souladu s článkem 174 zrušena.
2. Celní orgány vrátí nebo prominou částku dovozního nebo vývozního cla uvedenou v odstavci 1, pokud činí alespoň 10 EUR, ledaže dotčená osoba požádá o vrácení nebo prominutí částky nižší.
3. Pokud mají celní orgány za to, že by clo mělo být vráceno nebo prominuto podle článku 119 nebo 120, příslušný členský stát postoupí věc k rozhodnutí Komisi v těchto případech:
a)
celní orgány mají za to, že zvláštní okolnosti jsou důsledkem nesplnění povinností ze strany Komise;
b)
celní orgány mají za to, že se Komise dopustila chyby ve smyslu čl. 119;
c)
okolnosti případu souvisejí s výsledky šetření Unie prováděného podle nařízení Rady (ES) č. 515/97 ze dne 13. května 1997 o vzájemné pomoci mezi správními orgány členských států a jejich spolupráci s Komisí k zajištění řádného používání celních a zemědělských předpisů (17) nebo podle jiných právních předpisů Unie nebo dohod, které Unie uzavřela s některými zeměmi nebo skupinami zemí, obsahujících ustanovení o provádění takových šetření Unie;
d)
částka, kterou může být dotyčná osoba povinna zaplatit v souvislosti s jednou nebo více dovozními či vývozními operacemi, je v důsledku chyby nebo zvláštních okolností rovna částce 500 000 EUR nebo tuto částku převyšuje.
Bez ohledu na první pododstavec se věc nepostoupí v těchto situacích:
a)
Komise již přijala rozhodnutí v případu obsahujícím srovnatelné skutkové a právní otázky;
b)
Komise se již případem obsahujícím srovnatelné skutkové a právní otázky zabývá.
4 Pokud celní orgány ve lhůtách uvedených v čl. 121 odst. 1 samy zjistí, že částka dovozního nebo vývozního cla má být vrácena nebo prominuta podle článků 117, 119 nebo 120, vrátí ji nebo prominou z vlastního podnětu, s výhradou pravidel týkajících se rozhodovacích pravomocí.
5. Clo se nevrátí ani nepromine, je-li situace, která vedla k oznámení celního dluhu, výsledkem klamavého jednání dlužníka.
6. Pokud celní orgány clo vrátí, nejsou povinny platit úrok.
Úrok však musí být zaplacen, jestliže rozhodnutí o vrácení cla nebylo provedeno do tří měsíců ode dne přijetí tohoto rozhodnutí, s výjimkou případů, kdy nedodržení lhůty bylo mimo kontrolu celních orgánů.
V takových případech se úrok platí od data uplynutí tříměsíční lhůty do doby, než je clo vráceno. Úroková sazba se stanoví v souladu s článkem 112.
7. Jestliže celní orgány clo vrátí nebo prominou omylem a není-li původní celní dluh promlčen podle článku 103, původní celní dluh se obnoví.
V takových případech je nutno jakýkoli úrok zaplacený podle odst. 5 druhého pododstavce nahradit.
Článek 117
Přeplatky na částkách dovozního nebo vývozního cla
1. Částka dovozního nebo vývozního cla se vrátí nebo promine, pokud původně oznámená částka odpovídající celnímu dluhu přesahuje splatnou částku nebo pokud byl celní dluh dlužníkovi oznámen v rozporu s čl. 102 odst. 1 písm. c) nebo d).
2. Pokud žádost o vrácení nebo prominutí vychází ze skutečnosti, že se v době přijetí celního prohlášení s návrhem na propuštění zboží do volného oběhu na dotyčné zboží vztahovala snížená nebo nulová sazba dovozního cla v rámci celní kvóty, celního stropu nebo jiného zvýhodněného sazebního režimu, clo se vrátí nebo promine za předpokladu, že v okamžiku podání žádosti spolu s nezbytnými doklady je splněna jedna z těchto podmínek:
a)
v případě celní kvóty nebyl její objem ještě vyčerpán,
b)
v ostatních případech nedošlo k obnovení běžné celní sazby.
Článek 118
Vadné zboží nebo zboží neodpovídající smluvním podmínkám
1. Částka dovozního cla se vrátí nebo promine, vztahuje-li se oznámení celního dluhu na zboží, které bylo odmítnuto dovozcem vzhledem k tomu, že bylo v okamžiku propuštění vadné nebo neodpovídalo podmínkám smlouvy, na jejímž základě bylo dovezeno.
Za vadné zboží se považuje také zboží, které bylo poškozeno před propuštěním.
2. Bez ohledu na odstavec 3 se částka cla vrátí nebo promine za podmínky, že zboží nebylo používáno, s výjimkou počátečního použití nutného ke zjištění vady nebo skutečnosti, že neodpovídá smluvním podmínkám, a za podmínky, že opustilo celní území Unie.
3. Částka cla se nevrátí nebo nepromine v těchto situacích:
a)
zboží bylo před tím, než bylo propuštěno do volného oběhu, propuštěno do zvláštního režimu za účelem zkoušek, ledaže se prokáže, že skutečnost, že zboží bylo vadné nebo neodpovídalo smluvním podmínkám, za běžných okolností v průběhu takových zkoušek nebylo možné zjistit;
b)
k vadnému stavu zboží bylo přihlédnuto při přípravě smluvních podmínek, zejména ceny, před tím, než bylo zboží propuštěno do celního režimu, s nímž je spojen vznik celního dluhu; nebo
c)
žadatel zboží prodal po zjištění, že je vadné nebo že neodpovídá smluvním podmínkám.
4. Namísto opuštění celního území Unie celní orgány na žádost dotyčné osoby povolí, aby zboží bylo propuštěno do režimu aktivního zušlechťovacího styku, včetně zničení, nebo do režimu vnějšího tranzitu nebo režimu uskladnění v celním skladu, nebo aby bylo umístěno do svobodného pásma.
Článek 119
Chyba ze strany příslušných orgánů
1. V případech jiných než těch, které jsou uvedeny v čl. 116 odst. 1 druhém pododstavci a v článcích 117, 118 a 120, se částka dovozního nebo vývozního cla vrátí nebo promine, pokud byla v důsledku chyby příslušných orgánů původně oznámená částka odpovídající celnímu dluhu nižší, než je splatná částka, jsou-li splněny tyto podmínky:
a)
dlužník tuto chybu nemohl přiměřeným způsobem zjistit; a
b)
dlužník jednal v dobré víře.
2. Pokud nejsou splněny podmínky stanovené v čl. 117 odst. 2, clo se vrátí nebo promine, jestliže skutečnost, že nebyla uplatněna snížená nebo nulová sazba cla, byla důsledkem chyby samotných celních orgánů a celní prohlášení s návrhem na propuštění zboží do volného oběhu obsahovalo všechny údaje a byly k němu přiloženy všechny doklady nezbytné pro uplatnění snížené nebo nulové sazby cla.
3. Je-li na základě systému správní spolupráce s orgány země či území mimo celní území Unie zboží uděleno preferenční zacházení, představuje potvrzení vydané těmito orgány, pokud se prokáže, že je nesprávné, chybu, kterou nebylo možné přiměřeným způsobem zjistit ve smyslu odst. 1 písm. a).
Vydání nesprávného potvrzení však není chybou, je-li potvrzení založeno na nesprávném popisu skutečností podaném vývozcem, s výjimkou případů, kdy si orgány vydávající potvrzení byly vědomy nebo si měly být vědomy toho, že zboží nesplňuje podmínky pro preferenční zacházení.
Má se za to, že dlužník jednal v dobré víře, je-li schopen prokázat, že v období dotyčných obchodních operací jednal s náležitou péčí, aby zajistil splnění všech podmínek pro preferenční zacházení.
Dlužník se však nemůže odvolat na dobrou víru, zveřejní-li Komise v Úředním věstníku Evropské unie oznámení o tom, že existují odůvodněné pochybnosti, zda daná země nebo území správně uplatňuje preferenční dohodu.
Článek 120
Jednání v zájmu spravedlnosti
1. V případech jiných než uvedených v čl. 116 odst. 1 druhém pododstavci a v článcích 117, 118 a 119 se částka dovozního nebo vývozního cla vrátí nebo promine v zájmu spravedlnosti, vznikl-li celní dluh za zvláštních okolností, jež nelze přičítat klamavému jednání nebo hrubé nedbalosti dlužníka.
2. Má se za to, že zvláštní okolnosti ve smyslu odstavce 1 existují, pokud je z okolností případu zřejmé, že se dlužník ve srovnání s jinými subjekty vykonávajícími stejnou podnikatelskou činnost nachází v mimořádné situaci a že by v případě neexistence těchto okolností neutrpěl újmu způsobenou výběrem částky dovozního nebo vývozního cla.
Článek 121
Postup při vrácení nebo prominutí cla
1. Žádosti o vrácení nebo prominutí cla podle článku 116 se předkládají celním orgánům v těchto lhůtách:
a)
v případě přeplatků na částkách dovozního nebo vývozního cla, chyby ze strany příslušných orgánů nebo jednání v zájmu spravedlnosti ve lhůtě tří let ode dne, kdy byl celní dluh oznámen;
b)
v případě vadného zboží nebo zboží neodpovídajícího smluvním podmínkám do jednoho roku ode dne, kdy byl celní dluh oznámen;
c)
v případě zrušení platnosti celního prohlášení ve lhůtě stanovené v pravidlech týkajících se zrušení platnosti.
Lhůty uvedené v prvním pododstavci písm. a) a b) se prodlouží, prokáže-li žadatel, že mu v podání žádosti ve stanovené lhůtě zabránily nepředvídatelné okolnosti nebo vyšší moc.
2. Pokud celní orgány nemohou na základě uvedených důvodů přiznat vrácení nebo prominutí částky dovozního nebo vývozního cla, jsou povinny přezkoumat odůvodněnost žádosti o vrácení nebo prominutí cla v kontextu ostatních důvodů pro vrácení nebo prominutí uvedených v článku 116.
3. Pokud byl proti oznámení celního dluhu podán opravný prostředek podle článku 44, příslušná lhůta uvedená v odst. 1 prvním pododstavci se pozastaví ode dne podání tohoto odvolání po dobu trvání odvolacího řízení.
4. Pokud celní orgán povolí vrácení nebo prominutí cla v souladu s články 119 a 120, informuje o tom dotyčný členský stát Komisi.
Článek 122
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví pravidla, podle nichž bude přijímat rozhodnutí podle čl. 116 odst. 3, zejména pokud jde o:
a)
podmínky pro převzetí věci;
b)
lhůtu pro přijetí rozhodnutí a pozastavení této lhůty;
c)
sdělování důvodů, na nichž Komise zamýšlí založit rozhodnutí, před přijetím rozhodnutí, jež by na dotčenou osobu mělo nepříznivý dopad;
d)
oznamování rozhodnutí;
e)
důsledky nepřijetí nebo neoznámení tohoto rozhodnutí.
Článek 123
Svěření prováděcích pravomocí
1. Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro:
a)
vrácení a prominutí cla podle článku 116;
b)
informování Komise podle čl. 121 odst. 4 a pro informace, jež mají být poskytovány.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
2. Komise prostřednictvím prováděcích aktů přijme rozhodnutí uvedené v čl. 116 odst. 3
Tyto prováděcí akty se přijímají poradním postupem podle čl. 285 odst. 2.
Má-li být o stanovisku výboru uvedeného v čl. 285 odst. 1 rozhodnuto písemným postupem, použije se čl. 285 odst. 6.
KAPITOLA 4
Zánik celního dluhu
Článek 124
Zánik
1. Aniž jsou dotčeny platné právní předpisy týkající se nevybrání částky dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu v případě soudně prohlášené nesolventnosti dlužníka, povinnost zaplatit celní dluh při dovozu nebo vývozu zaniká:
a)
pokud již dlužníkovi nelze oznámit celní dluh podle článku 103;
b)
zaplacením částky dovozního nebo vývozního cla;
c)
s výhradou odstavce 5 prominutím částky dovozního nebo vývozního cla;
d)
je-li u zboží navrženého na propuštění do režimu s povinností zaplatit dovozní nebo vývozní clo zrušena platnost celního prohlášení;
e)
je-li zboží podléhající dovoznímu nebo vývoznímu clu zajištěno a současně nebo následně zabaveno;
f)
je-li zboží podléhající dovoznímu nebo vývoznímu clu zničeno pod celním dohledem nebo přenecháno ve prospěch státu;
g)
zmizí-li zboží nebo nejsou-li splněny povinnosti vyplývající z celních předpisů v důsledku úplného zničení nebo nenahraditelné ztráty tohoto zboží v důsledku jeho povahy, nepředvídatelných okolností nebo vyšší moci nebo na příkaz celních orgánů; pro účely tohoto písmene se zboží považuje za nenahraditelně ztracené, jestliže již nemůže být nikým používáno;
h)
vznikl-li celní dluh podle článků 79 nebo 82 a jsou-li splněny tyto podmínky:
i)
nedostatky, které vedly ke vzniku celního dluhu, neměly zásadní vliv na správné provádění daného celního režimu a nebyly pokusem o klamavé jednání,
ii)
veškeré formality nezbytné k nápravě situace zboží jsou následně splněny;
i)
bylo-li zboží propuštěné do volného oběhu osvobozené od cla nebo se sníženou sazbou dovozního cla na základě jeho konečného užití vyvezeno se souhlasem celních orgánů;
j)
vznikl-li dluh podle článku 78 a jsou-li zrušeny formality za účelem přiznání preferenčního sazebního zacházení uvedeného v daném článku;
k)
vznikl-li celní dluh s výhradou odstavce 6 podle článku 79 a celním orgánům je náležitě prokázáno, že zboží nebylo použito nebo spotřebováno a opustilo celní území Unie.
2. V případech uvedených v odst. 1 písm. e) se však pro účely trestů za porušení celních předpisů má za to, že celní dluh nezanikl, je-li podle právních předpisů členského státu dovozní nebo vývozní clo nebo existence celního dluhu základem pro stanovení trestů.
3. Zanikne-li v souladu s odst. 1 písm. g) celní dluh u zboží propuštěného do volného oběhu osvobozeného od cla nebo se sníženou sazbou dovozního cla na základě jeho konečného užití, považují se zbytky a odpad vzniklé v důsledku zničení zboží za zboží, které není zbožím Unie.
4. Platná ustanovení týkající se paušálních celních sazeb pro nenahraditelnou ztrátu v důsledku povahy zboží se použijí, pokud dotčená osoba neprokáže, že skutečná ztráta je vyšší než ztráta vypočtená za použití paušální sazby pro dotčené zboží.
5. Odpovídá-li za zaplacení částky dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu více osob a je-li clo prominuto, povinnost zaplatit celní dluh zaniká pouze v případě osoby nebo osob, kterým je clo prominuto.
6. V případě uvedeném v odst. 1 písm. k) povinnost zaplatit celní dluh nezaniká u osoby nebo osob, které se pokusily o klamavé jednání.
7. Vznikl-li celní dluh podle článku 79, zaniká ve vztahu k osobě, která se nepokusila o klamavé jednání a která přispěla k boji proti podvodům.
Článek 125
Uplatnění sankcí
Zanikne-li celní dluh na základě čl. 124 odst. 1 písm. h), nezaniká oprávnění členských států uplatnit sankce za nedodržení celních předpisů.
Článek 126
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví seznam nedostatků, jež nemají zásadní vliv na správné provádění daného celního režimu, a které doplňují čl. 124 odst. 1 písm. h) bod i).
HLAVA IV
ZBOŽÍ VSTUPUJÍCÍ NA CELNÍ ÚZEMÍ UNIE
KAPITOLA 1
Vstupní souhrnné celní prohlášení
Článek 127
Podání vstupního souhrnného celního prohlášení
1. Pro zboží vstupující na celní území Unie se podává vstupní souhrnné celní prohlášení.
2. Od povinnosti uvedené v odstavci 1 lze upustit:
a)
u dopravních prostředků a zboží přepravovaného dopravními prostředky, které pouze proplouvají teritoriálními vodami nebo prolétají vzdušným prostorem celního území Unie bez zastávky na tomto území; a
b)
v ostatních případech, které jsou řádně odůvodněny druhem zboží nebo dopravy nebo vyžadovány mezinárodními dohodami.
3. Vstupní souhrnné celní prohlášení se podává u celního úřadu v místě prvního vstupu ve stanovené lhůtě a předtím, než zboží vstoupí na celní území Unie.
Celní orgány mohou povolit podání vstupního souhrnného celního prohlášení u jiného celního úřadu, jestliže tento úřad nezbytné údaje neprodleně sdělí nebo poskytne elektronickou cestou celnímu úřadu v místě prvního vstupu.
4. Vstupní souhrnné celní prohlášení podává dopravce.
Aniž jsou dotčeny povinnosti dopravce, může vstupní souhrnné celní prohlášení místo něj podat jedna z těchto osob:
a)
dovozce nebo příjemce nebo jiná osoba, jejímž jménem nebo na jejíž účet dopravce jedná;
b)
každá osoba, která je schopna dotčené zboží předložit nebo zajistit jeho předložení celnímu úřadu vstupu.
5 Vstupní souhrnné celní prohlášení musí obsahovat údaje nezbytné pro analýzu rizik pro účely bezpečnosti a zabezpečení.
6. Ve zvláštních případech, kdy nelze od osob uvedených v odstavci 4 získat všechny údaje uvedené v odstavci 5, může být jejich předložení uloženo jiným osobám, jež mají tyto údaje k dispozici a mají právo je předložit.
7. Celní orgány mohou připustit, aby k podání vstupního souhrnného celního prohlášení byly použity obchodní, přístavní nebo přepravní informační systémy, pokud tyto systémy obsahují údaje, které jsou pro toto prohlášení nezbytné, a tyto údaje jsou k dispozici ve stanovené lhůtě předtím, než zboží vstoupí na celní území Unie.
8. Celní orgány mohou povolit, aby bylo místo vstupního souhrnného celního prohlášení podáno oznámení a zajištěn přístup k údajům vstupního souhrnného celního prohlášení v počítačovém systému hospodářského subjektu.
Článek 128
Analýza rizik
Celní úřad uvedený v čl. 127 odst. 3 zajistí, aby v konkrétní lhůtě byla především pro účely bezpečnosti a zabezpečení provedena analýza rizik založená na vstupním souhrnném celním prohlášení uvedeném v čl. 127 odst. 1 nebo údajích uvedených v čl. 127 odst. 8, a na základě výsledků této analýzy rizik přijme nezbytná opatření.
Článek 129
Změna a zrušení platnosti vstupního souhrnného celního prohlášení
1. Deklarantovi může být na jeho žádost povoleno změnit po podání vstupního souhrnného celního prohlášení jeden nebo více údajů uvedených v tomto prohlášení.
Změnu však nelze provést poté, co:
a)
celní orgány informovaly osobu, která vstupní souhrnné celní prohlášení podala, o svém záměru provést kontrolu zboží;
b)
celní orgány zjistily nesprávnost údajů uvedených ve vstupním souhrnném celním prohlášení;
c)
zboží již bylo předloženo celním orgánům.
2. Nevstoupí-li zboží, pro něž bylo podáno vstupní souhrnné celní prohlášení, na celní území Unie, zruší celní orgány platnost uvedeného prohlášení v každém z těchto případů:
a)
na návrh deklaranta; nebo
b)
do 200 dnů od podání prohlášení.
Článek 130
Celní prohlášení podaná místo vstupního souhrnného celního prohlášení
1. Celní úřad uvedený v čl. 127 odst. 3 může upustit od požadavku podat vstupní souhrnné celní prohlášení v případě, že pro zboží bylo podáno celní prohlášení ještě před uplynutím lhůty pro podání uvedeného prohlášení. V takovém případě musí celní prohlášení obsahovat alespoň údaje nezbytné pro vstupní souhrnné celní prohlášení. Do doby, než je celní prohlášení přijato podle článku 172, považuje se za vstupní souhrnné celní prohlášení.
2. Celní úřad uvedený v čl. 127 odst. 3 může upustit od požadavku podat vstupní souhrnné celní prohlášení v případě, že pro zboží bylo podáno celní prohlášení pro dočasné uskladnění ještě před uplynutím lhůty pro podání vstupního souhrnného celního prohlášení. Celní prohlášení pro dočasné uskladnění musí obsahovat alespoň údaje nezbytné pro vstupní souhrnné celní prohlášení. Do předložení deklarovaného zboží celním orgánům v souladu s článkem 139 má celní prohlášení pro dočasné uskladnění účinky vstupního souhrnného celního prohlášení.
Článek 131
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty podle článku 284, kterými se stanoví:
a)
případy, v nichž se v souladu s čl. 127 odst. 2 písm. c) upouští od povinnosti podat vstupní souhrnné celní prohlášení;
b)
lhůta uvedená v čl. 127 odst. 3 a 7, v níž má být podáno vstupní souhrnné celní prohlášení předtím, než zboží vstoupí na celní území Unie, s ohledem na druh zboží nebo dopravy;
c)
případy uvedené v čl. 127 odst. 6 a další osoby, jimž může být v daných případech uloženo předložení údajů ze vstupního souhrnného celního prohlášení.
Článek 132
Svěření prováděcích pravomocí
Komise v prováděcích aktech stanoví:
a)
postupy pro podávání vstupního souhrnného celního prohlášení uvedeného v článku 127;
b)
postupy pro předkládání údajů ze vstupního souhrnného celního prohlášení dalšími osobami uvedenými v čl. 127 odst. 6;
c)
lhůtu, ve které má být provedena analýza rizik, a nezbytná opatření, která mají být přijata, podle článku 128;
d)
postupy pro změnu vstupního souhrnného celního prohlášení podle čl. 129 odst. 1;
e)
postupy pro zrušení platnosti vstupního souhrnného celního prohlášení podle čl. 129 odst. 2, a to s ohledem na řádné řízení vstupu zboží na území.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
KAPITOLA 2
Vstup zboží
Oddíl 1
Vstup zboží na celní území unie
Článek 133
Oznámení příjezdu námořního plavidla nebo letadla
1. Provozovatel námořního plavidla nebo letadla vstupujícího na celní území Unie oznámí příjezd celnímu úřadu v místě prvního vstupu po příjezdu dopravního prostředku.
Mají-li celní úřady k dispozici informace o příjezdu námořního plavidla nebo letadla, mohou upustit od požadavku na oznámení uvedeného v prvním pododstavci.
2. Celní orgány mohou povolit, aby k oznámení příjezdu dopravního prostředku byly použity přístavní nebo letištní systémy nebo jiné dostupné způsoby předávání informací.
Článek 134
Celní dohled
1. Zboží vstupující na celní území Unie podléhá od okamžiku vstupu na toto území celnímu dohledu a může podléhat celní kontrole. Jsou-li použitelné, vztahují se na něj zákazy a omezení odůvodněné mimo jiné veřejnými mravy, veřejným pořádkem nebo veřejnou bezpečností, ochranou zdraví a života lidí, zvířat nebo rostlin, ochranou životního prostředí, ochranou národních kulturních statků, jež mají uměleckou, historickou nebo archeologickou hodnotu a ochranou průmyslového nebo obchodního vlastnictví, včetně kontrol prekurzorů omamných látek, zboží porušujícího určitá práva duševního vlastnictví a hotovosti, jakož i provádění opatření na zachování a řízení rybolovu a obchodněpolitických opatření.
Zboží zůstává pod celním dohledem po dobu nutnou ke zjištění jeho celního statusu a bez povolení celních orgánů nesmí být z celního dohledu vyjmuto.
Aniž je dotčen článek 254, přestává zboží Unie podléhat celnímu dohledu v okamžiku, kdy je stanoven jeho celní status.
Zboží, které není zbožím Unie, zůstává pod celním dohledem do okamžiku změny jeho celního statusu nebo do okamžiku jeho opuštění celního území Unie či jeho zničení.
2. Držitel zboží, které je pod celním dohledem, může na základě povolení celních orgánů zboží kdykoli zkontrolovat nebo z něj odebrat vzorky, zejména s cílem určit jeho sazební zařazení, celní hodnotu nebo celní status.
Článek 135
Doprava na příslušné místo
1. Osoba, která zboží přepravuje na celní území Unie, je povinna je dopravit neprodleně, po trase určené celními orgány a případně způsobem, který tyto orgány stanoví, k celnímu úřadu určenému celními orgány či na jakékoli jiné místo určené nebo schválené těmito orgány nebo do svobodného pásma.
2. Zboží musí být do daného svobodného pásma přepraveno přímo, vodní nebo vzdušnou cestou nebo, je-li přepravováno po zemi, aniž by prošlo jinou částí celního území Unie, jestliže je část hranice svobodného celního pásma totožná s pozemní hranicí mezi členským státem a třetí zemí.
3. Každá osoba, která přebírá odpovědnost za přepravu zboží po jeho vstupu na celní území Unie, je odpovědná za dodržení povinností stanovených v odstavcích 1 a 2.
4. Se zbožím, které na základě dohody uzavřené s příslušnou zemí nebo příslušným územím mimo celní území Unie může podléhat celním kontrolám ze strany celních orgánů členského státu a které se dosud nachází mimo celní území Unie, se zachází stejným způsobem jako se zbožím, které již bylo na celní území Unie přepraveno.
5. Odstavce 1 a 2 nevylučují použití zvláštních předpisů, pokud jde o zboží přepravované v příhraničních oblastech nebo potrubím a dráty, jakož i přepravu zanedbatelného hospodářského významu, jako jsou dopisy, pohlednice a tiskoviny a jim rovnocenné elektronické prostředky uchovávané na jiných médiích nebo zboží přepravované cestujícími, za podmínky, že tím není ohrožen celní dohled ani možnosti celní kontroly.
6. Odstavec 1 se nevztahuje na dopravní prostředky a zboží přepravované dopravními prostředky, které pouze proplouvají teritoriálními vodami nebo prolétají vzdušným prostorem celního území Unie bez zastávky na tomto území.
Článek 136
Letecká a námořní přeprava uvnitř Unie
Články 127 až 130, článek 133, čl. 135 odst. 1, článek 137, články 139 až 141 a články 144 až 149 se nevztahují na zboží, které není zbožím Unie, a na zboží uvedené v článku 155, které dočasně opustilo celní území Unie při přepravě mezi dvěma body na tomto území námořní nebo vzdušnou cestou, pokud bylo mimo celní území Unie přepraveno po přímé trase bez zastávky:
Článek 137
Doprava za zvláštních okolností
1. Nemůže-li být povinnost uvedená v čl. 135 odst. 1 splněna z důvodu nepředvídatelných okolností nebo vyšší moci, musí osoba, která má tuto povinnost splnit, nebo jiná osoba jednající na její účet bez zbytečného odkladu vyrozumět o této skutečnosti celní orgány. Nedojde-li v důsledku nepředvídatelných okolností nebo vyšší moci k úplnému zničení zboží, oznámí se celním orgánům rovněž místo, na kterém se zboží přesně nachází.
2. Jestliže byly loď nebo letadlo, na něž se vztahuje čl. 135 odst. 6, nuceny v důsledku nepředvídatelných okolností nebo vyšší moci dočasně zastavit nebo přistát na celním území Unie a povinnost uvedená v čl. 135 odst. 1 nemůže být splněna, je osoba, která loď nebo letadlo na celní území Unie dopravila, nebo jiná osoba jednající na její účet povinna neprodleně o této skutečnosti vyrozumět celní orgány.
3. Celní orgány určí opatření, která budou přijata k zajištění celního dohledu nad zbožím uvedeným v odstavci 1 nebo nad lodí či letadlem a veškerým zbožím na palubě této lodě nebo tohoto letadla za okolností stanovených v odstavci 2 a případně k zajištění jeho následné dopravy k celnímu úřadu nebo na jiné místo určené nebo schválené celními orgány.
Článek 138
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro:
a)
oznamování příjezdu podle článku 133;
b)
dopravu zboží podle čl. 135 odst. 5.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Oddíl 2
Předložení zboží, jeho vykládka a kontrola
Článek 139
Předložení zboží celnímu úřadu
1. Zboží, které vstoupilo na celní území Unie, neprodleně po jeho vstupu předloží na určeném celním úřadě či jiném místě určeném nebo schváleném celními orgány nebo ve svobodném pásmu k celnímu řízení některá z těchto osob:
a)
osoba, která zboží na celní území Unie přepravila;
b)
osoba, jejímž jménem nebo na jejíž účet jedná osoba, která zboží na toto území přepravila;
c)
osoba, která převzala odpovědnost za přepravu zboží poté, co zboží vstoupilo na celní území Unie.
2. Je-li zboží na celní území Unie přepraveno námořní nebo leteckou cestou a zůstane-li na palubě stejného dopravního prostředku za účelem přepravy, je celnímu úřadu předloženo pouze v přístavu nebo na letišti, kde se vykládá nebo překládá. Zboží, které bylo přepraveno na celní území Unie a jež se v rámci své cesty vykládá a opět nakládá na stejný dopravní prostředek, aby bylo možno vyložit nebo naložit jiné zboží, se v daném přístavu nebo na daném letišti celnímu úřadu nepředkládá.
3. Aniž jsou dotčeny povinnosti osoby uvedené v odstavci 1, může zboží celnímu úřadu místo ní předložit některá z těchto osob:
a)
osoba, která zboží ihned propustí do celního režimu;
b)
držitel povolení k provozování dočasných skladů nebo osoba, která vykonává činnost ve svobodném pásmu.
4. Osoba předkládající zboží uvede odkaz na vstupní souhrnné celní prohlášení nebo, jedná-li se o případ uvedený v článku 130, na celní prohlášení nebo celní prohlášení pro dočasné uskladnění podané ve vztahu k tomuto zboží, s výjimkou případů, kdy se od povinnosti podat vstupní souhrnné celní prohlášení upouští.
5. Není-li pro zboží, které není zbožím Unie a které se předkládá celnímu úřadu, podáno vstupní souhrnné celní prohlášení, a s výjimkou případů, kdy se od povinnosti podat toto celní prohlášení upouští, podá jedna z osob uvedených v čl. 127 odst. 4 neprodleně, aniž je dotčen čl. 127 odst. 6, toto prohlášení nebo místo něj celní prohlášení nebo celní prohlášení pro dočasné uskladnění.
6. Odstavec 1 nevylučuje použití zvláštních předpisů, pokud jde o zboží přepravované v příhraničních oblastech nebo potrubím a dráty, jakož i přepravu zanedbatelného hospodářského významu, jako jsou dopisy, pohlednice a tiskoviny a jim rovnocenné elektronické prostředky uchovávané na jiných médiích nebo zboží přepravované cestujícími, za podmínky, že tím není ohrožen celní dohled ani možnosti celní kontroly.
7. Zboží předložené celnímu úřadu nesmí být bez souhlasu celních orgánů přemístěno z místa, kde bylo celnímu úřadu předloženo.
Článek 140
Vykládka a kontrola zboží
1. Zboží se vykládá a překládá z dopravních prostředků, kterými je přepravováno, pouze s povolením celních orgánů a na místech, která k tomu tyto orgány určí nebo schválí.
Povolení se však nevyžaduje v případech bezprostředně hrozícího nebezpečí, které vyžaduje okamžité vyložení veškerého zboží nebo jeho části. V takovém případě o tom musí být celní orgány neprodleně informovány.
2. Celní orgány mohou kdykoli požadovat, aby bylo zboží vyloženo a vybaleno za účelem jeho kontroly, odběru vzorků nebo kontroly dopravních prostředků, kterými je zboží přepravováno.
Článek 141
Zboží přepravované v režimu tranzitu
1. Ustanovení čl. 135 odst. 2 až 6 a články 139 a 140 a články 144 až 149 se nevztahují na zboží, které v okamžiku, kdy bylo přepraveno na celní území Unie, již bylo v režimu tranzitu.
2. Články 140 a 144 až 149 se vztahují na zboží, které není zbožím Unie a je přepravováno v režimu tranzitu, poté, co bylo předloženo celnímu úřadu určení na celním území Unie v souladu s předpisy upravujícími režim tranzitu.
Článek 142
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284 s cílem stanovit podmínky pro schvalování míst ve smyslu čl. 139 odst. 1.
Článek 143
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro předkládání zboží celnímu úřadu ve smyslu článku 139.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Oddíl 3
Dočasné uskladnění zboží
Článek 144
Zboží v dočasném uskladnění
Zboží, které není zbožím Unie, musí být od okamžiku předložení celnímu úřadu dočasně uskladněno.
Článek 145
Prohlášení pro dočasné uskladnění
1. Pro zboží, které není zbožím Unie a předkládá se celnímu úřadu, musí být podáno prohlášení pro dočasné uskladnění, jež obsahuje všechny údaje nezbytné pro uplatnění ustanovení, jimiž se řídí dočasné uskladnění.
2. Doklady vztahující se ke zboží v dočasném uskladnění se celním orgánům poskytují, vyžadují-li to právní předpisy Unie nebo je-li to nezbytné pro účely celní kontroly.
3. Prohlášení pro dočasné uskladnění musí být podáno nejpozději v okamžiku předložení zboží celnímu úřadu jednou z osob uvedených v čl. 139 odst. 1 nebo 2.
4. Nebylo-li upuštěno od povinnosti podat vstupní souhrnné celní prohlášení, obsahuje prohlášení pro dočasné uskladnění odkaz na případné vstupní souhrnné celní prohlášení podané pro zboží předkládané celnímu úřadu, ledaže zboží již bylo v dočasném uskladnění nebo bylo propuštěno do celního režimu a neopustilo celní území Unie.
5. Celní orgány mohou povolit, aby celní prohlášení pro dočasné uskladnění bylo podáno také ve formě:
a)
odkazu na jakékoliv vstupní souhrnné celní prohlášení podané pro dané zboží, doplněného o údaje prohlášení pro dočasné uskladnění; nebo
b)
manifestu nebo jiného přepravního dokladu, pokud obsahuje údaje o prohlášení pro dočasné uskladnění s odkazem na jakékoliv vstupní souhrnné celní prohlášení pro dané zboží.
6. Celní orgány mohou povolit, aby k podání prohlášení pro dočasné uskladnění byly použity obchodní, přístavní nebo přepravní informační systémy, pokud obsahují údaje, které jsou pro toto prohlášení nezbytné, a tyto údaje jsou k dispozici v souladu s odstavcem 3.
7. Na prohlášení pro dočasné uskladnění se použijí články 188 až 193.
8. Prohlášení o dočasném uskladnění může být rovněž použito pro účely:
a)
oznámení příjezdu podle článku 133; nebo
b)
předložení zboží celnímu úřadu uvedenému v článku 139, pokud splňuje podmínky stanovené v uvedeném článku.
9. Prohlášení pro dočasné uskladnění se nevyžaduje, pokud nejpozději při předložení zboží celnímu úřadu je v souladu s články 153 až 156 prokázáno, že se jedná o zboží Unie.
10. Celní orgány uchovají prohlášení pro dočasné uskladnění nebo k němu mají přístup za účelem ověření, že zboží, na které se vztahuje, je následně propuštěno do celního režimu nebo zpětně vyvezeno podle článku 149.
11. Pokud se zboží, které není zbožím Unie a je přepravováno v režimu tranzitu, předkládá celnímu úřadu určení na celním území Unie, považují se pro účely odstavců 1 až 10 údaje pro příslušnou tranzitní operaci za prohlášení pro dočasné uskladnění, pokud splňují příslušné požadavky. Držitel zboží však může po ukončení tranzitního režimu podat prohlášení pro dočasné uskladnění.
Článek 146
Změna a zrušení platnosti prohlášení pro dočasné uskladnění
1. Deklarantovi se na žádost povolí změnit po podání prohlášení pro dočasné uskladnění jeden nebo více údajů uvedených v tomto prohlášení. Změnou však nesmí být rozšířena působnost tohoto prohlášení na jiné zboží než na zboží, na které se původně vztahovalo.
Změnu však nelze provést poté, co:
a)
celní orgány informovaly osobu, která prohlášení podala, o svém záměru provést kontrolu zboží;
b)
celní orgány zjistily nesprávnost údajů uvedených v prohlášení;
2. Není-li zboží, pro něž bylo podáno prohlášení pro dočasné uskladnění, předloženo celnímu úřadu, zruší celní orgány platnost uvedeného prohlášení v každém z těchto případů:
a)
na návrh deklaranta;
b)
do 30 dnů od podání prohlášení.
Článek 147
Podmínky a povinnosti související s dočasným uskladněním zboží
1. Dočasně uskladněné zboží se skladuje pouze v dočasných skladech v souladu s článkem 148, popřípadě v odůvodněných případech na jiných místech určených nebo schválených celními orgány.
2. Aniž je dotčen čl. 134 odst. 2, může být dočasně uskladněné zboží podrobeno pouze úkonům potřebným k tomu, aby bylo uchováno v nezměněném stavu, aniž by se měnila jeho obchodní úprava nebo technická charakteristika.
3. Držitel povolení podle článku 148 nebo osoba provádějící uskladnění zboží v případech, kdy je zboží uskladněno na jiných místech určených nebo schválených celními orgány, zodpovídá za vše následující:
a)
zajištění toho, aby dočasně uskladněné zboží nebylo vyjmuto z celního dohledu;
b)
splnění povinností vyplývajících z dočasného uskladnění zboží.
4. Pokud zboží nemůže být z jakéhokoli důvodu ponecháno v dočasném uskladnění, přijmou celní orgány neprodleně veškerá opatření k nápravě situace u zboží v souladu s články 197, 198 a 199.
Článek 148
Povolení k provozování dočasného skladu
1. K provozování dočasného skladu se vyžaduje povolení celních orgánů. Toto povolení není vyžadováno v případě, že provozovatelem dočasného skladu je sám celní orgán.
V povolení se uvedou podmínky, za nichž je provozování dočasného skladu povoleno.
2. Povolení uvedené v odstavci 1 se udělí pouze osobám, jež splňují tyto podmínky:
a)
jsou usazeny na celním území Unie;
b)
poskytnou potřebnou záruku řádného provedení operací; je-li v povolení uvedeném v čl. 38 odst. 2 písm. a) zohledněno provozování dočasného skladu, má se za to, že oprávněný hospodářský subjekt pro celní zjednodušení tuto podmínku splňuje;
c)
poskytnou jistotu podle článku 89.
Pokud byla poskytnuta souborná jistota, sleduje se dodržování povinností s touto jistotou spojených prostřednictvím vhodného auditu.
3. Povolení uvedené v odstavci 1 se udělí pouze, pokud jsou celní orgány schopny vykonávat celní dohled, aniž by musely uplatňovat administrativní opatření, která jsou neúměrná daným hospodářským potřebám.
4. Držitel povolení musí vést příslušné záznamy v podobě schválené celními orgány.
Záznamy musí obsahovat informace a údaje, které celním orgánům umožní dohled nad provozem dočasného skladu, zejména pokud jde o identifikaci uskladněného zboží, jeho celní status a pohyb.
Má se za to, že oprávněný hospodářský subjekt pro celní zjednodušení splnil povinnost uvedenou v prvním a druhém pododstavci, pokud jsou jeho záznamy vhodné pro účely provozování dočasného uskladnění.
5. Celní orgány mohou držiteli povolení povolit, aby dočasně uskladněné zboží přemísťoval mezi různými dočasnými sklady, pokud takové přemísťování nezvyšuje riziko podvodu, a to v těchto případech:
a)
toto přemísťování probíhá v působnosti jednoho celního orgánu nebo
b)
na toto přemísťování se vztahuje pouze jedno povolení, udělené oprávněnému hospodářskému subjektu pro celní zjednodušení; nebo
c)
v ostatních případech přemísťování.
6. Je-li to hospodářsky odůvodněné a nebude-li tím nepříznivě dotčen celní dohled, mohou celní orgány povolit uskladnění zboží Unie v dočasném skladu. Takové zboží se nepovažuje za dočasně uskladněné zboží.
Článek 149
Ukončení dočasného uskladnění
Zboží, které není zbožím Unie a je dočasně uskladněno, musí být do 90 dnů propuštěno do celního režimu nebo zpětně vyvezeno.
Článek 150
Volba celního režimu
Není-li stanoveno jinak, má deklarant bez ohledu na povahu nebo množství zboží nebo jeho zemi původu, odeslání nebo určení možnost zvolit celní režim, do něhož má být zboží za podmínek platných pro tento režim propuštěno.
Článek 151
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví:
a)
podmínky pro schvalování míst podle čl. 147 odst. 1;
b)
podmínky pro udělování povolení k provozování dočasného skladu podle článku 148;
c)
případy přemísťování podle čl. 148 odst. 5 písm. c).
Článek 152
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro:
a)
podávání celního prohlášení pro dočasné uskladnění podle článku 145;
b)
změny celního prohlášení pro dočasné uskladnění podle čl. 146 odst. 1;
c)
zrušení platnosti celního prohlášení pro dočasné uskladnění podle čl. 146 odst. 2;
d)
přemísťování zboží v dočasném uskladnění podle čl. 148 odst. 5.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
HLAVA V
OBECNÁ PRAVIDLA TÝKAJÍCÍ SE CELNÍHO STATUSU, PROPUŠTĚNÍ ZBOŽÍ DO CELNÍHO REŽIMU, OVĚŘOVÁNÍ, PROPUŠTĚNÍ ZBOŽÍ A NAKLÁDÁNÍ SE ZBOŽÍM
KAPITOLA 1
Celní status zboží
Článek 153
Předpoklad celního statusu zboží Unie
1. Veškeré zboží na celním území Unie se považuje za zboží, které má celní status zboží Unie, nezjistí-li se, že zboží není zbožím Unie.
2. Ve zvláštních případech, kdy se předpoklad uvedený v odstavci 1 neuplatní, je třeba celní status zboží Unie prokázat.
3. V zvláštních případech nemá zboží zcela získané na celním území Unie celní status zboží Unie, pokud bylo získáno ze zboží v dočasném uskladnění nebo zboží propuštěného do režimu vnějšího tranzitu, uskladnění, dočasného použití nebo aktivního zušlechťovacího styku.
Článek 154
Ztráta celního statusu zboží Unie
Zboží Unie přestává být zbožím Unie v těchto případech:
a)
opustí-li celní území Unie, pokud se nepoužijí pravidla týkající se vnitřního tranzitu;
b)
bylo-li zboží propuštěno do režimu vnějšího tranzitu, uskladnění nebo aktivního zušlechťovacího styku, pokud to celní předpisy dovolují;
c)
bylo-li zboží propuštěno do režimu konečného užití a následně bylo buď přenecháno ve prospěch státu, nebo zničeno, přičemž po něm zůstal odpad;
d)
je-li po propuštění zboží zrušena platnost celního prohlášení s návrhem na propuštění do volného oběhu.
Článek 155
Zboží Unie dočasně opouštějící celní území Unie
1. V případech uvedených v čl. 227 odst. 2 písm. b) až f) si zboží zachová celní status zboží Unie pouze tehdy, je-li tento status zjištěn za určitých podmínek a způsobem, které jsou stanoveny celními předpisy.
2. Ve zvláštních případech se může zboží Unie pohybovat mezi dvěma místy na celním území Unie, aniž by podléhalo celnímu režimu, a dočasně též mimo toto území, aniž by došlo ke změně jeho celního statusu.
Článek 156
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví:
a)
případy, kdy se neuplatní předpoklad stanovený v čl. 153 odst. 1;
b)
podmínky pro povolení zjednodušeného prokazování celního statusu zboží Unie;
c)
případy, kdy zboží uvedené v čl. 153 odst. 3 nemá celní status zboží Unie;
d)
případy, kdy nedochází ke změně celního statusu zboží podle čl. 155 odst. 2.
Článek 157
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro prokazování a ověřování celního statusu zboží Unie.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
KAPITOLA 2
Propuštění zboží do celního režimu
Oddíl 1
Obecná ustanovení
Článek 158
Uvedení zboží v celním prohlášení a dohled celních orgánů nad zbožím Unie
1. Veškeré zboží, které má být propuštěno do celního režimu, s výjimkou režimu svobodného pásma, musí být uvedeno v celním prohlášení, které je příslušné pro daný celní režim.
2. Ve zvláštních případech, kromě případů uvedených v čl. 6 odst. 2, lze podat celní prohlášení jinými způsoby, než je metoda elektronického zpracování dat.
3. Zboží Unie navržené v prohlášení k vývozu, k propuštění do režimu vnitřního tranzitu Unie nebo pasivního zušlechťovacího styku je pod celním dohledem od okamžiku přijetí celního prohlášení uvedeného v odstavci 1 až do okamžiku, kdy opustí celní území Unie nebo je přenecháno ve prospěch státu nebo zničeno nebo kdy je platnost celního prohlášení zrušena.
Článek 159
Příslušné celní úřady
1. Nestanoví-li právní předpisy Unie jinak, určí místní a věcnou příslušnost jednotlivých celních úřadů na svém území členské státy.
2. Členské státy zajistí, aby byly na těchto úřadech stanoveny dostatečné a vhodné úřední hodiny, a zohlední při tom povahu přepravy a zboží a celní režim, do něhož má být zboží propuštěno, aby nebyla bržděna ani narušena plynulost mezinárodní dopravy.
3. Není-li stanoveno jinak, je celním úřadem příslušným k propuštění zboží do určitého celního režimu celní úřad, do jehož působnosti spadá místo, v němž bylo zboží předloženo celnímu úřadu.
Článek 160
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví případy, v nichž lze podle čl. 158 odst. 2 podat celní prohlášení jinými způsoby, než je metoda elektronického zpracování dat.
Článek 161
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy:
a)
pro určení jiných příslušných celních úřadů, než jsou úřady uvedené v čl. 159 odst. 3, včetně celních úřadů vstupu a výstupu;
b)
pro podávání celního prohlášení v případech uvedených v čl. 158 odst. 2.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Oddíl 2
Standardní celní prohlášení
Článek 162
Obsah standardního celního prohlášení
Standardní celní prohlášení obsahují veškeré náležitosti nezbytné pro použití ustanovení upravujících celní režim, do kterého je zboží navrženo v celním prohlášení.
Článek 163
Podklady
1. Podklady, které jsou nezbytné pro použití ustanovení upravujících celní režim, do kterého je zboží navrženo v celním prohlášení, musí být ve vlastnictví deklaranta a být celním orgánům k dispozici v okamžiku podání celního prohlášení.
