РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 14 декември 2010 година
относно държавна помощ C 39/96 (ex NN 127/92), приведена в действие от Франция в полза на Coopérative d’exportation du livre français (CELF)
(нотифицирано под номер C(2010) 8938)
(само текстът на френски език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2011/179/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него (1),
като прикани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с посочената по-горе разпоредба (2) и като взе предвид техните мнения,
като има предвид, че:
1. ПРОЦЕДУРА
(1)
С решение от 15 април 2008 г. (3) (наричано по-долу „решението на Общия съд“) Общият съд на Европейския съюз отмени Решение 2005/262/ЕО на Комисията от 20 април 2004 г. относно помощта, приведена в действие от Франция в полза на Coopérative d’exportation du livre français (CELF) (4) (5).
(2)
Вследствие на решението на Общия съд Комисията трябва да приеме ново решение.
(3)
С посоченото решение приключва процедура, чиито основни етапи са припомнени по-долу.
A. Първа фаза
(4)
С писмо от 20 март 1992 г. Société internationale de diffusion et d’édition („SIDE“) насочи вниманието на Комисията към мерки за помощ за промоция, транспортиране и продажба, предоставена от френските органи на CELF - помощ, за която не е било изпратено предварително уведомление до службите на Комисията.
(5)
С писмо от 2 април 1992 г. Комисията, след като напомни на френските органи, че за всяко намерение за предоставяне или изменение на помощ следва да бъде изпратено предварително уведомление до нейните служби, поиска от френските органи да я информират за естеството и предмета на посочените от SIDE мерки за помощ.
(6)
С писмо от 29 юни 1992 г. френските органи потвърдиха пред Комисията наличието на субсидии в полза на CELF. Те уточниха, че тези мерки имат за цел популяризирането на френския език и литература в нефранкофонските страни, както и че на CELF е било възложено управлението на три схеми за помощи, предназначени да улеснят читателите, чийто достъп до френски книги е затруднен.
(7)
С писмо от 7 август 1992 г. Комисията потвърди пред SIDE съществуването на помощ в полза на CELF, уточни предмета ѝ и информира SIDE, че за въпросните мерки не е изпратено уведомление. Комисията обаче отбеляза, че спорната помощ не е от такова естество, което да засяга търговията между държавите-членки. При тези обстоятелства SIDE беше приканено да представи мнението си.
(8)
С писмо от 7 септември 1992 г. SIDE информира Комисията за намерението си да разкрие дискриминационния характер на мерките и последиците, които произтичат от тях за вътреобщностната търговия, без обаче да оспорва културната цел, преследвана от Министерството на културата, действало за популяризиране на френския език и литература.
(9)
С решение от 18 май 1993 г. (6) Комисията счете, че с оглед на особеното състояние на конкуренцията в книжния сектор и предвид културната цел на оспорваните схеми за помощ, за тях се прилага дерогацията, предвидена в предишния член 92, параграф 3, буква в) от Договора.
(10)
На 2 август 1993 г. SIDE подаде жалба за отмяна на посоченото решение. С решение от 18 септември 1995 г. (7) Общият съд частично удовлетвори жалбата на SIDE, като отмени решението на Комисията от 18 май 1993 г. само в частта му по отношение на мерките, предоставени на CELF във връзка с малки поръчки.
(11)
Общият съд постанови, че Комисията може да приеме благоприятно решение по отношение на следните три схеми за помощ, управлявани от CELF за сметка на държавата:
а)
помощите за въздушен превоз на товари или въздушна поща;
б)
програмата „Page à Page“ (8) (помощ за разпространението на книги на френски език в Централна и Източна Европа);
в)
„Programme Plus“ (академични ръководства на френски език, предназначени за студенти от Субсахарска Африка).
(12)
Общият съд сметна, че Комисията е получила достатъчно информация за последните три схеми, за да обоснове констатацията, че въздействието им върху конкуренцията е било незначително. От друга страна Общият съд посочи, че „що се отнася до културното предназначение на помощите, безспорно е, че целта на френското правителство е разпространението на френския език и френската литература“. Общият съд сметна за необходимо да заключи, че установяването на културната цел на оспорваните помощи не е затруднило особено Комисията и че получаването на други сведения не е било необходимо за признаване на културния характер на тази цел.
(13)
Напротив, по отношение на компенсациите, предоставени изключително на CELF за малките поръчки, Общият съд сметна, че Комисията е трябвало да разгледа задълбочено условията на конкуренцията в засегнатия сектор, преди да се произнесе по съвместимостта на мерките с вътрешния пазар.