2. Podklady se celním orgánům poskytují, vyžadují-li to právní předpisy Unie nebo je-li to nezbytné pro účely celní kontroly.
3. Ve zvláštních případech mohou hospodářské subjekty podklady vypracovat, pokud to celní orgány povolí.
Článek 164
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví pravidla pro udělování povolení podle čl. 163 odst. 3.
Článek 165
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro:
a)
podávání standardního celního prohlášení uvedeného v článku 162;
b)
zajištění dostupnosti podkladů uvedených v čl. 163 odst. 1.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Oddíl 3
Zjednodušená celní prohlášení
Článek 166
Zjednodušené celní prohlášení
1. Celní orgány mohou osobě povolit propuštění zboží do celního režimu na základě zjednodušeného celního prohlášení, které nemusí obsahovat některé údaje uvedené v článku 162 nebo podklady uvedené v článku 163.
2. Pravidelné využívání zjednodušeného celního prohlášení uvedeného v odstavci 1 podléhá povolení celních orgánů.
Článek 167
Doplňkové celní prohlášení
1. V případě zjednodušeného celního prohlášení podle článku 166 nebo zápisu do záznamů deklaranta podle článku 182 deklarant u příslušného celního úřadu ve stanovené lhůtě podá doplňkové celní prohlášení obsahující údaje, které jsou nezbytné pro daný celní režim.
V případě zjednodušeného celního prohlášení uvedeného v článku 166 musí být nezbytné podklady v držení deklaranta a být celním orgánům k dispozici ve stanovené lhůtě.
Doplňkové celní prohlášení může být obecné, pravidelné nebo souhrnné povahy.
2. Od povinnosti podat doplňkové celní prohlášení se upustí v těchto případech:
a)
je-li zboží v režimu uskladnění v celním skladu;
b)
v jiných zvláštních případech.
3. Celní orgány mohou od požadavku na podání doplňkového celního prohlášení upustit, jsou-li splněny tyto podmínky:
a)
zjednodušené celní prohlášení se týká zboží, jehož hodnota a množství jsou nižší než statistický práh;
b)
zjednodušené celní prohlášení již obsahuje veškeré informace potřebné pro příslušný celní režim; a
c)
zjednodušené celní prohlášení není podáno zápisem do záznamů deklaranta.
4. Zjednodušené celní prohlášení uvedené v článku 166 nebo zápis do záznamů deklaranta uvedený v článku 182 a doplňkové celní prohlášení se považují za jeden nedělitelný doklad, který nabývá účinku dnem přijetí zjednodušeného celního prohlášení v souladu s článkem 172, respektive dnem zápisu zboží do záznamů deklaranta.
5. Pro účely článku 87 se za místo, kde má být doplňkové celní prohlášení podáno, považuje místo, kde bylo podáno celní prohlášení.
Článek 168
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví:
a)
podmínky pro udělování povolení podle čl. 166 odst. 2;
b)
lhůta podle čl. 167 odst. 1 prvního pododstavce, v níž má být podáno doplňkové celní prohlášení;
c)
lhůta podle čl. 167 odst. 1 druhého pododstavce, v níž mají být podklady v držení deklaranta;
d)
ostatní konkrétní případy, kdy se upustí od povinnosti podávat doplňkové celní prohlášení podle čl. 167 odst. 2 písm. b).
Článek 169
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro podávání:
a)
zjednodušeného celního prohlášení uvedeného v článku 166;
b)
doplňkového celního prohlášení uvedeného v článku 167.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Oddíl 4
Ustanovení, která se použijí na všechna celní prohlášení
Článek 170
Podání celního prohlášení
1. Aniž je dotčen čl. 167 odst. 1, celní prohlášení může podat každá osoba, která je schopna poskytnout veškeré informace, které jsou požadovány pro použití ustanovení upravujících celní režim, do kterého je zboží navrženo v celním prohlášení. Tato osoba musí být rovněž schopna celnímu úřadu předmětné zboží předložit nebo zajistit jeho předložení.
Vyplývají-li však z přijetí celního prohlášení pro určitou osobu zvláštní povinnosti, podá uvedené celní prohlášení tato osoba nebo její zástupce.
2. Deklarant musí být usazen na celním území Unie.
3. Odchylně od odstavce 2 nemusí být na celním území Unie usazeni tito deklaranti:
a)
osoby podávající celní prohlášení pro režim tranzitu nebo dočasného použití;
b)
osoby příležitostně podávající celní prohlášení, a to i pro účely konečného užití nebo aktivního zušlechťovacího styku, pokud to celní orgány považují za odůvodněné;
c)
osoby usazené v zemi, jejíž území sousedí s celním územím Unie, které předkládají zboží, na něž se vztahuje celní prohlášení, u hraničního celního úřadu Unie sousedícího s touto zemí, pokud tato země, v níž jsou osoby usazeny, poskytuje reciproční výhody osobám usazeným na celním území Unie.
4. Celní prohlášení podléhají úřednímu ověření.
Článek 171
Podání celního prohlášení před předložením zboží
Celní prohlášení lze podat před očekávaným předložením zboží celnímu úřadu. Není-li zboží předloženo do 30 dnů od podání celního prohlášení, má se za to, že celní prohlášení nebylo podáno.
Článek 172
Přijetí celního prohlášení
1. Celní prohlášení splňující podmínky stanovené v této kapitole přijmou celní orgány okamžitě, za podmínky, že zboží, na které se vztahuje, bylo předloženo celnímu úřadu.
2. Není-li stanoveno jinak, je dnem přijetí celního prohlášení celními orgány den, který se použije pro použití ustanovení upravujících celní režim, do kterého je zboží v celním prohlášení navrženo, a pro veškeré další dovozní nebo vývozní formality.
Článek 173
Změna celního prohlášení
1. Deklarantovi se na jeho žádost povolí změna jednoho nebo více údajů uvedených v již přijatém celním prohlášení. Změnou však nesmí být rozšířena působnost celního prohlášení na jiné zboží než na zboží, na které se původně vztahovalo.
2. Změna se však nepovolí, jestliže je o její provedení požádáno poté, co došlo k jedné z těchto událostí:
a)
celní orgány informovaly deklaranta o svém záměru provést kontrolu zboží;
b)
celní orgány zjistily nesprávnost údajů uvedených v celním prohlášení;
c)
celní orgány zboží propustily.
3. Na žádost deklaranta podanou do tří let ode dne přijetí celního prohlášení může být povolena změna celního prohlášení po propuštění zboží, aby deklarant mohl splnit své povinnosti v souvislosti s propuštěním zboží do příslušného celního režimu.
Článek 174
Zrušení platnosti celního prohlášení
1. Na žádost deklaranta zruší celní orgány platnost již přijatého celního prohlášení v každém z těchto případů:
a)
jsou-li přesvědčeny, že zboží má být neprodleně propuštěno do jiného celního režimu;
b)
jsou-li přesvědčeny, že v důsledku zvláštních okolností již není propuštění do celního režimu, do kterého bylo zboží navrženo v celním prohlášení, odůvodněné.
Pokud však celní orgány informovaly deklaranta o svém záměru provést kontrolu zboží, přijme se žádost o zrušení platnosti celního prohlášení poté, co bude tato kontrola provedena.
2. Není-li stanoveno jinak, po propuštění zboží již platnost celního prohlášení nelze zrušit.
Článek 175
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví případy, kdy je platnost celního prohlášení zrušena po propuštění zboží, jak je uvedeno v čl. 174 odst. 2.
Článek 176
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro:
a)
podávání celního prohlášení podle článku 171;
b)
přijímání celního prohlášení uvedeného v článku 172, včetně uplatňování těchto pravidel v případech uvedených v článku 179;
c)
změny celního prohlášení po propuštění zboží podle čl. 173 odst. 3.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Oddíl 5
Jiná zjednodušení
Článek 177
Zjednodušení při vyhotovení celního prohlášení pro zboží různých podpoložek celního sazebníku
1. Tvoří-li zásilku zboží, které patří do různých podpoložek celního sazebníku, a zacházení s jednotlivým zbožím podle příslušných podpoložek celního sazebníku pro účely vyhotovení celního prohlášení by bylo spojeno s prací a náklady neúměrnými dovoznímu nebo vývoznímu clu, které se na ně vztahuje, mohou celní orgány na žádost deklaranta souhlasit s tím, že celá zásilka bude podléhat dovoznímu nebo vývoznímu clu odpovídajícímu podpoložce zboží s nejvyšší celní sazbou dovozního nebo vývozního cla.
2. Celní orgány odmítnou použití zjednodušení uvedeného v odstavci 1 na zboží podléhající zákazům nebo omezením nebo spotřební dani, pokud je k uplatnění příslušného opatření zapotřebí správné zařazení.
Článek 178
Svěření prováděcích pravomocí
Komise prostřednictvím prováděcích aktů přijme opatření pro určení sazební podpoložky pro použití čl. 177 odst. 1.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Článek 179
Centralizované celní řízení
1. Celní orgány mohou na žádost povolit, aby u celního úřadu příslušného v místě, kde je osoba usazena, tato osoba podala celní prohlášení pro zboží, které je předkládáno celním orgánům na jiném celním úřadě.
Od požadavku na povolení uvedeného v první pododstavci lze upustit, pokud je celní prohlášení podáno a zboží předloženo celním úřadům podřízeným stejnému celnímu orgánu.
2. Žadatel o povolení uvedené v odstavci 1 musí být oprávněným hospodářským subjektem pro celní zjednodušení.
3. Celní úřad, u nějž je celní prohlášení podáno:
a)
dohlíží nad propuštěním zboží do příslušného celního režimu;
b)
provádí celní kontroly za účelem ověření celního prohlášení podle čl. 188 písm. a) a b);
c)
v odůvodněných případech žádá celní úřad, u nějž je zboží předkládáno, o provedení celních kontrol za účelem ověření celního prohlášení podle čl. 188 písm. c) a d); a
d)
provádí celní formality za účelem zajištění částky dovozního a vývozního cla, jež odpovídá celnímu dluhu.
4. Celní úřad, u nějž je podáno celní prohlášení, a celní úřad, u nějž je předkládáno zboží, si vyměňují informace nezbytné pro ověření celního prohlášení a pro propuštění zboží.
5. Celní úřad, u nějž je zboží předkládáno, provádí bez ohledu na vlastní kontroly související se zbožím, jež vstoupilo na celní území Unie nebo jej opustilo, celní kontroly uvedené v odst. 3 písm. c) a poskytuje celnímu úřadu, u nějž bylo podáno celní prohlášení, výsledky těchto kontrol.
6. Celní úřad, u nějž bylo podáno celní prohlášení, propustí zboží v souladu s články 194 a 195, přičemž zohlední:
a)
výsledky vlastních kontrol provedených za účelem ověření celního prohlášení;
b)
výsledky kontrol provedených celním úřadem, u nějž je zboží předkládáno, za účelem ověření celního prohlášení, a kontrol souvisejících se zbožím, jež vstoupilo na celní území Unie nebo jej opustilo.
Článek 180
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví podmínky pro udělování povolení podle čl. 179 odst. 1 prvního pododstavce.
Článek 181
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro:
a)
centralizované celní řízení včetně příslušných celních formalit a kontrol podle článku 179;
b)
upuštění od povinnosti předložit zboží podle čl. 182 odst. 3 v souvislosti s centralizovaným celním řízením.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Článek 182
Zápis do záznamů deklaranta
1. Celní úřady mohou osobě na žádost povolit podání celního prohlášení, včetně zjednodušeného celního prohlášení, ve formě zápisu do záznamů deklaranta, pokud celní orgány mají v elektronickém systému deklaranta přístup k údajům z daného celního prohlášení v okamžiku, kdy je podáno celní prohlášení ve formě zápisu do záznamů deklaranta.
2. Celní prohlášení se považuje za přijaté v okamžiku zápisu zboží do záznamů.
3. Celní úřady mohou na žádost upustit od povinnosti předložit zboží. V takovém případě se zboží považuje za propuštěné v okamžiku zápisu do záznamů deklaranta.
Od uvedené povinnosti lze upustit pouze v případech, kdy jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
deklarant je oprávněným hospodářským subjektem pro celní zjednodušení;
b)
povaha a oběh příslušného zboží to vyžadují a jsou celnímu úřadu známy;
c)
celní úřad vykonávající dohled má přístup ke všem informacím, jež považuje za nezbytné k tomu, aby v případě potřeby mohl uplatnit své právo zboží přezkoumat; a
d)
v okamžiku zápisu do záznamů se na zboží již nevztahují zákazy nebo omezení, ledaže je v povolení uvedeno něco jiného.
Celní úřad vykonávající dohled může nicméně ve zvláštních případech požádat o předložení zboží.
4. V povolení se uvedou podmínky, za nichž je propuštění zboží povoleno.
Článek 183
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví podmínky pro udělování povolení podle čl. 182 odst. 1.
Článek 184
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro zápis do záznamů deklaranta podle článku 182 včetně příslušných celních formalit a kontrol.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Článek 185
Samoschvalování
1. Celní orgány mohou na žádost povolit hospodářskému subjektu, aby provedl některé celní formality, které mají provádět celní orgány, s cílem určit částku splatného dovozního a vývozního cla a provést některé kontroly pod celním dohledem.
2. Žadatel o povolení uvedené v odstavci 1 musí být oprávněným hospodářským subjektem pro celní zjednodušení.
Článek 186
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví:
a)
podmínky pro udělování povolení podle čl. 185 odst. 1;
b)
celní formality a kontroly, jež má provádět držitel povolení podle čl. 185 odst. 1.
Článek 187
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro celní formality a kontroly, které může provádět držitel povolení v souladu s čl. 185 odst. 1.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
KAPITOLA 3
Ověřování a propuštění zboží
Oddíl 1
Ověřování
Článek 188
Ověřování celního prohlášení
Za účelem ověření správnosti údajů uvedených v celním prohlášení, které bylo přijato, celní orgány mohou:
a)
kontrolovat prohlášení a podklady;
b)
požadovat od deklaranta poskytnutí dalších dokladů;
c)
kontrolovat zboží;
d)
odebírat vzorky za účelem analýzy nebo důkladné kontroly zboží.
Článek 189
Kontrola zboží a odběr vzorků
1. Přepravu zboží na místa, kde bude kontrolováno a kde budou odebrány vzorky, jakož i veškerou nezbytnou manipulaci, která je s kontrolou zboží či odebráním vzorků spojená, zajišťuje deklarant sám nebo na svou odpovědnost. Vzniklé náklady nese deklarant.
2. Deklarant má právo být přítomen či zastoupen při kontrole zboží a odebírání vzorků. Mají-li k tomu celní orgány přiměřené důvody, mohou vyžadovat, aby byl deklarant nebo jeho zástupce přítomen při kontrole zboží nebo odebírání vzorků nebo aby jim poskytl potřebnou součinnost k usnadnění kontroly zboží nebo odebrání vzorků.
3. Jsou-li vzorky odebrány v souladu s platnými předpisy, nevzniká celním orgánům povinnost tyto vzorky zaplatit nebo nahradit, avšak nesou náklady na jejich analýzu nebo kontrolu.
Článek 190
Částečná kontrola zboží a částečný odběr vzorků
1. Je-li kontrolována pouze část zboží, na které se vztahuje celní prohlášení, nebo jsou-li odebrány vzorky pouze z části zboží, jsou výsledky této částečné kontroly, analýzy nebo kontroly vzorků platné pro veškeré zboží, na které se vztahuje totéž celní prohlášení.
Jestliže se však deklarant domnívá, že výsledky částečné kontroly, analýzy nebo kontroly odebraných vzorků neplatí pro zbývající zboží, na které se vztahuje celní prohlášení, může požadovat provedení další kontroly nebo odběru vzorků. Žádosti se vyhoví, pokud zboží ještě nebylo propuštěno, nebo v případě, že již propuštěno bylo, prokáže-li deklarant, že zboží nebylo nijak upraveno.
2. Obsahuje-li celní prohlášení zboží spadající pod dvě nebo více položek, pokládají se pro účely odstavce 1 údaje ke zboží spadajícímu pod každou položku za samostatné celní prohlášení.
Článek 191
Výsledky ověření
1. Výsledky ověření celního prohlášení jsou podkladem pro použití ustanovení upravujících celní režim, do kterého je zboží propuštěno.
2. Není-li celní prohlášení ověřováno, použije se odstavec 1 na základě údajů uvedených v dotyčném celním prohlášení.
3. Výsledky ověření zjištěné celními orgány mají stejnou dokazovací hodnotu na celém celním území Unie.
Článek 192
Opatření k identifikaci zboží
1. Je-li k zajištění dodržování ustanovení upravujících celní režim, do kterého je zboží navrženo v celním prohlášení, nutná jeho identifikace, přijmou celní orgány či případně hospodářské subjekty oprávněné k tomu celními orgány nezbytná opatření k identifikaci zboží.
Tato opatření k identifikaci zboží mají stejný právní účinek na celém celním území Unie.
2. Prostředky k identifikaci umístěné na zboží, obalu nebo dopravních prostředcích odstraní nebo zničí pouze celní orgány nebo případně hospodářské subjekty oprávněné k tomu celními orgány, není-li v důsledku nepředvídatelných okolností nebo vyšší moci jejich odstranění nebo zničení nezbytné k zajištění ochrany zboží nebo dopravních prostředků.
Článek 193
Svěření prováděcích pravomocí
Komise prostřednictvím prováděcích aktů stanoví opatření týkající se ověření celního prohlášení, kontroly zboží a odběru vzorků a výsledků ověření.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Oddíl 2
Propuštění
Článek 194
Propuštění zboží
1. Jsou-li splněny podmínky stanovené pro propuštění zboží do dotyčného režimu a pod podmínkou, že se na zboží nevztahují žádná omezení ani zákazy, propustí celní orgány zboží ihned poté, co byly údaje uvedené v celním prohlášení ověřeny nebo přijaty bez ověření.
První pododstavec se použije rovněž v případech, kdy ověření uvedené v článku 188 nelze dokončit v přiměřené lhůtě a přítomnost zboží pro účely ověření již není nutná.
2. Veškeré zboží, na které se vztahuje totéž celní prohlášení, se propouští současně.
Obsahuje-li celní prohlášení zboží spadající pod dvě nebo více položek, pokládají se pro účely prvního pododstavce údaje ke zboží spadajícímu pod každou položku za samostatné celní prohlášení.
Článek 195
Propuštění podmíněné zaplacením částky dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu nebo poskytnutím jistoty
1. Vznikne-li propuštěním zboží do celního režimu celní dluh, je propuštění zboží podmíněno zaplacením částky dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu nebo poskytnutím jistoty, kterou se tento dluh zajistí.
První pododstavec se však, aniž je dotčen třetí pododstavec, nevztahuje na dočasné použití s částečným osvobozením od dovozního cla.
Požadují-li celní orgány na základě ustanovení upravujících celní režim, do kterého je zboží navrženo v celním prohlášení, poskytnutí jistoty, je zboží do tohoto celního režimu propuštěno až po poskytnutí této jistoty.
2. Ve zvláštních případech není propuštění zboží podmíněno poskytnutím jistoty pro zboží, na které se vztahuje žádost o čerpání celní kvóty.
3. Pokud se použije zjednodušení podle článků 166, 182 a 185 a je poskytnuta souborná jistota, není propuštění zboží podmíněno sledováním jistoty celními orgány.
Článek 196
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými stanoví případy uvedené v čl. 195 odst. 2.
KAPITOLA 4
Nakládání se zbožím
Článek 197
Zničení zboží
Mají-li k tomu celní orgány dostatečné důvody, mohou požadovat, aby bylo zboží, které bylo předloženo celnímu úřadu, zničeno, a o této skutečnosti vyrozumí jeho držitele. Náklady na zničení zboží nese držitel zboží.
Článek 198
Opatření přijímaná celními orgány
1. Celní orgány přijmou veškerá nezbytná opatření, včetně zabavení a prodeje nebo zničení zboží, pro nakládání se zbožím v těchto případech:
a)
nebyla-li splněna jedna z povinností stanovených celními předpisy týkající se vstupu zboží, které není zbožím Unie, na celní území Unie, nebo bylo zboží vyjmuto z dohledu celních orgánů;
b)
pokud zboží nemohlo být propuštěno z některého z těchto důvodů:
i)
ve lhůtě stanovené celními orgány nebylo možno provést kontrolu zboží nebo v ní pokračovat z důvodů, které lze přičítat deklarantovi,
ii)
doklady, které musí být poskytnuty před umístěním nebo propuštěním zboží do daného celního režimu, nebyly poskytnuty,
iii)
ve stanovené lhůtě nebyly uhrazeny platby nebo nebyla poskytnuta jistota, které měly být uhrazeny nebo poskytnuty v souvislosti s dovozním nebo vývozním clem,
iv)
na zboží se vztahují zákazy nebo omezení;
c)
pokud zboží nebylo v přiměřené lhůtě po propuštění vyzvednuto;
d)
pokud se po propuštění zjistí, že zboží nesplňovalo podmínky pro toto propuštění; nebo
e)
pokud je zboží přenecháno ve prospěch státu v souladu s článkem 199.
2. Zboží, které není zbožím Unie a které bylo přenecháno ve prospěch státu, zabráno nebo zabaveno, se považuje za zboží, které bylo propuštěno do režimu uskladnění v celním skladu. Zanese se do záznamů provozovatele celního skladu, popřípadě do záznamů celních orgánů, pokud mají zboží v držení ony.
Je-li již zboží, které má být zničeno, přenecháno ve prospěch státu, zajištěno nebo zabaveno, předmětem celního prohlášení, uvede se do záznamů odkaz na toto celní prohlášení. Celní orgány platnost tohoto celního prohlášení zruší.
3. Náklady opatření uvedených v prvním odstavci nese:
a)
v případě uvedeném v odst. 1 písm. a) osoba, jež měla splnit příslušné povinnosti nebo jež celním orgánům neumožnila dohled nad zbožím;
b)
v případech uvedených v odst. 1 písm. b) a c) deklarant;
c)
v případě uvedeném v odst. 1 písm. d) osoba, jež má splnit podmínky, jimiž se řídí propuštění zboží;
d)
v případě uvedeném v odst. 1 písm. e) osoba, jež zboží přenechá ve prospěch státu.
Článek 199
Přenechání zboží
Zboží, které není zbožím Unie, a zboží v režimu konečného užití může držitel režimu nebo případně držitel zboží na základě předchozího povolení celních orgánů přenechat ve prospěch státu.
Článek 200
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro:
a)
zničení zboží podle článku 197;
b)
prodej zboží podle čl. 198 odst. 1;
c)
přenechání zboží ve prospěch státu podle článku 199.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
HLAVA VI
PROPUŠTĚNÍ DO VOLNÉHO OBĚHU A OSVOBOZENÍ OD DOVOZNÍHO CLA
KAPITOLA 1
Propuštění do volného oběhu
Článek 201
Rozsah působnosti a účinek
1. Zboží, které není zbožím Unie a které má být uvedeno na trh Unie nebo je zamýšleno k soukromému použití nebo k osobní spotřebě na celním území Unie, se propustí do volného oběhu.
2. Propuštění do volného oběhu zahrnuje:
a)
výběr veškerého dlužného dovozního cla;
b)
případně výběr dalších poplatků stanovených příslušnými platnými předpisy týkajícími se výběru těchto poplatků;
c)
uplatnění obchodněpolitických opatření a zákazů a omezení, pokud nebyla uplatněna v dřívější fázi; a
d)
splnění dalších formalit stanovených pro dovoz daného zboží.
3. Propuštěním do volného oběhu získává zboží, které není zbožím Unie, celní status zboží Unie.
Článek 202
Obchodněpolitická opatření
1. Pokud byly do volného oběhu propuštěny výrobky v režimu aktivního zušlechťovacího styku a výpočet částky dovozního cla se provádí podle čl. 86 odst. 3, použijí se obchodněpolitická opatření týkající se propuštění zboží, které bylo propuštěno do režimu aktivního zušlechťovacího styku, do volného oběhu.
2. Odstavec 1 se nepoužije na odpad a zbytky.
3. Pokud byly do volného oběhu propuštěny výrobky v režimu aktivního zušlechťovacího styku a výpočet částky dovozního cla se provádí podle čl. 85 odst. 1, použijí se obchodněpolitická opatření týkající se tohoto zboží pouze tehdy, pokud těmto opatřením podléhá zboží propuštěné do režimu aktivního zušlechťovacího styku.
4. Pokud právní předpisy Unie stanoví obchodněpolitická opatření pro propuštění do volného oběhu, nepoužijí se tato opatření na zpracované výrobky propuštěné do volného oběhu z režimu pasivního zušlechťovacího styku, pokud:
a)
si zpracované výrobky zachovají původ v Unii ve smyslu článku 60;
b)
je součástí pasivního zušlechťovacího styku oprava, včetně systému prosté výměny uvedeného v článku 261; nebo
c)
režim pasivního zušlechťovacího styku následuje po činnostech dalšího zpracování v souladu s článkem 258.
KAPITOLA 2
Osvobození od dovozního cla
Oddíl 1
Vrácené zboží
Článek 203
Rozsah působnosti a účinek
1. Zboží, které není zbožím Unie a původně bylo vyvezeno z celního území Unie jako zboží Unie a které je ve lhůtě tří let vráceno na toto území a v celním prohlášení navrženo na propuštění do volného oběhu, je na žádost dotyčné osoby osvobozeno od dovozního cla.
První pododstavec se použije i v případě, že vrácené zboží představuje pouze část zboží původně vyvezeného z celního území Unie.
2. Pokud to zvláštní okolnosti odůvodňují, lze tříletou lhůtu uvedenou v odstavci 1 prodloužit.
3. Bylo-li vrácené zboží před vývozem z celního území Unie propuštěno do volného oběhu bez cla nebo se sníženou sazbou dovozního cla na základě konkrétního konečného užití, přizná se osvobození od dovozního cla podle odstavce 1 pouze tehdy, má-li toto zboží být propuštěno do volného oběhu k témuž konečnému užití.
Má-li být dotyčné zboží propuštěno do volného oběhu k jinému konečnému užití, sníží se částka dovozního cla o případně vybranou částku cla při prvním propuštění tohoto zboží do volného oběhu. Je-li tato částka vyšší než částka vyměřená při propuštění vráceného zboží do volného oběhu, žádná náhrada se neposkytuje.
4. Ztratí-li zboží Unie svůj celní status zboží Unie podle článku 154 a je-li následně propuštěno do volného oběhu, použijí se odstavce 1, 2 a 3.
5. Osvobození od dovozního cla se poskytuje pouze tehdy, je-li zboží vráceno ve stavu, v němž bylo vyvezeno.
6. Osvobození od dovozního cla musí být podloženo informacemi, jež potvrzují splnění podmínek pro osvobození.
Článek 204
Zboží, na které se vztahovalo opatření stanovené v rámci společné zemědělské politiky
Není-li ve zvláštních případech stanoveno jinak, osvobození od dovozního cla stanovené v článku 203 se nepřizná zboží, které bylo zvýhodněno opatřeními v rámci společné zemědělské politiky a jež zahrnují jejich vývoz z celního území Unie.
Článek 205
Zboží, které již bylo propuštěno do režimu aktivního zušlechťovacího styku
1. Článek 203 se použije na zušlechtěné výrobky, které byly původně zpětně vyvezeny z celního území Unie poté, co byly propuštěny do režimu aktivního zušlechťovacího styku.
2. Na žádost deklaranta a za předpokladu, že deklarant předloží nezbytné informace, se částka dovozního cla za zboží uvedené v odstavci 1 určí v souladu s čl. 86 odst. 3. Den přijetí prohlášení o zpětném vývozu se považuje za den propuštění zboží do volného oběhu.
3. Osvobození od dovozního cla podle článku 203 se nepřizná v případě zušlechtěných výrobků, které byly vyvezeny v souladu s čl. 223 odst. 2 písm. c), není-li zajištěno, že zboží nebude propuštěno do režimu aktivního zušlechťovacího styku.
Článek 206
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví:
a)
případy, kdy se zboží považuje za vrácené ve stavu, v němž bylo vyvezeno;
b)
zvláštní případy podle článku 204.
Článek 207
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech procesní pravidla pro poskytování informací podle čl. 203 odst. 6.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Oddíl 2
Mořský rybolov a produkty získané z moře
Článek 208
Produkty mořského rybolovu a jiné produkty získané z moře
1. Aniž je dotčen čl. 60 odst. 1, jsou od dovozního cla při svém propuštění do volného oběhu osvobozeny tyto produkty:
a)
produkty mořského rybolovu a jiné produkty získané z teritoriálních vod země nebo území mimo celní území Unie pouze plavidly registrovanými nebo přihlášenými v některém členském státě a plujícími pod vlajkou tohoto státu;
b)
produkty, které byly vyrobeny z produktů uvedených v písmenu a) na palubě plavidel, která je zpracovávají, splňujících podmínky stanovené v písmenu a).
2. Osvobození od dovozního cla podle odstavce 1 musí být doloženo splněním podmínek uvedených v uvedeném odstavci.
Článek 209
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy, jakými se dokládá splnění podmínky podle čl. 208 odst. 2.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
HLAVA VII
ZVLÁŠTNÍ REŽIMY
KAPITOLA 1
Obecná ustanovení
Článek 210
Rozsah působnosti
Zboží může být propuštěno do některé z těchto kategorií zvláštních režimů:
a)
tranzit, což zahrnuje vnější a vnitřní tranzit;
b)
uskladnění, což zahrnuje uskladnění v celním skladu a svobodná pásma;
c)
zvláštní účel, což zahrnuje dočasné použití a konečné užití;
d)
zušlechtění, což zahrnuje aktivní a pasivní zušlechťovací styk.
Článek 211
Povolení
1. Povolení vydané celními orgány se vyžaduje pro:
a)
použití režimu aktivního nebo pasivního zušlechťovacího styku, režimu dočasného použití nebo režimu konečného užití;
b)
provozování zařízení pro uskladnění zboží v celním skladu, kromě případů, kdy skladovací zařízení provozuje samotný celní orgán.
Podmínky, za kterých je povoleno použití jednoho nebo více režimů uvedených v prvním pododstavci nebo provozování skladovacích zařízení, se uvedou v povolení.
2. Celní orgány udělí povolení se zpětným účinkem, pokud jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
jsou prokázány hospodářské důvody;
b)
žádost nesouvisí s pokusem o klamavé jednání;
c)
žadatel na základě účtů nebo záznamů prokázal, že:
i)
jsou splněny veškeré požadavky daného režimu;
ii)
zboží může popřípadě být pro rozhodné období identifikováno;
iii)
uvedené účty nebo záznamy umožňují kontrolu daného režimu;
d)
je možné splnit všechny formality nezbytné pro nápravu situace u zboží, včetně případného zrušení platnosti příslušného celního prohlášení;
e)
žadateli nebylo uděleno povolení se zpětným účinkem v průběhu tří let ode dne přijetí žádosti;
f)
posouzení ekonomických podmínek se nevyžaduje, ledaže se žádost týká obnovení povolení pro stejný druh operace a zboží;
g)
žádost se netýká provozování skladovacích zařízení pro uskladnění zboží v celním skladu; a
h)
pokud se žádost týká obnovení povolení pro stejný druh operace a zboží, musí být podána do tří let od pozbytí platnosti původního povolení.
Celní orgány mohou povolení se zpětným účinkem udělit i tehdy, pokud zboží propuštěné do celního režimu již není dostupné v okamžiku, kdy byla žádost o toto povolení přijata.
3. Není-li stanoveno jinak, je povolení uvedené v odstavci 1 udělováno pouze osobám, které splňují všechny následující podmínky:
a)
jsou usazeny na celním území Unie;
b)
poskytnou potřebnou záruku řádného provedení operací; pokud je v povolení uvedeném v čl. 38 odst. 2 písm. a) zohledněna činnost týkající se dotyčného zvláštního režimu, má se za to, že oprávněný hospodářský subjekt pro celní zjednodušení splňuje tuto podmínku.
c)
může-li u zboží, které bylo propuštěno do zvláštního režimu, vzniknout celní dluh nebo jiné poplatky, poskytnou jistotu v souladu s článkem 89; a
d)
v případě dočasného použití používají zboží nebo zajišťují jeho použití, a v případě režimu aktivního zušlechťovacího styku provádějí nebo zajišťují provádění zušlechťovacích operací.
4. Není-li stanoveno jinak, je povolení uvedené v odstavci 1 uděleno pouze tehdy, jsou-li kromě podmínek uvedených v odstavci 3 splněny i všechny tyto podmínky:
a)
celní orgány mohou nad prováděním daného režimu vykonávat celní dohled, aniž by musely uplatňovat administrativní opatření, která jsou neúměrná daným hospodářským potřebám;
b)
povolením použít režim zušlechťovacího styku nejsou nepříznivě dotčeny zásadní zájmy výrobců Unie (hospodářské podmínky).
5. Není-li prokázáno něco jiného nebo pokud se hospodářské podmínky považují za splněné, má se za to, že zásadní zájmy výrobců Unie uvedené v odst. 4 písm. b) nejsou nepříznivě dotčeny.
6. Je-li prokázáno, že by zásadní zájmy výrobců Unie mohly být nepříznivě dotčeny, provede se přezkoumání hospodářských podmínek na úrovni Unie.
Článek 212
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví:
a)
podmínky pro udělování povolení pro postupy uvedené v čl. 211 odst. 1;
b)
výjimky z podmínek uvedených v čl. 211 odst. 3 a 4;
c)
případy, ve kterých se hospodářské podmínky považují za splněné, jak je uvedeno v čl. 211 odst. 5.
Článek 213
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro přezkoumání hospodářských podmínek podle čl. 211 odst. 6.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Článek 214
Záznamy
1. S výjimkou režimu tranzitu nebo není-li stanoveno jinak, vede držitel povolení, držitel režimu a všechny osoby, které provádějí činnost zahrnující uskladnění, opracování nebo zpracování zboží nebo prodej či nákup zboží ve svobodných pásmech, vhodné záznamy o zboží ve formě schválené celními orgány.
Záznamy obsahují informace a údaje, které celním orgánům umožní dohled nad dotyčným režimem, zejména pokud jde o identifikaci zboží, které bylo do tohoto režimu propuštěno, jeho celní status a pohyb.
2. Má se za to, že oprávněný hospodářský subjekt pro celní zjednodušení splnil povinnost stanovenou v odstavci 1, pokud jsou jeho záznamy vhodné pro účely dotyčného zvláštního režimu.
Článek 215
Vyřízení zvláštního režimu
1. V případech jiných než režim tranzitu a aniž je dotčen článek 254, je zvláštní režim, vyřízen v okamžiku, kdy zboží propuštěné do režimu, či zušlechtěné výrobky propuštěné do následného celního režimu, opustily celní území Unie nebo byly zničeny a nezůstal po nich žádný odpad nebo byly přenechány ve prospěch státu podle článku 199.
2. Celní orgány režim tranzitu vyřídí, pokud je na základě porovnání údajů, které má k dispozici celní úřad odeslání, s údaji, které má k dispozici celní úřad určení, patrné, že tento režim byl řádně ukončen.
3. Celní orgány učiní všechna opatření potřebná k tomu, aby napravily situaci u zboží, u nějž nebyl příslušný režim vyřízen v souladu se stanovenými podmínkami.
4. Není-li stanoveno jinak, proběhne vyřízení režimu ve stanovené lhůtě.
Článek 216
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví lhůta uvedená v čl. 215 odst. 4.
Článek 217
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro vyřízení zvláštního režimu podle článku 216.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Článek 218
Převod práv a povinností
Práva a povinnosti držitele režimu ve vztahu ke zboží, které bylo propuštěno do jiného zvláštního režimu, než je tranzit, mohou být zcela nebo zčásti převedeny na jinou osobu, která splňuje podmínky stanovené pro daný režim.
Článek 219
Pohyb zboží
Ve zvláštních případech se zboží propuštěné do jiného zvláštního režimu, než je tranzit, nebo zboží ve svobodném pásmu může pohybovat mezi různými místy na celním území Unie.
Článek 220
Obvyklé formy manipulace
Zboží, které bylo propuštěno do režimu uskladnění v celním skladu nebo režimu zušlechtění nebo které bylo umístěno do svobodného pásma, může být podrobeno obvyklým formám manipulace, jejichž cílem je zajistit uchování zboží, zlepšit jeho vzhled nebo obchodní jakost nebo je upravit pro distribuci nebo další prodej.
Článek 221
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví:
a)
příslušné případy a podmínky, pokud jde o pohyb zboží propuštěného do jiného zvláštního režimu, než je tranzit, nebo umístěného do svobodného pásma podle článku 219;
b)
obvyklé formy manipulace se zbožím propuštěným do režimu uskladnění v celním skladu nebo režimu zušlechtění nebo umístěným do svobodného pásma podle článku 220.
Článek 222
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro:
a)
převod práv a povinností držitele režimu ve vztahu ke zboží, které bylo propuštěno do jiného zvláštního režimu, než je tranzit, v souladu s článkem 218;
b)
pohyb zboží propuštěného do jiného zvláštního režimu, než je tranzit, nebo umístěného do svobodného pásma podle článku 219.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Článek 223
Rovnocenné zboží
1. Rovnocenným zbožím je zboží Unie, které je uskladněno, použito nebo zpracováno místo zboží propuštěného do zvláštního režimu.
V režimu pasivního zušlechťovacího styku je rovnocenným zbožím zboží, které není zbožím Unie a které je zpracováno místo zboží Unie, které bylo propuštěno do režimu pasivního zušlechťovacího styku.
Není-li stanoveno jinak, má rovnocenné zboží stejný osmimístný kód kombinované nomenklatury, stejnou obchodní jakost a stejné technické charakteristiky jako zboží, které nahrazuje.
2. Je-li zajištěn řádný průběh režimu, zejména pokud jde o celní dohled, celní orgány na žádost povolí:
a)
použití rovnocenného zboží v režimu uskladnění v celním skladu, svobodných pásem, konečného užití a zušlechťovacího styku;
b)
použití rovnocenného zboží v režimu dočasného použití ve zvláštních případech;
c)
v případě režimu aktivního zušlechťovacího styku vývoz zušlechtěných výrobků, které byly získány z rovnocenného zboží ještě před dovozem zboží, které nahrazují;
d)
v případě režimu pasivního zušlechťovacího styku dovoz zušlechtěných výrobků, které byly získány z rovnocenného zboží ještě před vývozem zboží, které nahrazují.
Pokud je v povolení uvedeném v čl. 38 odst. 2 písm. a) zohledněna činnost týkající se použití rovnocenného zboží pro dotyčný režim, má se za to, že oprávněný hospodářský subjekt pro celní zjednodušení splnil podmínku zajištění řádného průběhu režimu.
3. Použití rovnocenného zboží není povoleno v žádném z těchto případů:
a)
provádí-li se u zboží v režimu aktivního zušlechťovacího styku pouze obvyklé formy manipulace vymezené v článku 220;
b)
platí-li zákaz vracet dovozní clo nebo přiznávat osvobození od dovozního cla pro nepůvodní zboží, které bylo použito při výrobě zušlechtěných výrobků v režimu aktivního zušlechťovacího styku a pro něž je vydán nebo vystaven doklad o původu v rámci preferenční dohody mezi Unií a některými zeměmi či územími mimo celní území Unie nebo skupinami těchto zemí či území;
c)
pokud by to vedlo k neoprávněné výhodě týkající se dovozního cla nebo je-li to stanoveno v právních předpisech Unie.
4. V případě uvedeném v odst. 2 písm. c) a pokud by zušlechtěné výrobky podléhaly vývoznímu clu, jestliže by nebyly vyvezeny v rámci aktivního zušlechťovacího styku, poskytne držitel povolení jistotu pro zajištění úhrady vývozního cla pro případ, že zboží, které není zbožím Unie, nebude dovezeno ve lhůtě uvedené v čl. 257 odst. 3.
Článek 224
Přenesení pravomoci
Komise je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví:
a)
výjimky z čl. 223 odst. 1 třetího pododstavce;
b)
podmínky, za nichž se užívá rovnocenné zboží podle čl. 223 odst. 2;
c)
zvláštní případy, kdy se rovnocenné zboží použije v režimu dočasného použití podle čl. 223 odst. 2 písm. b);
d)
případy, kdy použití rovnocenného zboží není povoleno podle čl. 223 odst. 3 písm. c).
Článek 225
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro používání rovnocenného zboží povolené podle čl. 223 odst. 2.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
KAPITOLA 2
Tranzit
Oddíl 1
Vnější a vnitřní tranzit
Článek 226
Vnější tranzit
1. Režim vnějšího tranzitu umožňuje přepravu zboží, které není zbožím Unie, mezi dvěma místy na celním území Unie, aniž by toto zboží podléhalo:
a)
dovoznímu clu;
b)
jiným poplatkům stanoveným dalšími příslušnými platnými předpisy;
c)
obchodněpolitickým opatřením, pokud tato opatření nezakazují vstup zboží na celní území Unie nebo jeho výstup z tohoto území.
2. Ve zvláštních případech se zboží Unie propustí do režimu vnějšího tranzitu.
3. Přeprava uvedená v odstavci 1 se uskutečňuje jedním z těchto způsobů:
a)
v režimu vnějšího tranzitu Unie;
b)
v souladu s Úmluvou TIR, pokud tato přeprava:
i)
byla zahájena nebo má být ukončena mimo celní území Unie;
ii)
probíhá mezi dvěma místy na celním území Unie přes území země nebo území mimo celní území Unie;
c)
v souladu s Úmluvou ATA/Istanbulskou úmluvou, pokud jde o tranzit;
d)
na podkladě Rýnského manifestu (článek 9 Revidované úmluvy pro plavbu na Rýně);
e)
na podkladě formuláře 302 v rámci Dohody mezi stranami Severoatlantické smlouvy o statusu jejich ozbrojených sil, podepsané v Londýně dne 19. června 1951;
f)
v rámci poštovního systému v souladu s akty Světové poštovní unie, pokud je zboží přepravováno držiteli nebo pro držitele práv a povinností vyplývajících z těchto aktů.
Článek 227
Vnitřní tranzit
1. Režim vnitřního tranzitu umožňuje za podmínek stanovených v odstavci 2 přepravu zboží Unie mezi dvěma místy na celním území Unie přes zemi nebo území mimo toto celní území beze změny jeho celního statusu.
2. Přeprava uvedená v odstavci 1 se uskutečňuje jedním z těchto způsobů:
a)
v režimu vnitřního tranzitu Unie, je-li tato možnost upravena v mezinárodní dohodě;
b)
v souladu s Úmluvou TIR;
c)
v souladu s Úmluvou ATA / Istanbulskou úmluvou, pokud jde o tranzit;
d)
na podkladě Rýnského manifestu (článek 9 Revidované úmluvy pro plavbu na Rýně);
e)
na podkladě formuláře 302 stanoveného v Dohodě mezi stranami Severoatlantické smlouvy o statusu jejich ozbrojených sil, podepsané v Londýně dne 19. června 1951;
f)
v rámci poštovního systému v souladu s akty Světové poštovní unie, pokud je zboží přepravováno držiteli nebo pro držitele práv a povinností vyplývajících z těchto aktů.
Článek 228
Jediné území pro účely tranzitu
Je-li zboží v rámci celního území Unie přepravováno z jednoho bodu do druhého v souladu s Úmluvou TIR, v souladu s Úmluvou ATA / Istanbulskou úmluvou, na podkladě formuláře 302 nebo v rámci poštovního systému, považuje se celní území Unie pro účely této přepravy za jediné území.
Článek 229
Vyloučení osob z operací TIR
1. Pokud celní orgány rozhodnou o vyloučení osoby z operací TIR na základě článku 38 Úmluvy TIR, vztahuje se toto rozhodnutí na celé celní území Unie a žádné celní úřady nesmí přijmout karnety TIR předložené touto osobou.
2. Členský stát oznámí své rozhodnutí uvedené v odstavci 1 spolu s datem jeho použitelnosti ostatním členským státům a Komisi.
Článek 230
Oprávněný příjemce pro účely TIR
Celní orgány mohou na žádost povolit osobě (oprávněný příjemce) přijímat zboží přepravované v souladu s Úmluvou TIR na schváleném místě tak, aby byl režim ukončen v souladu s čl. 1 písm. d) Úmluvy TIR.
Článek 231
Přenesení pravomoci
Komise je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví:
a)
zvláštní případy, kdy má být zboží Unie propuštěno do režimu vnějšího tranzitu podle čl. 226 odst. 2.
b)
podmínky pro udělování povolení podle článku 230.
Článek 232
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy, které se použijí na celním území Unie při uplatňování čl. 226 odst. 3 písm. b) až f) a čl. 227 odst. 2 písm. b) až f), a to s ohledem na potřeby Unie.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Oddíl 2
Tranzit unie
Článek 233
Povinnosti držitele tranzitního režimu Unie a dopravce a příjemce zboží přepravovaného v tranzitním režimu Unie
1. Držitel tranzitního režimu Unie je povinen:
a)
předložit zboží v nezměněném stavu, jakož i požadované informace, celnímu úřadu určení ve stanovené lhůtě a dodržet přitom opatření přijatá celními orgány k zajištění totožnosti tohoto zboží;
b)
dodržovat celní předpisy vztahující se na režim; a
c)
nestanoví-li celní předpisy jinak, poskytnout jistotu k zajištění úhrady částky dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu nebo zaplacení jiných poplatků stanovených dalšími příslušnými platnými předpisy, které mohou u zboží vzniknout.
2. Povinnosti držitele režimu jsou splněny a režim tranzitu je ukončen, jakmile je zboží v tomto režimu spolu s požadovanými informacemi k dispozici celnímu úřadu určení v souladu s celními předpisy.
3. Dopravce nebo příjemce zboží, který zboží přijímá s vědomím, že se toto zboží přepravuje v tranzitním režimu Unie, je rovněž povinen ve stanovené lhůtě předložit celnímu úřadu určení zboží v nezměněném stavu a dodržet přitom opatření přijatá celními orgány k zajištění totožnosti tohoto zboží.
4. Celní orgány mohou na žádost povolit kterékoliv z následujících zjednodušení, pokud jde o propuštění zboží do tranzitního režimu Unie nebo o ukončení uvedeného režimu:
a)
status oprávněného odesílatele, který umožňuje držiteli povolení propouštět zboží do tranzitního režimu Unie bez jeho předložení celnímu úřadu;
b)
status oprávněného příjemce, který umožňuje držiteli povolení přijímat zboží přepravované v tranzitním režimu Unie na schváleném místě a ukončit tento režim podle čl. 233 odst. 2;
c)
použití zvláštního typu celních závěr, pokud se celní závěra vyžaduje pro zajištění totožnosti zboží propuštěného do tranzitního režimu Unie;
d)
použití celního prohlášení na propuštění zboží do tranzitního režimu Unie se sníženými požadavky na údaje;
e)
použití elektronického přepravního dokladu jakožto celního prohlášení na propuštění zboží do tranzitního režimu Unie, pokud tento přepravní doklad obsahuje údaje uváděné v prohlášení a tyto údaje jsou dostupné celním orgánům v místě odeslání i v místě určení, aby mohl celní úřad provádět celní dohled nad zbožím a vyřízení daného režimu.
Článek 234
Zboží přepravované v režimu vnějšího tranzitu Unie přes území země nebo území mimo celní území Unie
1. Režimu vnějšího tranzitu Unie podléhá zboží, které je přepravováno přes zemi nebo území, které není součástí celního území Unie, je-li splněna jedna z těchto podmínek:
a)
tuto možnost stanoví mezinárodní smlouva;
b)
přeprava přes tuto zemi nebo území je uskutečněna na základě jediného přepravního dokladu vystaveného na celním území Unie.
2. V případě uvedeném v odst. 1 písm. b) se po dobu, kdy se zboží nachází mimo celní území Unie, účinky režimu vnějšího tranzitu Unie pozastaví.
Článek 235
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví podmínky pro udělování povolení podle čl. 233 odst. 4.
Článek 236
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro:
a)
propouštění zboží do tranzitního režimu Unie a ukončení tohoto režimu;
b)
fungování zjednodušení uvedených v čl. 233 odst. 4;
c)
celní dohled nad zbožím přepravovaným v režimu vnějšího tranzitu Unie přes území země nebo území mimo celní území Unie, uvedený v článku 234.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
KAPITOLA 3
Uskladnění
Oddíl 1
Společná ustanovení
Článek 237
Rozsah působnosti
1. Režim uskladnění umožňuje skladovat na celním území Unie zboží, které není zbožím Unie, aniž by toto zboží podléhalo:
a)
dovoznímu clu;
b)
jiným poplatkům stanoveným dalšími příslušnými platnými předpisy;
c)
obchodně-politickým opatřením, pokud tato opatření nezakazují vstup zboží na celní území Unie nebo jeho výstup z tohoto území.
2. Zboží Unie může být propuštěno do režimu uskladnění v celním skladu nebo může být umístěno do svobodného pásma v souladu se zvláštními předpisy Unie nebo proto, aby se na ně vztahovalo rozhodnutí o vrácení nebo prominutí dovozního cla.
3. Je-li to hospodářsky odůvodněné a nebude-li tím nepříznivě dotčen celní dohled, mohou celní orgány povolit uskladnění zboží Unie ve skladovacím zařízení pro uskladnění v celním skladu. Uvedené zboží se nepovažuje za zboží v režimu uskladnění v celním skladu.
Článek 238
Délka trvání režimu uskladnění
1. Doba, po kterou se zboží může nacházet v režimu uskladnění, není omezena.
2. Za výjimečných okolností mohou celní orgány stanovit lhůtu, v níž musí být režim uskladnění vyřízen, zejména pokud druh a povaha zboží mohou v případě dlouhodobého skladování ohrozit zdraví lidí, zvířat nebo rostlin nebo životní prostředí.
Článek 239
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro propouštění zboží Unie do režimu uskladnění v celním skladu nebo režimu svobodného pásma, jak je uvedeno v čl. 237 odst. 2.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Oddíl 2
Uskladnění v celním skladu
Článek 240
Uskladnění v celních skladech
1. Režim uskladnění v celním skladu umožňuje skladovat zboží, které není zbožím Unie, v prostorách nebo na jiných místech schválených pro tento režim celními orgány a pod celním dohledem („celní sklady“).
2. Celní sklady může pro celní skladování zboží použít jakákoli osoba („veřejný celní sklad“) nebo mohou být provozovány držitelem povolení k provozování celního skladu („soukromý celní sklad“).
3. Zboží, které bylo propuštěno do režimu uskladnění v celním skladu, může být dočasně vyjmuto z celního skladu. Vyjmutí zboží schválí s výjimkou případu vyšší moci předem celní orgány.
Článek 241
Zpracování
1. Je-li to hospodářsky odůvodněné a není-li tím nepříznivě dotčen celní dohled, mohou celní orgány povolit, aby v celním skladu došlo ke zpracování zboží v režimu aktivního zušlechťovacího styku nebo v režimu konečného užití, a to za podmínek stanovených uvedenými režimy.
2 Zboží uvedené v odstavci 1 se nepovažuje za zboží v režimu uskladnění v celním skladu.
Článek 242
Povinnosti držitele povolení nebo režimu
1. Držitel povolení a držitel režimu je povinen:
a)
zajistit, že zboží v režimu uskladnění v celním skladu nebude vyjmuto z celního dohledu; a
b)
splnit povinnosti vyplývající ze skladování zboží v režimu uskladnění v celním skladu.
2. Odchylně od odstavce 1 lze v povolení týkajícím se veřejného celního skladu stanovit, že za splnění povinností podle odst. 1 písm. a) nebo b) odpovídá výlučně držitel režimu.
3. Za splnění povinností vyplývajících z propuštění zboží do režimu uskladnění v celním skladu odpovídá držitel režimu.
Oddíl 3
Svobodná pásma
Článek 243
Vymezení svobodných pásem
1. Členské státy mohou některé části celního území Unie prohlásit za svobodná pásma.
Pro každé svobodné pásmo členský stát určí zeměpisné vymezení a místa vstupu a výstupu.
2. Členské státy sdělí Komisi informace o svých svobodných pásmech, která jsou v provozu.
3. Svobodná pásma musí být ohrazena.
Obvod a místa vstupu do svobodného pásma a výstupu z něj podléhají celnímu dohledu.
4. Osoby, zboží a dopravní prostředky vstupující do svobodných pásem nebo z nich vystupující mohou být podrobeny celním kontrolám.
Článek 244
Stavby a činnosti ve svobodných pásmech
1. Ke stavbě budov ve svobodném pásmu je zapotřebí předchozího povolení celních orgánů.
2. S výhradou celních předpisů je ve svobodném pásmu povolena jakákoli průmyslová či obchodní činnost nebo poskytování služeb. Provozování těchto činností a poskytování služeb musí být předem oznámeno celním orgánům.
3. S ohledem na povahu daného zboží nebo potřeby celního dohledu či požadavky na bezpečnost a zabezpečení mohou celní orgány činnosti uvedené v odstavci 2 zakázat nebo omezit.
4. Celní orgány mohou zakázat výkon činnosti ve svobodném pásmu osobám, které neposkytují potřebnou záruku dodržování celních předpisů.
Článek 245
Předložení zboží a jeho propuštění do režimu
1. Zboží přepravené do svobodného pásma se předkládá celnímu úřadu a je podrobeno předepsaným celním formalitám ve všech těchto případech:
a)
pokud je zboží do svobodného pásma přepraveno přímo z území mimo celní území Unie;
b)
pokud bylo zboží propuštěno do celního režimu, který je ukončen nebo vyřízen propuštěním do režimu svobodného pásma;
c)
pokud je zboží propuštěno do režimu svobodného pásma proto, aby se na něj vztahovalo rozhodnutí o vrácení nebo prominutí dovozního cla;
d)
pokud jsou tyto formality stanoveny jinými než celními předpisy.
2. Zboží přepravené do svobodného pásma za jiných okolností, než které jsou uvedeny v odstavci 1, se nepředkládá celnímu úřadu.
3. Aniž je dotčen článek 246, považuje se zboží přepravené do svobodného pásma za zboží propuštěné do režimu svobodného pásma:
a)
okamžikem jeho vstupu do svobodného pásma, pokud již nebylo propuštěno do jiného celního režimu; nebo
b)
okamžikem ukončení režimu tranzitu, pokud není ihned propuštěno do následného celního režimu.
Článek 246
Zboží Unie ve svobodných pásmech
1. Zboží Unie může do svobodného pásma vstoupit, může v něm být uskladněno, přepravováno, lze ho v něm užít, zušlechtit nebo spotřebovat. V takových případech se zboží nepovažuje za zboží v režimu svobodného pásma.
2. Na žádost dotyčné osoby celní orgány stanoví celní status zboží jako zboží Unie u veškerého následujícího zboží:
a)
zboží Unie, které vstupuje do svobodného pásma;
b)
zboží Unie, které ve svobodném pásmu prošlo zpracovatelskými operacemi;
c)
zboží, které bylo ve svobodném pásmu propuštěno do volného oběhu.
Článek 247
Zboží, které není zbožím Unie, ve svobodných pásmech
1 Zboží, které není zbožím Unie, umístěné ve svobodném pásmu lze propustit do volného oběhu nebo do režimu aktivního zušlechťovacího styku, dočasného použití nebo konečného užití za podmínek stanovených pro tyto režimy.
V takových případech se zboží nepovažuje za zboží v režimu svobodného pásma.
2. Aniž jsou dotčena ustanovení týkající se zásob nebo zásobovacích skladů, u nichž tak daný režim stanoví, odstavec 1 nevylučuje použití nebo spotřebování zboží, jehož propuštění do režimu volného oběhu nebo dočasného použití by nepodléhalo uplatnění dovozního cla nebo opatření v rámci společné zemědělské politiky nebo obchodní politiky.
V případě takového použití nebo spotřeby se nepožaduje celní prohlášení s návrhem na propuštění zboží do volného oběhu nebo do režimu dočasného použití.
Toto prohlášení se však požaduje, jestliže zboží podléhá celní kvótě nebo stropu.
Článek 248
Přeprava zboží ze svobodného pásma
1. Aniž jsou dotčeny právní předpisy v oblastech jiných než v celní oblasti, může být zboží nacházející se ve svobodném pásmu vyvezeno nebo zpětně vyvezeno z celního území Unie nebo přepraveno do jiné části celního území Unie.
2. Články 134 až 149 se použijí na zboží, které bylo ze svobodného pásma přepraveno do jiných částí celního území Unie.
Článek 249
Celní status
Zboží, které je ze svobodného pásma přepraveno do jiné části celního území Unie nebo které je propuštěno do celního režimu, se považuje za zboží, které není zbožím Unie, pokud se jeho celní status zboží Unie neprokáže.
Pro účely uplatnění vývozního cla a vývozních licencí nebo opatření na kontrolu vývozu stanovených v rámci společné zemědělské politiky nebo obchodní politiky se však takové zboží považuje za zboží Unie, pokud se nezjistí, že nemá celní status zboží Unie.
KAPITOLA 4
Zvláštní účel
Oddíl 1
Dočasné použití
Článek 250
Rozsah působnosti
1. Režim dočasného použití umožňuje, aby zboží, které není zbožím Unie a které má být zpětně vyvezeno, podléhalo na celním území Unie zvláštnímu účelu s úplným nebo částečným osvobozením od dovozního cla a aniž by se na ně vztahovaly:
a)
jiným poplatkům stanoveným dalšími příslušnými platnými předpisy;
b)
obchodněpolitickým opatřením, pokud tato opatření nezakazují vstup zboží na celní území Unie nebo jeho výstup z tohoto území.
2. Režim dočasného použití může být použit pouze v případě, že jsou splněny tyto podmínky:
a)
zboží nemá být kromě běžného snížení hodnoty způsobeného jeho používáním nijak změněno;
b)
je možné zajistit identifikaci zboží, které bylo do režimu propuštěno, s výjimkou případu, kdy s ohledem na povahu zboží nebo zamýšlené použití nemůže neprovedení identifikace vést ke zneužití režimu, nebo kdy je v případě uvedeném v článku 223 možné ověřit splnění podmínek stanovených pro rovnocenné zboží;
c)
držitel režimu je usazen mimo celní území Unie, není-li stanoveno jinak;
d)
jsou splněny požadavky pro úplné nebo částečné osvobození od cla stanovené v právních předpisech.
Článek 251
Doba, po kterou může zboží setrvat v režimu dočasného použití
1. Celní orgány stanoví dobu, během níž musí být zboží, které bylo propuštěno do režimu dočasného použití, zpětně vyvezeno nebo musí být propuštěno do následného celního režimu. Tato doba musí být dostatečně dlouhá pro dosažení cíle povoleného použití.
2. Není-li stanoveno jinak, doba, po kterou může zboží setrvat v režimu dočasného použití za stejným účelem a na odpovědnost téhož držitele povolení, nesmí přesáhnout 24 měsíců, a to i v případě, že byl režim vyřízen tím, že zboží bylo propuštěno do jiného zvláštního režimu a následně opět do režimu dočasného použití.
3. Pokud za mimořádných okolností nelze povoleného použití dosáhnout během doby uvedené v odstavcích 1 a 2, mohou celní orgány na odůvodněnou žádost držitele povolení povolit přiměřené prodloužení uvedené doby.
4. Celková doba, po kterou může zboží setrvat v režimu dočasného použití, nesmí přesáhnout s výjimkou nepředvídatelné události deset let.
Článek 252
Výše dovozního cla v případě dočasného použití s částečným osvobozením od dovozního cla
1. Výše dovozního cla u zboží, které bylo propuštěno do režimu dočasného použití s částečným osvobozením od dovozního cla, činí 3 % z částky dovozního cla, které by bylo v případě uvedeného zboží splatné, kdyby v okamžiku propuštění do režimu dočasného použití bylo propuštěno do volného oběhu.
Částka je splatná za každý byť jen započatý měsíc, během kterého bylo zboží propuštěno do režimu dočasného použití s částečným osvobozením od dovozního cla.
2. Částka dovozního cla nesmí být vyšší než částka cla, která by byla splatná, kdyby dané zboží bylo v okamžiku propuštění do režimu dočasného použití propuštěno do volného oběhu.
Článek 253
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 243, kterými se stanoví:
a)
zvláštní účel podle čl. 250 odst. 1;
b)
požadavky podle čl. 250 odst. 2 písm. d).
Oddíl 2
Konečné užití
Článek 254
Režim konečného užití
1. Režim konečného užití umožňuje, aby bylo zboží z důvodu svého zvláštního účelu propuštěno do volného oběhu s osvobozením od cla nebo se sníženou sazbou cla.
2. Pokud se zboží nachází ve výrobní fázi, ve které je nákladově účinným způsobem možné dosáhnout pouze předepsaného konečného užití, mohou celní orgány v povolení stanovit podmínky, za nichž se má za to, že zboží bylo použito k účelům stanoveným pro uplatnění osvobození od cla nebo snížené sazby cla.
3. Pokud je zboží vhodné pro opakované použití a celní orgány to považují za vhodné za účelem zamezení zneužití, pokračuje celní dohled po dobu nejdéle dvou let od data prvního použití zboží pro účely stanovené pro uplatnění osvobození od cla nebo snížené sazby cla.
4. Celní dohled u režimu konečného užití končí v každém z následujících případů:
a)
jakmile bylo zboží použito pro účely uvedené v žádosti o osvobození od cla nebo snížení sazby cla;
b)
jakmile zboží opustí celní území Unie, je zničeno nebo přenecháno ve prospěch státu;
c)
jakmile bylo zboží použito k jiným účelům, než které jsou uvedeny v žádosti o osvobození od cla nebo snížení sazby cla, a bylo zaplaceno dovozní clo.
5. Požaduje-li se výtěžnost, použije se článek 255 na režim konečného užití.
6. Odpad a zbytky vzniklé při opracování nebo zpracování zboží podle předepsaného konečného užití a ztráty na základě přirozeného úbytku se považují za zboží, jež dosáhlo předepsaného konečného užití.
7. Odpad a zbytky vzniklé při zničení zboží propuštěného do režimu konečného užití se považují za propuštěné do režimu uskladnění v celním skladu.
KAPITOLA 5
Zušlechtění
Oddíl 1
Obecná ustanovení
Článek 255
Výtěžnost
S výjimkou případů, kdy je výtěžnost vymezena ve zvláštních právních předpisech Unie, celní orgány stanoví buď výtěžnost či průměrnou výtěžnost zušlechťovací operace, nebo případně způsob, jak ji stanovit.
Výtěžnost nebo průměrná výtěžnost se stanoví na základě skutečných podmínek, za kterých jsou nebo budou zušlechťovací operace prováděny. Výtěžnost lze případně upravit podle článku 28.
Oddíl 2
Aktivní zušlechťovací styk
Článek 256
Rozsah působnosti
1. Aniž je dotčen článek 223, umožňuje režim aktivního zušlechťovacího styku, aby pro účely jedné nebo několika zušlechťovacích operací na celním území Unie bylo použito zboží, které není zbožím Unie, aniž by toto zboží podléhalo:
a)
dovoznímu clu;
b)
jiným poplatkům stanoveným dalšími příslušnými platnými předpisy;
c)
obchodně-politickým opatřením, pokud tato opatření nezakazují vstup zboží na celní území Unie nebo jeho výstup z tohoto území.
2. V jiných případech, než jsou opravy a zničení, lze režim aktivního zušlechťovacího styku použít pouze tehdy, je-li zboží, které bylo do tohoto režimu propuštěno, v zušlechtěných produktech možné identifikovat, aniž by bylo dotčeno použití příslušenství pro výrobu.
V případě uvedeném v článku 223 lze režim použít, je-li možné ověřit soulad s podmínkami stanovenými pro rovnocenné zboží.
3. Kromě případů uvedených v odstavcích 1 a 2 může být režim aktivního zušlechťovacího styku použit i na kterékoliv z následujícího zboží:
a)
zboží, které má projít operacemi, jež zajistí dodržování technických požadavků na jeho propuštění do volného oběhu;
b)
zboží, které se má podrobit obvyklým formám manipulace v souladu s článkem 220.
Článek 257
Lhůta pro vyřízení režimu
1. Celní orgány stanoví lhůtu, v níž má být režim aktivního zušlechťovacího styku v souladu s článkem 216 vyřízen.
Tato lhůta začíná dnem, kdy bylo zboží, které není zbožím Unie, do tohoto režimu propuštěno, a musí zohledňovat dobu potřebnou pro provedení zušlechťovacích operací a vyřízení režimu.
2. Na odůvodněnou žádost držitele povolení mohou celní orgány lhůtu uvedenou v odstavci 1 přiměřeně prodloužit.
V povolení může být uvedeno, že lhůta, která začíná v průběhu kalendářního měsíce, čtvrtletí nebo pololetí, skončí posledním dne následujícího kalendářního měsíce, čtvrtletí nebo pololetí.
3. V případě předčasného vývozu v souladu s čl. 223 odst. 2 písm. c) se v povolení uvede lhůta, v níž musí být zboží, které není zbožím Unie, navrženo do režimu aktivního zušlechťovacího styku, přičemž se zohlední doba potřebná pro opatření a přepravu zboží na celní území Unie.
Lhůta uvedená v prvním pododstavci se stanoví v měsících a nepřesáhne šest měsíců. Začíná dnem přijetí vývozního prohlášení vztahujícího se na zušlechtěné produkty získané z odpovídajícího rovnocenného zboží.
4. Na žádost držitele povolení může být šestiměsíční lhůta uvedená v odstavci 3 prodloužena, a to i po jejím uplynutí, pokud celková lhůta nepřesáhne 12 měsíců.
Článek 258
Dočasný zpětný vývoz pro účely dalšího zpracování
Na žádost mohou celní orgány povolit, aby část zboží nebo veškeré zboží, které bylo propuštěno do režimu aktivního zušlechťovacího styku, nebo zušlechtěné produkty byly dočasně zpětně vyvezeny pro účely dalšího zpracování mimo celní území Unie v souladu s podmínkami stanovenými pro režim pasivního zušlechťovacího styku.
Oddíl 3
Pasivní zušlechťovací styk
Článek 259
Rozsah působnosti
1. Režim pasivního zušlechťovacího styku umožňuje, aby zboží Unie bylo dočasně vyvezeno z celního území Unie za účelem zušlechťovacích operací. Zušlechtěné produkty, které jsou výsledkem zušlechtění tohoto zboží, mohou být na žádost držitele povolení nebo jakékoli jiné osoby usazené na celním území Unie, získá-li tato osoba souhlas držitele povolení a jsou-li splněny podmínky povolení, propuštěny do volného oběhu s úplným nebo částečným osvobozením od dovozního cla.
2. Režim pasivního zušlechťovacího styku nelze použít v případě žádného z tohoto zboží Unie:
a)
zboží, jehož vývoz zakládá nárok na vrácení nebo prominutí dovozního cla;
b)
zboží, které bylo před vývozem propuštěno do volného oběhu s osvobozením od cla nebo se sníženou sazbou cla na základě jeho konečného užití, dokud účely tohoto konečného užití nejsou splněny, ledaže má toto zboží projít opravami;
c)
zboží, jehož vývoz zakládá nárok na poskytnutí vývozních náhrad;
d)
zboží, jemuž je na základě vývozu v rámci společné zemědělské politiky přiznána jiná finanční výhoda než náhrady uvedené v písmenu c).
3. Celní orgány stanoví lhůtu, během níž musí být dočasně vyvezené zboží dovezeno zpět na celní území Unie ve formě zušlechtěných výrobků a propuštěno do volného oběhu, aby mu mohlo být přiznáno úplné nebo částečné osvobození od dovozního cla. Na odůvodněnou žádost držitele povolení mohou povolit přiměřené prodloužení této lhůty.
Článek 260
Zboží opravené bezúplatně
1. Je-li celním orgánům náležitě prokázáno, že zboží bylo opraveno bezúplatně v důsledku smluvních nebo zákonných záručních povinností nebo v důsledku výrobní vady nebo vady materiálu, má toto zboží nárok na úplné osvobození od dovozního cla.
2. Odstavec 1 se nevztahuje na případy, kdy výrobní vada zboží nebo vada materiálu byly vzaty do úvahy již při prvním propuštění zboží do volného oběhu.
Článek 261
Systém prosté výměny
1. Systém prosté výměny umožňuje, aby dovezený produkt („náhradní produkt“) v souladu s odstavci 2 až 5 nahradil zušlechtěný výrobek.
2. Celní orgány na žádost povolí použití systému prosté výměny, je-li předmětem zušlechťovací operace oprava vadného zboží Unie, které není předmětem opatření stanovených v rámci společné zemědělské politiky, ani se na ně nevztahují zvláštní režimy pro některé druhy zboží vzniklého zpracováním zemědělských produktů.
3. Náhradní produkty musejí mít stejný osmimístný kód kombinované nomenklatury, stejnou obchodní jakost a stejné technické charakteristiky jako vadné zboží, pokud by bylo podrobeno opravě.
4. Bylo-li vadné zboží před vývozem používáno, musí být náhradní produkty také použité.
Byly-li však náhradní produkty dodány zdarma v důsledku smluvních nebo zákonných záručních povinností nebo v důsledku vady materiálu nebo výrobní vady, celní orgány od splnění požadavku stanoveného v prvním pododstavci upustí.
5. Na náhradní produkty se použijí ustanovení, která by se vztahovala na zušlechtěné produkty.
Článek 262
Předčasný dovoz náhradních produktů
1. Celní orgány povolí za podmínek, které samy stanoví, na žádost dotyčné osoby dovoz náhradních produktů ještě před vývozem vadného zboží.
V případě takovéhoto předčasného dovozu náhradního produktu se poskytne jistota ve výši částky dovozního cla, které by bylo splatné, pokud by vadné zboží nebylo vyvezeno v souladu s odstavcem 2.
2. Vadné zboží se vyveze ve lhůtě dvou měsíců ode dne, kdy celní orgány přijmou celní prohlášení s návrhem na propuštění náhradních produktů do volného oběhu.
3. Pokud za mimořádných okolností nelze vadné zboží vyvézt ve lhůtě uvedené v odstavci 2, mohou celní orgány na odůvodněnou žádost držitele povolení udělit přiměřené prodloužení této lhůty.
HLAVA VIII
ZBOŽÍ, JEŽ OPUSTILO CELNÍ ÚZEMÍ UNIE
KAPITOLA 1
Formality před výstupem zboží
Článek 263
Prohlášení před výstupem zboží
1. Zboží, které má opustit celní území Unie, je předmětem prohlášení před výstupem zboží, které se příslušnému celnímu úřadu podává ve stanovené lhůtě před tím, než zboží opustí celní území Unie.
2. Od povinnosti uvedené v odstavci 1 se upustí:
a)
u dopravních prostředků a zboží přepravovaného dopravními prostředky, které pouze proplouvají teritoriálními vodami nebo prolétají vzdušným prostorem celního území Unie bez zastávky na tomto území; nebo
b)
v jiných zvláštních případech, které jsou řádně odůvodněny druhem zboží nebo dopravy nebo vyžadovány mezinárodními dohodami.
3. Prohlášení před výstupem zboží má jednu z těchto forem:
a)
celní prohlášení, pokud zboží, které má opustit celní území Unie, je propuštěno do celního režimu, pro který se toto celní prohlášení vyžaduje;
b)
prohlášení o zpětném vývozu podle článku 270;
c)
výstupní souhrnné celní prohlášení podle článku 271.
4. V prohlášení před výstupem zboží se uvedou údaje nezbytné pro analýzu rizik pro účely bezpečnosti a zabezpečení.
Článek 264
Analýza rizik
Celní úřad, u nějž se podává prohlášení před výstupem zboží uvedené v článku 263, zajistí, aby ve stanovené lhůtě byla především pro účely bezpečnosti a zabezpečení provedena analýza rizik založená na uvedeném prohlášení, a na základě výsledků této analýzy rizik přijme nezbytná opatření.
Článek 265
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví:
a)
zvláštní lhůta podle čl. 263 odst. 1, v níž má být podáno prohlášení před výstupem zboží předtím, než zboží opustí celní území Unie, s ohledem na druh dopravy;
b)
zvláštní případy, v nichž se v souladu s čl. 263 odst. 2 písm. c) upouští od povinnosti podat prohlášení před výstupem zboží;
Článek 266
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech lhůtu uvedenou v článku 264, v níž je třeba provést analýzu rizik, a to s ohledem na lhůtu uvedenou v čl. 263 odst. 1.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
KAPITOLA 2
Formality při výstupu zboží
Článek 267
Celní dohled a formality na výstupu
1. Zboží, které má opustit celní území Unie, podléhá celnímu dohledu a může podléhat celním kontrolám. Celní orgány mohou případně určit trasu, kterou má zboží celní území Unie opustit, a lhůtu, kterou je třeba dodržet.
2. Zboží, které má opustit celní území Unie, předloží celnímu úřadu na výstupu jedna z těchto osob:
a)
osoba, která zboží z celního území Unie přepravuje;
b)
osoba, jejímž jménem nebo na jejíž účet jedná osoba, která zboží z celního území Unie přepravuje;
c)
osoba, která nese odpovědnost za přepravu zboží před jeho výstupem z celního území Unie.
3. Zboží, které má opustit celní území Unie, podléhá podle okolností:
a)
vrácení nebo prominutí dovozního cla;
b)
platbě vývozních náhrad;
c)
výběru vývozního cla;
d)
formalitám vyžadovaným podle platných právních předpisů s ohledem na další poplatky;
e)
použití zákazů a omezení, včetně kontrol zaměřených na prekurzory omamných látek, na zboží porušující některá práva duševního vlastnictví a na hotovost, odůvodněných mimo jiné veřejnými mravy, veřejným pořádkem nebo veřejnou bezpečností, ochranou zdraví a života lidí, zvířat nebo rostlin, ochranou životního prostředí, ochranou národních kulturních statků, jež mají uměleckou, historickou nebo archeologickou hodnotu, a ochranou průmyslového nebo obchodního vlastnictví, jakož i provádění opatření na zachování a řízení rybolovu a obchodněpolitických opatření.
4. Celní orgány výstup zboží povolí, pokud dotyčné zboží opustí celní území Unie ve stejném stavu, v jakém se nacházelo v okamžiku:
a)
přijetí celního prohlášení nebo prohlášení o zpětném vývozu; nebo
b)
podání výstupního souhrnného celního prohlášení.
Článek 268
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro výstup uvedený v článku 267.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
KAPITOLA 3
Vývoz a zpětný vývoz
Článek 269
Vývoz zboží Unie
1. Zboží Unie, které má opustit celní území Unie, se propustí do režimu vývozu.
2. Odstavec 1 se nevztahuje na žádné z následujícího zboží Unie:
a)
zboží propuštěné do režimu pasivního zušlechťovacího styku;
b)
zboží, které opustilo celní území Unie poté, co bylo propuštěno do režimu konečného užití;
c)
zboží dodané při osvobození od DPH nebo spotřební daně v režimu dodávek v letadle nebo na lodi bez ohledu na místo určení daného letadla či lodi, pro něž se vyžaduje doklad o dodání;
d)
zboží, které bylo propuštěno do režimu vnitřního tranzitu;
e)
zboží, které bylo dočasně vyvezeno z celního území Unie podle článku 155.
3. Formality související s celním prohlášením pro vývoz stanovené v celních předpisech se použijí v případech uvedených v odstavci 2 písm. a), b) a c).
Článek 270
Zpětný vývoz zboží, které není zbožím Unie
1. Zboží, které není zbožím Unie a které má opustit celní území Unie, podléhá prohlášení o zpětném vývozu, které se podá příslušnému celnímu úřadu.
2. Články 158 až 195 se použijí na prohlášení o zpětném vývozu.
3. Odstavec 1 se nevztahuje na žádné z následujícícho zboží:
a)
zboží, které bylo propuštěno do režimu vnějšího tranzitu a které se přes celní území Unie pouze přepravuje;
b)
zboží překládané ve svobodném pásmu nebo z něj přímo zpětně vyvezené;
c)
dočasně uskladněné zboží, které je zpětně vyvezeno přímo z dočasného skladu.
KAPITOLA 4
Výstupní souhrnné celní prohlášení
Článek 271
Podání výstupního souhrnného celního prohlášení
1. Má-li zboží opustit celní území Unie a není podáno celní prohlášení nebo prohlášení o zpětném vývozu jakožto prohlášení před výstupem zboží, podá se u celního úřadu výstupu výstupní souhrnné celní prohlášení.
Celní orgány mohou dovolit podání výstupního souhrnného celního prohlášení u jiného celního úřadu, jestliže tento úřad nezbytné údaje neprodleně sdělí nebo poskytne elektronickou cestou celnímu úřadu výstupu.
2. Výstupní souhrnné celní prohlášení podává dopravce.
Aniž jsou dotčeny povinnosti dopravce, může výstupní souhrnné celní prohlášení místo něj podat jedna z těchto osob:
a)
vývozce nebo odesílatel nebo jiná osoba, jejímž jménem nebo na jejíž účet dopravce jedná;
b)
každá osoba, která je schopny dotčené zboží předložit nebo zajistit jeho předložení celnímu úřadu výstupu.
3. Celní orgány mohou povolit, aby k podání výstupního souhrnného celního prohlášení byly použity obchodní, přístavní nebo přepravní informační systémy, pokud tyto systémy obsahují údaje, které jsou pro toto prohlášení nezbytné, a tyto údaje jsou k dispozici ve stanovené lhůtě předtím, než zboží opustí celní území Unie.
4. Celní orgány mohou povolit, aby bylo místo výstupního souhrnného celního prohlášení podáno oznámení a zajištěn přístup k údajům výstupního souhrnného celního prohlášení v počítačovém systému hospodářského subjektu.
Článek 272
Změna a zrušení platnosti výstupního souhrnného celního prohlášení
1. Deklarantovi se na žádost může povolit, aby změnil jeden nebo více údajů uvedených v již podaném výstupním souhrnném celním prohlášení.
Změnu však nelze provést poté, co:
a)
celní orgány informovaly osobu, která výstupní souhrnné prohlášení podala, o svém záměru provést kontrolu zboží;
b)
celní orgány zjistily, že jeden nebo více údajů výstupního souhrnného celního prohlášení jsou nesprávné nebo neúplné;
c)
celní orgány již povolily výstup zboží.
2. Neopustí-li zboží, pro něž bylo podáno výstupní souhrnné celní prohlášení, celní území Unie, celní orgány zruší platnost tohoto prohlášení v těchto případech:
a)
na žádost deklaranta; nebo
b)
do 150 dnů od podání prohlášení.
Článek 273
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro:
a)
podávání výstupního souhrnného celního prohlášení podle článku 271;
b)
změny výstupního souhrnného celního prohlášení podle čl. 272 odst. 1 prvního pododstavce;
c)
zrušení platnosti výstupního souhrnného celního prohlášení podle čl. 272 odst. 2.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
KAPITOLA 5
Oznámení o zpětném vývozu
Článek 274
Podání oznámení o zpětném vývozu
1. Pokud zboží, které není zbožím Unie a je uvedeno v čl. 270 odst. 3 písm. b) a c), opustí celní území Unie a u tohoto zboží je upuštěno od povinnosti podat výstupní souhrnné celní prohlášení, podá odpovědná osoba oznámení o zpětném vývozu.
2. Oznámení o zpětném vývozu podává u celního úřadu výstupu zboží osoba odpovědná za předložení zboží na výstupu podle čl. 267 odst. 2.
3. Oznámení o zpětném vývozu obsahuje údaje nezbytné pro vyřízení režimu svobodného pásma nebo ukončení dočasného uskladnění.
Celní orgány mohou povolit, aby k podání oznámení o zpětném vývozu byly použity obchodní, přístavní nebo přepravní informační systémy, pokud tyto systémy obsahují údaje, které jsou pro toto oznámení nezbytné, a tyto údaje jsou k dispozici předtím, než zboží opustí celní území Unie.
4. Celní orgány mohou povolit, aby místo podání oznámení o zpětném vývozu, bylo podáno oznámení a poskytnut přístup k údajům oznámení o zpětném vývozu v počítačovém systému hospodářského subjektu.
Článek 275
Změna a zrušení platnosti oznámení o zpětném vývozu
1. Deklarantovi může být na žádost povolena změna jednoho nebo více údajů v oznámení o zpětném vývozu po jeho podání.
Změnu však nelze provést poté, co:
a)
celní orgány informovaly osobu, která oznámení o zpětném vývozu podala, o svém záměru provést kontrolu zboží;
b)
celní orgány zjistily, že jeden nebo více údajů v oznámení o zpětném vývozu jsou nesprávné nebo neúplné;
c)
celní orgány již povolily výstup zboží.
2. Neopustí-li zboží, pro něž bylo podáno oznámení o zpětném vývozu, celní území Unie, celní orgány zruší platnost uvedeného oznámení v každém z těchto případů:
a)
na žádost deklaranta; nebo
b)
do 150 dnů od podání oznámení.
Článek 276
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro:
a)
podávání oznámení o zpětném vývozu podle článku 274;
b)
změny oznámení o zpětném vývozu podle čl. 275 odst. 1 prvního pododstavce;
c)
zrušení platnosti oznámení o zpětném vývozu podle čl. 275 odst. 2.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
KAPITOLA 6
Osvobození od vývozního cla
Článek 277
Osvobození od vývozního cla pro dočasně vyvezené zboží Unie
Aniž je dotčen článek 259, je zboží Unie, které je dočasně vyvezeno z celního území Unie, osvobozeno od vývozního cla pod podmínkou jeho zpětného dovozu.
HLAVA IX
ZJEDNODUŠENÍ ELEKTRONICKÝCH SYSTÉMŮ, PŘENESENÍ PRAVOMOCI, POSTUP PROJEDNÁVÁNÍ VE VÝBORU A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
KAPITOLA 1
Vytvoření elektronických systémů
Článek 278
Přechodná opatření
Jiné způsoby výměny a uchovávání informací než metody elektronického zpracování dat uvedené v čl. 6 odst. 1 lze přechodně používat do 31. prosince 2020, pokud elektronické systémy nezbytné pro uplatňování kodexu dosud nejsou v provozu.
Článek 279
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví pravidla pro výměnu a uchovávání údajů v situaci uvedené v článku 278.
Článek 280
Pracovní program
1. Komise za účelem podpory vývoje elektronických systémů uvedených v článku 278 a vymezení přechodných období vypracuje do 1. května 2014 pracovní program pro vývoj elektronických systémů uvedených v čl. 16 odst. 1 a jejich uvedení do provozu.
2. Prioritami pracovního programu uvedeného v prvním odstavci jsou:
a)
harmonizovaná výměna informací na základě mezinárodně uznaných datových modelů a formátů zpráv;
b)
přepracování celních a souvisejících postupů s cílem zlepšit jejich účinnost, efektivnost a jednotné uplatňování, jakož i snížit náklady spojené s jejich dodržováním; a
c)
nabídka široké škály služeb elektronického celnictví hospodářským subjektům, jež jim umožní komunikovat stejným způsobem s celními orgány všech členských států.
3. Pracovní program uvedený v odstavci 1 se pravidelně aktualizuje.
Článek 281
Svěření prováděcích pravomocí
Komise v prováděcích aktech stanoví pracovní program uvedený v článku 280.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Pokud výbor nevydá žádné stanovisko, Komise prováděcí akty uvedené v prvním pododstavci nepřijme a použije se čl. 5 odst. 4 třetí pododstavec nařízení (EU) č. 182/2011.
KAPITOLA 2
Zjednodušení při uplatňování celních předpisů
Článek 282
Testy
Komise může rozhodnout, že jednomu nebo několika členským státům na žádost povolí, aby po omezenou dobu testovaly zjednodušení při uplatňování celních předpisů, zejména pokud souvisejí s informačními technologiemi. Testování nesmí mít dopad na uplatňování celních předpisů v členských státech, které se tohoto testování neúčastní, a je pravidelně vyhodnocováno.
Článek 283
Svěření prováděcích pravomocí
Komise prostřednictvím prováděcích aktů přijímá rozhodnutí podle článku 282.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
KAPITOLA 3
Přenesení pravomoci a postup projednávání ve výboru
Článek 284
Výkon přenesené pravomoci
1. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci je svěřena Komisi za podmínek stanovených v tomto článku.
2. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci uvedená v článcích 2, 7, 10, 20, 24, 31, 36, 40, 62, 65, 75, 88, 99, 106, 115, 122, 126, 131, 142, 151, 156, 160, 164, 168, 175, 180, 183, 186, 196, 206, 212, 213, 221, 224, 231, 235, 253, 265, a 279 je svěřena Komisi na dobu pěti let ode dne 30. října 2013. Komise vypracuje zprávu o přenesené pravomoci nejpozději devět měsíců před koncem tohoto pětiletého období. Přenesení pravomocí se automaticky prodlužuje o stejně dlouhá období, pokud Evropský parlament nebo Rada nevysloví proti tomuto prodloužení námitku nejpozději tři měsíce před koncem každého z těchto období.
3. Evropský parlament nebo Rada mohou přenesení pravomoci uvedené v článcích 2, 7, 10, 20, 24, 31, 36, 40, 62, 65, 75, 88, 99, 106, 115, 122, 126, 131, 142, 151, 156, 160, 164, 168, 175, 180, 183, 186, 196, 206, 212, 213, 221, 224, 231, 235, 253, 265, a 279 kdykoli zrušit. Rozhodnutím o zrušení se ukončuje přenesení pravomoci v něm blíže určené. Rozhodnutí nabývá účinku prvním dnem po zveřejnění rozhodnutí v Úředním věstníku Evropské unie nebo k pozdějšímu dni, který v něm je upřesněn. Nedotýká se platnosti již platných aktů v přenesené pravomoci.
4. Přijetí aktu v přenesené pravomoci Komise neprodleně oznámí současně Evropskému parlamentu a Radě.
5. Akt v přenesené pravomoci přijatý podle článků 2, 7, 10, 20, 24, 31, 36, 40, 62, 65, 75, 88, 99, 106, 115, 122, 126, 131, 142, 151, 156, 160, 164, 168, 175, 180, 183, 186, 196, 206, 212, 213, 221, 224, 231, 235, 253, 265 a 279 vstoupí v platnost, pouze pokud proti němu Evropský parlament nebo Rada nevysloví námitky ve lhůtě dvou měsíců ode dne, kdy jim byl tento akt oznámen, nebo pokud Evropský parlament i Rada před uplynutím této lhůty informují Komisi o tom, že námitky nevysloví. Z podnětu Evropského parlamentu nebo Rady se tato lhůta prodlouží o dva měsíce.
Článek 285
Postup projednávání ve výboru
1. Komisi je nápomocen Výbor pro celní kodex. Tento výbor je výborem ve smyslu nařízení (EU) č. 182/2011.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použije se článek 4 nařízení (EU) č. 182/2011.
3. Odkazuje-li se na tento odstavec, použije se článek 8 nařízení (EU) č. 182/2011 ve spojení s článkem 4 uvedeného nařízení.
4. Odkazuje-li se na tento odstavec, použije se článek 5 nařízení (EU) č. 182/2011.
5. Odkazuje-li se na tento odstavec, použije se článek 8 nařízení (EU) č. 182/2011 ve spojení s článkem 5 uvedeného nařízení.
6. Má-li být stanovisko výboru získáno písemným postupem a odkazuje-li se na tento odstavec, ukončuje se tento postup bez výsledku, pokud o tom ve lhůtě pro vydání stanoviska rozhodne předseda výboru.
KAPITOLA 4
Závěrečná ustanovení
Článek 286
Zrušení a změna platných právních předpisů
1. Zrušuje se nařízení (ES) č. 450/2008.
2. Nařízení (EHS) č. 3925/91, nařízení (EHS) č. 2913/92 a nařízení (ES) č. 1207/2001 se zrušují od data uvedeného v čl. 288 odst. 2.
3. Odkazy na zrušená nařízení se považují za odkazy na toto nařízení v souladu se srovnávacími tabulkami uvedenými v příloze.
4. V čl. 3 odst. 1 šesté odrážce nařízení (EHS) č. 2913/92 se k 1. lednu 2014 vypouští část věty „a Mayotte“.
5. Ke dni uvedenému v čl. 288 odst. 2 se zrušuje čl. 9 odst. 1 písm. a) první odrážka nařízení (EHS) č. 2658/87.
Článek 287
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 288
Použitelnost
1. Články 2, 7, 8, 10, 11, 17, 20, 21, 24, 25, 31, 32, 36, 37, 40, 41, 50, 52, 54, 58, 62, 63, 65, 66, 68, 75, 76, 88, 99, 100, 106, 107, 115, 122, 123, 126, 131, 132, 138, 142, 143, 151, 152, 156, 157, 160, 161, 164, 165, 168, 169, 175, 176, 178, 180, 181,183, 184a, 186, 187, 193, 196, 200, 206, 207, 209, 212, 213, 216, 217, 221, 222, 224, 225, 231, 232, 235, 236, 239, 253, 265, 266,, 268, 273, 276, 279, 280, 281, 283, 284, 285 a 286 se použijí ode dne 30. října 2013.
2. Články, které nejsou uvedeny v odstavci 1, se použijí ode dne 1. června 2016.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Ve Štrasburku dne 9. října 2013.
REGULATION (EU) No 952/2013 OF THE EUROPEAN PARLIAMENT AND OF THE COUNCIL
of 9 October 2013
laying down the Union Customs Code
(recast)
THE EUROPEAN PARLIAMENT AND THE COUNCIL OF THE EUROPEAN UNION,
Having regard to the Treaty on the Functioning of the European Union, and in particular Articles 33, 114 and 207 thereof,
Having regard to the proposal from the European Commission,
After transmission of the draft legislative act to the national parliaments,
Having regard to the opinion of the European Economic and Social Committee (1),
Acting in accordance with the ordinary legislative procedure (2),
Whereas:
(1)
A number of amendments are to be made to Regulation (EC) No 450/2008 of the European Parliament and of the Council of 23 April 2008 laying down the Community Customs Code (Modernised Customs Code) (3). In the interests of clarity, that Regulation should be recast.
(2)
It is appropriate to ensure that Regulation (EC) No 450/2008 is consistent with the Treaty on the Functioning of the European Union (TFEU), in particular Articles 290 and 291 thereof. It is also appropriate that the Regulation take account of the evolution of Union law and that some of its provisions are adapted in order to facilitate their application.
(3)
In order to supplement or amend certain non-essential elements of this Regulation, the power to adopt delegated acts in accordance with Article 290 TFEU should be delegated to the Commission. It is of particular importance that the Commission carry out appropriate consultations during its preparatory work, including at expert level. The Commission, when preparing and drawing up delegated acts, should ensure a simultaneous, timely and appropriate transmission of relevant documents to the European Parliament and to the Council.
(4)
In particular, when preparing and drawing up delegated acts, the Commission should ensure that Member States' experts and the business community are consulted in a transparent manner, and well in advance.