(14)
Поради това Общият съд стигна до заключението (точка 76 от решението), че Комисията е трябвало да открие процедурата, предвидена в предишния член 93, параграф 2 от Договора за ЕО (понастоящем член 108, параграф 2 от ДФЕС), и следователно трябва да отмени решението на Комисията от 18 май 1993 г. в частта му, която се отнася до субсидията, предоставена изключително на CELF за компенсиране на допълнителните разходи за обработка на малките поръчки на книги на френски език, направени от установени в чужбина търговци на книги.
Б. Втора фаза
(15)
В съответствие с решението на Общия съд от 18 септември 1995 г. с решение от 30 юли 1996 г. Комисията реши да открие официална процедура по разследване. Заинтересованите страни, приканени да представят мненията си пред Комисията, изпратиха своите коментари през декември 1996 г. и януари 1997 г.
(16)
В края на разследването си, на 10 юни 1998 г. Комисията прие Решение 1999/133/ЕО (9). Тя потвърди културната цел на помощите за малките поръчки и счете, въз основа на предишния член 87, параграф 3, буква г) от Договора, че посочените помощи не са от такова естество, което да засяга условията на търговията и конкуренцията в Съюза до степен, която противоречи на общия интерес на пазара за износа на книги на френски език.
(17)
С решение от 28 февруари 2002 г. (10) Общият съд отмени член 1, последно изречение от посоченото решение. Общият съд счете, че Комисията е трябвало да извърши необходимите проверки, за да получи съответните данни с оглед да разграничи пазара на комисионната дейност при износ от пазара на износа на книги на френски език като цяло.
(18)
Общият съд счете, че като не е извършила тази проверка, Комисията е допуснала явна грешка в преценката, като е приела пазара за износ на книги на френски език като цяло за референтен пазар, при условие че е установено, че спорната помощ е предназначена само за комисионерите при износа.
(19)
В решението си от 22 юни 2000 г. (11) обаче, без да разглежда делото по същество, Съдът на ЕС отхвърли жалбата на френските органи срещу решението на Комисията от 10 юни 1998 г. и потвърди, че дори дадена помощ да може да бъде счетена за съвместима с общия пазар, този факт не оказва влияние върху задължението за уведомление, както и че задължението за предварително уведомление включва задължението за преустановяване на помощта.
В. Трета фаза
(20)
След частичната отмяна на решението от 10 юни 1998 г. с писма от 14 юни 2002 г. Комисията поиска от френските органи и от SIDE да ѝ изпратят коментарите си относно мотивите за отмяна на решението, и по-специално относно аспектите във връзка с въпросния пазар.
(21)
Френските органи бяха приканени да коментират по-специално специфичните особености на предлагането от страна на CELF в сравнение с това на останалите участници на пазара, включително SIDE. SIDE беше приканено да коментира по-специално понятието „малки поръчки“ и да посочи с какво евентуално се отличава спецификата на предлагането му в сравнение с предлагането от страна на CELF и на останалите участници на пазара.
(22)
SIDE изпрати отговора си до Комисията с писмо от 12 август 2002 г. Френските органи предадоха отговора си с писмо от 17 септември 2002 г.
(23)
След като с писмо от 19 септември 2002 г. Комисията поиска от SIDE да посочи дали отговорът му съдържа поверителна информация и след като на 30 септември 2002 г. получи отрицателен отговор, с писмо от 17 октомври 2002 г. тя препрати отговора на SIDE заедно с приложенията към него до френските органи за коментар. В тази връзка тя също така им постави редица допълнителни въпроси.
(24)
С писмо от 30 октомври 2002 г. Комисията също така постави на SIDE редица допълнителни въпроси, на които бе отговорено с писма от 31 октомври 2002 г. и 9 декември 2002 г. След искане от страна на Комисията от 16 декември 2002 г. SIDE я информира с писмо от 23 декември 2002 г., че неговите отговори не съдържат поверителна информация и че могат да бъдат препратени до френските органи за коментар.
(25)
Тъй като френските органи не отговориха в определения срок, Комисията бе длъжна да им изпрати напомнително писмо с дата 27 ноември 2002 г. С писмо от 19 декември 2002 г. френските органи поискаха от Комисията ново удължаване на срока.
(26)
На 9 януари 2003 г. Комисията изпрати отговора на SIDE от 23 декември 2002 г. на френските органи за коментар. С писмо от 17 януари 2003 г. френските органи отговориха на въпросите на Комисията от 17 октомври 2002 г.
(27)
С писмо от 4 февруари 2003 г. френските органи поискаха от Комисията ново удължаване на срока по отношение на искането за коментари относно втория отговор на SIDE от 23 декември 2002 г. С писмо от 11 февруари 2003 г. Комисията частично одобри поисканото удължаване. С писмо от 11 март 2003 г. френските органи изпратиха отговора си до Комисията.
(28)
Междувременно на среща, проведена на 4 март 2003 г., представители на SIDE, по свое искане, бяха приети от службите на Комисията, за да изложат становището на SIDE по случая от самото му начало.
(29)
След тази процедура Европейската комисия прие Решение 2005/262/ЕО, в което спорната помощ се счита за съвместима въз основа на предишния член 87, параграф 3, буква г) от Договора, след като Комисията установи по-специално, че помощите не биха могли да доведат до свръхкомпенсиране на разходите, понесени за обработката на малки поръчки.
Г. Четвърта фаза
(30)
С решението си от 15 април 2008 г. Общият съд отмени решението на Комисията от 20 април 2004 г.
(31)
Общият съд счете, че по отношение на частта на помощта, платена на CELF преди 1 ноември 1993 г. - датата на влизане в сила на Договора за Европейския съюз, Комисията е допуснала грешка при прилагане на правото, като е счела спорната помощ за съвместима с общия пазар по силата на предишния член 87, параграф 3, буква г), докато в действителност е трябвало да се прилагат материалноправните разпоредби, които са били в сила преди 1 ноември 1993 г. Общият съд по-специално взе предвид факта, че Договорът за ЕС не съдържа преходни разпоредби относно прилагането на предишния член 87, параграф 3, буква г), както и че принципът на правна сигурност не допуска, освен по изключение, за начален момент на прилагане във времето на общностен акт да бъде определена дата, която е по-ранна от датата на неговото публикуване.
(32)
Освен това Общият съд счете, че Комисията е допуснала явна грешка в преценката при проверката на съвместимостта на спорната помощ, тъй като е надценила разходите за обработка на малки поръчки, действително понесени от CELF. В решението си от 20 април 2004 г. Комисията не е взела предвид действителните разходи за обработка на малки поръчки, а е направила оценка на тези разходи въз основа на общия размер на разходите, понесени от CELF (отнасяне на една част от общите разходи към обработката на малките поръчки в зависимост от предварително определен метод на разпределяне на всяка категория разходи). Предвид допълнителните трудности, до които води обработката на малките поръчки в сравнение с другите дейности на CELF, към някои категории разходи са били приложени коефициенти за умножение. Общият съд сметна, че тези трудности е можело да бъдат преодолени посредством заявяването на малките поръчки по електронен път, което се отнася за две трети от тях. Поради това Общият съд счете, че Комисията е допуснала явна грешка в преценката, като е приложила коефициенти за умножение към някои разходи (и при всички случаи към подадените по електронен път поръчки), и заключи, че ако не са били приложени въпросните коефициенти за умножение, разходите по обработката на малки поръчки са щели да бъдат по-малки и резултатът от дейността във връзка с малките поръчки - положителен (600 000 френски франка (FRF), или 91 469 EUR). Следователно според Общия съд Комисията не е доказала липсата на свръхкомпенсация.
Д. Пета фаза
(33)
Вследствие на решението на Общия съд от 15 април 2008 г. процедурата по разследване, започната с решението на Комисията от 30 юли 1996 г., продължава да бъде открита и Комисията следва да приеме ново решение.
(34)
Поради мотивите на решението на Общия съд от 15 април 2008 г. и предвид факта, че решението за откриване е с дата 30 юли 1996 г., Комисията пожела да прикани отново френските органи и заинтересованите страни да представят мненията си.
(35)
Ето защо на 8 април 2009 г. (12) Комисията прие решение за разширяване на процедурата (Решение C(2009) 2481, „решение за разширяване на процедурата“). Решението за разширяване допълва решението за откриване от 30 юли 1996 г. и същевременно с него се определя нов срок за представяне на мнения. В него се посочва, че двете решения трябва да се разглеждат като едно неделимо цяло и че те ще доведат до една-единствена официална процедура по разследване, както и че доколкото описанието на фактическите и на правните обстоятелства или предварителната оценка на Комисията в решението за разширяване на процедурата се различават от решението за откриване от 30 юли 1996 г., би следвало да се взема под внимание единствено решението за разширяване на процедурата.
(36)
Комисията прикани заинтересованите страни да представят мненията си относно въпросната мярка.
(37)
Комисията получи мнението на френските органи на 9 юни 2009 г., както и мнението на SIDE на 23 юли 2009 г. Тя предаде мнението на SIDE на френските органи на 24 август 2009 г., като им даде възможност да го коментират, и получи коментарите им на 24 септември 2009 г.