(5)
In order to ensure uniform conditions for the implementation of this Regulation, implementing powers should be conferred on the Commission in order: to specify the format and code of the common data requirements for the purpose of the exchange of information between the customs authorities and between economic operators and customs authorities and the storage of such information and the procedural rules on the exchange and storage of information which can be made by means other than electronic data-processing techniques; to adopt decisions allowing one or several Member States to use means for the exchange and storage of information other than electronic data-processing techniques; to specify the customs authority which is responsible for the registration of economic operators and of other persons; to specify the technical arrangements for developing, maintaining and employing electronic systems; to specify the procedural rules on the conferral and proving of the entitlement for a customs representative to provide services in a Member State other than the one where he or she is established; the procedural rules on the submission and acceptance of an application for a decision relating to the application of the customs legislation, and on the taking and the monitoring of such a decision; the procedural rules on the annulment, revocation and amendment of favourable decisions; the procedural rules on the use of a decision relating to binding information after it ceases to be valid or is revoked; the procedural rules on the notification to the customs authorities that the taking of such decisions is suspended and on the withdrawal of such suspension; to adopt decisions requesting Member States to revoke decisions relating to binding information; to adopt the modalities for the application of the criteria for the granting of the status of authorised economic operator; to adopt measures to ensure uniform application of customs controls, including the exchange of risk information and analysis,
common risk criteria and standards, control measures and priority control areas; to determine the ports or airports where customs controls and formalities are to be carried out on cabin and hold baggage; to lay down the rules on currency conversion; to adopt measures on the uniform management of tariff quota and tariff ceilings and the management of the surveillance of the release for free circulation or export of goods; to adopt measures to determine the tariff classification of goods; to specify the procedural rules on the provision and the verification of the proof of non-preferential origin; the procedural rules on the facilitation of the establishment in the Union of the preferential origin of goods; to adopt measures to determine the origin of specific goods; the granting of a temporary derogation from the rules on preferential origin of goods benefiting from preferential measures adopted unilaterally by the Union; the determination of the origin of specific goods;
to specify the procedural rules on the determination of the customs value of goods; to specify the procedural rules on the provision of a guarantee, the determination of its amount, its monitoring and release and the revocation and cancellation of an undertaking given by a guarantor; to specify the procedural rules regarding temporary prohibitions of the use of comprehensive guarantees; to adopt measures to ensure mutual assistance between the customs authorities in the event of the incurrence of a customs debt; to specify the procedural rules on repayment and remission of an amount of import or export duty and the information to be provided to the Commission; to adopt decisions on repayment or remission of an amount of import or export duty; to specify the procedural rules on the lodging, amendment and invalidation of an entry summary declaration; to specify the time-limit within which a risk analysis is to be carried out on the basis of the entry summary declaration; to specify the procedural rules on the notification of arrival of sea-going vessels and aircraft and on the conveyance of goods to the appropriate place; to specify the procedural rules on the presentation of goods to customs; the procedural rules on the lodging, amendment and invalidation of the temporary storage declaration and on the movement of goods in temporary storage; the procedural rules for the provision and verification of the proof of the customs status of Union goods; the procedural rules on the determination of competent customs offices and on the lodging of the customs declaration where other means than electronic data processing techniques are used; the procedural rules on the lodging of a standard customs declaration and on the making available of supporting documents; the procedural rules on the lodging of a simplified declaration and a supplementary declaration; the procedural rules on the lodging of a customs declaration prior to the presentation of goods to customs, the acceptance of the customs declaration and the amendment of the customs declaration after the release of the goods; to adopt measures for the determination of the tariff subheading of the goods which are subject to the highest rate of import or export duty where a consignment is made of goods falling under different tariff subheadings; to specify the procedural rules on centralised clearance and on the waiver from the obligation for goods to be presented in that context; the procedural rules on entry in the declarant's records; the procedural rules on the customs formalities and controls to be carried out by the holder of the authorisation in the context of self-assessment; to adopt measures on the verification of the customs declaration, the examination and sampling of goods and the results of the verification;
the procedural rules on the disposal of goods; the procedural rules on the provision of information establishing that the conditions for relief from import duty for returned goods are fulfilled and on the provision of evidence that the conditions for relief from import duty for products of sea-fishing and other products taken from the sea are fulfilled; the procedural rules on the examination of the economic conditions in the context of special procedures; the procedural rules on the discharge of a special procedure; the procedural rules on the transfer of rights and obligations and the movement of goods in the context of special procedures; the procedural rules on the use of equivalent goods in the context of special procedures; the procedural rules for the application of the provisions of international transit instruments in the customs territory of the Union; the procedural rules on the placing of goods under the Union transit procedure and on the end of that procedure, on the operation of the simplifications of that procedure and on the customs supervision of goods passing through the territory of a country or territory outside the customs territory of the Union under the external Union transit procedure; the procedural rules on the placing of goods under the customs warehousing or free zone procedure; to lay down the time-limit within which risk analysis is to be carried out on the basis of the pre-departure declaration; to specify the procedural rules on the exit of goods;
the procedural rules on the lodging, amendment and invalidation of the exit summary declaration; the procedural rules on the lodging, amendment and invalidation of the re-export notification; to adopt a work programme supporting the development of related electronic systems and governing the setting up of transitional periods; to adopt decisions authorising Member States to test simplifications in the application of the customs legislation, especially when those simplifications are information technology (IT) related. Those powers should be exercised in accordance with Regulation (EU) No 182/2011 of the European Parliament and of the Council of 16 February 2011 laying down the rules and general principles concerning mechanisms for control by Member States of the Commission's exercise of implementing powers (4).
(6)
Considering the cooperation which is needed between the Member States and the Commission to develop, maintain and employ the electronic systems required for the implementation of the Union Customs Code (the Code), the Commission should not adopt the work programme supporting that development and governing the setting up of transitional periods where no opinion is delivered by the committee examining the draft implementing act.
(7)
The advisory procedure should be used for the adoption of: decisions allowing one or several Member States to use means for the exchange and storage of information other than electronic data-processing techniques, given that those decisions do not affect all Member States; decisions requesting Member States to revoke decisions relating to binding information, given that those decisions affect only one Member State and aim at ensuring compliance with the customs legislation; decisions on repayment or remission of an amount of import or export duty given that those decisions directly affect the applicant for that repayment or remission.
(8)
In duly justified cases, where imperative grounds of urgency so require, the Commission should adopt immediately applicable implementing acts relating to: measures to ensure uniform application of customs controls, including the exchange of risk information and analysis, common risk criteria and standards, control measures and priority control areas; the determination of the tariff classification of goods; the determination of the origin of specific goods; measures temporarily prohibiting the use of comprehensive guarantees.
(9)
The Union is based upon a customs union. It is advisable, in the interests both of economic operators and of the customs authorities in the Union, to assemble current customs legislation in a code. Based on the concept of an internal market, that code should contain the general rules and procedures which ensure the implementation of the tariff and other common policy measures introduced at Union level in connection with trade in goods between the Union and countries or territories outside the customs territory of the Union, taking into account the requirements of those common policies. Customs legislation should be better aligned on the provisions relating to the collection of import charges without change to the scope of the tax provisions in force.
(10)
In order to ensure effective administrative simplification, the views of economic operators should be taken into account when the customs legislation is further modernised.
(11)
In accordance with the Commission Communication of 9 August 2004 entitled "Protecting the Communities' financial interests - Fight against fraud - Action Plan for 2004-2005", it is appropriate to adapt the legal framework for the protection of the financial interests of the Union.
(12)
Council Regulation (EEC) No 2913/92 of 12 October 1992 establishing the Community Customs Code (5) was based upon integration of the customs procedures applied separately in the respective Member States during the 1980s. That Regulation has been repeatedly and substantially amended since its introduction, in order to address specific problems such as the protection of good faith or the taking into account of security requirements. Further amendments to that Regulation were introduced by Regulation (EC) No 648/2005 of the European Parliament and of the Council of 13 April 2005 (6) - and subsequently included in Regulation (EC) No 450/2008 - as a consequence of the important legal changes which have occurred in recent years, at both Union and international level, such as the expiry of the Treaty establishing the European Coal and Steel Community and the entry into force of the 2003, 2005 and 2011 Acts of Accession, as well as the amendment to the International Convention on the simplification and harmonisation of customs procedures (the Revised Kyoto Convention), the Union's accession to which was approved by Council Decision 2003/231/EC of 17 March 2003 (7).
(13)
It is appropriate to introduce in the Code a legal framework for the application of certain provisions of the customs legislation to trade in Union goods between parts of the customs territory to which the provisions of Council Directive 2006/112/EC of 28 November 2006 on the common system of value added tax (8) or Council Directive 2008/118/EC of 16 December 2008 concerning the general arrangements for excise duty (9) apply and parts of that territory where those provisions do not apply, or to trade between parts where those provisions do not apply. Considering the fact that the goods concerned are Union goods and considering the fiscal nature of the measures at stake in that intra-Union trade, it is justified to introduce, appropriate simplifications to the customs formalities to be applied to those goods.
(14)
In order to take into account the special fiscal regime of certain parts of the customs territory of the Union, the power to adopt delegated acts in accordance with Article 290 TFEU should be delegated to the Commission in respect of the customs formalities and controls to be applied to the trade in Union goods between those parts and the rest of the customs territory of the Union.
(15)
The facilitation of legitimate trade and the fight against fraud require simple, rapid and standard customs procedures and processes. It is therefore appropriate, in line with the Commission Communication of 24 July 2003 entitled "A simple and paperless environment for customs and trade", to simplify customs legislation, to allow the use of modern tools and technology and to promote further the uniform application of customs legislation and modernised approaches to customs control, thus helping to ensure the basis for efficient and simple clearance procedures. Customs procedures should be merged or aligned and the number of procedures reduced to those that are economically justified, with a view to increasing the competitiveness of business.
(16)
The completion of the internal market, the reduction of barriers to international trade and investment and the reinforced need to ensure security and safety at the external borders of the Union have transformed the role of customs authorities giving them a leading role within the supply chain and, in their monitoring and management of international trade, making them a catalyst to the competitiveness of countries and companies. The customs legislation should therefore reflect the new economic reality and the new role and mission of customs authorities.
(17)
The use of information and communication technologies, as laid down in Decision No 70/2008/EC of the European Parliament and of the Council of 15 January 2008 on a paperless environment for customs and trade (10), is a key element in ensuring trade facilitation and, at the same time, the effectiveness of customs controls, thus reducing costs for business and risk for society. It is therefore necessary to establish in the Code the legal framework within which that Decision can be implemented, in particular the legal principle that all customs and trade transactions are to be handled electronically and that information and communication systems for customs operations are to offer, in each Member State, the same facilities to economic operators.
(18)
In order to ensure a paperless environment for customs and trade, the power to adopt delegated acts in accordance with Article 290 TFEU should be delegated to the Commission in respect of common data requirements for the purpose of the exchange and storage of information using electronic data processing techniques, cases where other means may be used for such exchange and storage and registration of persons. Means other than electronic data processing techniques could be used in particular on a transitional basis, where the necessary electronic systems are not yet operational, but not beyond 31 December 2020. Insofar as centralised clearance is concerned, those transitional measures would consist, until the necessary electronic systems are operational, in maintaining the procedure currently known as the 'single authorisation for simplified procedures'.
(19)
Use of information and communication technologies should be accompanied by harmonised and standardised application of customs controls by the Member States, to ensure an equivalent level of customs control throughout the Union so as not to give rise to anti-competitive behaviour at the various Union entry and exit points.
(20)
In the interests of facilitating business, while at the same time providing for the proper levels of control of goods brought into or taken out of the customs territory of the Union, it is desirable that the information provided by economic operators be shared, taking account of the relevant data-protection provisions, between customs authorities and with other agencies involved in that control. Those controls should be harmonised, so that the economic operator need give the information only once and that goods are controlled by those authorities at the same time and at the same place.
(21)
In the interests of facilitating business, all persons should continue to have the right to appoint a representative in their dealings with the customs authorities. However, it should no longer be possible for that right of representation to be reserved under a law laid down by one of the Member States. Furthermore, a customs representative who complies with the criteria for the granting of the status of authorised economic operator for customs simplifications should be entitled to provide his or her services in a Member State other than the Member State where he or she is established. As a general rule, a customs representative should be established in the customs territory of the Union. That obligation should be waived where the customs representative acts on behalf of persons who are not required to be established within the customs territory of the Union or in other justified cases.
(22)
All decisions relating to the application of the customs legislation, including to binding information, should be covered by the same rules. Any such decisions should be valid throughout the Union and should be capable of being annulled, amended except where otherwise stipulated, or revoked where they do not conform to the customs legislation or its interpretation.
(23)
The streamlining of customs procedures within an electronic environment requires the sharing of responsibilities between the customs authorities of different Member States. It is necessary to ensure an appropriate level of effective, dissuasive and proportionate penalties throughout the internal market.
(24)
Compliant and trustworthy economic operators should enjoy the status of 'authorised economic operator' subject to the granting of an authorisation for customs simplifications or an authorisation for security and safety, or both. Depending on the type of authorisation granted, authorised economic operators should be able to take maximum advantage of widespread use of customs simplifications or benefit from facilitations relating to security and safety. They should also be given more favourable treatment in respect of customs controls, such as fewer physical and document-based controls.
(25)
Compliant and trustworthy economic operators should benefit from international mutual recognition of the status of 'authorised economic operator'.
(26)
In order to secure a balance between, on the one hand, the need for customs authorities to ensure the correct application of the customs legislation and, on the other, the right of economic operators to be treated fairly, the customs authorities should be granted extensive powers of control and economic operators a right of appeal.
(27)
In accordance with the Charter of Fundamental Rights of the European Union, it is necessary, in addition to the right of appeal against any decision taken by the customs authorities, to provide for the right of every person to be heard before any decision is taken which would adversely affect him or her. However, restrictions to that right may be justified in particular where the nature or the level of the threat to the security and safety of the Union and its residents, to human, animal or plant health, to the environment or to consumers so requires.
(28)
In order to minimise the risk to the Union, its citizens and its trading partners, the harmonised application of customs controls by the Member States should be based upon a common risk management framework and an electronic system for its implementation. The establishment of a risk management framework common to all Member States should not prevent them from controlling goods by random checks.
(29)
In order to ensure a consistent and equal treatment of persons concerned by customs formalities and controls, the power to adopt delegated acts in accordance with Article 290 TFEU should be delegated to the Commission in respect of determining other cases where the customs representative is not obliged to be established in the customs territory of the Union and rules relating to decisions taken by the customs authorities, including those relating to binding information, authorised economic operator and simplifications.
(30)
It is necessary to establish the factors on the basis of which import or export duty and other measures in respect of trade in goods are applied. It is also appropriate to lay down more detailed provisions for issuing proofs of origin in the Union, where the exigencies of trade so require.
(31)
In order to supplement the factors on the basis of which import or export duty and other measures are applied, the power to adopt delegated acts in accordance with Article 290 TFEU should be delegated to the Commission in respect of rules on origin of goods.
(32)
It is desirable to group together all cases of incurrence of a customs debt on import, other than following the submission of a customs declaration for release for free circulation or temporary admission with partial relief, in order to avoid difficulties in determining the legal basis on which the customs debt was incurred. The same should apply in cases of incurrence of a customs debt on export.
(33)
It is appropriate to establish the place where the customs debt is incurred and where the import or export duty should be recovered.
(34)
The rules for special procedures should allow for the use of a single guarantee for all categories of special procedures and for that guarantee to be comprehensive, covering a number of transactions.
(35)
A comprehensive guarantee with a reduced amount, including for customs debts and other charges which have been incurred, or a comprehensive guarantee with a guarantee waiver, should be authorised under certain conditions. A comprehensive guarantee with a reduced amount for customs debts and other charges which have been incurred should be equivalent to the provision of a guarantee for the whole amount of import or export duty payable, in particular for the purposes of the release of the goods concerned and of the entry in the accounts.
(36)
In order to ensure better protection of the financial interests of the Union and of the Member States, a guarantee should cover non-declared or incorrectly declared goods included in a consignment or in a declaration for which it is provided. For the same reason, the undertaking of the guarantor should also cover amounts of import or export duty which fall to be paid following post-release controls.
(37)
In order to safeguard the financial interests of the Union and of the Member States and to curb fraudulent practices, arrangements involving graduated measures for the application of a comprehensive guarantee are advisable. Where there is an increased risk of fraud it should be possible to prohibit temporarily the application of the comprehensive guarantee, taking account of the particular situation of the economic operators concerned.
(38)
It is appropriate to take account of the good faith of the person concerned in cases where a customs debt is incurred through non-compliance with the customs legislation and to minimise the impact of negligence on the part of the debtor.
(39)
In order to protect the financial interests of the Union and of the Member States and to supplement the rules concerning the customs debt and the guarantees, the power to adopt delegated acts in accordance with Article 290 TFEU should be delegated to the Commission in respect of the place of incurrence of the customs debt, the calculation of the amount of import and export duty, the guarantee of that amount and the recovery, repayment, remission and extinguishment of the customs debt.
(40)
It is necessary to lay down the principle of how to determine the customs status of Union goods and the circumstances pertaining to the loss of such status, and to provide a basis for determining when that status remains unaltered in cases where goods are temporarily taken out of the customs territory of the Union.
(41)
In order to ensure free movement of Union goods in the customs territory of the Union and customs treatment of non-Union goods brought into that territory, the power to adopt delegated acts in accordance with Article 290 TFEU should be delegated to the Commission in respect of the determination of the customs status of goods, the loss of the customs status of Union goods, the preservation of that status for goods temporarily leaving the customs territory of the Union and the duty relief for returned goods.
(42)
It is appropriate, where an economic operator has provided, in advance, the information necessary for risk-based controls on the admissibility of the goods, to ensure that quick release of goods is then the rule. Fiscal and trade policy controls should primarily be performed by the customs office competent in respect of the premises of the economic operator.
(43)
The rules for customs declarations and for the placing of goods under a customs procedure should be modernised and streamlined, in particular by requiring that, as a rule, customs declarations be made electronically and by providing for only one type of simplified declaration and for the possibility to lodge a customs declaration in the form of an entry in the declarant's records.
(44)
Since the Revised Kyoto Convention favours the lodging, registering and checking of the customs declaration prior to the arrival of the goods and, furthermore, the dissociation of the place where the declaration is lodged from the place where the goods are physically located, it is appropriate to provide for centralised clearance at the place where the economic operator is established.
(45)
It is appropriate to lay down at Union level the rules governing the destruction or disposal otherwise of goods by the customs authorities, since these are matters which previously required national legislation.
(46)
In order to supplement the rules regarding the placing of goods under a customs procedure and ensure equal treatment of the persons concerned, the power to adopt delegated acts in accordance with Article 290 TFEU should be delegated to the Commission in respect of the rules relating to the customs declaration and the release of goods.
(47)
It is appropriate to lay down common and simple rules for the special procedures, supplemented by a small set of rules for each category of special procedure, in order to make it simple for the operator to choose the right procedure, to avoid errors and to reduce the number of post-release recoveries and repayments.
(48)
The granting of authorisations for several special procedures with a single guarantee and a single supervising customs office should be facilitated and there should be simple rules on the incurrence of a customs debt in these cases. The basic principle should be that goods placed under a special procedure, or the products made from them, are to be assessed at the time when the customs debt is incurred. However, it should also be possible, where economically justified, to assess the goods at the time when they were placed under a special procedure. The same principles should apply to usual forms of handling.
(49)
In view of increased security-related measures, the placing of goods into free zones should become a customs procedure and the goods should be subject to customs controls at entry and with regard to records.
(50)
Given that the intention of re-export is no longer necessary, the inward processing suspension procedure should be merged with processing under customs control and the inward processing drawback procedure abandoned. This single inward processing procedure should also cover destruction, except where destruction is carried out by, or under the supervision of, customs.
(51)
In order to supplement the rules on special procedures and ensure equal treatment of the persons concerned, the power to adopt delegated acts in accordance with Article 290 TFEU should be delegated to the Commission in respect of the rules relating to cases where goods are placed under special procedures, movements, usual forms of handling and equivalence of those goods and discharge of those procedures.
(52)
Security-related measures relating to Union goods taken out of the customs territory of the Union should apply equally to the re-export of non-Union goods. The same rules should apply to all types of goods, with the possibility of exceptions where necessary, such as for goods only transiting through the customs territory of the Union.
(53)
In order to ensure the customs supervision of goods brought into and taken out of the customs territory of the Union and the application of security-related measures, the power to adopt delegated acts in accordance with Article 290 TFEU should be delegated to the Commission in respect of the rules relating to entry summary declaration and pre-departure declarations.
(54)
In order to explore further customs and trade facilitation, in particular by making use of the most recent tools and technology, Member States should be authorised, under certain conditions and upon application, to test for a limited period of time simplifications in the application of the customs legislation. That possibility should not jeopardise the application of the customs legislation or create new obligations for economic operators, who may take part in these tests on a purely voluntary basis.
(55)
In accordance with the principle of proportionality, as set out in Article 5 of the Treaty on European Union (TEU), it is necessary and appropriate, for the achievement of the basic objectives of enabling the customs union to function effectively and implementing the common commercial policy, to lay down the general rules and procedures applicable to goods brought into or taken out of the customs territory of the Union. In accordance with the first subparagraph of Article 5(4) TEU, this Regulation does not go beyond what is necessary in order to achieve those objectives.
(56)
In order to simplify and rationalise customs legislation, a number of provisions contained in autonomous Union acts have, for the sake of transparency, been incorporated into the Code. Council Regulation (EEC) No 3925/91 of 19 December 1991 concerning the elimination of controls and formalities applicable to the cabin and hold baggage of persons taking an intra-Community flight and the baggage of persons making an intra-Community sea crossing (11), Regulation (EEC) No 2913/92, Council Regulation (EC) No 1207/2001 of 11 June 2001 on procedures to facilitate the issue or the making out in the Community of proofs of origin and the issue of certain approved exporter authorisations under the provisions governing preferential trade between the European Community and certain countries (12), and Regulation (EC) No 450/2008 should therefore be repealed.
(57)
The provisions of this Regulation setting out the delegation of power and the conferral of implementing powers and the provisions on charges and costs should apply from the date of entry into force of this Regulation. The other provisions should apply from 1 June 2016.
(58)
This Regulation should be without prejudice to existing and future Union rules on access to documents adopted in accordance with Article 15(3) TFEU. It should also be without prejudice to national rules on access to documents.
(59)
The Commission should make every effort to ensure that the delegated and implementing acts provided for in this Regulation enter into force sufficiently in advance of the application date of the Code to allow its timely implementation by Member States,
HAVE ADOPTED THIS REGULATION:
TABLE OF CONTENTS
TITLE I
GENERAL PROVISIONS
CHAPTER 1
Scope of the customs legislation, mission of customs and definitions
CHAPTER 2
Rights and obligations of persons with regard to the customs legislation
Section 1
Provision of information
Section 2
Customs representation
Section 3
Decisions relating to the application of the customs legislation
Section 4
Authorised economic operator
Section 5
Penalties
Section 6
Appeals
Section 7
Control of goods
Section 8
Keeping of documents and other information, and charges and costs
CHAPTER 3
Currency conversion and time-limits
TITLE II
FACTORS ON THE BASIS OF WHICH IMPORT OR EXPORT DUTY AND OTHER MEASURES IN RESPECT OF TRADE IN GOODS ARE APPLIED
CHAPTER 1
Common Customs Tariff and tariff classification of goods
CHAPTER 2
Origin of goods
Section 1
Non-preferential origin
Section 2
Preferential origin
Section 3
Determination of origin of specific goods
CHAPTER 3
Value of goods for customs purposes
TITLE III
CUSTOMS DEBT AND GUARANTEES
CHAPTER 1
Incurrence of a customs debt
Section 1
Customs debt on import
Section 2
Customs debt on export
Section 3
Provisions common to customs debts incurred on import and export
CHAPTER 2
Guarantee for a potential or existing customs debt
CHAPTER 3
Recovery, payment, repayment and remission of the amount of import or export duty
Section 1
Determination of the amount of import or export duty, notification of the customs debt and entry in the accounts
Section 2
Payment of the amount of import or export duty
Section 3
Repayment and remission
CHAPTER 4
Extinguishment of a customs debt
TITLE IV
GOODS BROUGHT INTO THE CUSTOMS TERRITORY OF THE UNION
CHAPTER 1
Entry summary declaration
CHAPTER 2
Arrival of goods
Section 1
Entry of goods into the customs territory of the union
Section 2
Presentation, unloading and examination of goods
Section 3
Temporary storage of goods
TITLE V
GENERAL RULES ON CUSTOMS STATUS, PLACING GOODS UNDER A CUSTOMS PROCEDURE, VERIFICATION, RELEASE AND DISPOSAL OF GOODS
CHAPTER 1
Customs status of goods
CHAPTER 2
Placing goods under a customs procedure
Section 1
General provisions
Section 2
Standard customs declarations
Section 3
Simplified customs declarations
Section 4
Provisions applying to all customs declarations
Section 5
Other simplifications
CHAPTER 3
Verification and release of goods
Section 1
Verification
Section 2
Release
CHAPTER 4
Disposal of goods
TITLE VI
RELEASE FOR FREE CIRCULATION AND RELIEF FROM IMPORT DUTY
CHAPTER 1
Release for free circulation
CHAPTER 2
Relief from import duty
Section 1
Returned goods
Section 2
Sea-fishing and products taken from the sea
TITLE VII
SPECIAL PROCEDURES
CHAPTER 1
General provisions
CHAPTER 2
Transit
Section 1
External and internal transit
Section 2
Union transit
CHAPTER 3
Storage
Section 1
Common provisions
Section 2
Customs warehousing
Section 3
Free zones
CHAPTER 4
Specific use
Section 1
Temporary admission
Section 2
End-use
CHAPTER 5
Processing
Section 1
General provisions
Section 2
Inward processing
Section 3
Outward processing
TITLE VIII
GOODS TAKEN OUT OF THE CUSTOMS TERRITORY OF THE UNION
CHAPTER 1
Formalities prior to the exit of goods
CHAPTER 2
Formalities on exit of goods
CHAPTER 3
Export and re-export
CHAPTER 4
Exit summary declaration
CHAPTER 5
Re-export notification
CHAPTER 6
Relief from export duty
TITLE IX
ELECTRONIC SYSTEMS, SIMPLIFICATIONS, DELEGATION OF POWER, COMMITTEE PROCEDURE AND FINAL PROVISIONS
CHAPTER 1
Development of electronic systems
CHAPTER 2
Simplifications in the application of the customs legislation
CHAPTER 3
Delegation of power and committee procedure
CHAPTER 4
Final provisions
ANNEX
CORRELATION TABLE
TITLE I
GENERAL PROVISIONS
CHAPTER 1
Scope of the customs legislation, mission of customs and definitions
Article 1
Subject matter and scope
1. This Regulation establishes the Union Customs Code (the Code), laying down the general rules and procedures applicable to goods brought into or taken out of the customs territory of the Union.
Without prejudice to international law and conventions and Union legislation in other fields, the Code shall apply uniformly throughout the customs territory of the Union.
2. Certain provisions of the customs legislation may apply outside the customs territory of the Union within the framework of legislation governing specific fields or of international conventions.
3. Certain provisions of the customs legislation, including the simplifications for which it provides, shall apply to the trade in Union goods between parts of the customs territory of the Union to which the provisions of Directive 2006/112/EC or of Directive 2008/118/EC apply and parts of that territory where those provisions do not apply, or to trade between parts of that territory where those provisions do not apply.
Article 2
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts in accordance with Article 284 specifying the provisions of the customs legislation and the simplifications thereof with respect to the customs declaration, the proof of the customs status, the use of the internal Union transit procedure insofar as it does not affect a proper application of the fiscal measures at stake, which apply to the trade in Union goods referred to in Article 1(3). Those acts may address particular circumstances pertaining to the trade in Union goods involving only one Member State.
Article 3
Mission of customs authorities
Customs authorities shall be primarily responsible for the supervision of the Union's international trade, thereby contributing to fair and open trade, to the implementation of the external aspects of the internal market, of the common trade policy and of the other common Union policies having a bearing on trade, and to overall supply chain security. Customs authorities shall put in place measures aimed, in particular, at the following:
(a)
protecting the financial interests of the Union and its Member States;
(b)
protecting the Union from unfair and illegal trade while supporting legitimate business activity;
(c)
ensuring the security and safety of the Union and its residents, and the protection of the environment, where appropriate in close cooperation with other authorities; and
(d)
maintaining a proper balance between customs controls and facilitation of legitimate trade.
Article 4
Customs territory
1. The customs territory of the Union shall comprise the following territories, including their territorial waters, internal waters and airspace:
-
the territory of the Kingdom of Belgium,
-
the territory of the Republic of Bulgaria,
-
the territory of the Czech Republic,
-
the territory of the Kingdom of Denmark, except the Faroe Islands and Greenland,
-
the territory of the Federal Republic of Germany, except the Island of Heligoland and the territory of Büsingen (Treaty of 23 November 1964 between the Federal Republic of Germany and the Swiss Confederation),
-
the territory of the Republic of Estonia,
-
the territory of Ireland,
-
the territory of the Hellenic Republic,
-
the territory of the Kingdom of Spain, except Ceuta and Melilla,
-
the territory of the French Republic, except the French overseas countries and territories to which the provisions of Part Four of the TFEU apply,
-
the territory of the Republic of Croatia,
-
the territory of the Italian Republic, except the municipalities of Livigno and Campione d'Italia and the national waters of Lake Lugano which are between the bank and the political frontier of the area between Ponte Tresa and Porto Ceresio,
-
the territory of the Republic of Cyprus, in accordance with the provisions of the 2003 Act of Accession,
-
the territory of the Republic of Latvia,
-
the territory of the Republic of Lithuania,
-
the territory of the Grand Duchy of Luxembourg,
-
the territory of Hungary,
-
the territory of Malta,
-
the territory of the Kingdom of the Netherlands in Europe,
-
the territory of the Republic of Austria,
-
the territory of the Republic of Poland,
-
the territory of the Portuguese Republic,
-
the territory of Romania,
-
the territory of the Republic of Slovenia,
-
the territory of the Slovak Republic,
-
the territory of the Republic of Finland,
-
the territory of the Kingdom of Sweden, and
-
the territory of the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland and of the Channel Islands and the Isle of Man.
2. The following territories, including their territorial waters, internal waters and airspace, situated outside the territory of the Member States shall, taking into account the conventions and treaties applicable to them, be considered to be part of the customs territory of the Union:
(a)
FRANCE
The territory of Monaco as defined in the Customs Convention signed in Paris on 18 May 1963 (Journal officiel de la République française (Official Journal of the French Republic) of 27 September 1963, p. 8679);
(b)
CYPRUS
The territory of the United Kingdom Sovereign Base Areas of Akrotiri and Dhekelia as defined in the Treaty concerning the Establishment of the Republic of Cyprus, signed in Nicosia on 16 August 1960 (United Kingdom Treaty Series No 4 (1961) Cmnd. 1252).
Article 5
Definitions
For the purposes of the Code, the following definitions shall apply:
(1)
"customs authorities" means the customs administrations of the Member States responsible for applying the customs legislation and any other authorities empowered under national law to apply certain customs legislation;
(2)
"customs legislation" means the body of legislation made up of all of the following:
(a)
the Code and the provisions supplementing or implementing it adopted at Union or national level;
(b)
the Common Customs Tariff;
(c)
the legislation setting up a Union system of reliefs from customs duty;
(d)
international agreements containing customs provisions, insofar as they are applicable in the Union;
(3)
"customs controls" means specific acts performed by the customs authorities in order to ensure compliance with the customs legislation and other legislation governing the entry, exit, transit, movement, storage and end-use of goods moved between the customs territory of the Union and countries or territories outside that territory, and the presence and movement within the customs territory of the Union of non-Union goods and goods placed under the end-use procedure;
(4)
"person" means a natural person, a legal person, and any association of persons which is not a legal person but which is recognised under Union or national law as having the capacity to perform legal acts;
(5)
"economic operator" means a person who, in the course of his or her business, is involved in activities covered by the customs legislation;
(6)
"customs representative" means any person appointed by another person to carry out the acts and formalities required under the customs legislation in his or her dealings with customs authorities;
(7)
"risk" means the likelihood and the impact of an event occurring, with regard to the entry, exit, transit, movement or end-use of goods moved between the customs territory of the Union and countries or territories outside that territory and to the presence within the customs territory of the Union of non-Union goods, which would:
(a)
prevent the correct application of Union or national measures;
(b)
compromise the financial interests of the Union and its Member States; or
(c)
pose a threat to the security and safety of the Union and its residents, to human, animal or plant health, to the environment or to consumers;
(8)
"customs formalities" means all the operations which must be carried out by a person and by the customs authorities in order to comply with the customs legislation;
(9)
"entry summary declaration" means the act whereby a person informs the customs authorities, in the prescribed form and manner and within a specific time-limit, that goods are to be brought into the customs territory of the Union;
(10)
"exit summary declaration" means the act whereby a person informs the customs authorities, in the prescribed form and manner and within a specific time-limit, that goods are to be taken out of the customs territory of the Union;
(11)
"temporary storage declaration" means the act whereby a person indicates, in the prescribed form and manner, that goods are in temporary storage;
(12)
"customs declaration" means the act whereby a person indicates, in the prescribed form and manner, a wish to place goods under a given customs procedure, with an indication, where appropriate, of any specific arrangements to be applied;
(13)
"re-export declaration" means the act whereby a person indicates, in the prescribed form and manner, a wish to take non-Union goods, with the exception of those under the free zone procedure or in temporary storage, out of the customs territory of the Union;
(14)
"re-export notification" means the act whereby a person indicates, in the prescribed form and manner, a wish to take non-Union goods which are under the free zone procedure or in temporary storage out of the customs territory of the Union;
(15)
"declarant" means the person lodging a customs declaration, a temporary storage declaration, an entry summary declaration, an exit summary declaration, a re-export declaration or a re-export notification in his or her own name or the person in whose name such a declaration or notification is lodged;
(16)
"customs procedure" means any of the following procedures under which goods may be placed in accordance with the Code:
(a)
release for free circulation;
(b)
special procedures;
(c)
export;
(17)
'temporary storage' means the situation of non-Union goods temporarily stored under customs supervision in the period between their presentation to customs and their placing under a customs procedure or re-export;
(18)
"customs debt" means the obligation on a person to pay the amount of import or export duty which applies to specific goods under the customs legislation in force;
(19)
"debtor" means any person liable for a customs debt;
(20)
"import duty" means customs duty payable on the import of goods;
(21)
"export duty" means customs duty payable on the export of goods;
(22)
"customs status" means the status of goods as Union or non-Union goods;
(23)
"Union goods" means goods which fall into any of the following categories:
(a)
goods wholly obtained in the customs territory of the Union and not incorporating goods imported from countries or territories outside the customs territory of the Union;
(b)
goods brought into the customs territory of the Union from countries or territories outside that territory and released for free circulation;
(c)
goods obtained or produced in the customs territory of the Union, either solely from goods referred to in point (b) or from goods referred to in points (a) and (b);
(24)
"non-Union goods" means goods other than those referred to in point 23 or which have lost their customs status as Union goods;
(25)
"risk management" means the systematic identification of risk, including through random checks, and the implementation of all measures necessary for limiting exposure to risk;
(26)
"release of goods" means the act whereby the customs authorities make goods available for the purposes specified for the customs procedure under which they are placed;
(27)
"customs supervision" means action taken in general by the customs authorities with a view to ensuring that customs legislation and, where appropriate, other provisions applicable to goods subject to such action are observed;
(28)
"repayment" means the refunding of an amount of import or export duty that has been paid;
(29)
"remission" means the waiving of the obligation to pay an amount of import or export duty which has not been paid;
(30)
"processed products" means goods placed under a processing procedure which have undergone processing operations;
(31)
"person established in the customs territory of the Union" means:
(a)
in the case of a natural person, any person who has his or her habitual residence in the customs territory of the Union;
(b)
in the case of a legal person or an association of persons, any person having its registered office, central headquarters or a permanent business establishment in the customs territory of the Union;
(32)
"permanent business establishment" means a fixed place of business, where both the necessary human and technical resources are permanently present and through which a person's customs-related operations are wholly or partly carried out;
(33)
"presentation of goods to customs" means the notification to the customs authorities of the arrival of goods at the customs office or at any other place designated or approved by the customs authorities and the availability of those goods for customs controls;
(34)
"holder of the goods" means the person who is the owner of the goods or who has a similar right of disposal over them or who has physical control of them;
(35)
"holder of the procedure" means:
(a)
the person who lodges the customs declaration, or on whose behalf that declaration is lodged; or
(b)
the person to whom the rights and obligations in respect of a customs procedure have been transferred;
(36)
"commercial policy measures" means non-tariff measures established, as part of the common commercial policy, in the form of Union provisions governing international trade in goods;
(37)
"processing operations" means any of the following:
(a)
the working of goods, including erecting or assembling them or fitting them to other goods;
(b)
the processing of goods;
(c)
the destruction of goods;
(d)
the repair of goods, including restoring them and putting them in order;
(e)
the use of goods which are not to be found in the processed products, but which allow or facilitate the production of those products, even if they are entirely or partially used up in the process (production accessories);
(38)
"rate of yield" means the quantity or percentage of processed products obtained from the processing of a given quantity of goods placed under a processing procedure;
(39)
"decision" means any act by the customs authorities pertaining to the customs legislation giving a ruling on a particular case, and having legal effects on the person or persons concerned;
(40)
"carrier" means:
(a)
in the context of entry, the person who brings the goods, or who assumes responsibility for the carriage of the goods, into the customs territory of the Union. However,
(i)
in the case of combined transportation, "carrier" means the person who operates the means of transport which, once brought into the customs territory of the Union, moves by itself as an active means of transport;
(ii)
in the case of maritime or air traffic under a vessel-sharing or contracting arrangement, "carrier" means the person who concludes a contract and issues a bill of lading or air waybill for the actual carriage of the goods into the customs territory of the Union;
(b)
in the context of exit, the person who takes the goods, or who assumes responsibility for the carriage of the goods, out of the customs territory of the Union. However:
(i)
in the case of combined transportation, where the active means of transport leaving the customs territory of the Union is only transporting another means of transport which, after the arrival of the active means of transport at its destination, will move by itself as an active means of transport, 'carrier' means the person who will operate the means of transport which will move by itself once the means of transport leaving the customs territory of the Union has arrived at its destination;
(ii)
in the case of maritime or air traffic under a vessel-sharing or contracting arrangement, "carrier" means the person who concludes a contract, and issues a bill of lading or air waybill, for the actual carriage of the goods out of the customs territory of the Union;
(41)
"buying commission" means a fee paid by an importer to an agent for representing him or her in the purchase of goods being valued.
CHAPTER 2
Rights and obligations of persons with regard to the customs legislation
Section 1
Provision of information
Article 6
Means for the exchange and storage of information and common data requirements
1. All exchanges of information, such as declarations, applications or decisions, between customs authorities and between economic operators and customs authorities, and the storage of such information, as required under the customs legislation, shall be made using electronic data-processing techniques.
2. Common data requirements shall be drawn up for the purpose of the exchange and storage of information referred to in paragraph 1.
3. Means for the exchange and storage of information, other than the electronic data-processing techniques referred to in paragraph 1, may be used as follows:
(a)
on a permanent basis where duly justified by the type of traffic or where the use of electronic data-processing techniques is not appropriate for the customs formalities concerned;
(b)
on a temporary basis, in the event of a temporary failure of the computerised system of the customs authorities or of the economic operators.
4. By way of derogation from paragraph 1, the Commission may adopt in exceptional cases decisions allowing one or several Member States to use means for the exchange and storage of information other than electronic data-processing techniques.
Such a decision on a derogation shall be justified by the specific situation of the Member State requesting it and the derogation shall be granted for a specific period of time. The derogation shall be reviewed periodically and may be extended for further specific periods of time upon further application by the Member State to which it is addressed. It shall be revoked where no longer justified.
The derogation shall not affect the exchange of information between the Member State to which it is addressed and other Member States nor the exchange and storage of information in other Member States for the purpose of the application of the customs legislation.
Article 7
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts, in accordance with Article 284, in order to determine the following:
(a)
the common data requirements referred to in Article 6(2), taking into account the need to accomplish the customs formalities laid down in the customs legislation and the nature and purpose of the exchange and storage of information referred to in Article 6(1);
(b)
the specific cases where means for the exchange and storage of information, other than electronic data-processing techniques, may be used in accordance with point (a) of Article 6(3);
(c)
the type of information and the particulars that are to be contained in the records referred to in Articles 148(4) and 214(1).
Article 8
Conferral of implementing powers
1. The Commission shall specify, by means of implementing acts:
(a)
where necessary, the format and code of the common data requirements referred to in Article 6(2);
(b)
the procedural rules on the exchange and storage of information which can be made by means other than the electronic data-processing techniques referred to in Article 6(3).
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
2. The Commission shall adopt the decisions on derogations referred to in Article 6(4) by means of implementing acts.
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the advisory procedure referred to in Article 285(2).
Article 9
Registration
1. Economic operators established in the customs territory of the Union shall register with the customs authorities responsible for the place where they are established.
2. In specific cases, economic operators which are not established in the customs territory of the Union shall register with the customs authorities responsible for the place where they first lodge a declaration or apply for a decision.
3. Persons other than economic operators shall not be required to register with the customs authorities unless otherwise provided.
Where persons referred to in the first subparagraph are required to register, the following shall apply:
(a)
where they are established in the customs territory of the Union, they shall register with the customs authorities responsible for the place where they are established;
(b)
where they are not established in the customs territory of the Union, they shall register with the customs authorities responsible for the place where they first lodge a declaration or apply for a decision.
4. In specific cases, the customs authorities shall invalidate the registration.
Article 10
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts in accordance with Article 284, in order to determine:
(a)
the cases referred to in Article 9(2), where economic operators which are not established in the customs territory of the Union are required to register with the customs authorities;
(b)
the cases referred to in the first subparagraph of Article 9(3), where persons other than economic operators are required to register with the customs authorities;
(c)
the cases referred to in Article 9(4) where the customs authorities invalidate a registration.
Article 11
Conferral of implementing powers
The Commission shall specify, by means of implementing acts, the customs authority responsible for the registration referred to in Article 9.
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
Article 12
Communication of information and data protection
1. All information acquired by the customs authorities in the course of performing their duty which is by its nature confidential or which is provided on a confidential basis shall be covered by the obligation of professional secrecy. Except as provided for in Article 47(2), such information shall not be disclosed by the competent authorities without the express permission of the person or authority that provided it.
Such information may, however, be disclosed without permission where the customs authorities are obliged or authorised to do so pursuant to the provisions in force, particularly in respect of data protection, or in connection with legal proceedings.
2. Confidential information referred to in paragraph 1 may be communicated to the customs authorities and other competent authorities of countries or territories outside the customs territory of the Union for the purpose of customs cooperation with those countries or territories in the framework of an international agreement or Union legislation in the area of the common commercial policy.
3. Any disclosure or communication of information as referred to in paragraphs 1 and 2 shall ensure an adequate level of data protection in full compliance with data protection provisions in force.
Article 13
Exchange of additional information between customs authorities and economic operators
1. Customs authorities and economic operators may exchange any information not specifically required under the customs legislation, in particular for the purpose of mutual cooperation in the identification and counteraction of risk. That exchange may take place under a written agreement and may include access to the computer systems of economic operators by the customs authorities.
2. Any information provided by one party to the other in the course of the cooperation referred to in paragraph 1 shall be confidential unless both parties agree otherwise.
Article 14
Provision of information by the customs authorities
1. Any person may request information concerning the application of the customs legislation from the customs authorities. Such a request may be refused where it does not relate to an activity pertaining to international trade in goods that is actually envisaged.
2. Customs authorities shall maintain a regular dialogue with economic operators and other authorities involved in international trade in goods. They shall promote transparency by making the customs legislation, general administrative rulings and application forms freely available, wherever practical without charge, and through the Internet.
Article 15
Provision of information to the customs authorities
1. Any person directly or indirectly involved in the accomplishment of customs formalities or in customs controls shall, at the request of the customs authorities and within any time-limit specified, provide those authorities with all the requisite documents and information, in an appropriate form, and all the assistance necessary for the completion of those formalities or controls.
2. The lodging of a customs declaration, temporary storage declaration, entry summary declaration, exit summary declaration, re-export declaration or re-export notification by a person to the customs authorities, or the submission of an application for an authorisation or any other decision, shall render the person concerned responsible for all of the following:
(a)
the accuracy and completeness of the information given in the declaration, notification or application;
(b)
the authenticity, accuracy and validity of any document supporting the declaration, notification or application;
(c)
where applicable, compliance with all of the obligations relating to the placing of the goods in question under the customs procedure concerned, or to the conduct of the authorised operations.
The first subparagraph shall also apply to the provision of any information in any other form required by, or given to, the customs authorities.
Where the declaration or notification is lodged, the application is submitted, or information is provided, by a customs representative of the person concerned, as referred to in Article 18, that customs representative shall also be bound by the obligations set out in the first subparagraph of this paragraph.
Article 16
Electronic systems
1. Member States shall cooperate with the Commission to develop, maintain and employ electronic systems for the exchange of information between customs authorities and with the Commission and for the storage of such information, in accordance with the Code.
2. Member States to which a derogation has been granted in accordance with Article 6(4) shall not be required to develop, maintain and employ within the scope of that derogation the electronic systems referred to in paragraph 1 of this Article.
Article 17
Conferral of implementing powers
The Commission shall specify, by means of implementing acts, the technical arrangements for developing, maintaining and employing the electronic systems referred to in Article 16(1).
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
Section 2
Customs representation
Article 18
Customs representative
1. Any person may appoint a customs representative.
Such representation may be either direct, in which case the customs representative shall act in the name of and on behalf of another person, or indirect, in which case the customs representative shall act in his or her own name but on behalf of another person.
2. A customs representative shall be established within the customs territory of the Union.
Except where otherwise provided, that requirement shall be waived where the customs representative acts on behalf of persons who are not required to be established within the customs territory of the Union.
3. Member States may determine, in accordance with Union law, the conditions under which a customs representative may provide services in the Member State where he or she is established. However, without prejudice to the application of less stringent criteria by the Member State concerned, a customs representative who complies with the criteria laid down in points (a) to (d) of Article 39 shall be entitled to provide such services in a Member State other than the one where he or she is established.
4. Member States may apply the conditions determined in accordance with the first sentence of paragraph 3 to customs representatives not established within the customs territory of the Union.
Article 19
Empowerment
1. When dealing with the customs authorities, a customs representative shall state that he or she is acting on behalf of the person represented and shall specify whether the representation is direct or indirect.
Persons who fail to state that they are acting as a customs representative or who state that they are acting as a customs representative without being empowered to do so shall be deemed to be acting in their own name and on their own behalf.
2. The customs authorities may require persons stating that they are acting as a customs representative to provide evidence of their empowerment by the person represented.
In specific cases, the customs authorities shall not require such evidence to be provided.
3. The customs authorities shall not require a person acting as a customs representative, carrying out acts and formalities on a regular basis, to produce on every occasion evidence of empowerment, provided that such person is in a position to produce such evidence on request by the customs authorities.
Article 20
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts, in accordance with Article 284, in order to determine:
(a)
the cases where the waiver referred to in the second subparagraph of Article 18(2) does not apply;
(b)
the cases where the evidence of empowerment referred to in the first subparagraph of Article 19(2) is not required by the customs authorities.
Article 21
Conferral of implementing powers
The Commission shall specify, by means of implementing acts, the procedural rules on the conferral and proving of the entitlement referred to in Article 18(3).
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
Section 3
Decisions relating to the application of the customs legislation
Article 22
Decisions taken upon application
1. Where a person applies for a decision relating to the application of the customs legislation, that person shall supply all the information required by the competent customs authorities in order to enable them to take that decision.
A decision may also be applied for by, and taken with regard to, several persons, in accordance with the conditions laid down in the customs legislation.
Except where otherwise provided, the competent customs authority shall be that of the place where the applicant's main accounts for customs purposes are held or accessible, and where at least part of the activities to be covered by the decision are to be carried out.
2. Customs authorities shall, without delay and at the latest within 30 days of receipt of the application for a decision, verify whether the conditions for the acceptance of that application are fulfilled.
Where the customs authorities establish that the application contains all the information required in order for them to be able to take the decision, they shall communicate its acceptance to the applicant within the period specified in the first subparagraph.
3. The competent customs authority shall take a decision as referred to in paragraph 1, and shall notify the applicant without delay, and at the latest within 120 days of the date of acceptance of the application, except where otherwise provided
Where the customs authorities are unable to comply with the time-limit for taking a decision, they shall inform the applicant of that fact before the expiry of that time-limit, stating the reasons and indicating the further period of time which they consider necessary in order to take a decision. Except where otherwise provided, that further period of time shall not exceed 30 days.
Without prejudice to the second subparagraph, the customs authorities may extend the time-limit for taking a decision, as laid down in the customs legislation, where the applicant requests an extension to carry out adjustments in order to ensure the fulfilment of the conditions and criteria. Those adjustments and the further period of time necessary to carry them out shall be communicated to the customs authorities, which shall decide on the extension.
4. Except where otherwise specified in the decision or in the customs legislation, the decision shall take effect from the date on which the applicant receives it, or is deemed to have received it. Except in the cases provided for in Article 45(2), decisions adopted shall be enforceable by the customs authorities from that date.
5. Except where otherwise provided in the customs legislation, the decision shall be valid without limitation of time.
6. Before taking a decision which would adversely affect the applicant, the customs authorities shall communicate the grounds on which they intend to base their decision to the applicant, who shall be given the opportunity to express his or her point of view within a period prescribed from the date on which he or she receives that communication or is deemed to have received it. Following the expiry of that period, the applicant shall be notified, in the appropriate form, of the decision.
The first subparagraph shall not apply in any of the following cases:
(a)
where it concerns a decision referred to in Article 33(1);
(b)
in the event of refusal of the benefit of a tariff quota where the specified tariff quota volume is reached, as referred to in the first subparagraph of Article 56(4);
(c)
where the nature or the level of a threat to the security and safety of the Union and its residents, to human, animal or plant health, to the environment or to consumers so requires;
(d)
where the decision aims at securing the implementation of another decision for which the first subparagraph has been applied, without prejudice to the law of the Member State concerned;
(e)
where it would prejudice investigations initiated for the purpose of combating fraud;
(f)
in other specific cases.
7. A decision which adversely affects the applicant shall set out the grounds on which it is based and shall refer to the right of appeal provided for in Article 44.
Article 23
Management of decisions taken upon application
1. The holder of the decision shall comply with the obligations resulting from that decision.
2. The holder of the decision shall inform the customs authorities without delay of any factor arising after the decision was taken, which may influence its continuation or content.
3. Without prejudice to provisions laid down in other fields which specify the cases in which decisions are invalid or become null and void, the customs authorities which took a decision may at any time annul, amend or revoke it where it does not conform to the customs legislation.
4. In specific cases the customs authorities shall carry out the following:
(a)
re-assess a decision;
(b)
suspend a decision which is not to be annulled, revoked or amended.
5. The customs authorities shall monitor the conditions and criteria to be fulfilled by the holder of a decision. They shall also monitor compliance with the obligations resulting from that decision. Where the holder of the decision has been established for less than three years, the customs authorities shall closely monitor it during the first year after the decision is taken.
Article 24
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts in accordance with Article 284, in order to determine:
(a)
the exceptions to the third subparagraph of Article 22(1);
(b)
the conditions for the acceptance of an application, referred to in Article 22(2);
(c)
the time-limit to take a specific decision, including the possible extension of that time-limit, in accordance with Article 22(3);
(d)
the cases, referred to in Article 22(4), where the decision takes effect from a date which is different from the date on which the applicant receives it or is deemed to have received it;
(e)
the cases, referred to in Article 22(5), where the decision is not valid without limitation of time;
(f)
the duration of the period referred to in the first subparagraph of Article 22(6);
(g)
the specific cases, referred to in point (f) of the second subparagraph of Article 22(6), where the applicant is given no opportunity to express his or her point of view;
(h)
the cases and the rules for re-assessing and suspending decisions in accordance with Article 23(4);
Article 25
Conferral of implementing powers
The Commission shall specify, by means of implementing acts, the procedural rules for:
(a)
the submission and the acceptance of the application for a decision, referred to in Article 22(1) and (2);
(b)
taking the decision referred to in Article 22, including, where appropriate, the consultation of the Member States concerned;
(c)
monitoring a decision, in accordance with Article 23(5).
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
Article 26
Union-wide validity of decisions
Except where the effect of a decision is limited to one or several Member States, decisions relating to the application of the customs legislation shall be valid throughout the customs territory of the Union.
Article 27
Annulment of favourable decisions
1. The customs authorities shall annul a decision favourable to the holder of the decision if all the following conditions are fulfilled:
(a)
the decision was taken on the basis of incorrect or incomplete information;
(b)
the holder of the decision knew or ought reasonably to have known that the information was incorrect or incomplete;
(c)
if the information had been correct and complete, the decision would have been different.
2. The holder of the decision shall be notified of its annulment.
3. Annulment shall take effect from the date on which the initial decision took effect, unless otherwise specified in the decision in accordance with the customs legislation.
Article 28
Revocation and amendment of favourable decisions
1. A favourable decision shall be revoked or amended where, in cases other than those referred to in Article 27:
(a)
one or more of the conditions for taking that decision were not or are no longer fulfilled; or
(b)
upon application by the holder of the decision.
2. Except where otherwise provided, a favourable decision addressed to several persons may be revoked only in respect of a person who fails to fulfil an obligation imposed under that decision.
3. The holder of the decision shall be notified of its revocation or amendment.
4. Article 22(4) shall apply to the revocation or amendment of the decision.
However, in exceptional cases where the legitimate interests of the holder of the decision so require, the customs authorities may defer the date on which revocation or amendment takes effect up to one year. That date shall be indicated in the revoking or amending decision.
Article 29
Decisions taken without prior application
Except when a customs authority acts as a judicial authority, Article 22(4), (5), (6) and (7), Article 23(3) and Articles 26, 27 and 28 shall also apply to decisions taken by the customs authorities without prior application by the person concerned.
Article 30
Limitations applicable to decisions on goods placed under a customs procedure or in temporary storage
Except where the person concerned so requests, the revocation, amendment or suspension of a favourable decision shall not affect goods which, at the moment where the revocation, amendment or suspension takes effect, have already been placed and are still under a customs procedure or in temporary storage by virtue of the revoked, amended or suspended decision.
Article 31
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts, in accordance with Article 284, in order to determine:
(a)
the cases, referred to in Article 28(2), where a favourable decision addressed to several persons may be revoked also in respect of persons other than the person who fails to fulfil an obligation imposed under that decision;
(b)
the exceptional cases, in which the customs authorities may defer the date on which revocation or amendment takes effect in accordance with the second subparagraph of Article 28(4).
Article 32
Conferral of implementing powers
The Commission shall specify, by means of implementing acts, the procedural rules for annulling, revoking or amending favourable decisions.
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
Article 33
Decisions relating to binding information
1. The customs authorities shall, upon application, take decisions relating to binding tariff information (BTI decisions), or decisions relating to binding origin information (BOI decisions).
Such an application shall not be accepted in any of the following circumstances:
(a)
where the application is made, or has already been made, at the same or another customs office, by or on behalf of the holder of a decision in respect of the same goods and, for BOI decisions, under the same circumstances determining the acquisition of origin;
(b)
where the application does not relate to any intended use of the BTI or BOI decision or any intended use of a customs procedure.
2. BTI or BOI decisions shall be binding, only in respect of the tariff classification or determination of the origin of goods:
(a)
on the customs authorities, as against the holder of the decision, only in respect of goods for which customs formalities are completed after the date on which the decision takes effect;
(b)
on the holder of the decision, as against the customs authorities, only with effect from the date on which he or she receives, or is deemed to have received, notification of the decision.
3. BTI or BOI decisions shall be valid for a period of three years from the date on which the decision takes effect.
4. For the application of a BTI or BOI decision in the context of a particular customs procedure, the holder of the decision shall be able to prove that:
(a)
in the case of a BTI decision, the goods declared correspond in every respect to those described in the decision;
(b)
in the case of a BOI decision, the goods in question and the circumstances determining the acquisition of origin correspond in every respect to the goods and the circumstances described in the decision.
Article 34
Management of decisions relating to binding information
1. A BTI decision shall cease to be valid before the end of the period referred to in Article 33(3) where it no longer conforms to the law, as a result of either of the following:
(a)
the adoption of an amendment to the nomenclatures referred to in points (a) and (b) of Article 56(2);
(b)
the adoption of measures referred to in Article 57(4);
with effect from the date of application of such amendment or measures.
2. A BOI decision shall cease to be valid before the end of the period referred to in Article 33(3) in any of the following cases:
(a)
where a regulation is adopted or an agreement is concluded by, and becomes applicable in, the Union, and the BOI decision no longer conforms to the law thereby laid down, with effect from the date of application of that regulation or agreement;
(b)
where it is no longer compatible with the Agreement on Rules of Origin established in the World Trade Organisation (WTO) or with the explanatory notes or an origin opinion adopted for the interpretation of that Agreement, with effect from the date of their publication in the Official Journal of the European Union.
3. BTI or BOI decisions shall not cease to be valid with retroactive effect.
4. By way of derogation from Article 23(3) and Article 27, BTI and BOI decisions shall be annulled where they are based on inaccurate or incomplete information from the applicants.
5. BTI and BOI decisions shall be revoked in accordance with Article 23(3) and Article 28. However, such decisions shall not be revoked upon application by the holder of the decision.
6. BTI and BOI decisions may not be amended.
7. The customs authorities shall revoke BTI decisions:
(a)
where they are no longer compatible with the interpretation of any of the nomenclatures referred to in points (a) and (b) of Article 56(2) resulting from any of the following:
(i)
explanatory notes referred to in the second indent of point (a) of Article 9(1) of Council Regulation (EEC) No 2658/87 of 23 July 1987 on the tariff and statistical nomenclature and on the Common Customs Tariff (13), with effect from the date of their publication in the Official Journal of the European Union;
(ii)
a judgment of the Court of Justice of the European Union, with effect from the date of publication of the operative part of the judgment in the Official Journal of the European Union;
(iii)
classification decisions, classification opinions or amendments of the explanatory notes to the Nomenclature of the Harmonized Commodity Description and Coding System, adopted by the Organization set-up by the Convention establishing a Customs Co-operation Council, done at Brussels on 15 December 1950, with effect from the date of publication of the Commission Communication in the 'C' series of the Official Journal of the European Union; or
(b)
in other specific cases.
8. BOI decisions shall be revoked:
(a)
where they are no longer compatible with a judgment of the Court of Justice of the European Union, with effect from the date of publication of the operative part of the judgment in the Official Journal of the European Union; or
(b)
in other specific cases.
9. Where point (b) of paragraph 1 or paragraphs 2, 7 or 8 apply, a BTI or BOI decision may still be used in respect of binding contracts which were based upon that decision and were concluded before it ceased to be valid or was revoked. That extended use shall not apply where a BOI decision is taken for goods to be exported.
The extended use referred to in the first subparagraph shall not exceed six months from the date on which the BTI or BOI decision ceases to be valid or is revoked. However, a measure referred to in Article 57(4) or in Article 67 may exclude that extended use or lay down a shorter period of time. In the case of products for which an import or export certificate is submitted when customs formalities are carried out, the period of six months shall be replaced by the period of validity of the certificate.
In order to benefit from the extended use of a BTI or BOI decision, the holder of that decision shall lodge an application to the customs authority that took the decision within 30 days of the date on which it ceases to be valid or is revoked, indicating the quantities for which a period of extended use is requested and the Member State or Member States in which goods will be cleared under the period of extended use. That customs authority shall take a decision on the extended use and notify the holder, without delay, and at the latest within 30 days of the date on which it receives all the information required in order to enable it to take that decision.
10. The Commission shall notify the customs authorities where:
(a)
the taking of BTI and BOI decisions, for goods whose correct and uniform tariff classification or determination of origin is not ensured, is suspended; or
(b)
the suspension referred to in point (a) is withdrawn.
11. The Commission may adopt decisions requesting Member States to revoke BTI or BOI decisions, to ensure a correct and uniform tariff classification or determination of the origin of goods.
Article 35
Decisions relating to binding information with regard to other factors
In specific cases, the customs authorities shall, upon application, take decisions relating to binding information with regard to other factors referred to in Title II, on the basis of which import or export duty and other measures in respect of trade in goods are applied.
Article 36
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts, in accordance with Article 284, in order to determine:
(a)
the specific cases referred to in point (b) of Article 34(7) and point (b) of Article 34(8), where BTI and BOI decisions are to be revoked;
(b)
the cases referred to in Article 35, where decisions relating to binding information are taken with regard to other factors on the basis of which import or export duty and other measures in respect of trade in goods are applied.
Article 37
Conferral of implementing powers
1. The Commission shall adopt, by means of implementing acts, the procedural rules for:
(a)
using a BTI or BOI decision after it ceases to be valid or is revoked, in accordance with Article 34(9);
(b)
the Commission to notify the customs authorities in accordance with points (a) and (b) of Article 34(10);
(c)
using decisions referred to in Article 35 and determined in accordance with point (b) of Article 36 after they cease to be valid;
(d)
suspending decisions referred to in Article 35 and determined in accordance with point (b) of Article 36 and notifying the suspension or the withdrawal of the suspension to the customs authorities.
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
2. The Commission shall adopt, by means of implementing acts, the decisions requesting Member States to revoke:
(a)
decisions referred to in Article 34(11);
(b)
decisions referred to in Article 35 and determined in accordance with point (b) of Article 36.
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the advisory procedure referred to in Article 285(2).
Where the opinion of the committee referred to in Article 285(1) is to be obtained by written procedure, Article 285(6) shall apply.
Section 4
Authorised economic operator
Article 38
Application and authorisation
1. An economic operator who is established in the customs territory of the Union and who meets the criteria set out in Article 39 may apply for the status of authorised economic operator.
The customs authorities shall, following consultation with other competent authorities if necessary, grant that status, which shall be subject to monitoring.
2. The status of authorised economic operator shall consist in the following types of authorisations:
(a)
that of an authorised economic operator for customs simplifications, which shall enable the holder to benefit from certain simplifications in accordance with the customs legislation; or
(b)
that of an authorised economic operator for security and safety that shall entitle the holder to facilitations relating to security and safety.
3. Both types of authorisations referred to in paragraph 2 may be held at the same time.
4. The status of authorised economic operator shall, subject to Articles 39, 40 and 41, be recognised by the customs authorities in all Member States.
5. Customs authorities shall, on the basis of the recognition of the status of authorised economic operator for customs simplifications and provided that the requirements related to a specific type of simplification provided for in the customs legislation are fulfilled, authorise the operator to benefit from that simplification. Customs authorities shall not re-examine those criteria which have already been examined when granting the status of authorised economic operator.
6. The authorised economic operator referred to in paragraph 2 shall enjoy more favourable treatment than other economic operators in respect of customs controls according to the type of authorisation granted, including fewer physical and document-based controls.
7. The customs authorities shall grant benefits resulting from the status of authorised economic operator to persons established in countries or territories outside the customs territory of the Union, who fulfil conditions and comply with obligations defined by the relevant legislation of those countries or territories, insofar as those conditions and obligations are recognised by the Union as equivalent to those imposed to authorised economic operators established in the customs territory of the Union. Such a granting of benefits shall be based on the principle of reciprocity unless otherwise decided by the Union, and shall be supported by an international agreement or Union legislation in the area of the common commercial policy.
Article 39
Granting of status
The criteria for the granting of the status of authorised economic operator shall be the following:
(a)
the absence of any serious infringement or repeated infringements of customs legislation and taxation rules, including no record of serious criminal offences relating to the economic activity of the applicant;
(b)
the demonstration by the applicant of a high level of control of his or her operations and of the flow of goods, by means of a system of managing commercial and, where appropriate, transport records, which allows appropriate customs controls;
(c)
financial solvency, which shall be deemed to be proven where the applicant has good financial standing, which enables him or her to fulfil his or her commitments, with due regard to the characteristics of the type of business activity concerned;
(d)
with regard to the authorisation referred to in point (a) of Article 38(2), practical standards of competence or professional qualifications directly related to the activity carried out; and
(e)
with regard to the authorisation referred to in point (b) of Article 38(2), appropriate security and safety standards, which shall be considered as fulfilled where the applicant demonstrates that he or she maintains appropriate measures to ensure the security and safety of the international supply chain including in the areas of physical integrity and access controls, logistical processes and handling of specific types of goods, personnel and identification of his or her business partners.
Article 40
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts, in accordance with Article 284, in order to determine the following:
(a)
the simplifications referred to in point (a) of Article 38(2);
(b)
the facilitations referred to in point (b) of Article 38(2);
(c)
the more favourable treatment referred to in Article 38(6).
Article 41
Conferral of implementing powers
The Commission shall adopt, by means of implementing acts, the modalities for the application of the criteria referred to in Article 39.
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
Section 5
Penalties
Article 42
Application of penalties
1. Each Member State shall provide for penalties for failure to comply with the customs legislation. Such penalties shall be effective, proportionate and dissuasive.
2. Where administrative penalties are applied, they may take, inter alia, one or both of the following forms:
(a)
a pecuniary charge by the customs authorities, including, where appropriate, a settlement applied in place of and in lieu of a criminal penalty;
(b)
the revocation, suspension or amendment of any authorisation held by the person concerned.
3. Member States shall notify the Commission, within 180 days from the date of application of this Article, as determined in accordance with Article 288(2), of the national provisions in force, as envisaged in paragraph 1 of this Article, and shall notify it without delay of any subsequent amendment affecting those provisions.
Section 6
Appeals
Article 43
Decisions taken by a judicial authority
Articles 44 and 45 shall not apply to appeals lodged with a view to the annulment, revocation or amendment of a decision relating to the application of the customs legislation taken by a judicial authority, or by customs authorities acting as judicial authorities.
Article 44
Right of appeal
1. Any person shall have the right to appeal against any decision taken by the customs authorities relating to the application of the customs legislation which concerns him or her directly and individually.
Any person who has applied to the customs authorities for a decision and has not obtained a decision on that application within the time-limits referred to in Article 22(3) shall also be entitled to exercise the right of appeal.
2. The right of appeal may be exercised in at least two steps:
(a)
initially, before the customs authorities or a judicial authority or other body designated for that purpose by the Member States;
(b)
subsequently, before a higher independent body, which may be a judicial authority or an equivalent specialised body, according to the provisions in force in the Member States.
3. The appeal shall be lodged in the Member State where the decision was taken or was applied for.
4. Member States shall ensure that the appeals procedure enables the prompt confirmation or correction of decisions taken by the customs authorities.
Article 45
Suspension of implementation
1. The submission of an appeal shall not cause implementation of the disputed decision to be suspended.
2. The customs authorities shall, however, suspend implementation of such a decision in whole or in part where they have good reason to believe that the disputed decision is inconsistent with the customs legislation or that irreparable damage is to be feared for the person concerned.
3. In the cases referred to in paragraph 2, where the disputed decision has the effect of causing import or export duty to be payable, suspension of implementation of that decision shall be conditional upon the provision of a guarantee, unless it is established, on the basis of a documented assessment, that such a guarantee would be likely to cause the debtor serious economic or social difficulties.
Section 7
Control of goods
Article 46
Risk management and customs controls
1. The customs authorities may carry out any customs controls they deem necessary.
Customs controls may in particular consist of examining goods, taking samples, verifying the accuracy and completeness of the information given in a declaration or notification and the existence, authenticity, accuracy and validity of documents, examining the accounts of economic operators and other records, inspecting means of transport, inspecting luggage and other goods carried by or on persons and carrying out official enquiries and other similar acts.
2. Customs controls, other than random checks, shall primarily be based on risk analysis using electronic data-processing techniques, with the purpose of identifying and evaluating the risks and developing the necessary counter-measures, on the basis of criteria developed at national, Union and, where available, international level.
3. Customs controls shall be performed within a common risk management framework, based upon the exchange of risk information and risk analysis results between customs administrations and establishing common risk criteria and standards, control measures and priority control areas.
Controls based upon such information and criteria shall be carried out without prejudice to other controls carried out in accordance with paragraph 1 or with other provisions in force.
4. Customs authorities shall undertake risk management to differentiate between the levels of risk associated with goods subject to customs control or supervision and to determine whether the goods will be subject to specific customs controls, and if so, where.
The risk management shall include activities such as collecting data and information, analysing and assessing risk, prescribing and taking action and regularly monitoring and reviewing that process and its outcomes, based on international, Union and national sources and strategies.
5. Customs authorities shall exchange risk information and risk analysis results where:
(a)
the risks are assessed by a customs authority as being significant and requiring customs control and the results of the control establish that the event triggering the risks has occurred; or
(b)
the control results do not establish that the event triggering the risks has occurred, but the customs authority concerned considers the threat to present a high risk elsewhere in the Union.
6. For the establishment of the common risk criteria and standards, the control measures and the priority control areas referred to in paragraph 3, account shall be taken of all of the following:
(a)
the proportionality to the risk;
(b)
the urgency of the necessary application of the controls;
(c)
the probable impact on trade flow, on individual Member States and on control resources.
7. The common risk criteria and standards referred to in paragraph 3 shall include all of the following:
(a)
a description of the risks;
(b)
the factors or indicators of risk to be used to select goods or economic operators for customs control;
(c)
the nature of customs controls to be undertaken by the customs authorities;
(d)
the duration of the application of the customs controls referred to in point (c).
8. Priority control areas shall cover particular customs procedures, types of goods, traffic routes, modes of transport or economic operators which are subject to increased levels of risk analysis and customs controls during a certain period, without prejudice to other controls usually carried out by the customs authorities.
Article 47
Cooperation between authorities
1. Where, in respect of the same goods, controls other than customs controls are to be performed by competent authorities other than the customs authorities, customs authorities shall, in close cooperation with those other authorities, endeavour to have those controls performed, wherever possible, at the same time and place as customs controls (one-stop-shop), with customs authorities having the coordinating role in achieving this.
2. In the framework of the controls referred to in this Section, customs and other competent authorities may, where necessary for the purposes of minimising risk and combating fraud, exchange with each other and with the Commission data received in the context of the entry, exit, transit, movement, storage and end-use of goods, including postal traffic, moved between the customs territory of the Union and countries or territories outside the customs territory of the Union, the presence and movement within the customs territory of the Union of non-Union goods and goods placed under the end-use procedure, and the results of any control. Customs authorities and the Commission may also exchange such data with each other for the purpose of ensuring a uniform application of the customs legislation.
Article 48
Post-release control
For the purpose of customs controls, the customs authorities may verify the accuracy and completeness of the information given in a customs declaration, temporary storage declaration, entry summary declaration, exit summary declaration, re-export declaration or re-export notification, and the existence, authenticity, accuracy and validity of any supporting document and may examine the accounts of the declarant and other records relating to the operations in respect of the goods in question or to prior or subsequent commercial operations involving those goods after having released them. Those authorities may also examine such goods and/or take samples where it is still possible for them to do so.
Such controls may be carried out at the premises of the holder of the goods or of the holder's representative, of any other person directly or indirectly involved in those operations in a business capacity or of any other person in possession of those documents and data for business purposes.
Article 49
Intra-Union flights and sea crossings
1. Customs controls or formalities shall be carried out in respect of the cabin and hold baggage of persons either taking an intra-Union flight, or making an intra-Union sea crossing, only where the customs legislation provides for such controls or formalities.
2. Paragraph 1 shall apply without prejudice to either of the following:
(a)
security and safety checks;
(b)
checks linked to prohibitions or restrictions.
Article 50
Conferral of implementing powers
1. The Commission shall adopt, by means of implementing acts, measures to ensure uniform application of the customs controls, including the exchange of risk information and risk analysis results, the common risk criteria and standards, the control measures and the priority control areas referred to in Article 46(3).
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
On imperative grounds of urgency relating to such measures, duly justified by the need to rapidly update the common risk management framework and adapt the exchange of risk information and analysis, common risk criteria and standards, control measures and priority control areas to the evolution of risks, the Commission shall adopt immediately applicable implementing acts in accordance with the procedure referred to in Article 285(5).
Where the opinion of the committee referred to in Article 285(1) is to be obtained by written procedure, Article 285(6) shall apply.
2. The Commission shall determine, by means of implementing acts, the ports or airports where, in accordance with Article 49, customs controls and formalities are applied to the following:
(a)
the cabin and hold baggage of persons:
(i)
taking a flight in an aircraft which comes from a non-Union airport and which, after a stopover at a Union airport, continues to another Union airport;
(ii)
taking a flight in an aircraft which stops over at a Union airport before continuing to a non-Union airport;
(iii)
using a maritime service provided by the same vessel and comprising successive legs departing from, calling at or terminating in a non-Union port;
(iv)
on board pleasure craft and tourist or business aircraft;
(b)
cabin and hold baggage:
(i)
arriving at a Union airport on board an aircraft coming from a non-Union airport and transferred at that Union airport to another aircraft proceeding on an intra-Union flight;
(ii)
loaded at a Union airport onto an aircraft proceeding on an intra-Union flight for transfer at another Union airport to an aircraft whose destination is a non-Union airport.
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
Section 8
Keeping of documents and other information, and charges and costs
Article 51
Keeping of documents and other information
1. The person concerned shall, for the purposes of customs controls, keep the documents and information referred to in Article 15(1) for at least three years, by any means accessible by and acceptable to the customs authorities.
In the case of goods released for free circulation in circumstances other than those referred to in the third subparagraph, or goods declared for export, that period shall run from the end of the year in which the customs declarations for release for free circulation or export are accepted.
In the case of goods released for free circulation duty-free or at a reduced rate of import duty on account of their end-use, that period shall run from the end of the year in which they cease to be subject to customs supervision.
In the case of goods placed under another customs procedure or of goods in temporary storage, that period shall run from the end of the year in which the customs procedure concerned has been discharged or temporary storage has ended.
2. Without prejudice to Article 103(4), where a customs control in respect of a customs debt shows that the relevant entry in the accounts has to be corrected and the person concerned has been notified of this, the documents and information shall be kept for three years beyond the time-limit provided for in paragraph 1 of this Article.
Where an appeal has been lodged or where court proceedings have begun, the documents and information shall be kept for the period provided for in paragraph 1 or until the appeals procedure or court proceedings are terminated, whichever is the later.
Article 52
Charges and costs
1. Customs authorities shall not impose charges for the performance of customs controls or any other application of the customs legislation during the official opening hours of their competent customs offices.
2. Customs authorities may impose charges or recover costs where specific services are rendered, in particular the following:
(a)
attendance, where requested, by customs staff outside official office hours or at premises other than customs premises;
(b)
analyses or expert reports on goods and postal fees for the return of goods to an applicant, particularly in respect of decisions taken pursuant to Article 33 or the provision of information in accordance with Article 14(1);
(c)
the examination or sampling of goods for verification purposes, or the destruction of goods, where costs other than the cost of using customs staff are involved;
(d)
exceptional control measures, where these are necessary due to the nature of the goods or to a potential risk.
CHAPTER 3
Currency conversion and time-limits
Article 53
Currency conversion
1. The competent authorities shall publish and/or make available on the Internet the rate of exchange applicable where the conversion of currency is necessary for one of the following reasons:
(a)
because factors used to determine the customs value of goods are expressed in a currency other than that of the Member State where the customs value is determined;
(b)
because the value of the euro is required in national currencies for the purposes of determining the tariff classification of goods and the amount of import and export duty, including value thresholds in the Common Customs Tariff.
2. Where the conversion of currency is necessary for reasons other than those referred to in paragraph 1, the value of the euro in national currencies to be applied within the framework of the customs legislation shall be fixed at least once a year.
Article 54
Conferral of implementing powers
The Commission shall lay down, by means of implementing acts, rules on currency conversions for the purposes referred to in Article 53(1) and (2).
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
Article 55
Periods, dates and time-limits
1. Unless otherwise provided, where a period, date or time-limit is laid down in the customs legislation, such period shall not be extended or reduced and such date or time-limit shall not be deferred or brought forward.
2. The rules applicable to periods, dates and time-limits set out in Regulation (EEC, Euratom) No 1182/71 of the Council of 3 June 1971 determining the rules applicable to periods, dates and time-limits (14) shall apply, except where otherwise provided for in the customs legislation.
TITLE II
FACTORS ON THE BASIS OF WHICH IMPORT OR EXPORT DUTY AND OTHER MEASURES IN RESPECT OF TRADE IN GOODS ARE APPLIED
CHAPTER 1
Common Customs Tariff and tariff classification of goods
Article 56
Common Customs Tariff and surveillance
1. Import and export duty due shall be based on the Common Customs Tariff.
Other measures prescribed by Union provisions governing specific fields relating to trade in goods shall, where appropriate, be applied in accordance with the tariff classification of those goods.
2. The Common Customs Tariff shall comprise all of the following:
(a)
the Combined Nomenclature of goods as laid down in Regulation (EEC) No 2658/87;
(b)
any other nomenclature which is wholly or partly based on the Combined Nomenclature or which provides for further subdivisions to it, and which is established by Union provisions governing specific fields with a view to the application of tariff measures relating to trade in goods;
(c)
the conventional or normal autonomous customs duty applicable to goods covered by the Combined Nomenclature;
(d)
the preferential tariff measures contained in agreements which the Union has concluded with certain countries or territories outside the customs territory of the Union or groups of such countries or territories;
(e)
preferential tariff measures adopted unilaterally by the Union in respect of certain countries or territories outside the customs territory of the Union or groups of such countries or territories;
(f)
autonomous measures providing for a reduction in, or exemption from, customs duty on certain goods;
(g)
favourable tariff treatment specified for certain goods, by reason of their nature or end-use, in the framework of measures referred to under points (c) to (f) or (h);
(h)
other tariff measures provided for by agricultural or commercial or other Union legislation.
3. Where the goods concerned fulfil the conditions included in the measures laid down in points (d) to (g) of paragraph 2, the measures referred to in those provisions shall apply, upon application by the declarant, instead of those provided for in point (c) of that paragraph. Such application may be made retrospectively, provided that the time-limits and conditions laid down in the relevant measure or in the Code are complied with.
4. Where application of the measures referred to in points (d) to (g) of paragraph 2, or the exemption from measures referred to in point (h) thereof, is restricted to a certain volume of imports or exports, such application or exemption shall, in the case of tariff quotas, cease as soon as the specified volume of imports or exports is reached.
In the case of tariff ceilings such application shall cease by virtue of a legal act of the Union.
5. The release for free circulation or the export of goods, to which the measures referred to in paragraphs 1 and 2 apply, may be made subject to surveillance.
Article 57
Tariff classification of goods
1. For the application of the Common Customs Tariff, tariff classification of goods shall consist in the determination of one of the subheadings or further subdivisions of the Combined Nomenclature under which those goods are to be classified.
2. For the application of non-tariff measures, tariff classification of goods shall consist in the determination of one of the subheadings or further subdivisions of the Combined Nomenclature, or of any other nomenclature which is established by Union provisions and which is wholly or partly based on the Combined Nomenclature or which provides for further subdivisions to it, under which those goods are to be classified.
3. The subheading or further subdivision determined in accordance with paragraphs 1 and 2 shall be used for the purpose of applying the measures linked to that subheading.
4. The Commission may adopt measures to determine the tariff classification of goods in accordance with paragraphs 1 and 2.
Article 58
Conferral of implementing powers
1. The Commission shall adopt, by means of implementing acts, measures on the uniform management of the tariff quotas and the tariff ceilings referred to in Article 56(4) and on the management of the surveillance of the release for free circulation or export of goods, referred to in Article 56(5).
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
2. The Commission shall adopt, by means of implementing acts, the measures referred to in Article 57(4).
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
On imperative grounds of urgency relating to such measures, duly justified by the need to rapidly ensure the correct and uniform application of the Combined Nomenclature, the Commission shall adopt immediately applicable implementing acts in accordance with the procedure referred to in Article 285(5).
Where the opinion of the committee referred to in Article 285(1) is to be obtained by written procedure, Article 285(6) shall apply.
CHAPTER 2
Origin of goods
Section 1
Non-preferential origin
Article 59
Scope
Articles 60 and 61 shall lay down rules for the determination of the non-preferential origin of goods for the purposes of applying the following:
(a)
the Common Customs Tariff, with the exception of the measures referred to in points (d) and (e) of Article 56(2);
(b)
measures, other than tariff measures, established by Union provisions governing specific fields relating to trade in goods; and
(c)
other Union measures relating to the origin of goods.
Article 60
Acquisition of origin
1. Goods wholly obtained in a single country or territory shall be regarded as having their origin in that country or territory.
2. Goods the production of which involves more than one country or territory shall be deemed to originate in the country or territory where they underwent their last, substantial, economically-justified processing or working, in an undertaking equipped for that purpose, resulting in the manufacture of a new product or representing an important stage of manufacture.
Article 61
Proof of origin
1. Where an origin has been indicated in the customs declaration pursuant to the customs legislation, the customs authorities may require the declarant to prove the origin of the goods.
2. Where proof of origin of goods is provided pursuant to the customs legislation or other Union legislation governing specific fields, the customs authorities may, in the event of reasonable doubt, require any additional evidence needed in order to ensure that the indication of origin complies with the rules laid down by the relevant Union legislation.
3. Where the exigencies of trade so require, a document proving origin may be issued in the Union in accordance with the rules of origin in force in the country or territory of destination or any other method identifying the country where the goods were wholly obtained or underwent their last substantial transformation.
Article 62
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts in accordance with Article 284, laying down the rules under which goods, whose determination of non-preferential origin is required for the purposes of applying the Union measures referred to in Article 59, are considered as wholly obtained in a single country or territory or to have undergone their last, substantial, economically-justified processing or working, in an undertaking equipped for that purpose, resulting in the manufacture of a new product or representing an important stage of manufacture in a country or territory, in accordance with Article 60.
Article 63
Conferral of implementing powers
The Commission shall adopt, by means of implementing acts, the procedural rules for the provision and verification of the proof of origin referred to in Article 61.
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
Section 2
Preferential origin
Article 64
Preferential origin of goods
1. In order to benefit from the measures referred to in points (d) or (e) of Article 56(2) or from non-tariff preferential measures, goods shall comply with the rules on preferential origin referred to in paragraphs 2 to 5 of this Article.
2. In the case of goods benefiting from preferential measures contained in agreements which the Union has concluded with certain countries or territories outside the customs territory of the Union or with groups of such countries or territories, the rules on preferential origin shall be laid down in those agreements.
3. In the case of goods benefiting from preferential measures adopted unilaterally by the Union in respect of certain countries or territories outside the customs territory of the Union or groups of such countries or territories, other than those referred to in paragraph 5, the Commission shall adopt measures laying down the rules on preferential origin.
Those rules shall be based either on the criterion that goods are wholly obtained or on the criterion that goods result from sufficient processing or working.
4. In the case of goods benefiting from preferential measures applicable in trade between the customs territory of the Union and Ceuta and Melilla, as contained in Protocol 2 to the 1985 Act of Accession, the rules on preferential origin shall be adopted in accordance with Article 9 of that Protocol.
5. In the case of goods benefiting from preferential measures contained in preferential arrangements in favour of the overseas countries and territories associated with the Union, the rules on preferential origin shall be adopted in accordance with Article 203 TFEU.
6. Upon its own initiative or at the request of a beneficiary country or territory, the Commission may, for certain goods, grant that country or territory a temporary derogation from the rules on preferential origin referred to in paragraph 3.
The temporary derogation shall be justified by one of the following reasons:
(a)
internal or external factors temporarily deprive the beneficiary country or territory of the ability to comply with the rules on preferential origin;
(b)
the beneficiary country or territory requires time to prepare itself to comply with those rules.
A request for derogation shall be made in writing to the Commission by the beneficiary country or territory concerned. The request shall state the reasons, as indicated in the second subparagraph, why derogation is required and shall contain appropriate supporting documents.
The temporary derogation shall be limited to the duration of the effects of the internal or external factors giving rise to it or the length of time needed for the beneficiary country or territory to achieve compliance with the rules.
Where a derogation is granted, the beneficiary country or territory concerned shall comply with any requirements laid down as to information to be provided to the Commission concerning the use of the derogation and the management of the quantities for which the derogation is granted.
Article 65
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts in accordance with Article 284, laying down the rules on preferential origin referred to in Article 64(3).
Article 66
Conferral of implementing powers
The Commission shall adopt by means of implementing acts:
(a)
the procedural rules, referred to in Article 64(1), to facilitate the establishment in the Union of the preferential origin of goods;
(b)
a measure granting a beneficiary country or territory the temporary derogation referred to in Article 64(6).
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
Section 3
Determination of origin of specific goods
Article 67
Measures taken by the Commission
The Commission may adopt measures to determine the origin of specific goods in accordance with the rules of origin applicable to those goods.
Article 68
Conferral of implementing powers
The Commission shall adopt, by means of implementing acts, the measures referred to in Article 67. Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
On imperative grounds of urgency relating to such measures, duly justified by the need to rapidly ensure the correct and uniform application of rules of origin, the Commission shall adopt immediately applicable implementing acts in accordance with the procedure referred to in Article 285(5).
Where the opinion of the committee referred to in Article 285(1) is to be obtained by written procedure, Article 285(6) shall apply.
CHAPTER 3
Value of goods for customs purposes
Article 69
Scope
The customs value of goods, for the purposes of applying the Common Customs Tariff and non-tariff measures laid down by Union provisions governing specific fields relating to trade in goods, shall be determined in accordance with Articles 70 and 74.
Article 70
Method of customs valuation based on the transaction value
1. The primary basis for the customs value of goods shall be the transaction value, that is the price actually paid or payable for the goods when sold for export to the customs territory of the Union, adjusted, where necessary.
2. The price actually paid or payable shall be the total payment made or to be made by the buyer to the seller or by the buyer to a third party for the benefit of the seller for the imported goods and include all payments made or to be made as a condition of sale of the imported goods.
3. The transaction value shall apply provided that all of the following conditions are fulfilled:
(a)
there are no restrictions as to the disposal or use of the goods by the buyer, other than any of the following:
(i)
restrictions imposed or required by a law or by the public authorities in the Union;
(ii)
limitations of the geographical area in which the goods may be resold;
(iii)
restrictions which do not substantially affect the customs value of the goods;
(b)
the sale or price is not subject to some condition or consideration for which a value cannot be determined with respect to the goods being valued;
(c)
no part of the proceeds of any subsequent resale, disposal or use of the goods by the buyer will accrue directly or indirectly to the seller, unless an appropriate adjustment can be made;
(d)
the buyer and seller are not related or the relationship did not influence the price.
Article 71
Elements of the transaction value
1. In determining the customs value under Article 70, the price actually paid or payable for the imported goods shall be supplemented by:
(a)
the following, to the extent that they are incurred by the buyer but are not included in the price actually paid or payable for the goods:
(i)
commissions and brokerage, except buying commissions;
(ii)
the cost of containers which are treated as being one, for customs purposes, with the goods in question; and
(iii)
the cost of packing, whether for labour or materials;
(b)
the value, apportioned as appropriate, of the following goods and services where supplied directly or indirectly by the buyer free of charge or at reduced cost for use in connection with the production and sale for export of the imported goods, to the extent that such value has not been included in the price actually paid or payable:
(i)
materials, components, parts and similar items incorporated into the imported goods;
(ii)
tools, dies, moulds and similar items used in the production of the imported goods;
(iii)
materials consumed in the production of the imported goods; and
(iv)
engineering, development, artwork, design work, and plans and sketches undertaken elsewhere than in the Union and necessary for the production of the imported goods;
(c)
royalties and licence fees related to the goods being valued that the buyer must pay, either directly or indirectly, as a condition of sale of the goods being valued, to the extent that such royalties and fees are not included in the price actually paid or payable;
(d)
the value of any part of the proceeds of any subsequent resale, disposal or use of the imported goods that accrues directly or indirectly to the seller; and
(e)
the following costs up to the place where goods are brought into the customs territory of the Union:
(i)
the cost of transport and insurance of the imported goods; and
(ii)
loading and handling charges associated with the transport of the imported goods.
2. Additions to the price actually paid or payable, pursuant to paragraph 1, shall be made only on the basis of objective and quantifiable data.
3. No additions shall be made to the price actually paid or payable in determining the customs value except as provided in this Article.
Article 72
Elements not to be included in the customs value
In determining the customs value under Article 70, none of the following shall be included:
(a)
the cost of transport of the imported goods after their entry into the customs territory of the Union;
(b)
charges for construction, erection, assembly, maintenance or technical assistance, undertaken after the entry into the customs territory of the Union of the imported goods such as industrial plants, machinery or equipment;
(c)
charges for interest under a financing arrangement entered into by the buyer and relating to the purchase of the imported goods, irrespective of whether the finance is provided by the seller or another person, provided that the financing arrangement has been made in writing and, where required, the buyer can demonstrate that the following conditions are fulfilled:
(i)
such goods are actually sold at the price declared as the price actually paid or payable;
(ii)
the claimed rate of interest does not exceed the level for such transactions prevailing in the country where, and at the time when, the finance was provided;
(d)
charges for the right to reproduce the imported goods in the Union;
(e)
buying commissions;
(f)
import duties or other charges payable in the Union by reason of the import or sale of the goods;
(g)
notwithstanding point (c) of Article 71(1), payments made by the buyer for the right to distribute or resell the imported goods, if such payments are not a condition of the sale for export to the Union of the goods.
Article 73
Simplification
The customs authorities may, upon application, authorise that the following amounts be determined on the basis of specific criteria, where they are not quantifiable on the date on which the customs declaration is accepted:
(a)
amounts which are to be included in the customs value in accordance with Article 70(2); and
(b)
the amounts referred to in Articles 71 and 72.
Article 74
Secondary methods of customs valuation
1. Where the customs value of goods cannot be determined under Article 70, it shall be determined by proceeding sequentially from points (a) to (d) of paragraph 2, until the first point under which the customs value of goods can be determined.
The order of application of points (c) and (d) of paragraph 2 shall be reversed if the declarant so requests.
2. The customs value, pursuant to paragraph 1, shall be:
(a)
the transaction value of identical goods sold for export to the customs territory of the Union and exported at or about the same time as the goods being valued;
(b)
the transaction value of similar goods sold for export to the customs territory of the Union and exported at or about the same time as the goods being valued;
(c)
the value based on the unit price at which the imported goods, or identical or similar imported goods, are sold within the customs territory of the Union in the greatest aggregate quantity to persons not related to the sellers; or
(d)
the computed value, consisting of the sum of:
(i)
the cost or value of materials and fabrication or other processing employed in producing the imported goods;
(ii)
an amount for profit and general expenses equal to that usually reflected in sales of goods of the same class or kind as the goods being valued which are made by producers in the country of export for export to the Union;
(iii)
the cost or value of the elements referred to in point (e) of Article 71(1).
3. Where the customs value cannot be determined under paragraph 1, it shall be determined on the basis of data available in the customs territory of the Union, using reasonable means consistent with the principles and general provisions of all of the following:
(a)
the agreement on implementation of Article VII of the General Agreement on Tariffs and Trade;
(b)
Article VII of the General Agreement on Tariffs and Trade;
(c)
this Chapter.
Article 75
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts, in accordance with Article 284, in order to determine the conditions for granting the authorisation referred to in Article 73.
Article 76
Conferral of implementing powers
The Commission shall specify, by means of implementing acts, the procedural rules for:
(a)
determining the customs value in accordance with Articles 70(1) and (2) and Articles 71 and 72, including those for adjusting the price actually paid or payable;
(b)
the application of the conditions referred to in Article 70(3);
(c)
determining the customs value referred to in Article 74.
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
TITLE III
CUSTOMS DEBT AND GUARANTEES
CHAPTER 1
Incurrence of a customs debt
Section 1
Customs debt on import
Article 77
Release for free circulation and temporary admission
1. A customs debt on import shall be incurred through the placing of non-Union goods liable to import duty under either of the following customs procedures:
(a)
release for free circulation, including under the end-use provisions;
(b)
temporary admission with partial relief from import duty.
2. A customs debt shall be incurred at the time of acceptance of the customs declaration.
3. The declarant shall be the debtor. In the event of indirect representation, the person on whose behalf the customs declaration is made shall also be a debtor.
Where a customs declaration in respect of one of the procedures referred to in paragraph 1 is drawn up on the basis of information which leads to all or part of the import duty not being collected, the person who provided the information required to draw up the declaration and who knew, or who ought reasonably to have known, that such information was false shall also be a debtor.
Article 78
Special provisions relating to non-originating goods
1. Where a prohibition of drawback of, or exemption from, import duty applies to non-originating goods used in the manufacture of products for which a proof of origin is issued or made out in the framework of a preferential arrangement between the Union and certain countries or territories outside the customs territory of the Union or groups of such countries or territories, a customs debt on import shall be incurred in respect of those non-originating goods, through the acceptance of the re-export declaration relating to the products in question.
2. Where a customs debt is incurred pursuant to paragraph 1, the amount of import duty corresponding to that debt shall be determined under the same conditions as in the case of a customs debt resulting from the acceptance, on the same date, of the customs declaration for release for free circulation of the non-originating goods used in the manufacture of the products in question for the purpose of ending the inward processing procedure.
3. Article 77(2) and (3) shall apply. However, in the case of non-Union goods as referred to in Article 270 the person who lodges the re-export declaration shall be the debtor. In the event of indirect representation, the person on whose behalf the declaration is lodged shall also be a debtor.
Article 79
Customs debt incurred through non-compliance
1. For goods liable to import duty, a customs debt on import shall be incurred through non-compliance with any of the following:
(a)
one of the obligations laid down in the customs legislation concerning the introduction of non-Union goods into the customs territory of the Union, their removal from customs supervision, or the movement, processing, storage, temporary storage, temporary admission or disposal of such goods within that territory;
(b)
one of the obligations laid down in the customs legislation concerning the end-use of goods within the customs territory of the Union;
(c)
a condition governing the placing of non-Union goods under a customs procedure or the granting, by virtue of the end-use of the goods, of duty exemption or a reduced rate of import duty.
2. The time at which the customs debt is incurred shall be either of the following:
(a)
the moment when the obligation the non-fulfilment of which gives rise to the customs debt is not met or ceases to be met;
(b)
the moment when a customs declaration is accepted for the placing of goods under a customs procedure where it is established subsequently that a condition governing the placing of the goods under that procedure or the granting of a duty exemption or a reduced rate of import duty by virtue of the end-use of the goods was not in fact fulfilled.
3. In cases referred to under points (a) and (b) of paragraph 1, the debtor shall be any of the following:
(a)
any person who was required to fulfil the obligations concerned;
(b)
any person who was aware or should reasonably have been aware that an obligation under the customs legislation was not fulfilled and who acted on behalf of the person who was obliged to fulfil the obligation, or who participated in the act which led to the non-fulfilment of the obligation;
(c)
any person who acquired or held the goods in question and who was aware or should reasonably have been aware at the time of acquiring or receiving the goods that an obligation under the customs legislation was not fulfilled.
4. In cases referred to under point (c) of paragraph 1, the debtor shall be the person who is required to comply with the conditions governing the placing of the goods under a customs procedure or the customs declaration of the goods placed under that customs procedure or the granting of a duty exemption or reduced rate of import duty by virtue of the end-use of the goods.
Where a customs declaration in respect of one of the customs procedures referred to in point (c) of paragraph 1 is drawn up, and any information required under the customs legislation relating to the conditions governing the placing of the goods under that customs procedure is given to the customs authorities, which leads to all or part of the import duty not being collected, the person who provided the information required to draw up the customs declaration and who knew, or who ought reasonably to have known, that such information was false shall also be a debtor.
Article 80
Deduction of an amount of import duty already paid
1. Where a customs debt is incurred, pursuant to Article 79(1) in respect of goods released for free circulation at a reduced rate of import duty on account of their end-use, the amount of import duty paid when the goods were released for free circulation shall be deducted from the amount of import duty corresponding to the customs debt.
The first subparagraph shall apply where a customs debt is incurred in respect of scrap and waste resulting from the destruction of such goods.
2. Where a customs debt is incurred, pursuant to Article 79(1) in respect of goods placed under temporary admission with partial relief from import duty, the amount of import duty paid under partial relief shall be deducted from the amount of import duty corresponding to the customs debt.
Section 2
Customs debt on export
Article 81
Export and outward processing
1. A customs debt on export shall be incurred through the placing of goods liable to export duty under the export procedure or the outward processing procedure.
2. The customs debt shall be incurred at the time of acceptance of the customs declaration.
3. The declarant shall be the debtor. In the event of indirect representation, the person on whose behalf the customs declaration is made shall also be a debtor.
Where a customs declaration is drawn up on the basis of information which leads to all or part of the export duty not being collected, the person who provided the information required for the declaration and who knew, or who should reasonably have known, that such information was false shall also be a debtor.
Article 82
Customs debt incurred through non-compliance
1. For goods liable to export duty, a customs debt on export shall be incurred through non-compliance with either of the following:
(a)
one of the obligations laid down in the customs legislation for the exit of the goods;
(b)
the conditions under which the goods were allowed to be taken out of the customs territory of the Union with total or partial relief from export duty.
2. The time at which the customs debt is incurred shall be one of the following:
(a)
the moment at which the goods are actually taken out of the customs territory of the Union without a customs declaration;
(b)
the moment at which the goods reach a destination other than that for which they were allowed to be taken out of the customs territory of the Union with total or partial relief from export duty;
(c)
should the customs authorities be unable to determine the moment referred to in point (b), the expiry of the time-limit set for the production of evidence that the conditions entitling the goods to such relief have been fulfilled.
3. In cases referred to under point (a) of paragraph 1, the debtor shall be any of the following:
(a)
any person who was required to fulfil the obligation concerned;
(b)
any person who was aware or should reasonably have been aware that the obligation concerned was not fulfilled and who acted on behalf of the person who was obliged to fulfil the obligation;
(c)
any person who participated in the act which led to the non-fulfilment of the obligation and who was aware or should reasonably have been aware that a customs declaration had not been lodged but should have been.
4. In cases referred to under point (b) of paragraph 1, the debtor shall be any person who is required to comply with the conditions under which the goods were allowed to be taken out of the customs territory of the Union with total or partial relief from export duty.
Section 3
Provisions common to customs debts incurred on import and export
Article 83
Prohibitions and restrictions
1. The customs debt on import or export shall be incurred even if it relates to goods which are subject to measures of prohibition or restriction on import or export of any kind.
2. However, no customs debt shall be incurred on either of the following:
(a)
the unlawful introduction into the customs territory of the Union of counterfeit currency;
(b)
the introduction into the customs territory of the Union of narcotic drugs and psychotropic substances other than where strictly supervised by the competent authorities with a view to their use for medical and scientific purposes.
3. For the purposes of penalties as applicable to customs offences, the customs debt shall nevertheless be deemed to have been incurred where, under the law of a Member State, import or export duty or the existence of a customs debt provide the basis for determining penalties.
Article 84
Several debtors
Where several persons are liable for payment of the amount of import or export duty corresponding to one customs debt, they shall be jointly and severally liable for payment of that amount.
Article 85
General rules for calculating the amount of import or export duty
1. The amount of import or export duty shall be determined on the basis of those rules for calculation of duty which were applicable to the goods concerned at the time at which the customs debt in respect of them was incurred.
2. Where it is not possible to determine precisely the time at which the customs debt is incurred, that time shall be deemed to be the time at which the customs authorities conclude that the goods are in a situation in which a customs debt has been incurred.
However, where the information available to the customs authorities enables them to establish that the customs debt had been incurred prior to the time at which they reached that conclusion, the customs debt shall be deemed to have been incurred at the earliest time that such a situation can be established.
Article 86
Special rules for calculating the amount of import duty
1. Where costs for storage or usual forms of handling have been incurred within the customs territory of the Union in respect of goods placed under a customs procedure or in temporary storage, such costs or the increase in value shall not be taken into account for the calculation of the amount of import duty where satisfactory proof of those costs is provided by the declarant.
However, the customs value, quantity, nature and origin of non-Union goods used in the operations shall be taken into account for the calculation of the amount of import duty.
2. Where the tariff classification of goods placed under a customs procedure changes as a result of usual forms of handling within the customs territory of the Union, the original tariff classification for the goods placed under the procedure shall be applied at the request of the declarant.
3. Where a customs debt is incurred for processed products resulting from the inward processing procedure, the amount of import duty corresponding to such debt shall, at the request of the declarant, be determined on the basis of the tariff classification, customs value, quantity, nature and origin of the goods placed under the inward processing procedure at the time of acceptance of the customs declaration relating to those goods.
4. In specific cases, the amount of import duty shall be determined in accordance with paragraphs 2 and 3 of this Article without a request of the declarant in order to avoid the circumvention of tariff measures referred to in point (h) of Article 56(2).
5. Where a customs debt is incurred for processed products resulting from the outward processing procedure or replacement products as referred to in Article 261(1), the amount of import duty shall be calculated on the basis of the cost of the processing operation undertaken outside the customs territory of the Union.
6. Where the customs legislation provides for a favourable tariff treatment of goods, or for relief or total or partial exemption from import or export duty pursuant to points (d) to (g) of Article 56(2), Articles 203, 204, 205 and 208 or Articles 259 to 262 of this Regulation or pursuant to Council Regulation (EC) No 1186/2009 of 16 November 2009 setting up a Community system of reliefs from customs duty (15) such favourable tariff treatment, relief or exemption shall also apply in cases where a customs debt is incurred pursuant to Articles 79 or 82 of this Regulation, on condition that the failure which led to the incurrence of a customs debt did not constitute an attempt at deception.
Article 87
Place where the customs debt is incurred
1. A customs debt shall be incurred at the place where the customs declaration or the re-export declaration referred to in Articles 77, 78 and 81 is lodged.
In all other cases, the place where a customs debt is incurred shall be the place where the events from which it arises occur.
If it is not possible to determine that place, the customs debt shall be incurred at the place where the customs authorities conclude that the goods are in a situation in which a customs debt is incurred.
2. If the goods have been placed under a customs procedure which has not been discharged or when a temporary storage did not end properly, and the place where the customs debt is incurred cannot be determined pursuant to the second or third subparagraphs of paragraph 1 within a specific time-limit, the customs debt shall be incurred at the place where the goods were either placed under the procedure concerned or were introduced into the customs territory of the Union under that procedure or were in temporary storage.
3. Where the information available to the customs authorities enables them to establish that the customs debt may have been incurred in several places, the customs debt shall be deemed to have been incurred at the place where it was first incurred.
4. If a customs authority establishes that a customs debt has been incurred under Article 79 or Article 82 in another Member State and the amount of import or export duty corresponding to that debt is lower than EUR 10 000, the customs debt shall be deemed to have been incurred in the Member State where the finding was made.
Article 88
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts, in accordance with Article 284, in order to determine:
(a)
the rules for the calculation of the amount of import or export duty applicable to goods for which a customs debt is incurred in the context of a special procedure, which supplement the rules laid down in Articles 85 and 86;
(b)
the cases referred to in Article 86(4);
(c)
the time-limit referred to in Article 87(2).
CHAPTER 2
Guarantee for a potential or existing customs debt
Article 89
General provisions
1. This Chapter shall apply to guarantees both for customs debts which have been incurred and for those which may be incurred, unless otherwise specified.
2. Where the customs authorities require a guarantee for a potential or existing customs debt to be provided, that guarantee shall cover the amount of import or export duty and the other charges due in connection with the import or export of the goods where:
(a)
the guarantee is used for the placing of goods under the Union transit procedure; or
(b)
the guarantee may be used in more than one Member State.
A guarantee which may not be used outside the Member State where it is required shall be valid only in that Member State and shall cover at least the amount of import or export duty.
3. Where the customs authorities require a guarantee to be provided, it shall be required from the debtor or the person who may become the debtor. They may also permit the guarantee to be provided by a person other than the person from whom it is required.
4. Without prejudice to Article 97, the customs authorities shall require only one guarantee to be provided in respect of specific goods or a specific declaration.
The guarantee provided for a specific declaration shall apply to the amount of import or export duty corresponding to the customs debt and other charges in respect of all goods covered by or released against that declaration, whether or not that declaration is correct.
If the guarantee has not been released, it may also be used, within the limits of the secured amount, for the recovery of amounts of import or export duty and other charges payable following post-release control of those goods.
5. Upon application by the person referred to in paragraph 3 of this Article, the customs authorities may, in accordance with Article 95(1), (2) and (3), authorise the provision of a comprehensive guarantee to cover the amount of import or export duty corresponding to the customs debt in respect of two or more operations, declarations or customs procedures.
6. The customs authorities shall monitor the guarantee.
7. No guarantee shall be required from States, regional and local government authorities or other bodies governed by public law, in respect of the activities in which they engage as public authorities.
8. No guarantee shall be required in any of the following situations:
(a)
goods carried on the Rhine, the Rhine waterways, the Danube or the Danube waterways;
(b)
goods carried by a fixed transport installation;
(c)
in specific cases where goods are placed under the temporary admission procedure;
(d)
goods placed under the Union transit procedure using the simplification referred to in point (e) of Article 233(4) and carried by sea or air between Union ports or between Union airports.
9. The customs authorities may waive the requirement for provision of a guarantee where the amount of import or export duty to be secured does not exceed the statistical value threshold for declarations laid down in Article 3(4) of Regulation (EC) No 471/2009 of the European Parliament and of the Council of 6 May 2009 on Community statistics relating to external trade with non-member countries (16).
Article 90
Compulsory guarantee
1. Where it is compulsory for a guarantee to be provided, the customs authorities shall fix the amount of such guarantee at a level equal to the precise amount of import or export duty corresponding to the customs debt and of other charges where that amount can be established with certainty at the time when the guarantee is required.
Where it is not possible to establish the precise amount, the guarantee shall be fixed at the maximum amount, as estimated by the customs authorities, of import or export duty corresponding to the customs debt and of other charges which have been or may be incurred.
2. Without prejudice to Article 95 where a comprehensive guarantee is provided for the amount of import or export duty corresponding to customs debts and other charges which vary in amount over time, the amount of such guarantee shall be set at a level enabling the amount of import or export duty corresponding to customs debts and other charges to be covered at all times.
Article 91
Optional guarantee
Where the provision of a guarantee is optional, such guarantee shall in any case be required by the customs authorities if they consider that the amount of import or export duty corresponding to a customs debt and other charges are not certain to be paid within the prescribed period. Its amount shall be fixed by those authorities so as not to exceed the level referred to in Article 90.
Article 92
Provision of a guarantee
1. A guarantee may be provided in one of the following forms:
(a)
by a cash deposit or by any other means of payment recognised by the customs authorities as being equivalent to a cash deposit, made in euro or in the currency of the Member State in which the guarantee is required;
(b)
by an undertaking given by a guarantor;
(c)
by another form of guarantee which provides equivalent assurance that the amount of import or export duty corresponding to the customs debt and other charges will be paid.
2. A guarantee in the form of a cash deposit or any other equivalent means of payment shall be given in accordance with the provisions in force in the Member State in which the guarantee is required.
Where a guarantee is given by making a cash deposit or any other equivalent means of payment, no interest thereon shall be payable by the customs authorities.
Article 93
Choice of guarantee
The person required to provide a guarantee may choose between the forms of guarantee laid down in Article 92(1).
However, the customs authorities may refuse to accept the form of guarantee chosen where it is incompatible with the proper functioning of the customs procedure concerned.
The customs authorities may require that the form of guarantee chosen be maintained for a specific period.
Article 94
Guarantor
1. The guarantor referred to in point (b) of Article 92(1) shall be a third person established in the customs territory of the Union. The guarantor shall be approved by the customs authorities requiring the guarantee, unless the guarantor is a credit institution, financial institution or insurance company accredited in the Union in accordance with Union provisions in force.
2. The guarantor shall undertake in writing to pay the secured amount of import or export duty corresponding to a customs debt and other charges.
3. The customs authorities may refuse to approve the guarantor or the type of guarantee proposed where either does not appear certain to ensure payment within the prescribed period of the amount of import or export duty corresponding to the customs debt and of other charges.
Article 95
Comprehensive guarantee
1. The authorisation referred to in Article 89(5) shall be granted only to persons who satisfy all of the following conditions:
(a)
they are established in the customs territory of the Union;
(b)
they fulfil the criteria laid down in point (a) of Article 39;
(c)
they are regular users of the customs procedures involved or operators of temporary storage facilities or they fulfil the criteria laid down in point (d) of Article 39.
2. Where a comprehensive guarantee is to be provided for customs debts and other charges which may be incurred, an economic operator may be authorised to use a comprehensive guarantee with a reduced amount or to have a guarantee waiver, provided that he or she fulfils the criteria laid down in points (b) and (c) of Article 39.
3. Where a comprehensive guarantee is to be provided for customs debts and other charges which have been incurred, an authorised economic operator for customs simplification shall, upon application, be authorised to use a comprehensive guarantee with a reduced amount.
4. The comprehensive guarantee with a reduced amount referred to in paragraph 3 shall be equivalent to the provision of a guarantee.
Article 96
Temporary prohibitions relating to the use of comprehensive guarantees
1. In the context of special procedures or temporary storage, the Commission may decide to temporarily prohibit recourse to any of the following:
(a)
the comprehensive guarantee for a reduced amount or a guarantee waiver referred to in Article 95(2);
(b)
the comprehensive guarantee referred to in Article 95, in respect of goods which have been identified as being subject to large-scale fraud.
2. Where point (a) or point (b) of paragraph 1 of this Article applies, recourse to the comprehensive guarantee for a reduced amount or a guarantee waiver or recourse to the comprehensive guarantee referred to in Article 95 may be authorised where the person concerned fulfils either of the following conditions:
(a)
that person can show that no customs debt has arisen in respect of the goods in question in the course of operations which that person has undertaken in the two years preceding the decision referred to in paragraph 1;
(b)
where customs debts have arisen in the two years preceding the decision referred to in paragraph 1, the person concerned can show that those debts were fully paid by the debtor or debtors or the guarantor within the prescribed time-limit.
To obtain authorisation to use a temporarily prohibited comprehensive guarantee, the person concerned must also fulfil the criteria laid down in points (b) and (c) of Article 39.
Article 97
Additional or replacement guarantee
Where the customs authorities establish that the guarantee provided does not ensure, or is no longer certain or sufficient to ensure, payment within the prescribed period of the amount of import or export duty corresponding to the customs debt and other charges, they shall require any of the persons referred to in Article 89(3) either to provide an additional guarantee or to replace the original guarantee with a new guarantee, according to his choice.
Article 98
Release of the guarantee
1. The customs authorities shall release the guarantee immediately when the customs debt or liability for other charges is extinguished or can no longer arise.
2. Where the customs debt or liability for other charges has been extinguished in part, or may arise only in respect of part of the amount which has been secured, a corresponding part of the guarantee shall be released accordingly at the request of the person concerned, unless the amount involved does not justify such action.
Article 99
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts, in accordance with Article 284, in order to determine:
(a)
the specific cases, referred to in point (c) of Article 89(8), where no guarantee is required for goods placed under the temporary admission procedure;
(b)
the form of the guarantee, referred to in point (c) of Article 92(1), and the rules concerning the guarantor referred to in Article 94;
(c)
the conditions for the granting of an authorisation to use a comprehensive guarantee with a reduced amount or to have a guarantee waiver referred to in Article 95(2);
(d)
time-limits for the release of a guarantee.
Article 100
Conferral of implementing powers
1. The Commission shall specify, by means of implementing acts, the procedural rules:
(a)
for determining the amount of the guarantee, including the reduced amount referred to in Article 95(2) and (3);
(b)
regarding the provision and the monitoring of the guarantee referred to in Article 89, the revocation and cancellation of the undertaking given by the guarantor referred to in Article 94, and the release of the guarantee referred to in Article 98;
(c)
regarding the temporary prohibitions referred to in Article 96.
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
2. The Commission shall adopt the measures referred to in Article 96 by means of implementing acts.
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
On imperative grounds of urgency relating to such measures, duly justified by the need to rapidly enhance the protection of the financial interests of the Union and of its Member States, the Commission shall adopt immediately applicable implementing acts in accordance with the procedure referred to in Article 285(5).
Where the opinion of the committee referred to in Article 285(1) is to be obtained by written procedure, Article 285(6) shall apply.
CHAPTER 3
Recovery, payment, repayment and remission of the amount of import or export duty
Section 1
Determination of the amount of import or export duty, notification of the customs debt and entry in the accounts
Article 101
Determination of the amount of import or export duty
1. The amount of import or export duty payable shall be determined by the customs authorities responsible for the place where the customs debt is incurred, or is deemed to have been incurred in accordance with Article 87, as soon as they have the necessary information.
2. Without prejudice to Article 48, the customs authorities may accept the amount of import or export duty payable determined by the declarant.
3. Where the amount of import or export duty payable does not result in a whole number, that amount may be rounded.
Where the amount referred in the first subparagraph is expressed in euros, rounding may not be more than a rounding up or down to the nearest whole number.
A Member State whose currency is not the euro may either apply mutatis mutandis the provisions of the second subparagraph or derogate from that subparagraph, provided that the rules applicable on rounding do not have a greater financial impact than the rule set out in the second subparagraph.
Article 102
Notification of the customs debt
1. The customs debt shall be notified to the debtor in the form prescribed at the place where the customs debt is incurred, or is deemed to have been incurred in accordance with Article 87.
The notification referred to in the first subparagraph shall not be made in any of the following cases:
(a)
where, pending a final determination of the amount of import or export duty, a provisional commercial policy measure taking the form of a duty has been imposed;
(b)
where the amount of import or export duty payable exceeds that determined on the basis of a decision made in accordance with Article 33;
(c)
where the original decision not to notify the customs debt or to notify it with an amount of import or export duty at a figure less than the amount of import or export duty payable was taken on the basis of general provisions invalidated at a later date by a court decision;
(d)
where the customs authorities are exempted under the customs legislation from notification of the customs debt.
2. Where the amount of import or export duty payable is equal to the amount entered in the customs declaration, release of the goods by the customs authorities shall be equivalent to notifying the debtor of the customs debt.
3. Where paragraph 2 does not apply, the customs debt shall be notified to the debtor by the customs authorities when they are in a position to determine the amount of import or export duty payable and take a decision thereon.
However, where the notification of the customs debt would prejudice a criminal investigation, the customs authorities may defer that notification until such time as it no longer prejudices the criminal investigation.
4. Provided that payment has been guaranteed, the customs debt corresponding to the total amount of import or export duty relating to all the goods released to one and the same person during a period fixed by the customs authorities may be notified at the end of that period. The period fixed by the customs authorities shall not exceed 31 days.
Article 103
Limitation of the customs debt
1. No customs debt shall be notified to the debtor after the expiry of a period of three years from the date on which the customs debt was incurred.
2. Where the customs debt is incurred as the result of an act which, at the time it was committed, was liable to give rise to criminal court proceedings, the three-year period laid down in paragraph 1 shall be extended to a period of a minimum of five years and a maximum of 10 years in accordance with national law.
3. The periods laid down in paragraphs 1 and 2 shall be suspended where:
(a)
an appeal is lodged in accordance with Article 44; such suspension shall apply from the date on which the appeal is lodged and shall last for the duration of the appeal proceedings; or
(b)
the customs authorities communicate to the debtor, in accordance with Article 22(6), the grounds on which they intend to notify the customs debt; such suspension shall apply from the date of that communication until the end of the period within which the debtor is given the opportunity to express his or her point of view.
4. Where a customs debt is reinstated pursuant to Article 116(7), the periods laid down in paragraphs 1 and 2 shall be considered as suspended from the date on which the application for repayment or remission was submitted in accordance with Article 121, until the date on which the decision on the repayment or remission was taken.
Article 104
Entry in the accounts
1. The customs authorities referred to in Article 101 shall enter in their accounts, in accordance with the national legislation, the amount of import or export duty payable as determined in accordance with that Article.
The first subparagraph shall not apply in cases referred to in the second subparagraph of Article 102(1).
2. The customs authorities need not enter in the accounts amounts of import or export duty which, pursuant to Article 103, correspond to a customs debt which could no longer be notified to the debtor.
3. Member States shall determine the practical procedures for the entry in the accounts of the amounts of import or export duty. Those procedures may differ according to whether, in view of the circumstances in which the customs debt was incurred, the customs authorities are satisfied that those amounts will be paid.
Article 105
Time of entry in the accounts
1. Where a customs debt is incurred as a result of the acceptance of the customs declaration of goods for a customs procedure, other than temporary admission with partial relief from import duty, or of any other act having the same legal effect as such acceptance, the customs authorities shall enter the amount of import or export duty payable in the accounts within 14 days of the release of the goods.
However, provided that payment has been guaranteed, the total amount of import or export duty relating to all the goods released to one and the same person during a period fixed by the customs authorities, which may not exceed 31 days, may be covered by a single entry in the accounts at the end of that period. Such entry in the accounts shall take place within 14 days of the expiry of the period concerned.
2. Where goods may be released subject to certain conditions which govern either the determination of the amount of import or export duty payable or its collection, entry in the accounts shall take place within 14 days of the day on which the amount of import or export duty payable is determined or the obligation to pay that duty is fixed.
However, where the customs debt relates to a provisional commercial policy measure taking the form of a duty, the amount of import or export duty payable shall be entered in the accounts within two months of the date of publication in the Official Journal of the European Union of the Regulation establishing the definitive commercial policy measure.
3. Where a customs debt is incurred in circumstances not covered by paragraph 1, the amount of import or export duty payable shall be entered in the accounts within 14 days of the date on which the customs authorities are in a position to determine the amount of import or export duty in question and take a decision.
4. Paragraph 3 shall apply with regard to the amount of import or export duty to be recovered or which remains to be recovered where the amount of import or export duty payable has not been entered in the accounts in accordance with paragraphs 1, 2 and 3, or has been determined and entered in the accounts at a level lower than the amount payable.
5. The time-limits for entry in the accounts laid down in paragraphs 1, 2 and 3 shall not apply in unforeseeable circumstances or in cases of force majeure.
6. The entry in the accounts may be deferred in the case referred to in the second subparagraph of Article 102(3), until such time as the notification of the customs debt no longer prejudices a criminal investigation.
Article 106
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts, in accordance with Article 284, in order to determine the cases referred to in point (d) of Article 102(1) where the customs authorities are exempted from notification of the customs debt.
Article 107
Conferral of implementing powers
The Commission shall adopt, by means of implementing acts, measures to ensure mutual assistance between the customs authorities in case of incurrence of a customs debt.
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
Section 2
Payment of the amount of import or export duty
Article 108
General time-limits for payment and suspension of the time-limit for payment
1. Amounts of import or export duty, corresponding to a customs debt notified in accordance with Article 102, shall be paid by the debtor within the period prescribed by the customs authorities.
Without prejudice to Article 45(2), that period shall not exceed 10 days following notification to the debtor of the customs debt. In the case of aggregation of entries in the accounts under the conditions laid down in the second subparagraph of Article 105(1), it shall be so fixed as not to enable the debtor to obtain a longer period for payment than if he or she had been granted deferred payment in accordance with Article 110.
The customs authorities may extend that period upon application by the debtor where the amount of import or export duty payable has been determined in the course of post-release control as referred to in Article 48. Without prejudice to Article 112(1), such extensions shall not exceed the time necessary for the debtor to take the appropriate steps to discharge his or her obligation.
2. If the debtor is entitled to any of the payment facilities laid down in Articles 110 to 112, payment shall be made within the period or periods specified in relation to those facilities.
3. The time-limit for payment of the amount of import or export duty corresponding to a customs debt shall be suspended in any of the following cases:
(a)
where an application for remission of duty is made in accordance with Article 121;
(b)
where goods are to be confiscated, destroyed or abandoned to the State;
(c)
where the customs debt was incurred pursuant to Article 79 and there is more than one debtor.
Article 109
Payment
1. Payment shall be made in cash or by any other means with similar discharging effect, including by adjustment of a credit balance, in accordance with national legislation.
2. Payment may be made by a third person instead of the debtor.
3. The debtor may in any case pay all or part of the amount of import or export duty without awaiting expiry of the period he or she has been granted for payment.
Article 110
Deferment of payment
The customs authorities shall, upon application by the person concerned and upon provision of a guarantee, authorise deferment of payment of the duty payable in any of the following ways:
(a)
separately in respect of each amount of import or export duty entered in the accounts in accordance with the first subparagraph of Article 105(1), or Article 105(4);
(b)
globally in respect of all amounts of import or export duty entered in the accounts in accordance with the first subparagraph of Article 105(1) during a period fixed by the customs authorities and not exceeding 31 days;
(c)
globally in respect of all amounts of import or export duty forming a single entry in accordance with the second subparagraph of Article 105(1).
Article 111
Periods for which payment is deferred
1. The period for which payment is deferred under Article 110 shall be 30 days.
2. Where payment is deferred in accordance with point (a) of Article 110, the period shall begin on the day following that on which the customs debt is notified to the debtor.
3. Where payment is deferred in accordance with point (b) of Article 110, the period shall begin on the day following that on which the aggregation period ends. It shall be reduced by the number of days corresponding to half the number of days covered by the aggregation period.
4. Where payment is deferred in accordance with point (c) of Article 110, the period shall begin on the day following the end of the period fixed for release of the goods in question. It shall be reduced by the number of days corresponding to half the number of days covered by the period concerned.
5. Where the number of days in the periods referred to in paragraphs 3 and 4 is an odd number, the number of days to be deducted from the 30-day period pursuant to those paragraphs shall be equal to half the next lowest even number.
6. Where the periods referred to in paragraphs 3 and 4 are weeks, Member States may provide that the amount of import or export duty in respect of which payment has been deferred is to be paid on the Friday of the fourth week following the week in question at the latest.
If those periods are months, Member States may provide that the amount of import or export duty in respect of which payment has been deferred is to be paid by the 16th day of the month following the month in question.
Article 112
Other payment facilities
1. The customs authorities may grant the debtor payment facilities other than deferred payment on condition that a guarantee is provided.
2. Where facilities are granted pursuant to paragraph 1, credit interest shall be charged on the amount of import or export duty.
For a Member State whose currency is the euro, the rate of credit interest shall be equal to the interest rate as published in the Official Journal of the European Union, C series, which the European Central Bank applied to its main refinancing operations, on the first day of the month in which the due date fell, increased by one percentage point.
For a Member State whose currency is not the euro, the rate of credit interest shall be equal to the rate applied on the first day of the month in question by the National Central Bank for its main refinancing operations, increased by one percentage point, or, for a Member State for which the National Central Bank rate is not available, the most equivalent rate applied on the first day of the month in question on the Member State's money market, increased by one percentage point.
3. The customs authorities may refrain from requiring a guarantee or from charging credit interest where it is established, on the basis of a documented assessment of the situation of the debtor, that this would create serious economic or social difficulties.
4. The customs authorities shall refrain from charging credit interest where the amount for each recovery action is less than EUR 10.
Article 113
Enforcement of payment
Where the amount of import or export duty payable has not been paid within the prescribed period, the customs authorities shall secure payment of that amount by all means available to them under the law of the Member State concerned.
Article 114
Interest on arrears
1. Interest on arrears shall be charged on the amount of import or export duty from the date of expiry of the prescribed period until the date of payment.
For a Member State whose currency is the euro, the rate of interest on arrears shall be equal to the interest rate as published in the Official Journal of the European Union, C series, which the European Central Bank applied to its main refinancing operations, on the first day of the month in which the due date fell, increased by two percentage points.
For a Member State whose currency is not the euro, the rate of interest on arrears shall be equal to the rate applied on the first day of the month in question by the National Central Bank for its main refinancing operations, increased by two percentage points, or, for a Member State for which the National Central Bank rate is not available, the most equivalent rate applied on the first day of the month in question on the Member State's money market, increased by two percentage points.
2. Where the customs debt is incurred on the basis of Article 79 or 82, or where the notification of the customs debt results from a post-release control, interest on arrears shall be charged over and above the amount of import or export duty, from the date on which the customs debt was incurred until the date of its notification.
The rate of interest on arrears shall be set in accordance with paragraph 1.
3. The customs authorities may refrain from charging interest on arrears where it is established, on the basis of a documented assessment of the situation of the debtor, that to charge it would create serious economic or social difficulties.
4. The customs authorities shall refrain from charging interest on arrears where the amount for each recovery action is less than EUR 10.
Article 115
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts, in accordance with Article 284, in order to determine the rules for the suspension of the time-limit for payment of the amount of import or export duty corresponding to a customs debt referred to in Article 108(3) and the period of suspension.
Section 3
Repayment and remission
Article 116
General provisions
1. Subject to the conditions laid down in this Section, amounts of import or export duty shall be repaid or remitted on any of the following grounds:
(a)
overcharged amounts of import or export duty;
(b)
defective goods or goods not complying with the terms of the contract;
(c)
error by the competent authorities;
(d)
equity.
Where an amount of import or export duty has been paid and the corresponding customs declaration is invalidated in accordance with Article 174, that amount shall be repaid.
2. The customs authorities shall repay or remit the amount of import or export duty referred to in paragraph 1 where it is EUR 10 or more, except where the person concerned requests the repayment or remission of a lower amount.
3. Where the customs authorities consider that repayment or remission should be granted on the basis of Article 119 or 120, the Member State concerned shall transmit the file to the Commission for decision in any of the following cases:
(a)
where the customs authorities consider that the special circumstances are the result of the Commission failing in its obligations;
(b)
where the customs authorities consider that the Commission committed an error within the meaning of Article 119;
(c)
where the circumstances of the case relate to the findings of a Union investigation carried out under Council Regulation (EC) No 515/97 of 13 March 1997 on mutual assistance between the administrative authorities of the Member States and cooperation between the latter and the Commission to ensure the correct application of the law on customs and agricultural matters (17), or under any other Union legislation or any agreement concluded by the Union with countries or groups of countries in which provision is made for carrying out such Union investigations;
(d)
where the amount for which the person concerned may be liable in respect of one or more import or export operations equals or exceeds EUR 500 000 as a result of an error or special circumstances.
Notwithstanding the first subparagraph, files shall not be transmitted in either of the following situations:
(a)
where the Commission has already adopted a decision on a case involving comparable issues of fact and of law;
(b)
where the Commission is already considering a case involving comparable issues of fact and of law.
4. Subject to the rules of competence for a decision, where the customs authorities themselves discover within the periods referred to in Article 121(1) that an amount of import or export duty is repayable or remissible pursuant to Articles 117, 119 or 120 they shall repay or remit on their own initiative.
5. No repayment or remission shall be granted when the situation which led to the notification of the customs debt results from deception by the debtor.
6. Repayment shall not give rise to the payment of interest by the customs authorities concerned.
However, interest shall be paid where a decision granting repayment is not implemented within three months of the date on which that decision was taken, unless the failure to meet the deadline was outside the control of the customs authorities.
In such cases, the interest shall be paid from the date of expiry of the three-month period until the date of repayment. The rate of interest shall be established in accordance with Article 112.
7. Where the customs authorities have granted repayment or remission in error, the original customs debt shall be reinstated insofar as it is not time-barred under Article 103.
In such cases, any interest paid under the second subparagraph of paragraph 5 shall be reimbursed.
Article 117
Overcharged amounts of import or export duty
1. An amount of import or export duty shall be repaid or remitted insofar as the amount corresponding to the customs debt initially notified exceeds the amount payable, or the customs debt was notified to the debtor contrary to points (c) or (d) of Article 102(1).
2. Where the application for repayment or remission is based on the existence, at the time when the declaration for release for free circulation was accepted, of a reduced or zero rate of import duty on the goods under a tariff quota, a tariff ceiling or other favourable tariff measures, repayment or remission shall be granted provided that, at the time of lodging the application accompanied by the necessary documents, either of the following conditions are fulfilled:
(a)
in the case of a tariff quota, its volume has not been exhausted;
(b)
in other cases, the rate of duty normally due has not been re-established.
Article 118
Defective goods or goods not complying with the terms of the contract
1. An amount of import duty shall be repaid or remitted if the notification of the customs debt relates to goods which have been rejected by the importer because, at the time of release, they were defective or did not comply with the terms of the contract on the basis of which they were imported.
Defective goods shall be deemed to include goods damaged before their release.
2. Notwithstanding paragraph 3, repayment or remission shall be granted provided the goods have not been used, except for such initial use as may have been necessary to establish that they were defective or did not comply with the terms of the contract and provided they are taken out of the customs territory of the Union.
3. Repayment or remission shall not be granted where:
(a)
the goods, before being released for free circulation, were placed under a special procedure for testing, unless it is established that the fact that the goods were defective or did not comply with the terms of the contract could not normally have been detected in the course of such tests;
(b)
the defective nature of the goods was taken into consideration in drawing up the terms of the contract, in particular the price, before the goods were placed under a customs procedure involving the incurrence of a customs debt; or
(c)
the goods are sold by the applicant after it has been ascertained that they are defective or do not comply with the terms of the contract.
4. Instead of being taken out of the customs territory of the Union, and upon application by the person concerned, the customs authorities shall authorise that the goods be placed under the inward processing procedure, including for destruction, or the external transit, the customs warehousing or the free zone procedure.
Article 119
Error by the competent authorities
1. In cases other than those referred to in the second subparagraph of Article 116(1) and in Articles 117, 118 and 120, an amount of import or export duty shall be repaid or remitted where, as a result of an error on the part of the competent authorities, the amount corresponding to the customs debt initially notified was lower than the amount payable, provided the following conditions are met:
(a)
the debtor could not reasonably have detected that error; and
(b)
the debtor was acting in good faith.
2. Where the conditions laid down in Article 117(2) are not fulfilled, repayment or remission shall be granted where failure to apply the reduced or zero rate of duty was as a result of an error on the part of the customs authorities and the customs declaration for release for free circulation contained all the particulars and was accompanied by all the documents necessary for application of the reduced or zero rate.
3. Where the preferential treatment of the goods is granted on the basis of a system of administrative cooperation involving the authorities of a country or territory outside the customs territory of the Union, the issue of a certificate by those authorities, should it prove to be incorrect, shall constitute an error which could not reasonably have been detected within the meaning of point (a) of paragraph 1.
The issue of an incorrect certificate shall not, however, constitute an error where the certificate is based on an incorrect account of the facts provided by the exporter, except where it is evident that the issuing authorities were aware or should have been aware that the goods did not satisfy the conditions laid down for entitlement to the preferential treatment.
The debtor shall be considered to be in good faith if he or she can demonstrate that, during the period of the trading operations concerned, he or she has taken due care to ensure that all the conditions for the preferential treatment have been fulfilled.
The debtor may not rely on a plea of good faith if the Commission has published a notice in the Official Journal of the European Union stating that there are grounds for doubt concerning the proper application of the preferential arrangements by the beneficiary country or territory.
Article 120
Equity
1. In cases other than those referred to in the second subparagraph of Article 116(1) and in Articles 117, 118 and 119 an amount of import or export duty shall be repaid or remitted in the interest of equity where a customs debt is incurred under special circumstances in which no deception or obvious negligence may be attributed to the debtor.
2. The special circumstances referred to in paragraph 1 shall be deemed to exist where it is clear from the circumstances of the case that the debtor is in an exceptional situation as compared with other operators engaged in the same business, and that, in the absence of such circumstances, he or she would not have suffered disadvantage by the collection of the amount of import or export duty.
Article 121
Procedure for repayment and remission
1. Applications for repayment or remission in accordance with Article 116 shall be submitted to the customs authorities within the following periods:
(a)
in the case of overcharged, amounts of import or export duty, error by the competent authorities or equity, within three years of the date of notification of the customs debt;
(b)
in the case of defective goods or goods not complying with the terms of the contract, within one year of the date of notification of the customs debt;
(c)
in the case of invalidation of a customs declaration, within the period specified in the rules applicable to invalidation.
The period specified in points (a) and (b) of the first subparagraph shall be extended where the applicant provides evidence that he or she was prevented from submitting an application within the prescribed period as a result of unforeseeable circumstances or force majeure.
2. Where the customs authorities are not in a position, on the basis of the grounds adduced, to grant repayment or remission of an amount of import or export duty, it is required to examine the merits of an application for repayment or remission in the light of the other grounds for repayment or remission referred to in Article 116.
3. Where an appeal has been lodged under Article 44 against the notification of the customs debt, the relevant period specified in the first subparagraph of paragraph 1 shall be suspended, from the date on which the appeal is lodged, for the duration of the appeal proceedings.
4. Where a customs authority grants repayment or remission in accordance with Articles 119 and 120, the Member State concerned shall inform the Commission thereof.
Article 122
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts, in accordance with Article 284, laying down the rules with which it has to comply when taking a decision referred to in Article 116(3) and in particular on the following:
(a)
the conditions for the acceptance of the file;
(b)
the time-limit to take a decision and the suspension of that time-limit;
(c)
the communication of the grounds on which the Commission intends to base its decision, before taking a decision which would adversely affect the person concerned;
(d)
the notification of the decision;
(e)
the consequences of a failure to take a decision or to notify such decision.
Article 123
Conferral of implementing powers
1. The Commission shall specify, by means of implementing acts, the procedural rules for:
(a)
repayment and remission, as referred to in Article 116;
(b)
informing the Commission in accordance with Article 121(4) and the information to be provided.
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
2. The Commission shall adopt the decision referred to in Article 116(3) by means of implementing acts.
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the advisory procedure referred to in Article 285(2).
Where the opinion of the committee referred to in Article 285(1) is to be obtained by written procedure, Article 285(6) shall apply.
CHAPTER 4
Extinguishment of a customs debt
Article 124
Extinguishment
1. Without prejudice to the provisions in force relating to non-recovery of the amount of import or export duty corresponding to a customs debt in the event of the judicially established insolvency of the debtor, a customs debt on import or export shall be extinguished in any of the following ways:
(a)
where the debtor can no longer be notified of the customs debt, in accordance with Article 103;
(b)
by payment of the amount of import or export duty;
(c)
subject to paragraph 5, by remission of the amount of import or export duty;
(d)
where, in respect of goods declared for a customs procedure entailing the obligation to pay import or export duty, the customs declaration is invalidated;
(e)
where goods liable to import or export duty are confiscated or seized and simultaneously or subsequently confiscated;
(f)
where goods liable to import or export duty are destroyed under customs supervision or abandoned to the State;
(g)
where the disappearance of the goods or the non-fulfilment of obligations arising from the customs legislation results from the total destruction or irretrievable loss of those goods as a result of the actual nature of the goods or unforeseeable circumstances or force majeure, or as a consequence of instruction by the customs authorities; for the purpose of this point, goods shall be considered as irretrievably lost when they have been rendered unusable by any person;
(h)
where the customs debt was incurred pursuant to Article 79 or 82 and where the following conditions are fulfilled:
(i)
the failure which led to the incurrence of a customs debt had no significant effect on the correct operation of the customs procedure concerned and did not constitute an attempt at deception;
(ii)
all of the formalities necessary to regularise the situation of the goods are subsequently carried out;
(i)
where goods released for free circulation duty-free, or at a reduced rate of import duty by virtue of their end-use, have been exported with the permission of the customs authorities;
(j)
where it was incurred pursuant to Article 78 and where the formalities carried out in order to enable the preferential tariff treatment referred to in that Article to be granted are cancelled;
(k)
where, subject to paragraph 6, the customs debt was incurred pursuant to Article 79 and evidence is provided to the satisfaction of the customs authorities that the goods have not been used or consumed and have been taken out of the customs territory of the Union.
2. In the cases referred to in point (e) of paragraph 1, the customs debt shall, nevertheless, for the purposes of penalties applicable to customs offences, be deemed not to have been extinguished where, under the law of a Member State, import or export duty or the existence of a customs debt provide the basis for determining penalties.
3. Where, in accordance with point (g) of paragraph 1, a customs debt is extinguished in respect of goods released for free circulation duty-free or at a reduced rate of import duty on account of their end-use, any scrap or waste resulting from their destruction shall be deemed to be non-Union goods.
4. The provisions in force pertaining to standard rates for irretrievable loss due to the nature of goods shall apply where the person concerned fails to show that the real loss exceeds that calculated by applying the standard rate for the goods in question.
5. Where several persons are liable for payment of the amount of import or export duty corresponding to the customs debt and remission is granted, the customs debt shall be extinguished only in respect of the person or persons to whom the remission is granted.
6. In the case referred to in point (k) of paragraph 1, the customs debt shall not be extinguished in respect of any person or persons who attempted deception.
7. Where the customs debt was incurred pursuant to Article 79, it shall be extinguished with regard to the person whose behaviour did not involve any attempt at deception and who contributed to the fight against fraud.
Article 125
Application of penalties
Where the customs debt is extinguished on the basis of point (h) of Article 124(1), Member States shall not be precluded from the application of penalties for failure to comply with the customs legislation.
Article 126
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts, in accordance with Article 284, in order to determine the list of failures with no significant effect on the correct operation of the customs procedure concerned and to supplement point (i) of point (h) of Article 124(1).
TITLE IV
GOODS BROUGHT INTO THE CUSTOMS TERRITORY OF THE UNION
CHAPTER 1
Entry summary declaration
Article 127
Lodging of an entry summary declaration
1. Goods brought into the customs territory of the Union shall be covered by an entry summary declaration.
2. The obligation referred to in paragraph 1 shall be waived:
(a)
for means of transport and the goods carried thereon only passing through the territorial waters or the airspace of the customs territory of the Union without a stop within that territory; and
(b)
in other cases, where duly justified by the type of goods or traffic, or where required by international agreements.
3. The entry summary declaration shall be lodged at the customs office of first entry within a specific time-limit, before the goods are brought into the customs territory of the Union.
Customs authorities may allow the entry summary declaration to be lodged at another customs office, provided that the latter immediately communicates or makes available electronically the necessary particulars to the customs office of first entry.
4. The entry summary declaration shall be lodged by the carrier.
Notwithstanding the obligations of the carrier, the entry summary declaration may be lodged instead by one of the following persons:
(a)
the importer or consignee or other person in whose name or on whose behalf the carrier acts;
(b)
any person who is able to present the goods in question or have them presented at the customs office of entry.
5. The entry summary declaration shall contain the particulars necessary for risk analysis for security and safety purposes.
6. In specific cases, where all the particulars referred to in paragraph 5 cannot be obtained from the persons referred to in paragraph 4, other persons holding those particulars and the appropriate rights to provide them may be required to provide those particulars.
7. Customs authorities may accept that commercial, port or transport information systems are used for the lodging of an entry summary declaration provided such systems contain the necessary particulars for such declaration and those particulars are available within a specific time-limit, before the goods are brought into the customs territory of the Union.
8. Customs authorities may accept, instead of the lodging of the entry summary declaration, the lodging of a notification and access to the particulars of an entry summary declaration in the economic operator's computer system.
Article 128
Risk analysis
The customs office referred to in Article 127(3) shall, within a specific time-limit, ensure that a risk analysis is carried out, primarily for security and safety purposes, on the basis of the entry summary declaration referred to in Article 127(1) or the particulars referred to in Article 127(8) and shall take the necessary measures based on the results of that risk analysis.
Article 129
Amendment and invalidation of an entry summary declaration
1. The declarant may, upon application, be permitted to amend one or more particulars of the entry summary declaration after it has been lodged.
No amendment shall be possible after any of the following:
(a)
the customs authorities have informed the person who lodged the entry summary declaration that they intend to examine the goods;
(b)
the customs authorities have established that the particulars of the entry summary declaration are incorrect;
(c)
the goods have already been presented to customs.
2. When the goods for which an entry summary declaration has been lodged are not brought into the customs territory of the Union, the customs authorities shall invalidate that declaration in either of the following cases:
(a)
upon application by the declarant;
(b)
within 200 days after the lodging of the declaration.
Article 130
Declarations lodged instead of an entry summary declaration
1. The customs office referred to in Article 127(3) may waive the lodging of an entry summary declaration in respect of goods for which, prior to the expiry of the time-limit for lodging that declaration, a customs declaration is lodged. In that case, the customs declaration shall contain at least the particulars necessary for the entry summary declaration. Until such time as the customs declaration is accepted in accordance with Article 172, it shall have the status of an entry summary declaration.
2. The customs office referred to in Article 127(3) may waive the lodging of an entry summary declaration in respect of goods for which, prior to the expiry of the time-limit for lodging that declaration, a temporary storage declaration is lodged. That declaration shall contain at least the particulars necessary for the entry summary declaration. Until such time as the goods declared are presented to customs in accordance with Article 139, the temporary storage declaration shall have the status of an entry summary declaration.
Article 131
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts in accordance with Article 284, in order to determine:
(a)
the cases where the obligation to lodge an entry summary declaration is waived, in accordance with point (c) of Article 127(2);
(b)
the specific time-limit referred to in Article 127(3) and (7), within which the entry summary declaration is to be lodged before the goods are brought into the customs territory of the Union, taking into account the type of goods or traffic;
(c)
the cases referred to in Article 127(6) and the other persons who may be required to provide particulars of the entry summary declaration in those cases.
Article 132
Conferral of implementing powers
The Commission shall specify, by means of implementing acts:
(a)
the procedural rules for lodging the entry summary declaration referred to in Article 127;
(b)
the procedural rules and the provision of particulars of the entry summary declaration by the other persons referred to in Article 127(6);
(c)
the time-limit within which a risk analysis is to be carried out and the necessary measures to be taken, in accordance with Article 128;
(d)
the procedural rules for amending the entry summary declaration, in accordance with Article 129(1);
(e)
the procedural rules for invalidating the entry summary declaration in accordance with Article 129(2), taking into account the proper management of the entry of the goods.
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
CHAPTER 2
Arrival of goods
Section 1
Entry of goods into the customs territory of the Union
Article 133
Notification of arrival of a sea-going vessel or of an aircraft
1. The operator of a sea-going vessel or of an aircraft entering the customs territory of the Union shall notify the arrival to the customs office of first entry upon arrival of the means of transport.
Where information on arrival of a sea-going vessel or of an aircraft is available to the customs authorities they may waive the notification referred to in the first subparagraph.
2. Customs authorities may accept that port or airport systems or other available methods of information be used to notify the arrival of the means of transport.
Article 134
Customs supervision
1. Goods brought into the customs territory of the Union shall, from the time of their entry, be subject to customs supervision and may be subject to customs controls. Where applicable, they shall be subject to such prohibitions and restrictions as are justified on grounds of, inter alia, public morality, public policy or public security, the protection of the health and life of humans, animals or plants, the protection of the environment, the protection of national treasures possessing artistic, historic or archaeological value and the protection of industrial or commercial property, including controls on drug precursors, goods infringing certain intellectual property rights and cash, as well as to the implementation of fishery conservation and management measures and of commercial policy measures.
They shall remain under such supervision for as long as is necessary to determine their customs status and shall not be removed therefrom without the permission of the customs authorities.
Without prejudice to Article 254, Union goods shall not be subject to customs supervision once their customs status is established.
Non-Union goods shall remain under customs supervision until their customs status is changed, or they are taken out of the customs territory of the Union or destroyed.
2. The holder of goods under customs supervision may, with the permission of the customs authorities, at any time examine the goods or take samples, in particular in order to determine their tariff classification, customs value or customs status.
Article 135
Conveyance to the appropriate place
1. The person who brings goods into the customs territory of the Union shall convey them without delay, by the route specified by the customs authorities and in accordance with their instructions, if any, to the customs office designated by the customs authorities, or to any other place designated or approved by those authorities, or into a free zone.
2. Goods brought into a free zone shall be brought into that free zone directly, either by sea or air or, if by land, without passing through another part of the customs territory of the Union, where the free zone adjoins the land frontier between a Member State and a third country.
3. Any person who assumes responsibility for the carriage of goods after they have been brought into the customs territory of the Union shall become responsible for compliance with the obligations laid down in paragraphs 1 and 2.
4. Goods which, although still outside the customs territory of the Union, may be subject to customs controls by the customs authority of a Member State as a result of an agreement concluded with the relevant country or territory outside the customs territory of the Union, shall be treated in the same way as goods brought into the customs territory of the Union.
5. Paragraphs 1 and 2 shall not preclude application of special rules with respect to goods transported within frontier zones or in pipelines and wires as well as for traffic of negligible economic importance such as letters, postcards and printed matter and their electronic equivalents held on other media or to goods carried by travellers, provided that customs supervision and customs control possibilities are not thereby jeopardised.
6. Paragraph 1 shall not apply to means of transport and goods carried thereon only passing through the territorial waters or the airspace of the customs territory of the Union without a stop within that territory.
Article 136
Intra-Union air and sea services
Articles 127 to 130 and 133, Article 135(1) and Articles 137, 139 to 141, and 144 to 149 shall not apply to non-Union goods and goods referred to in Article 155, which have temporarily left the customs territory of the Union while moving between two points in that territory by sea or air, provided they have been carried by direct route without a stop outside the customs territory of the Union.
Article 137
Conveyance under special circumstances
1. Where, by reason of unforeseeable circumstances or force majeure, the obligation laid down in Article 135(1) cannot be complied with, the person bound by that obligation or any other person acting on that person's behalf shall inform the customs authorities of the situation without delay. Where the unforeseeable circumstances or force majeure do not result in total loss of the goods, the customs authorities shall also be informed of their precise location.
2. Where, by reason of unforeseeable circumstances or force majeure, a vessel or aircraft covered by Article 135(6) is forced to put into port or to land temporarily in the customs territory of the Union and the obligation laid down in Article 135(1) cannot be complied with, the person who brought the vessel or aircraft into the customs territory of the Union, or any other person acting on that person's behalf, shall inform the customs authorities of the situation without delay.
3. The customs authorities shall determine the measures to be taken in order to permit customs supervision of the goods referred to in paragraph 1, or of the vessel or aircraft and any goods thereon in the circumstances specified in paragraph 2, and to ensure, where appropriate, that they are subsequently conveyed to a customs office or other place designated or approved by the authorities.
Article 138
Conferral of implementing powers
The Commission shall specify, by means of implementing acts, the procedural rules on:
(a)
the notification of arrival referred to in Article 133;
(b)
the conveyance of goods referred to in Article 135(5).
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
Section 2
Presentation, unloading and examination of goods
Article 139
Presentation of goods to customs
1. Goods brought into the customs territory of the Union shall be presented to customs immediately upon their arrival at the designated customs office or any other place designated or approved by the customs authorities or in the free zone by one of the following persons:
(a)
the person who brought the goods into the customs territory of the Union;
(b)
the person in whose name or on whose behalf the person who brought the goods into that territory acts;
(c)
the person who assumed responsibility for carriage of the goods after they were brought into the customs territory of the Union.
2. Goods which are brought into the customs territory of the Union by sea or air and which remain on board the same means of transport for carriage, shall be presented to customs only at the port or airport where they are unloaded or transhipped. However, goods brought into the customs territory of the Union which are unloaded and reloaded onto the same means of transport during its voyage in order to enable the unloading or loading of other goods, shall not be presented to customs at that port or airport.
3. Notwithstanding the obligations of the person described in paragraph 1, presentation of the goods may be effected instead by one of the following persons:
(a)
any person who immediately places the goods under a customs procedure;
(b)
the holder of an authorisation for the operation of storage facilities or any person who carries out an activity in a free zone.
4. The person presenting the goods shall make a reference to the entry summary declaration or, in the cases referred to in Article 130, the customs declaration or temporary storage declaration which has been lodged in respect of the goods, except where the obligation to lodge an entry summary declaration is waived.
5. Where non-Union goods presented to customs are not covered by an entry summary declaration, and except where the obligation to lodge such declaration is waived, one of the persons referred to in Article 127(4) shall, without prejudice to Article 127(6), lodge immediately such declaration or shall instead lodge a customs declaration or temporary storage declaration.
6. Paragraph 1 shall not preclude application of special rules with respect to goods transported within frontier zones or in pipelines and wires as well as for traffic of negligible economic importance such as letters, postcards and printed matter and their electronic equivalents held on other media or to goods carried by travellers, provided that customs supervision and customs control possibilities are not thereby jeopardised.
7. Goods presented to customs shall not be removed from the place where they have been presented without the permission of the customs authorities.
Article 140
Unloading and examination of goods
1. Goods shall be unloaded or trans-shipped from the means of transport carrying them solely with the authorisation of the customs authorities in places designated or approved by those authorities.
However, such authorisation shall not be required in the event of an imminent danger necessitating the immediate unloading of all or part of the goods. In that case, the customs authorities shall immediately be informed accordingly.
2. The customs authorities may at any time require goods to be unloaded and unpacked for the purpose of examining them, taking samples or examining the means of transport carrying them.
Article 141
Goods moved under transit
1. Article 135(2) to (6) and Articles 139, 140 and 144 to 149 shall not apply when goods already under a transit procedure are brought into the customs territory of the Union.
2. Articles 140 and 144 to 149 shall apply to non-Union goods moved under a transit procedure, once such goods have been presented to the customs office of destination in the customs territory of the Union in accordance with the rules governing the transit procedure.
Article 142
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts in accordance with Article 284, in order to determine the conditions for approving the places referred to in Article 139(1).
Article 143
Conferral of implementing powers
The Commission shall specify, by means of implementing acts, the procedural rules regarding the presentation of goods to customs referred to in Article 139.
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
Section 3
Temporary storage of goods
Article 144
Goods in temporary storage
Non-Union goods shall be in temporary storage from the moment they are presented to customs.
Article 145
Temporary storage declaration
1. Non-Union goods presented to customs shall be covered by a temporary storage declaration containing all the particulars necessary for the application of the provisions governing temporary storage.
2. Documents related to goods in temporary storage shall be provided to the customs authorities where Union legislation so requires or where necessary for customs controls.
3. The temporary storage declaration shall be lodged by one of the persons referred to in Article 139(1) or (2) at the latest at the time of the presentation of the goods to customs.
4. The temporary storage declaration shall, unless the obligation to lodge an entry summary declaration is waived, include a reference to any entry summary declaration lodged for the goods presented to customs, except where they have already been in temporary storage or have been placed under a customs procedure and have not left the customs territory of the Union.
5. Customs authorities may accept that the temporary storage declaration also takes one of the following forms:
(a)
a reference to any entry summary declaration lodged for the goods concerned, supplemented by the particulars of a temporary storage declaration;
(b)
a manifest or another transport document, provided that it contains the particulars of a temporary storage declaration, including a reference to any entry summary declaration for the goods concerned.
6. Customs authorities may accept that commercial, port or transport information systems are used to lodge a temporary storage declaration provided that they contain the necessary particulars for such declaration and these particulars are available in accordance with paragraph 3.
7. Articles 188 to 193 shall apply to the temporary storage declaration.
8. The temporary storage declaration may be used also for the purpose of:
(a)
the notification of arrival referred to in Article 133; or
(b)
the presentation of the goods to customs referred to in Article 139, insofar as it fulfils the conditions laid down in those provisions.
9. A temporary storage declaration shall not be required where, at the latest at the time of the presentation of the goods to customs, their customs status as Union goods is determined in accordance with Articles 153 to 156.
10. The temporary storage declaration shall be kept by, or be accessible to, the customs authorities for the purpose of verifying that the goods to which it relates are subsequently placed under a customs procedure or re-exported in accordance with Article 149.
11. For the purpose of paragraphs 1 to 10, where non-Union goods moved under a transit procedure are presented to customs at an office of destination within the customs territory of the Union, the particulars for the transit operation concerned shall be deemed to be the temporary storage declaration, provided they meet the requirements for that purpose. However, the holder of the goods may lodge a temporary storage declaration after the end of the transit procedure.
Article 146
Amendment and invalidation of a temporary storage declaration
1. The declarant shall, upon application, be permitted to amend one or more particulars of the temporary storage declaration after it has been lodged. The amendment shall not render the declaration applicable to goods other than those which it originally covered.
No amendment shall be possible after any of the following:
(a)
the customs authorities have informed the person who lodged the declaration that they intend to examine the goods;
(b)
the customs authorities have established that particulars of the declaration are incorrect.
2. Where the goods for which a temporary storage declaration has been lodged are not presented to customs, the customs authorities shall invalidate that declaration in either of the following cases:
(a)
upon application by the declarant;
(b)
within 30 days after the lodging of the declaration.
Article 147
Conditions and responsibilities for the temporary storage of goods
1. Goods in temporary storage shall be stored only in temporary storage facilities in accordance with Article 148 or, where justified, in other places designated or approved by the customs authorities.
2. Without prejudice to Article 134(2), goods in temporary storage shall be subject only to such forms of handling as are designed to ensure their preservation in an unaltered state without modifying their appearance or technical characteristics.
3. The holder of the authorisation referred to in Article 148 or the person storing the goods in the cases where the goods are stored in other places designated or approved by the customs authorities, shall be responsible for all of the following:
(a)
ensuring that goods in temporary storage are not removed from customs supervision;
(b)
fulfilling the obligations arising from the storage of goods in temporary storage.
4. Where, for any reason, goods cannot be maintained in temporary storage, the customs authorities shall without delay take all measures necessary to regularise the situation of the goods in accordance with Articles 197, 198 and 199.
Article 148
Authorisation for the operation of temporary storage facilities
1. An authorisation from the customs authorities shall be required for the operation of temporary storage facilities. Such authorisation shall not be required where the operator of the temporary storage facility is the customs authority itself.
The conditions under which the operation of temporary storage facilities is permitted shall be set out in the authorisation.
2. The authorisation referred to in paragraph 1 shall be granted only to persons who satisfy all of the following conditions:
(a)
they are established in the customs territory of the Union;
(b)
they provide the necessary assurance of the proper conduct of the operations; an authorised economic operator for customs simplifications shall be deemed to fulfil that condition insofar as the operation of temporary storage facilities is taken into account in the authorisation referred to in point (a) of Article 38(2);
(c)
they provide a guarantee in accordance with Article 89.
Where a comprehensive guarantee is provided, compliance with the obligations attached to that guarantee shall be monitored by appropriate audit.
3. The authorisation referred to in paragraph 1 shall be granted only where the customs authorities are able to exercise customs supervision without having to introduce administrative arrangements which are disproportionate to the economic needs involved.
4. The holder of the authorisation shall keep appropriate records in a form approved by the customs authorities.
The records shall contain the information and the particulars which enable the customs authorities to supervise the operation of the temporary storage facilities, in particular with regard to the identification of the goods stored, their customs status and their movements.
An authorised economic operator for customs simplifications shall be deemed to comply with the obligation referred to in the first and second subparagraphs, insofar as his or her records are appropriate for the purpose of the operation of temporary storage.
5. The customs authorities may authorise the holder of the authorisation to move goods in temporary storage between different temporary storage facilities under the condition that such movements would not increase the risk of fraud, as follows:
(a)
such movement takes place under the responsibility of one customs authority;
(b)
such movement is covered by only one authorisation, issued to an authorised economic operator for customs simplifications; or
(c)
in other cases of movement.
6. The customs authorities may, where an economic need exists and customs supervision will not be adversely affected, authorise the storage of Union goods in a temporary storage facility. Those goods shall not be regarded as goods in temporary storage.
Article 149
End of temporary storage
Non-Union goods in temporary storage shall be placed under a customs procedure or re-exported within 90 days.
Article 150
Choice of a customs procedure
Except where otherwise provided, the declarant shall be free to choose the customs procedure under which to place the goods, under the conditions for that procedure, irrespective of their nature or quantity, or their country of origin, consignment or destination.
Article 151
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts, in accordance with Article 284, in order to determine:
(a)
the conditions for approving the places referred to in Article 147(1);
(b)
the conditions for granting the authorisation for the operation of temporary storage facilities, referred to in Article 148;
(c)
the cases of movement referred to in point (c) of Article 148(5).
Article 152
Conferral of implementing power
The Commission shall specify, by means of implementing acts, the procedural rules for:
(a)
lodging the temporary storage declaration referred to in Article 145;
(b)
amending the temporary storage declaration, in accordance with Article 146(1);
(c)
invalidating the temporary storage declaration, in accordance with Article 146(2);
(d)
the movement of goods in temporary storage referred to in Article 148(5).
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
TITLE V
GENERAL RULES ON CUSTOMS STATUS, PLACING GOODS UNDER A CUSTOMS PROCEDURE, VERIFICATION, RELEASE AND DISPOSAL OF GOODS
CHAPTER 1
Customs status of goods
Article 153
Presumption of customs status of Union goods
1. All goods in the customs territory of the Union shall be presumed to have the customs status of Union goods, unless it is established that they are not Union goods.
2. In specific cases, where the presumption laid down in paragraph 1 does not apply, the customs status of Union goods shall need to be proven.
3. In specific cases, goods wholly obtained in the customs territory of the Union do not have the customs status of Union goods if they are obtained from goods in temporary storage or placed under the external transit procedure, a storage procedure, the temporary admission procedure or the inward processing procedure.
Article 154
Loss of customs status of Union goods
Union goods shall become non-Union goods in the following cases:
(a)
where they are taken out of the customs territory of the Union, insofar as the rules on internal transit do not apply;
(b)
where they have been placed under the external transit procedure, a storage procedure or the inward processing procedure, insofar as the customs legislation so allows;
(c)
where they have been placed under the end-use procedure and are either subsequently abandoned to the State, or are destroyed and waste remains;
(d)
where the declaration for release for free circulation is invalidated after release of the goods.
Article 155
Union goods leaving the customs territory of the Union temporarily
1. In the cases referred to in points (b) to (f) of Article 227(2), goods shall keep their customs status as Union goods only if that status is established under certain conditions and by means laid down in the customs legislation.
2. In specific cases, Union goods may move, without being subject to a customs procedure, from one point to another within the customs territory of the Union and temporarily out of that territory without alteration of their customs status.
Article 156
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts, in accordance with Article 284, in order to determine:
(a)
the cases where the presumption laid down in Article 153(1) does not apply;
(b)
the conditions for granting facilitation in the establishment of the proof of customs status of Union goods;
(c)
the cases where the goods referred to in Article 153(3) do not have the customs status of Union goods;
(d)
the cases where the customs status of goods referred to in Article 155(2) is not altered.
Article 157
Conferral of implementing powers
The Commission shall specify, by means of implementing acts, the procedural rules for the provision and verification of the proof of the customs status of Union goods.
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
CHAPTER 2
Placing goods under a customs procedure
Section 1
General provisions
Article 158
Customs declaration of goods and customs supervision of Union goods
1. All goods intended to be placed under a customs procedure, except for the free zone procedure, shall be covered by a customs declaration appropriate for the particular procedure.
2. In specific cases, other than those referred to in Article 6(2), a customs declaration may be lodged using means other than electronic data-processing techniques.
3. Union goods declared for export, internal Union transit or outward processing shall be subject to customs supervision from the time of acceptance of the declaration referred to in paragraph 1 until such time as they are taken out of the customs territory of the Union or are abandoned to the State or destroyed or the customs declaration is invalidated.
Article 159
Competent customs offices
1. Except where Union legislation provides otherwise, Member States shall determine the location and competence of the various customs offices situated in their territory.
2. Member States shall ensure that official opening hours are fixed for those offices that are reasonable and appropriate, taking into account the nature of the traffic and of the goods and the customs procedures under which they are to be placed, so that the flow of international traffic is neither hindered nor distorted.
3. Except where otherwise provided, the competent customs office for placing the goods under a customs procedure shall be the customs office responsible for the place where the goods are presented to customs.
Article 160
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts, in accordance with Article 284, in order to determine the cases where a customs declaration may be lodged using means other than electronic data-processing techniques in accordance with Article 158(2).
Article 161
Conferral of implementing powers
The Commission shall specify, by means of implementing acts, the procedural rules for:
(a)
determining the competent customs offices other than the one referred to in Article 159(3), including customs offices of entry and customs offices of exit;
(b)
lodging the customs declaration in the cases referred to in Article 158(2).
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
Section 2
Standard customs declarations
Article 162
Content of a standard customs declaration
Standard customs declarations shall contain all the particulars necessary for application of the provisions governing the customs procedure for which the goods are declared.
Article 163
Supporting documents
1. The supporting documents required for the application of the provisions governing the customs procedure for which the goods are declared shall be in the declarant's possession and at the disposal of the customs authorities at the time when the customs declaration is lodged.
2. Supporting documents shall be provided to the customs authorities where Union legislation so requires or where necessary for customs controls.
3. In specific cases, economic operators may draw up the supporting documents provided they are authorised to do so by the customs authorities.
Article 164
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts, in accordance with Article 284, laying down the rules for granting the authorisation referred to in Article 163(3).
Article 165
Conferral of implementing powers
The Commission shall specify, by means of implementing acts, the procedural rules:
(a)
for lodging the standard customs declaration referred to in Article 162;
(b)
on the making available of the supporting documents referred to in Article 163(1).
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
Section 3
Simplified customs declarations
Article 166
Simplified declaration
1. The customs authorities may accept that a person has goods placed under a customs procedure on the basis of a simplified declaration which may omit certain of the particulars referred to in Article 162 or the supporting documents referred to in Article 163.
2. The regular use of a simplified declaration referred to in paragraph 1 shall be subject to an authorisation from the customs authorities.
Article 167
Supplementary declaration
1. In the case of a simplified declaration pursuant to Article 166 or of an entry in the declarant's records pursuant to Article 182, the declarant shall lodge a supplementary declaration containing the particulars necessary for the customs procedure concerned at the competent customs office within a specific time-limit.
In the case of a simplified declaration pursuant to Article 166, the necessary supporting documents shall be in the declarant's possession and at the disposal of the customs authorities within a specific time-limit.
The supplementary declaration may be of a general, periodic or recapitulative nature.
2. The obligation to lodge a supplementary declaration shall be waived in the following cases:
(a)
where the goods are placed under a customs warehousing procedure;
(b)
in other specific cases.
3. The customs authorities may waive the requirement to lodge a supplementary declaration where the following conditions apply:
(a)
the simplified declaration concerns goods the value and quantity of which is below the statistical threshold;
(b)
the simplified declaration already contains all the information needed for the customs procedure concerned; and
(c)
the simplified declaration is not made by entry in the declarant's records.
4. The simplified declaration referred to in Article 166 or the entry in the declarant's records referred to in Article 182, and the supplementary declaration shall be deemed to constitute a single, indivisible instrument taking effect, respectively, on the date on which the simplified declaration is accepted in accordance with Article 172 and on the date on which the goods are entered in the declarant's records.
5. The place where the supplementary declaration is to be lodged shall be deemed, for the purposes of Article 87, to be the place where the customs declaration has been lodged.
Article 168
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts in accordance with Article 284, in order to determine:
(a)
the conditions for granting the authorisation referred to in Article 166(2);
(b)
the specific time-limit referred to in the first subparagraph of Article 167(1) within which the supplementary declaration is to be lodged;
(c)
the specific time-limit referred to in the second subparagraph of Article 167(1) within which supporting documents are to be in the possession of the declarant;
(d)
the specific cases where the obligation to lodge a supplementary declaration is waived in accordance with point (b) of Article 167(2).
Article 169
Conferral of implementing powers
The Commission shall specify, by means of implementing acts, the procedural rules for lodging:
(a)
the simplified declaration referred to in Article 166;
(b)
the supplementary declaration referred to in Article 167.
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
Section 4
Provisions applying to all customs declarations
Article 170
Lodging a customs declaration
1. Without prejudice to Article 167(1), a customs declaration may be lodged by any person who is able to provide all of the information which is required for the application of the provisions governing the customs procedure in respect of which the goods are declared. That person shall also be able to present the goods in question or to have them presented to customs.
However, where acceptance of a customs declaration imposes particular obligations on a specific person, that declaration shall be lodged by that person or by his or her representative.
2. The declarant shall be established in the customs territory of the Union.
3. By way of derogation from paragraph 2, the following declarants shall not be required to be established in the customs territory of the Union:
(a)
persons who lodge a customs declaration for transit or temporary admission;
(b)
persons, who occasionally lodge a customs declaration, including for end-use or inward processing, provided that the customs authorities consider this to be justified;
(c)
persons who are established in a country the territory of which is adjacent to the customs territory of the Union, and who present the goods to which the customs declaration refers at a Union border customs office adjacent to that country, provided that the country in which the persons are established grants reciprocal benefits to persons established in the customs territory of the Union.
4. Customs declarations shall be authenticated.
Article 171
Lodging a customs declaration prior to the presentation of the goods
A customs declaration may be lodged prior to the expected presentation of the goods to customs. If the goods are not presented within 30 days of lodging of the customs declaration, the customs declaration shall be deemed not to have been lodged.
Article 172
Acceptance of a customs declaration
1. Customs declarations which comply with the conditions laid down in this Chapter shall be accepted by the customs authorities immediately, provided that the goods to which they refer have been presented to customs.
2. The date of acceptance of the customs declaration by the customs authorities shall, except where otherwise provided, be the date to be used for the application of the provisions governing the customs procedure for which the goods are declared and for all other import or export formalities.
Article 173
Amendment of a customs declaration
1. The declarant shall, upon application, be permitted to amend one or more of the particulars of the customs declaration after that declaration has been accepted by customs. The amendment shall not render the customs declaration applicable to goods other than those which it originally covered.
2. No such amendment shall be permitted where it is applied for after any of the following events:
(a)
the customs authorities have informed the declarant that they intend to examine the goods;
(b)
the customs authorities have established that the particulars of the customs declaration are incorrect;
(c)
the customs authorities have released the goods.
3. Upon application by the declarant, within three years of the date of acceptance of the customs declaration, the amendment of the customs declaration may be permitted after release of the goods in order for the declarant to comply with his or her obligations relating to the placing of the goods under the customs procedure concerned.
Article 174
Invalidation of a customs declaration
1. The customs authorities shall, upon application by the declarant, invalidate a customs declaration already accepted in either of the following cases:
(a)
where they are satisfied that the goods are immediately to be placed under another customs procedure;
(b)
where they are satisfied that, as a result of special circumstances, the placing of the goods under the customs procedure for which they were declared is no longer justified.
However, where the customs authorities have informed the declarant of their intention to examine the goods, an application for invalidation of the customs declaration shall not be accepted before the examination has taken place.
2. The customs declaration shall not be invalidated after the goods have been released unless where otherwise provided.
Article 175
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts, in accordance with Article 284, in order to determine the cases where the customs declaration is invalidated after the release of the goods, as referred to in Article 174(2).
Article 176
Conferral of implementing powers
The Commission shall specify, by means of implementing acts, the procedural rules for:
(a)
lodging a customs declaration in accordance with Article 171;
(b)
accepting a customs declaration as referred to in Article 172, including the application of those rules in the cases referred to in Article 179;
(c)
amending the customs declaration after the release of the goods in accordance with Article 173(3).
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
Section 5
Other simplifications
Article 177
Simplification of the drawing-up of customs declarations for goods falling under different tariff subheadings
1. Where a consignment is made up of goods falling within different tariff subheadings, and dealing with each of those goods in accordance with its tariff subheading for the purpose of drawing-up the customs declaration would entail a burden of work and expense disproportionate to the import or export duty chargeable, the customs authorities may, upon application by the declarant, agree that import or export duty be charged on the whole consignment on the basis of the tariff subheading of the goods which are subject to the highest rate of import or export duty.
2. Customs authorities shall refuse the use of the simplification referred to in paragraph 1 to goods subject to prohibitions or restrictions or excise duty where the correct classification is necessary to apply the measure.
Article 178
Conferral of implementing powers
The Commission shall adopt, by means of implementing acts, measures for the determination of the tariff subheading for the application of Article 177(1).
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
Article 179
Centralised clearance
1. The customs authorities may, upon application, authorise a person to lodge at a customs office responsible for the place where such person is established, a customs declaration for goods which are presented to customs at another customs office.
The requirement for the authorisation referred to in the first subparagraph may be waived where the customs declaration is lodged and the goods presented to customs offices under the responsibility of one customs authority.
2. The applicant for the authorisation referred to in paragraph 1 shall be an authorised economic operator for customs simplifications.
3. The customs office at which the customs declaration is lodged shall:
(a)
supervise the placing of the goods under the customs procedure concerned;
(b)
carry out the customs controls for the verification of the customs declaration, referred to in points (a) and (b) of Article 188;
(c)
where justified, request that the customs office at which the goods are presented carry out the customs controls for the verification of the customs declaration referred to in points (c) and (d) of Article 188; and
(d)
carry out the customs formalities for the recovery of the amount of import or export duty corresponding to any customs debt.
4. The customs office at which the customs declaration is lodged and the customs office at which the goods are presented shall exchange the information necessary for the verification of the customs declaration and for the release of the goods.
5. The customs office at which the goods are presented shall, without prejudice to its own controls pertaining to goods brought into or taken out of the customs territory of the Union, carry out the customs controls referred to in point (c) of paragraph 3 and provide the customs office at which the customs declaration is lodged with the results of these controls.
6. The customs office at which the customs declaration is lodged shall release the goods in accordance with Articles 194 and 195, taking into account:
(a)
the results of its own controls for the verification of the customs declaration;
(b)
the results of the controls carried out by the customs office at which the goods are presented for the verification of the customs declaration and the controls pertaining to goods brought into or taken out of the customs territory of the Union.
Article 180
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts, in accordance with Article 284, in order to determine the conditions for granting the authorisation referred to in the first subparagraph of Article 179(1).
Article 181
Conferral of implementing powers
The Commission shall specify, by means of implementing acts, the procedural rules concerning:
(a)
the centralised clearance, including the relevant customs formalities and controls, referred to in Article 179;
(b)
the waiver from the obligation for goods to be presented referred to in Article 182(3) in the context of centralised clearance.
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
Article 182
Entry in the declarant's records
1. The customs authorities may, upon application, authorise a person to lodge a customs declaration, including a simplified declaration, in the form of an entry in the declarant's records, provided that the particulars of that declaration are at the disposal of the customs authorities in the declarant's electronic system at the time when the customs declaration in the form of an entry in the declarant's records is lodged.
2. The customs declaration shall be deemed to have been accepted at the moment at which the goods are entered in the records.
3. The customs authorities may, upon application, waive the obligation for the goods to be presented. In that case, the goods shall be deemed to have been released at the moment of entry in the declarant's records.
That waiver may be granted where all of the following conditions are fulfilled:
(a)
the declarant is an authorised economic operator for customs simplifications;
(b)
the nature and flow of the goods concerned so warrant and are known by the customs authority;
(c)
the supervising customs office has access to all the information it considers necessary to enable it to exercise its right to examine the goods should the need arise;
(d)
at the time of the entry into the records, the goods are no longer subject to prohibitions or restrictions, except where otherwise provided in the authorisation.
However, the supervising customs office may, in specific situations, request that the goods be presented.
4. The conditions under which the release of the goods is allowed shall be set out in the authorisation.
Article 183
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts, in accordance with Article 284, in order to determine the conditions for granting the authorisation referred to in Article 182(1).
Article 184
Conferral of implementing powers
The Commission shall specify, by means of implementing acts, the procedural rules on entry in the declarant's records referred to in Article 182, including the relevant customs formalities and controls.
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
Article 185
Self-assessment
1. Customs authorities may, upon application, authorise an economic operator to carry out certain customs formalities which are to be carried out by the customs authorities, to determine the amount of import and export duty payable, and to perform certain controls under customs supervision.
2. The applicant for the authorisation referred to in paragraph 1 shall be an authorised economic operator for customs simplifications.
Article 186
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts in accordance with Article 284, in order to determine:
(a)
the conditions for granting the authorisation referred to in Article 185(1);
(b)
the customs formalities and the controls to be carried out by the holder of the authorisation referred to in Article 185(1).
Article 187
Conferral of implementing powers
The Commission shall specify, by means of implementing acts, the procedural rules regarding the customs formalities and the controls to be carried out by the holder of the authorisation in accordance with Article 185(1).
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
CHAPTER 3
Verification and release of goods
Section 1
Verification
Article 188
Verification of a customs declaration
The customs authorities may, for the purpose of verifying the accuracy of the particulars contained in a customs declaration which has been accepted:
(a)
examine the declaration and the supporting documents;
(b)
require the declarant to provide other documents;
(c)
examine the goods;
(d)
take samples for analysis or for detailed examination of the goods.
Article 189
Examination and sampling of goods
1. Transport of the goods to the places where they are to be examined and where samples are to be taken, and all the handling necessitated by such examination or taking of samples, shall be carried out by or under the responsibility of the declarant. The costs incurred shall be borne by the declarant.
2. The declarant shall have the right to be present or represented when the goods are examined and when samples are taken. Where the customs authorities have reasonable grounds for so doing, they may require the declarant to be present or represented when the goods are examined or samples are taken or to provide them with the assistance necessary to facilitate such examination or taking of samples.
3. Provided that samples are taken in accordance with the provisions in force, the customs authorities shall not be liable for payment of any compensation in respect thereof but shall bear the costs of their analysis or examination.
Article 190
Partial examination and sampling of goods
1. Where only part of the goods covered by a customs declaration is examined, or samples are taken, the results of the partial examination, or of the analysis or examination of the samples, shall be taken to apply to all the goods covered by the same declaration.
However, the declarant may request a further examination or sampling of the goods if he or she considers that the results of the partial examination, or of the analysis or examination of the samples taken, are not valid as regards the remainder of the goods declared. The request shall be granted provided that the goods have not been released or, if they have been released, that the declarant proves that they have not been altered in any way.
2. For the purposes of paragraph 1, where a customs declaration covers goods falling under two or more items, the particulars relating to goods falling under each item shall be deemed to constitute a separate declaration.
Article 191
Results of the verification
1. The results of verifying the customs declaration shall be used for the application of the provisions governing the customs procedure under which the goods are placed.
2. Where the customs declaration is not verified, paragraph 1 shall apply on the basis of the particulars contained in that declaration.
3. The results of the verification made by the customs authorities shall have the same conclusive force throughout the customs territory of the Union.
Article 192
Identification measures
1. The customs authorities or, where appropriate, economic operators authorised to do so by the customs authorities, shall take the measures necessary to identify the goods where identification is required in order to ensure compliance with the provisions governing the customs procedure for which those goods have been declared.
Those identification measures shall have the same legal effect throughout the customs territory of the Union.
2. Means of identification affixed to the goods, packaging or means of transport shall be removed or destroyed only by the customs authorities or, where they are authorised to do so by the customs authorities, by economic operators, unless, as a result of unforeseeable circumstances or force majeure, their removal or destruction is essential to ensure the protection of the goods or the means of transport.
Article 193
Conferral of implementing powers
The Commission shall specify, by means of implementing acts, measures on the verification of the customs declaration, the examination and sampling of goods and the results of the verification.
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
Section 2
Release
Article 194
Release of the goods
1. Where the conditions for placing the goods under the procedure concerned are fulfilled and provided that any restriction has been applied and the goods are not subject to any prohibition, the customs authorities shall release the goods as soon as the particulars in the customs declaration have been verified or are accepted without verification.
The first subparagraph shall also apply where verification as referred to in Article 188 cannot be completed within a reasonable period of time and the goods are no longer required to be present for verification purposes.
2. All the goods covered by the same declaration shall be released at the same time.
For the purposes of the first subparagraph, where a customs declaration covers goods falling under two or more items the particulars relating to goods falling under each item shall be deemed to constitute a separate customs declaration.
Article 195
Release dependent upon payment of the amount of import or export duty corresponding to the customs debt or provision of a guarantee
1. Where the placing of goods under a customs procedure gives rise to a customs debt, the release of the goods shall be conditional upon the payment of the amount of import or export duty corresponding to the customs debt or the provision of a guarantee to cover that debt.
However, without prejudice to the third subparagraph, the first subparagraph shall not apply to temporary admission with partial relief from import duty.
Where, pursuant to the provisions governing the customs procedure for which the goods are declared, the customs authorities require the provision of a guarantee, those goods shall not be released for the customs procedure in question until such guarantee is provided.
2. In specific cases, the release of the goods shall not be conditional upon the provision of a guarantee in respect of goods which are the subject of a drawing request on a tariff quota.
3. Where a simplification as referred to in Articles 166, 182 and 185 is used and a comprehensive guarantee is provided, release of the goods shall not be conditional upon a monitoring of the guarantee by the customs authorities.
Article 196
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts, in accordance with Article 284, in order to determine the cases referred to in Article 195(2).
CHAPTER 4
Disposal of goods
Article 197
Destruction of goods
Where the customs authorities have reasonable grounds for so doing, they may require goods which have been presented to customs to be destroyed and shall inform the holder of the goods accordingly. The costs of the destruction shall be borne by the holder of the goods.
Article 198
Measures to be taken by the customs authorities
1. The customs authorities shall take any necessary measures, including confiscation and sale, or destruction, to dispose of goods in the following cases:
(a)
where one of the obligations laid down in the customs legislation concerning the introduction of non-Union goods into the customs territory of the Union has not been fulfilled, or the goods have been withheld from customs supervision;
(b)
where the goods cannot be released for any of the following reasons:
(i)
it has not been possible, for reasons attributable to the declarant, to undertake or continue examination of the goods within the period prescribed by the customs authorities;
(ii)
the documents which must be provided before the goods can be placed under, or released for, the customs procedure requested have not been provided;
(iii)
payments or a guarantee which should have been made or provided in respect of import or export duty, as the case may be, have not been made or provided within the prescribed period;
(iv)
the goods are subject to prohibitions or restrictions;
(c)
where the goods have not been removed within a reasonable period after their release;
(d)
where after their release, the goods are found not to have fulfilled the conditions for that release; or
(e)
where goods are abandoned to the State in accordance with Article 199.
2. Non-Union goods which have been abandoned to the State, seized or confiscated shall be deemed to be placed under the customs warehousing procedure. They shall be entered in the records of the customs warehousing operator, or, where they are held by the customs authorities, by the latter.
Where goods to be destroyed, abandoned to the State, seized or confiscated are already subject to a customs declaration, the records shall include a reference to the customs declaration. Customs authorities shall invalidate that customs declaration.
3. The costs of the measures referred to in paragraph 1 shall be borne:
(a)
in the case referred to in point (a) of paragraph 1, by any person who was required to fulfil the obligations concerned or who withheld the goods from customs supervision;
(b)
in the cases referred to in points (b) and (c) of paragraph 1, by the declarant;
(c)
in the case referred to in point (d) of paragraph 1, by the person who is required to comply with the conditions governing the release of the goods;
(d)
in the case referred to in point (e) of paragraph 1, by the person who abandons the goods to the State.
Article 199
Abandonment
Non-Union goods and goods placed under the end-use procedure may with prior permission of the customs authorities be abandoned to the State by the holder of the procedure or, where applicable, the holder of the goods.
Article 200
Conferral of implementing powers
The Commission shall specify, by means of implementing acts, the procedural rules on:
(a)
the destruction of goods, referred to in Article 197;
(b)
the sale of goods, referred to in Article 198(1);
(c)
abandonment of goods to the State in accordance with Article 199.
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
TITLE VI
RELEASE FOR FREE CIRCULATION AND RELIEF FROM IMPORT DUTY
CHAPTER 1
Release for free circulation
Article 201
Scope and effect
1. Non-Union goods intended to be put on the Union market or intended for private use or consumption within the customs territory of the Union shall be placed under release for free circulation.
2. Release for free circulation shall entail the following:
(a)
the collection of any import duty due;
(b)
the collection, as appropriate, of other charges, as provided for under relevant provisions in force relating to the collection of those charges;
(c)
the application of commercial policy measures and prohibitions and restrictions insofar as they do not have to be applied at an earlier stage; and
(d)
completion of the other formalities laid down in respect of the import of the goods.
3. Release for free circulation shall confer on non-Union goods the customs status of Union goods.
Article 202
Commercial policy measures
1. Where processed products obtained under inward processing are released for free circulation and the calculation of the amount of import duty is made in accordance with Article 86(3), the commercial policy measures to be applied shall be those applicable to the release for free circulation of the goods which were placed under inward processing.
2. Paragraph 1 shall not apply to waste and scrap.
3. Where processed products obtained under inward processing are released for free circulation and the calculation of the amount of import duty is made in accordance with Article 85(1), the commercial policy measures applicable to those goods shall be applied only where the goods which were placed under inward processing are subject to such measures.
4. Where Union legislation establishes commercial policy measures on release for free circulation, such measures shall not apply to processed products released for free circulation following outward processing where:
(a)
the processed products retain their Union origin within the meaning of Article 60;
(b)
the outward processing involves repair, including the standard exchange system referred to in Article 261; or
(c)
the outward processing follows further processing operations in accordance with Article 258.
CHAPTER 2
Relief from import duty
Section 1
Returned goods
Article 203
Scope and effect
1. Non-Union goods which, having originally been exported as Union goods from the customs territory of the Union, are returned to that territory within a period of three years and declared for release for free circulation shall, upon application by the person concerned, be granted relief from import duty.
The first subparagraph shall apply even where the returned goods represent only a part of the goods previously exported from the customs territory of the Union.
2. The three-year period referred to in paragraph 1 may be exceeded in order to take account of special circumstances.
3. Where, prior to their export from the customs territory of the Union, the returned goods had been released for free circulation duty-free or at a reduced rate of import duty because of a particular end-use, relief from duty under paragraph 1 shall be granted only if they are to be released for free circulation for the same end-use.
Where the end-use for which the goods in question are to be released for free circulation is no longer the same, the amount of import duty shall be reduced by any amount collected on the goods when they were first released for free circulation. Should the latter amount exceed that levied on the release for free circulation of the returned goods, no repayment shall be granted.
4. Where Union goods have lost their customs status as Union goods pursuant to Article 154 and are subsequently released for free circulation, paragraphs 1, 2 and 3 shall apply.
5. The relief from import duty shall be granted only if goods are returned in the state in which they were exported.
6. The relief from import duty shall be supported by information establishing that the conditions for the relief are fulfilled.
Article 204
Goods which benefited from measures laid down under the common agricultural policy
Relief from import duty provided for in Article 203 shall not be granted to goods which have benefited from measures laid down under the common agricultural policy involving their export out of the customs territory of the Union, except where otherwise provided in specific cases.
Article 205
Goods previously placed under the inward processing procedure
1. Article 203 shall apply to processed products which were originally re-exported from the customs territory of the Union subsequent to an inward processing procedure.
2. Upon application by the declarant and provided the declarant submits the necessary information, the amount of import duty on the goods covered by paragraph 1 shall be determined in accordance with Article 86(3). The date of acceptance of the re-export declaration shall be regarded as the date of release for free circulation.
3. The relief from import duty provided for in Article 203 shall not be granted for processed products which were exported in accordance with point (c) of Article 223(2), unless it is ensured that no goods will be placed under the inward processing procedure.
Article 206
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts, in accordance with Article 284, in order to determine:
(a)
the cases where goods are considered to be returned in the state in which they were exported;
(b)
the specific cases referred to in Article 204.
Article 207
Conferral of implementing powers
The Commission shall specify, by means of implementing acts, the procedural rules for the provision of information referred to in Article 203(6).
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
Section 2
Sea-fishing and products taken from the sea
Article 208
Products of sea-fishing and other products taken from the sea
1. Without prejudice to Article 60(1), the following shall be granted relief from import duty when they are released for free circulation:
(a)
products of sea-fishing and other products taken from the territorial sea of a country or territory outside the customs territory of the Union by vessels solely registered or recorded in a Member State and flying the flag of that State;
(b)
products obtained from products referred to in point (a) on board factory-ships fulfilling the conditions laid down in that point.
2. The relief from import duty referred to in paragraph 1 shall be supported by evidence that the conditions laid down in that paragraph are fulfilled.
Article 209
Conferral of implementing powers
The Commission shall specify, by means of implementing acts, the procedural rules for the provision of the evidence referred to in Article 208(2).
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
TITLE VII
SPECIAL PROCEDURES
CHAPTER 1
General provisions
Article 210
Scope
Goods may be placed under any of the following categories of special procedures:
(a)
transit, which shall comprise external and internal transit;
(b)
storage, which shall comprise customs warehousing and free zones;
(c)
specific use, which shall comprise temporary admission and end-use;
(d)
processing, which shall comprise inward and outward processing.
Article 211
Authorisation
1. An authorisation from the customs authorities shall be required for the following:
(a)
the use of the inward or outward processing procedure, the temporary admission procedure or the end-use procedure;
(b)
the operation of storage facilities for the customs warehousing of goods, except where the storage facility operator is the customs authority itself.
The conditions under which the use of one or more of the procedures referred to in the first subparagraph or the operation of storage facilities is permitted shall be set out in the authorisation.
2. The customs authorities shall grant an authorisation with retroactive effect, where all of the following conditions are fulfilled:
(a)
there is a proven economic need;
(b)
the application is not related to attempted deception;
(c)
the applicant has proven on the basis of accounts or records that:
(i)
all the requirements of the procedure are met;
(ii)
where appropriate, the goods can be identified for the period involved;
(iii)
such accounts or records allow the procedure to be controlled;
(d)
all the formalities necessary to regularise the situation of the goods can be carried out, including, where necessary, the invalidation of the customs declarations concerned;
(e)
no authorisation with retroactive effect has been granted to the applicant within three years of the date on which the application was accepted;
(f)
an examination of the economic conditions is not required, except where an application concerns renewal of an authorisation for the same kind of operation and goods;
(g)
the application does not concern the operation of storage facilities for the customs warehousing of goods;
(h)
where an application concerns renewal of an authorisation for the same kind of operation and goods, the application is submitted within three years of expiry of the original authorisation.
Customs authorities may grant an authorisation with retroactive effect also where the goods which were placed under a customs procedure are no longer available at the time when the application for such authorisation was accepted.
3. Except where otherwise provided, the authorisation referred to in paragraph 1 shall be granted only to persons who satisfy all of the following conditions:
(a)
they are established in the customs territory of the Union;
(b)
they provide the necessary assurance of the proper conduct of the operations; an authorised economic operator for customs simplifications shall be deemed to fulfil this condition, insofar as the activity pertaining to the special procedure concerned is taken into account in the authorisation referred to in point (a) of Article 38(2);
(c)
where a customs debt or other charges may be incurred for goods placed under a special procedure, they provide a guarantee in accordance with Article 89;
(d)
in the case of the temporary admission or inward processing procedure, they use the goods or arrange for their use or they carry out processing operations on the goods or arrange for them to be carried out, respectively.
4. Except where otherwise provided and in addition to paragraph 3, the authorisation referred to in paragraph 1 shall be granted only where all of the following conditions are fulfilled:
(a)
the customs authorities are able to exercise customs supervision without having to introduce administrative arrangements disproportionate to the economic needs involved;
(b)
the essential interests of Union producers would not be adversely affected by an authorisation for a processing procedure (economic conditions).
5. The essential interests of Union producers shall be deemed not to be adversely affected, as referred to in point (b) of paragraph 4, except where evidence to the contrary exists or where the economic conditions are deemed to be fulfilled.
6. Where evidence exists that the essential interests of Union producers are likely to be adversely affected, an examination of the economic conditions shall take place at Union level.
Article 212
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts, in accordance with Article 284, in order to determine:
(a)
the conditions for granting the authorisation for the procedures referred to in Article 211(1);
(b)
the exceptions to the conditions referred to in Article 211(3) and (4);
(c)
the cases in which the economic conditions are deemed to be fulfilled as referred to in Article 211(5).
Article 213
Conferral of implementing powers
The Commission shall specify, by means of implementing acts, the procedural rules for examining the economic conditions referred to in Article 211(6).
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
Article 214
Records
1. Except for the transit procedure, or where otherwise provided, the holder of the authorisation, the holder of the procedure, and all persons carrying on an activity involving the storage, working or processing of goods, or the sale or purchase of goods in free zones, shall keep appropriate records in a form approved by the customs authorities.
The records shall contain the information and the particulars which enable the customs authorities to supervise the procedure concerned, in particular with regard to identification of the goods placed under that procedure, their customs status and their movements.
2. An authorised economic operator for customs simplifications shall be deemed to comply with the obligation laid down in paragraph 1 insofar as his or her records are appropriate for the purpose of the special procedure concerned.
Article 215
Discharge of a special procedure
1. In cases other than the transit procedure and without prejudice to Article 254, a special procedure shall be discharged when the goods placed under the procedure, or the processed products, are placed under a subsequent customs procedure, have been taken out of the customs territory of the Union, or have been destroyed with no waste remaining, or are abandoned to the State in accordance with Article 199.
2. The transit procedure shall be discharged by the customs authorities when they are in a position to establish, on the basis of a comparison of the data available to the customs office of departure and those available to the customs office of destination, that the procedure has ended correctly.
3. The customs authorities shall take all the measures necessary to regularise the situation of the goods in respect of which a procedure has not been discharged under the conditions prescribed.
4. The discharge of the procedure shall take place within a certain time-limit, unless otherwise provided.
Article 216
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts, in accordance with Article 284, in order to determine the time-limit referred to in Article 215(4).
Article 217
Conferral of implementing powers
The Commission shall specify, by means of implementing acts, the procedural rules for the discharge of a special procedure, referred to in Article 216.
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
Article 218
Transfer of rights and obligations
The rights and obligations of the holder of a procedure with regard to goods which have been placed under a special procedure other than transit may be fully or partially transferred to another person who fulfils the conditions laid down for the procedure concerned.
Article 219
Movement of goods
In specific cases, goods placed under a special procedure other than transit or in a free zone may be moved between different places in the customs territory of the Union.
Article 220
Usual forms of handling
Goods placed under customs warehousing or a processing procedure or in a free zone may undergo usual forms of handling intended to preserve them, improve their appearance or marketable quality or prepare them for distribution or resale.
Article 221
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts in accordance with Article 284:
(a)
laying down the cases and the conditions for the movement of goods placed under a special procedure other than transit or in a free zone in accordance with Article 219;
(b)
determining the usual forms of handling for goods placed under customs warehousing or a processing procedure or in a free zone as referred to in Article 220.
Article 222
Conferral of implementing powers
The Commission shall specify, by means of implementing acts, the procedural rules for:
(a)
transferring the rights and obligations of the holder of the procedure with regard to goods which have been placed under a special procedure other than transit in accordance with Article 218;
(b)
the movement of goods placed under a special procedure other than transit or in a free zone in accordance with Article 219.
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
Article 223
Equivalent goods
1. Equivalent goods shall consist in Union goods which are stored, used or processed instead of the goods placed under a special procedure.
Under the outward processing procedure, equivalent goods shall consist in non-Union goods which are processed instead of Union goods placed under the outward processing procedure.
Except where otherwise provided, equivalent goods shall have the same eight-digit Combined Nomenclature code, the same commercial quality and the same technical characteristics as the goods which they are replacing.
2. The customs authorities shall, upon application, authorise the following, provided that the proper conduct of the procedure, in particular as regards customs supervision, is ensured:
(a)
the use of equivalent goods under customs warehousing, free zones, end-use and a processing procedure;
(b)
the use of equivalent goods under the temporary admission procedure, in specific cases;
(c)
in the case of the inward processing procedure, the export of processed products obtained from equivalent goods before the import of the goods they are replacing;
(d)
in the case of the outward processing procedure, the import of processed products obtained from equivalent goods before the export of the goods they are replacing.
An authorised economic operator for customs simplifications shall be deemed to fulfil the condition that the proper conduct of the procedure is ensured, insofar as the activity pertaining to the use of equivalent goods for the procedure concerned is taken into account in the authorisation referred to in point (a) of Article 38(2).
3. The use of equivalent goods shall not be authorised in any of the following cases:
(a)
where only usual forms of handling as defined in Article 220 are carried out under the inward processing procedure;
(b)
where a prohibition of drawback of, or exemption from, import duty applies to non-originating goods used in the manufacture of processed products under the inward processing procedure, for which a proof of origin is issued or made out in the framework of a preferential arrangement between the Union and certain countries or territories outside the customs territory of the Union or groups of such countries or territories;
(c)
where it would lead to an unjustified import duty advantage or where provided for in Union legislation.
4. In the case referred to in point (c) of paragraph 2, and where the processed products would be liable to export duty if they were not being exported in the context of the inward processing procedure, the holder of the authorisation shall provide a guarantee to ensure payment of the export duty should the non-Union goods not be imported within the period referred to in Article 257(3).
Article 224
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts, in accordance with Article 284, in order to determine:
(a)
the exceptions from the third subparagraph of Article 223(1);
(b)
the conditions under which equivalent goods are used in accordance with Article 223(2);
(c)
the specific cases where equivalent goods are used under the temporary admission procedure, in accordance with point (b) of Article 223(2);
(d)
the cases where the use of equivalent goods is not authorised in accordance with point (c) of Article 223(3).
Article 225
Conferral of implementing powers
The Commission shall specify, by means of implementing acts, the procedural rules for the use of equivalent goods authorised in accordance with Article 223(2).
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
CHAPTER 2
Transit
Section 1
External and internal transit
Article 226
External transit
1. Under the external transit procedure, non-Union goods may be moved from one point to another within the customs territory of the Union without being subject to any of the following:
(a)
import duty;
(b)
other charges as provided for under other relevant provisions in force;
(c)
commercial policy measures, insofar as they do not prohibit the entry or exit of goods into or from the customs territory of the Union.
2. In specific cases, Union goods shall be placed under the external transit procedure.
3. Movement as referred to in paragraph 1 shall take place in one of the following ways:
(a)
under the external Union transit procedure;
(b)
in accordance with the TIR Convention, provided that such movement:
(i)
began or is to end outside the customs territory of the Union;
(ii)
is effected between two points in the customs territory of the Union through the territory of a country or territory outside the customs territory of the Union;
(c)
in accordance with the ATA Convention/Istanbul Convention, where a transit movement takes place;
(d)
under cover of the Rhine Manifest (Article 9 of the Revised Convention for the Navigation of the Rhine);
(e)
under cover of form 302 provided for in the Agreement between the Parties to the North Atlantic Treaty regarding the Status of their Forces, signed in London on 19 June 1951;
(f)
under the postal system in accordance with the acts of the Universal Postal Union, when the goods are carried by or for holders of rights and obligations under such acts.
Article 227
Internal transit
1. Under the internal transit procedure, and under the conditions laid down in paragraph 2, Union goods may be moved from one point to another within the customs territory of the Union, and pass through a country or territory outside that customs territory, without any change in their customs status.
2. The movement referred to in paragraph 1 shall take place in one of the following ways:
(a)
under the internal Union transit procedure provided that such a possibility is provided for in an international agreement;
(b)
in accordance with the TIR Convention;
(c)
in accordance with the ATA Convention/Istanbul Convention, where a transit movement takes place;
(d)
under cover of the Rhine Manifest (Article 9 of the Revised Convention for the Navigation of the Rhine);
(e)
under cover of form 302 as provided for in the Agreement between the Parties to the North Atlantic Treaty regarding the Status of their Forces, signed in London on 19 June 1951;
(f)
under the postal system in accordance with the acts of the Universal Postal Union, when the goods are carried by or for holders of rights and obligations under such acts.
Article 228
Single territory for transit purposes
Where goods are moved from one point in the customs territory of the Union to another in accordance with the TIR Convention, the ATA Convention / Istanbul Convention, under cover of form 302 or under the postal system, the customs territory of the Union shall, for the purposes of such transport, be considered to form a single territory.
Article 229
Exclusion of persons from TIR operations
1. Where the customs authorities of a Member State decide to exclude a person from TIR operations under Article 38 of the TIR Convention, that decision shall apply throughout the customs territory of the Union and TIR carnets lodged by that person shall not be accepted by any customs office.
2. A Member State shall communicate its decision referred to in paragraph 1, together with the date of its application, to the other Member States and to the Commission.
Article 230
Authorised consignee for TIR purposes
The customs authorities may, upon application, authorise a person, referred to as an 'authorised consignee' to receive goods moved in accordance with the TIR Convention at an authorised place, so that the procedure is terminated in accordance with point (d) of Article 1 of the TIR Convention.
Article 231
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts, in accordance with Article 284, in order to determine:
(a)
the specific cases where Union goods are to be placed under the external transit procedure in accordance with Article 226(2);
(b)
the conditions for the granting of the authorisation referred to in Article 230.
Article 232
Conferral of implementing powers
The Commission shall specify, by means of implementing acts, the procedural rules to apply points (b) to (f) of Article 226(3) and points (b) to (f) of Article 227(2) in the customs territory of the Union, taking into account the needs of the Union.
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
Section 2
Union transit
Article 233
Obligations of the holder of the Union transit procedure and of the carrier and recipient of goods moving under the Union transit procedure
1. The holder of the Union transit procedure shall be responsible for all of the following:
(a)
presentation of the goods intact and the required information at the customs office of destination within the prescribed time-limit and in compliance with the measures taken by the customs authorities to ensure their identification;
(b)
observance of the customs provisions relating to the procedure;
(c)
unless otherwise provided for in the customs legislation, provision of a guarantee in order to ensure payment of the amount of import or export duty corresponding to any customs debt or other charges, as provided for under other relevant provisions in force, which may be incurred in respect of the goods.
2. The obligation of the holder of the procedure shall be met and the transit procedure shall end when the goods placed under the procedure and the required information are available at the customs office of destination in accordance with the customs legislation.
3. A carrier or recipient of goods who accepts goods knowing that they are moving under the Union transit procedure shall also be responsible for presentation of the goods intact at the customs office of destination within the prescribed time-limit and in compliance with the measures taken by the customs authorities to ensure their identification.
4. Upon application, the customs authorities may authorise any of the following simplifications regarding the placing of goods under the Union transit procedure or the end of that procedure:
(a)
the status of authorised consignor, allowing the holder of the authorisation to place goods under the Union transit procedure without presenting them to customs;
(b)
the status of authorised consignee, allowing the holder of the authorisation to receive goods moved under the Union transit procedure at an authorised place, to end the procedure in accordance with Article 233(2);
(c)
the use of seals of a special type, where sealing is required to ensure the identification of the goods placed under the Union transit procedure;
(d)
the use of a customs declaration with reduced data requirements to place goods under the Union transit procedure;
(e)
the use of an electronic transport document as customs declaration to place goods under the Union transit procedure, provided it contains the particulars of such declaration and those particulars are available to the customs authorities at departure and at destination to allow the customs supervision of the goods and the discharge of the procedure.
Article 234
Goods passing through the territory of a country or territory outside the customs territory of the Union under the external Union transit procedure
1. The external Union transit procedure shall apply to goods passing through a country or a territory outside the customs territory of the Union if one of the following conditions is fulfilled:
(a)
provision is made to that effect under an international agreement;
(b)
carriage through that country or territory is effected under cover of a single transport document drawn up in the customs territory of the Union.
2. In the case referred to in point (b) of paragraph 1, the operation of the external Union transit procedure shall be suspended while the goods are outside the customs territory of the Union.
Article 235
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts, in accordance with Article 284, in order to determine the conditions for granting the authorisations referred to in Article 233(4).
Article 236
Conferral of implementing powers
The Commission shall specify, by means of implementing acts, the procedural rules on:
(a)
the placing of goods under the Union transit procedure and the end of that procedure;
(b)
the operation of the simplifications referred to in Article 233(4);
(c)
the customs supervision of goods passing through the territory of a country or territory outside the customs territory of the Union under the external Union transit procedure, referred to in Article 234.
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
CHAPTER 3
Storage
Section 1
Common provisions
Article 237
Scope
1. Under a storage procedure, non-Union goods may be stored in the customs territory of the Union without being subject to any of the following:
(a)
import duty;
(b)
other charges as provided for under other relevant provisions in force;
(c)
commercial policy measures, insofar as they do not prohibit the entry or exit of goods into or from the customs territory of the Union.
2. Union goods may be placed under the customs warehousing or free zone procedure in accordance with Union legislation governing specific fields, or in order to benefit from a decision granting repayment or remission of import duty.
3. The customs authorities may, where an economic need exists and customs supervision will not be adversely affected, authorise the storage of Union goods in a storage facility for customs warehousing. Those goods shall not be regarded as being under the customs warehousing procedure.
Article 238
Duration of a storage procedure
1. There shall be no limit to the length of time goods may remain under a storage procedure.
2. In exceptional circumstances, the customs authorities may set a time-limit by which a storage procedure must be discharged in particular where the type and nature of the goods may, in the case of long-term storage, pose a threat to human, animal or plant health or to the environment.
Article 239
Conferral of implementing powers
The Commission shall specify, by means of implementing acts, the procedural rules for the placing of Union goods under the customs warehousing or free zone procedure as referred to in Article 237(2).
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
Section 2
Customs warehousing
Article 240
Storage in customs warehouses
1. Under the customs warehousing procedure non-Union goods may be stored in premises or any other location authorised for that procedure by the customs authorities and under customs supervision ('customs warehouses').
2. Customs warehouses may be available for use by any person for the customs warehousing of goods ('public customs warehouse'), or for the storage of goods by the holder of an authorisation for customs warehousing ('private customs warehouse').
3. Goods placed under the customs warehousing procedure may be temporarily removed from the customs warehouse. Such removal shall, except in case of force majeure, be authorised in advance by the customs authorities.
Article 241
Processing
1. The customs authorities may, where an economic need exists and customs supervision is not adversely affected, authorise the processing of goods under the inward processing or end-use procedure to take place in a customs warehouse, subject to the conditions provided for by those procedures.
2 The goods referred to in paragraph 1 shall not be regarded as being under the customs warehousing procedure.
Article 242
Responsibilities of the holder of the authorisation or procedure
1. The holder of the authorisation and the holder of the procedure shall be responsible for the following:
(a)
ensuring that goods under the customs warehousing procedure are not removed from customs supervision; and
(b)
fulfilling the obligations arising from the storage of goods covered by the customs warehousing procedure.
2. By way of derogation from paragraph 1, where the authorisation concerns a public customs warehouse, it may provide that the responsibilities referred to in points (a) or (b) of paragraph 1 devolve exclusively upon the holder of the procedure.
3. The holder of the procedure shall be responsible for fulfilling the obligations arising from the placing of the goods under the customs warehousing procedure.
Section 3
Free zones
Article 243
Designation of free zones
1. Member States may designate parts of the customs territory of the Union as free zones.
For each free zone the Member State shall determine the area covered and define the entry and exit points.
2. Member States shall communicate to the Commission information on their free zones which are in operation.
3. Free zones shall be enclosed.
The perimeter and the entry and exit points of the area of free zones shall be subject to customs supervision.
4. Persons, goods and means of transport entering or leaving free zones may be subject to customs controls.
Article 244
Buildings and activities in free zones
1. The construction of any building in a free zone shall require the prior approval of the customs authorities.
2. Subject to the customs legislation, any industrial, commercial or service activity shall be permitted in a free zone. The carrying on of such activities shall be subject to notification, in advance, to the customs authorities.
3. The customs authorities may impose prohibitions or restrictions on the activities referred to in paragraph 2, having regard to the nature of the goods in question, or the requirements of customs supervision, or security and safety requirements.
4. The customs authorities may prohibit persons who do not provide the necessary assurance of compliance with the customs provisions from carrying on an activity in a free zone.
Article 245
Presentation of goods and their placing under the procedure
1. Goods brought into a free zone shall be presented to customs and undergo the prescribed customs formalities in any of the following cases:
(a)
where they are brought into the free zone directly from outside the customs territory of the Union;
(b)
where they have been placed under a customs procedure which is ended or discharged when they are placed under the free zone procedure;
(c)
where they are placed under the free zone procedure in order to benefit from a decision granting repayment or remission of import duty;
(d)
where legislation other than the customs legislation provides for such formalities.
2. Goods brought into a free zone in circumstances other than those covered by paragraph 1 shall not be presented to customs.
3. Without prejudice to Article 246, goods brought into a free zone are deemed to be placed under the free zone procedure:
(a)
at the moment of their entry into a free zone, unless they have already been placed under another customs procedure; or
(b)
at the moment when a transit procedure is ended, unless they are immediately placed under a subsequent customs procedure.
Article 246
Union goods in free zones
1. Union goods may be entered, stored, moved, used, processed or consumed in a free zone. In such cases the goods shall not be regarded as being under the free zone procedure.
2. Upon application by the person concerned, the customs authorities shall establish the customs status as Union goods of any of the following goods:
(a)
Union goods which enter a free zone;
(b)
Union goods which have undergone processing operations within a free zone;
(c)
goods released for free circulation within a free zone.
Article 247
Non-Union goods in free zones
1. Non-Union goods may, while they remain in a free zone, be released for free circulation or be placed under the inward processing, temporary admission or end-use procedure, under the conditions laid down for those procedures.
In such cases the goods shall not be regarded as being under the free zone procedure.
2. Without prejudice to the provisions applicable to supplies or to victualling storage, where the procedure concerned so provides, paragraph 1 shall not preclude the use or consumption of goods of which the release for free circulation or temporary admission would not entail application of import duty or measures laid down under the common agricultural or commercial policies.
In the case of such use or consumption, no customs declaration for the release for free circulation or temporary admission procedure shall be required.
Such declaration shall, however, be required if such goods are subject to a tariff quota or ceiling.
Article 248
Taking goods out of a free zone
1. Without prejudice to legislation in fields other than customs, goods in a free zone may be exported or re-exported from the customs territory of the Union, or brought into another part of the customs territory of the Union.
2. Articles 134 to 149 shall apply to goods taken out of a free zone into other parts of the customs territory of the Union.
Article 249
Customs status
Where goods are taken out of a free zone into another part of the customs territory of the Union or placed under a customs procedure, they shall be regarded as non-Union goods unless their customs status as Union goods has been proven.
However, for the purposes of applying export duty and export licences or export control measures laid down under the common agricultural or commercial policies, such goods shall be regarded as Union goods, unless it is established that they do not have the customs status of Union goods.
CHAPTER 4
Specific use
Section 1
Temporary admission
Article 250
Scope
1. Under the temporary admission procedure non-Union goods intended for re-export may be subject to specific use in the customs territory of the Union, with total or partial relief from import duty, and without being subject to any of the following:
(a)
other charges as provided for under other relevant provisions in force;
(b)
commercial policy measures, insofar as they do not prohibit the entry or exit of goods into or from the customs territory of the Union.
2. The temporary admission procedure may only be used provided that the following conditions are met:
(a)
the goods are not intended to undergo any change, except normal depreciation due to the use made of them;
(b)
it is possible to ensure that the goods placed under the procedure can be identified, except where, in view of the nature of the goods or of the intended use, the absence of identification measures is not liable to give rise to any abuse of the procedure or, in the case referred to in Article 223, where compliance with the conditions laid down in respect of equivalent goods can be verified;
(c)
the holder of the procedure is established outside the customs territory of the Union, except where otherwise provided;
(d)
the requirements for total or partial duty relief laid down in the customs legislation are met.
Article 251
Period during which goods may remain under the temporary admission procedure
1. The customs authorities shall determine the period within which goods placed under the temporary admission procedure must be re-exported or placed under a subsequent customs procedure. Such period shall be long enough for the objective of authorised use to be achieved.
2. Except where otherwise provided, the maximum period during which goods may remain under the temporary admission procedure for the same purpose and under the responsibility of the same authorisation holder shall be 24 months, even where the procedure was discharged by placing the goods under another special procedure and subsequently placing them under the temporary admission procedure again.
3. Where, in exceptional circumstances, the authorised use cannot be achieved within the period referred to in paragraphs 1 and 2, the customs authorities may grant an extension, of reasonable duration of that period, upon justified application by the holder of the authorisation.
4. The overall period during which goods may remain under the temporary admission procedure shall not exceed 10 years, except in the case of an unforeseeable event.
Article 252
Amount of import duty in case of temporary admission with partial relief from import duty
1. The amount of import duty in respect of goods placed under the temporary admission procedure with partial relief from import duty shall be set at 3 % of the amount of import duty which would have been payable on those goods had they been released for free circulation on the date on which they were placed under the temporary admission procedure.
That amount shall be payable for every month or fraction of a month during which the goods have been placed under the temporary admission procedure with partial relief from import duty.
2. The amount of import duty shall not exceed that which would have been payable if the goods in question had been released for free circulation on the date on which they were placed under the temporary admission procedure.
Article 253
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts, in accordance with Article 243, in order to determine:
(a)
the specific use referred to in Article 250(1);
(b)
the requirements referred to in point (d) of Article 250(2).
Section 2
End-use
Article 254
End-use procedure
1. Under the end-use procedure, goods may be released for free circulation under a duty exemption or at a reduced rate of duty on account of their specific use.
2. Where the goods are at a production stage which would allow economically the prescribed end-use only, the customs authorities may establish in the authorisation the conditions under which the goods shall be deemed to have been used for the purposes laid down for applying the duty exemption or reduced rate of duty.
3. Where goods are suitable for repeated use and the customs authorities consider it appropriate in order to avoid abuse, customs supervision shall continue for a period not exceeding two years after the date of their first use for the purposes laid down for applying the duty exemption or reduced rate of duty.
4. Customs supervision under the end-use procedure shall end in any of the following cases:
(a)
where the goods have been used for the purposes laid down for the application of the duty exemption or reduced rate of duty;
(b)
where the goods have been taken out of the customs territory of the Union, destroyed or abandoned to the State;
(c)
where the goods have been used for purposes other than those laid down for the application of the duty exemption or reduced duty rate and the applicable import duty has been paid.
5. Where a rate of yield is required, Article 255 shall apply to the end-use procedure.
6. Waste and scrap which result from the working or processing of goods according to the prescribed end-use and losses due to natural wastage shall be considered as goods assigned to the prescribed end-use.
7. Waste and scrap resulting from the destruction of goods placed under the end-use procedure shall be deemed to be placed under the customs warehousing procedure.
CHAPTER 5
Processing
Section 1
General provisions
Article 255
Rate of yield
Except where a rate of yield has been specified in Union legislation governing specific fields, the customs authorities shall set either the rate of yield or average rate of yield of the processing operation or where appropriate, the method of determining such rate.
The rate of yield or average rate of yield shall be determined on the basis of the actual circumstances in which processing operations are, or are to be, carried out. That rate may be adjusted, where appropriate, in accordance with Article 28.
Section 2
Inward processing
Article 256
Scope
1. Without prejudice to Article 223, under the inward processing procedure non-Union goods may be used in the customs territory of the Union in one or more processing operations without such goods being subject to any of the following:
(a)
import duty;
(b)
other charges as provided for under other relevant provisions in force;
(c)
commercial policy measures, insofar as they do not prohibit the entry or exit of goods into or from the customs territory of the Union.
2. The inward processing procedure may be used in cases other than repair and destruction only where, without prejudice to the use of production accessories, the goods placed under the procedure can be identified in the processed products.
In the case referred to in Article 223, the procedure may be used where compliance with the conditions laid down in respect of equivalent goods can be verified.
3. In addition to paragraphs 1 and 2, the inward processing procedure may also be used for any of the following goods:
(a)
goods intended to undergo operations to ensure their compliance with technical requirements for their release for free circulation;
(b)
goods which have to undergo usual forms of handling in accordance with Article 220.
Article 257
Period for discharge
1. The customs authorities shall specify the period within which the inward processing procedure is to be discharged, in accordance with Article 216.
That period shall run from the date on which the non-Union goods are placed under the procedure and shall take account of the time required to carry out the processing operations and to discharge the procedure.
2. The customs authorities may grant an extension, of reasonable duration, of the period specified pursuant to paragraph 1, upon justified application by the holder of the authorisation.
The authorisation may specify that a period which commences in the course of a month, quarter or semester shall end on the last day of a subsequent month, quarter or semester respectively.
3. In the case of prior export in accordance with point (c) of Article 223(2), the authorisation shall specify the period within which the non-Union goods shall be declared for the inward processing procedure, taking account of the time required for procurement and transport to the customs territory of the Union.
The period referred to in the first subparagraph shall be set in months and shall not exceed six months. It shall run from the date of acceptance of the export declaration relating to the processed products obtained from the corresponding equivalent goods.
4. At the request of the holder of the authorisation, the period of six months referred to in paragraph 3 may be extended, even after its expiry, provided that the total period does not exceed 12 months.
Article 258
Temporary re-export for further processing
Upon application, the customs authorities may authorise some or all of the goods placed under the inward -processing procedure, or the processed products, to be temporarily re-exported for the purpose of further processing outside the customs territory of the Union, in accordance with the conditions laid down for the outward processing procedure.
Section 3
Outward processing
Article 259
Scope
1. Under the outward processing procedure Union goods may be temporarily exported from the customs territory of the Union in order to undergo processing operations. The processed products resulting from those goods may be released for free circulation with total or partial relief from import duty upon application by the holder of the authorisation or any other person established in the customs territory of the Union provided that that person has obtained the consent of the holder of the authorisation and the conditions of the authorisation are fulfilled.
2. Outward processing shall not be allowed for any of the following Union goods:
(a)
goods the export of which gives rise to repayment or remission of import duty;
(b)
goods which, prior to export, were released for free circulation under a duty exemption or at a reduced rate of duty by virtue of their end-use, for as long as the purposes of such end-use have not been fulfilled, unless those goods have to undergo repair operations;
(c)
goods the export of which gives rise to the granting of export refunds;
(d)
goods in respect of which a financial advantage other than refunds referred to in point (c) is granted under the common agricultural policy by virtue of the export of those goods.
3. The customs authorities shall specify the period within which goods temporarily exported must be re-imported into the customs territory of the Union in the form of processed products, and released for free circulation, in order to be able to benefit from total or partial relief from import duty. They may grant an extension, of reasonable duration, of that period, upon justified application by the holder of the authorisation.
Article 260
Goods repaired free of charge
1. Where it is established to the satisfaction of the customs authorities that goods have been repaired free of charge, either because of a contractual or statutory obligation arising from a guarantee or because of a manufacturing or material defect, they shall be granted total relief from import duty.
2. Paragraph 1 shall not apply where account was taken of the manufacturing or material defect at the time when the goods in question were first released for free circulation.
Article 261
Standard exchange system
1. Under the standard exchange system an imported product ('replacement product') may, in accordance with paragraphs 2 to 5, replace a processed product.
2. The customs authorities shall, upon application authorise the standard exchange system to be used where the processing operation involves the repair of defective Union goods other than those subject to measures laid down under the common agricultural policy or to the specific arrangements applicable to certain goods resulting from the processing of agricultural products.
3. Replacement products shall have the same eight-digit Combined Nomenclature code, the same commercial quality and the same technical characteristics as the defective goods had the latter undergone repair.
4. Where the defective goods have been used before export, the replacement products must also have been used.
The customs authorities shall, however, waive the requirement set out in the first subparagraph if the replacement product has been supplied free of charge, either because of a contractual or statutory obligation arising from a guarantee or because of a material or manufacturing defect.
5. The provisions which would be applicable to the processed products shall apply to the replacement products.
Article 262
Prior import of replacement products
1. The customs authorities shall, under the conditions they lay down, upon application by the person concerned, authorise replacement products to be imported before the defective goods are exported.
In the event of such prior import of a replacement product, a guarantee shall be provided, covering the amount of the import duty that would be payable should the defective goods not be exported in accordance with paragraph 2.
2. The defective goods shall be exported within a period of two months from the date of acceptance by the customs authorities of the declaration for the release for free circulation of the replacement products.
3. Where, in exceptional circumstances, the defective goods cannot be exported within the period referred to in paragraph 2, the customs authorities may grant an extension, of a reasonable duration, of that period, upon justified application by the holder of the authorisation.
TITLE VIII
GOODS TAKEN OUT OF THE CUSTOMS TERRITORY OF THE UNION
CHAPTER 1
Formalities prior to the exit of goods
Article 263
Lodging a pre-departure declaration
1. Goods to be taken out of the customs territory of the Union shall be covered by a pre-departure declaration to be lodged at the competent customs office within a specific time-limit before the goods are taken out of the customs territory of the Union.
2. The obligation referred to in paragraph 1 shall be waived:
(a)
for means of transport and the goods carried thereon only passing through the territorial waters or the airspace of the customs territory of the Union without a stop within that territory; or
(b)
in other specific cases, where duly justified by the type of goods or traffic or where required by international agreements.
3. The pre-departure declaration shall take the form of one of the following:
(a)
a customs declaration, where the goods to be taken out of the customs territory of the Union are placed under a customs procedure for which such declaration is required;
(b)
a re-export declaration, in accordance with Article 270;
(c)
an exit summary declaration, in accordance with Article 271.
4. The pre-departure declaration shall contain the particulars necessary for risk analysis for security and safety purposes.
Article 264
Risk analysis
The customs office to which the pre-departure declaration referred to in Article 263 is lodged shall ensure that, within a specific time-limit, a risk analysis is carried out, primarily for security and safety purposes, on the basis of that declaration and shall take the necessary measures based on the results of that risk analysis.
Article 265
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts, in accordance with Article 284, in order to determine:
(a)
the specific time-limit, referred to in Article 263(1), within which the pre-departure declaration is to be lodged before the goods are taken out of the customs territory of the Union taking into account the type of traffic;
(b)
the specific cases where the obligation to lodge a pre-departure declaration is waived in accordance with point (c) of Article 263(2).
Article 266
Conferral of implementing powers
The Commission shall specify, by means of implementing acts, the time-limit referred to in Article 264, within which risk analysis is to be carried out taking into account the time-limit referred to in Article 263(1).
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
CHAPTER 2
Formalities on exit of goods
Article 267
Customs supervision and formalities on exit
1. Goods to be taken out of the customs territory of the Union shall be subject to customs supervision and may be subject to customs controls. Where appropriate, the customs authorities may determine the route to be used, and the time-limit to be respected when goods are to be taken out of the customs territory of the Union.
2. Goods to be taken out of the customs territory of the Union shall be presented to customs on exit by one of the following persons:
(a)
the person who takes the goods out of the customs territory of the Union;
(b)
the person in whose name or on whose behalf the person who takes the goods out of the customs territory of the Union acts;
(c)
the person who assumes responsibility for the carriage of the goods prior to their exit from the customs territory of the Union.
3. Goods to be taken out of the customs territory of the Union shall be subject, as appropriate, to the following:
(a)
the repayment or remission of import duty;
(b)
the payment of export refunds;
(c)
the collection of export duty;
(d)
the formalities required under provisions in force with regard to other charges;
(e)
the application of prohibitions and restrictions justified on grounds of, inter alia, public morality, public policy or public security, the protection of the health and life of humans, animals or plants, the protection of the environment, the protection of national treasures possessing artistic, historic or archaeological value and the protection of industrial or commercial property, including controls against drug precursors, goods infringing certain intellectual property rights and cash, as well as the implementation of fishery conservation and management measures and of commercial policy measures.
4. Release for exit shall be granted by the customs authorities on condition that the goods in question will be taken out of the customs territory of the Union in the same condition as when:
(a)
the customs or re-export declaration was accepted; or
(b)
the exit summary declaration was lodged.
Article 268
Conferral of implementing powers
The Commission shall specify, by means of implementing acts, the procedural rules on the exit referred to in Article 267.
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
CHAPTER 3
Export and re-export
Article 269
Export of Union goods
1. Union goods to be taken out of the customs territory of the Union shall be placed under the export procedure.
2. Paragraph 1 shall not apply to any of the following Union goods:
(a)
goods placed under the outward processing procedure;
(b)
goods taken out of the customs territory of the Union after having been placed under the end-use procedure;
(c)
goods delivered, VAT or excise duty exempted, as aircraft or ship supplies, regardless of the destination of the aircraft or ship, for which a proof of such supply is required;
(d)
goods placed under the internal transit procedure;
(e)
goods moved temporarily out of the customs territory of the Union in accordance with Article 155.
3. The formalities concerning the export customs declaration laid down in the customs legislation shall apply in the cases referred to in points (a), (b) and (c) of paragraph 2.
Article 270
Re-export of non-Union goods
1. Non-Union goods to be taken out of the customs territory of the Union shall be subject to a re-export declaration to be lodged at the competent customs office.
2. Articles 158 to 195 shall apply to the re-export declaration.
3. Paragraph 1 shall not apply to any of the following goods:
(a)
goods placed under the external transit procedure which only pass through the customs territory of the Union;
(b)
goods trans-shipped within, or directly re-exported from, a free zone;
(c)
goods in temporary storage which are directly re-exported from a temporary storage facility.
CHAPTER 4
Exit summary declaration
Article 271
Lodging an exit summary declaration
1. Where goods are to be taken out of the customs territory of the Union and a customs declaration or a re-export declaration is not lodged as pre-departure declaration, an exit summary declaration shall be lodged at the customs office of exit.
Customs authorities may allow the exit summary declaration to be lodged at another customs office, provided that the latter immediately communicates or makes available electronically the necessary particulars to the customs office of exit.
2. The exit summary declaration shall be lodged by the carrier.
Notwithstanding the obligations of the carrier, the exit summary declaration may be lodged instead by one of the following persons:
(a)
the exporter or consignor or other person in whose name or on whose behalf the carrier acts;
(b)
any person who is able to present the goods in question or have them presented at the customs office of exit.
3. Customs authorities may accept that commercial, port or transport information systems may be used to lodge an exit summary declaration, provided that they contain the necessary particulars for such declaration and that these particulars are available within a specific time-limit, before the goods are taken out of the customs territory of the Union.
4. Customs authorities may accept, instead of the lodging of the exit summary declaration, the lodging of a notification and access to the particulars of an exit summary declaration in the economic operator's computer system.
Article 272
Amendment and invalidation of the exit summary declaration
1. The declarant may, upon application, be permitted to amend one or more particulars of the exit summary declaration after it has been lodged.
No amendment shall be possible after any of the following:
(a)
the customs authorities have informed the person who lodged the exit summary declaration that they intend to examine the goods;
(b)
the customs authorities have established that one or more particulars of the exit summary declaration are inaccurate or incomplete;
(c)
the customs authorities have already granted the release of the goods for exit.
2. Where the goods for which an exit summary declaration has been lodged are not taken out of the customs territory of the Union, the customs authorities shall invalidate that declaration in either of the following cases:
(a)
upon application by the declarant;
(b)
within 150 days after the lodging of the declaration.
Article 273
Conferral of implementing powers
The Commission shall specify, by means of implementing acts, the procedural rules for:
(a)
lodging the exit summary declaration referred to in Article 271;
(b)
amending the exit summary declaration, in accordance with the first subparagraph of Article 272(1);
(c)
invalidating the exit summary declaration, in accordance with Article 272(2).
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
CHAPTER 5
Re-export notification
Article 274
Lodging a re-export notification
1. Where non-Union goods referred to in points (b) and (c) of Article 270(3) are taken out of the customs territory of the Union and the obligation to lodge an exit summary declaration for those goods is waived, a re-export notification shall be lodged.
2. The re-export notification shall be lodged at the customs office of exit of the goods by the person responsible for the presentation of goods on exit in accordance with Article 267(2).
3. The re-export notification shall contain the particulars necessary to discharge the free zone procedure or to end the temporary storage.
Customs authorities may accept that commercial, port or transport information systems may be used to lodge a re-export notification, provided that they contain the necessary particulars for such notification and these particulars are available before the goods are taken out of the customs territory of the Union.
4. Customs authorities may accept, instead of the lodging of the re-export notification, the lodging of a notification and access to the particulars of a re-export notification in the economic operator's computer system.
Article 275
Amendment and invalidation of the re-export notification
1. The declarant may, upon application, be permitted to amend one or more particulars of the re-export notification after it has been lodged.
No amendment shall be possible after any of the following:
(a)
the customs authorities have informed the person who lodged the re-export notification that they intend to examine the goods;
(b)
the customs authorities have established that one or more particulars of the re-export notification are inaccurate or incomplete;
(c)
the customs authorities have already granted the release of the goods for exit.
2. Where the goods for which a re-export notification has been lodged are not taken out of the customs territory of the Union, the customs authorities shall invalidate that notification in either of the following cases:
(a)
upon application by the declarant;
(b)
within 150 days after the lodging of the notification.
Article 276
Conferral of implementing powers
The Commission shall specify, by means of implementing acts, the procedural rules for:
(a)
lodging the re-export notification referred to in Article 274;
(b)
amending the re-export notification, in accordance with the first sub-paragraph of Article 275(1);
(c)
invalidating the re-export notification in accordance with Article 275(2).
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
CHAPTER 6
Relief from export duty
Article 277
Relief from export duty for Union goods temporarily exported
Without prejudice to Article 259, Union goods which are temporarily exported from the customs territory of the Union shall benefit from export duty relief, conditional upon their re-import.
TITLE IX
ELECTRONIC SYSTEMS, SIMPLIFICATIONS, DELEGATION OF POWER, COMMITTEE PROCEDURE AND FINAL PROVISIONS
CHAPTER 1
Development of electronic systems
Article 278
Transitional measures
Means for the exchange and storage of information, other than the electronic data-processing techniques referred to in Article 6(1), may be used on a transitional basis, until 31 December 2020 at the latest, where the electronic systems which are necessary for the application of the provisions of the Code are not yet operational.
Article 279
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts in accordance with Article 284 specifying the rules on the exchange and storage of data in the situation referred to in Article 278.
Article 280
Work programme
1. In order to support the development of the electronic systems referred to in Article 278 and govern the setting up of transitional periods, the Commission shall, by 1 May 2014, draw up a work programme relating to the development and deployment of the electronic systems referred to in Article 16(1).
2. The work programme referred to in paragraph 1 shall have the following priorities:
(a)
the harmonised exchange of information on the basis of internationally accepted data models and message formats;
(b)
the reengineering of customs and customs related processes in view of enhancing their efficiency, effectiveness and uniform application and reducing compliance costs; and
(c)
the offering to economic operators of a wide range of electronic customs services, enabling them to interact in the same way with the customs authorities of any Member State.
3. The work programme referred to in paragraph 1 shall be updated regularly.
Article 281
Conferral of implementing powers
The Commission shall adopt, by means of implementing acts, the work programme referred to in Article 280.
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
Where the committee delivers no opinion, the Commission shall not adopt the implementing acts referred to in paragraph 1 and the third subparagraph of Article 5(4) of Regulation (EU) No 182/2011 shall apply.
CHAPTER 2
Simplifications in the application of the customs legislation
Article 282
Tests
The Commission may authorise one or more Member States, upon application, to test for a limited period of time simplifications in the application of the customs legislation, especially when IT-related. The test shall not affect the application of the customs legislation in those Member States that are not participating in such test and shall be evaluated periodically.
Article 283
Conferral of implementing powers
The Commission shall adopt, by means of implementing act, the decisions referred to in Article 282.
Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 285(4).
CHAPTER 3
Delegation of power and committee procedure
Article 284
Exercise of the delegation
1. The power to adopt delegated acts is conferred on the Commission subject to the conditions laid down in this Article.
2. The power to adopt delegated acts referred to in Articles 2, 7, 10, 20, 24, 31, 36, 40, 62, 65, 75, 88, 99, 106, 115, 122, 126, 131, 142, 151, 156, 160, 164, 168, 175, 180, 183, 186, 196, 206, 212, 213, 221, 224, 231, 235, 253, 265, and 279 shall be conferred on the Commission for a period of five years from 30 October 2013. The Commission shall draw up a report in respect of the delegation of power not later than nine months before the end of the five-year period. The delegation of power shall be tacitly extended for periods of an identical duration, unless the European Parliament or the Council opposes such extension not later than three months before the end of each period.
3. The delegation of power referred to in Articles 2, 7, 10, 20, 24, 31, 36, 40, 62, 65, 75, 88, 99, 106, 115, 122, 126, 131, 142, 151, 156, 160, 164, 168, 175, 180, 183, 186, 196, 206, 212, 213, 221, 224, 231, 235, 253, 265, and 279 may be revoked at any time by the European Parliament or by the Council. A decision to revoke shall put an end to the delegation of the power specified in that decision. It shall take effect the day following the publication of the decision in the Official Journal of the European Union or at a later date specified therein. It shall not affect the validity of any delegated acts already in force.
4. As soon as it adopts a delegated act, the Commission shall notify it simultaneously to the European Parliament and to the Council.
5. A delegated act adopted pursuant to Articles 2, 7, 10, 20, 24, 31, 36, 40, 62, 65, 75, 88, 99, 106, 115, 122, 126, 131, 142, 151, 156, 160, 164, 168, 175, 180, 183, 186, 196, 206, 212, 213, 221, 224, 231, 235, 253, 265, or 279 shall enter into force only if no objection has been expressed either by the European Parliament or the Council within two months of notification of that act to the European Parliament and the Council or if, before the expiry of that period, the European Parliament and the Council have both informed the Commission that they will not object. That period shall be extended by two months at the initiative of the European Parliament or of the Council.
Article 285
Committee procedure
1. The Commission shall be assisted by the Customs Code Committee. That committee shall be a committee within the meaning of Regulation (EU) No 182/2011.
2. Where reference is made to this paragraph, Article 4 of Regulation (EU) No 182/2011 shall apply.
3. Where reference is made to this paragraph, Article 8 of Regulation (EU) No 182/2011 in conjunction with Article 4 thereof shall apply.
4. Where reference is made to this paragraph, Article 5 of Regulation (EU) No 182/2011 shall apply.
5. Where reference is made to this paragraph, Article 8 of Regulation (EU) No 182/2011 in conjunction with Article 5 thereof shall apply.
6. Where the opinion of the committee is to be obtained by written procedure and reference is made to this paragraph, that procedure shall be terminated without result only when, within the time-limit for delivery of the opinion, the chair of the committee so decides.
CHAPTER 4
Final provisions
Article 286
Repeal and amendment of legislation in force
1. Regulation (EC) No 450/2008 is repealed.
2. Regulation (EEC) No 3925/91, Regulation (EEC) No 2913/92 and Regulation (EC) No 1207/2001 are repealed from the date referred to in Article 288(2).
3. References to the repealed Regulations shall be construed as references to this Regulation and shall be read in accordance with the correlation tables set out in the Annex.
4. In the sixth indent of Article 3(1) of Regulation (EEC) No 2913/92, the phrase 'and Mayotte' is deleted as from 1 January 2014.
5. The first indent of point (a) of Article 9(1) of Regulation (EEC) No 2658/87 is deleted from the date referred to in Article 288(2).
Article 287
Entry into force
This Regulation shall enter into force on the twentieth day following that of its publication in the Official Journal of the European Union.
Article 288
Application
1. Articles 2, 7, 8, 10, 11, 17, 20, 21, 24, 25, 31, 32, 36, 37, 40, 41, 50, 52, 54, 58, 62, 63, 65, 66, 68, 75, 76, 88, 99, 100, 106, 107, 115, 122, 123, 126, 131, 132, 138, 142, 143, 151, 152, 156, 157, 160, 161, 164, 165, 168, 169, 175, 176, 178, 180, 181, 183, 184, 186, 187, 193, 196, 200, 206, 207, 209, 212, 213, 216, 217, 221, 222, 224, 225, 231, 232, 235, 236, 239, 253, 265, 266, 268, 273, 276, 279, 280, 281, 283, 284, 285 and 286 shall apply as from 30 October 2013.
2. Articles other than those referred to in paragraph 1 shall apply as from 1 June 2016.
This Regulation shall be binding in its entirety and directly applicable in all Member States.
Done at Strasbourg, 9 October 2013.