(38)
Френските органи обаче не представиха подробните данни, поискани от Комисията в решението ѝ за разширяване на процедурата, а само препратиха, що се отнася до пропорционалността на помощта, към данните, вече предоставени на 17 септември 2002 г., 17 януари 2003 г. и 11 март 2003 г., които Комисията не можеше да използва като такива предвид решението на Общия съд от 15 април 2008 г.
(39)
С писмо от 8 октомври 2009 г. службите на Комисията напомниха на френските органи за искането си за изпращане на данни по конкретно посочените точки, като посочиха, че ако тази информация не бъде получена в срок до десет работни дни, Комисията следва, въз основа на информацията, с която разполага, да вземе окончателно решение в съответствие с член 13, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета, след като издаде, ако е необходимо, разпореждане за предоставяне на информация съгласно член 10, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (13).
(40)
С писмо от 21 октомври 2009 г. френските органи информираха Комисията, че с решение на Търговския съд на Париж от 9 септември 2009 г. CELF е в процедура на съдебна ликвидация и е прекратило дейността си. От друга страна, по отношение на данните, поискани в писмото на Комисията от 8 октомври 2009 г. френските органи посочиха, че не разполагат с допълнителна информация и препратиха към мнението си, изпратено на 9 юни 2009 г.
(41)
Поради това с решение от 20 ноември 2009 г. (Решение C(2009) 9256, „решение за разпореждане“) Комисията реши да разпореди на Франция да предостави исканата информация, тъй като въпреки неколкократните искания тази информация не бе предоставена.
(42)
С писмо от 2 декември 2009 г. френските органи посочиха, че не разполагат с допълнителна информация, която да предоставят на Комисията, и поради това препратиха към мнението си, изпратено на 9 юни 2009 г.
(43)
Следва да се отбележи, че на 2 декември 2009 г. френските органи също така изпратиха писмо във връзка със схема за помощ, наречена „Програма за академична и научна литература“, наречена „Programme Plus“. Тази схема за помощ не е предмет на настоящото решение.
(44)
С писмо от 22 декември 2009 г. Комисията изиска от френските органи сведения относно състоянието на CELF и процедурата по ликвидацията на CELF. Френските органи отговориха на 27 януари 2010 г. Освен това на 9 март 2010 г. и 26 ноември 2010 г. бяха направени уточнения.
Е. Производство пред националните юрисдикции и преюдициални запитвания
(45)
Следва да се отбележи, че във Франция има висящи производства пред националните юрисдикции и че те са довели до сезирането на Съда на ЕС на основание член 267 от ДФЕС (предишен член 234 от Договора за ЕО). По-долу са припомнени накратко основните етапи от тези производства.
(46)
SIDE сезира френските юрисдикции във връзка с прякото действие на предишния член 88, параграф 3 от Договора за ЕО. С решение от 5 октомври 2004 г., като потвърди решение на Административния съд на Париж от 26 април 2001 г., Апелативният административен съд на Париж разпореди на френската държава да изиска възстановяване на помощите, платени на CELF.
(47)
Държавният съвет, сезиран като касационна инстанция, с решение от 29 март 2006 г. потвърди някои аспекти от решението на Апелативния административен съд, и по-специално факта, че въпросните помощи нямат чисто компенсаторен характер по отношение на задължения за обществена услуга (14), не могат да бъдат квалифицирани от националния съд като съществуващи помощи и CELF не може да се позове на оправдани правни очаквания.
(48)
Въпреки това в решението си от 29 март 2006 г. Държавният съвет също така реши да спре производството по обжалването, докато Съдът на ЕС не се произнесе по преюдициалните запитвания, с които Държавният съвет го сезира, по отношение на задълженията на националния съд във връзка с държавна помощ, за която не е изпратено уведомление, но по-късно с решение на Комисията е обявена за съвместима с общия пазар.
(49)
В решението си от 12 февруари 2008 г. (15) Съдът на ЕС постанови:
„Член 88, параграф 3, последно изречение ЕО трябва да се тълкува в смисъл, че националният съд не е длъжен да разпореди възстановяването на помощ, приведена в действие в нарушение на тази разпоредба, когато Комисията е взела окончателно решение, установяващо съвместимостта на тази помощ с общия пазар по смисъла на член 87 ЕО. Въз основа на общностното право той е длъжен да разпореди на получателя на помощта плащането на лихвите за периода на неправомерност. В рамките на своето национално право той може, ако прецени, че е необходимо, да разпореди освен това и възстановяването на неправомерната помощ, без това да засяга правото на държавата-членка да я приведе отново в действие в един следващ момент. На него може също да му се наложи да уважи искания за обезщетения за вредите, причинени поради неправомерния характер на помощта.
В процесуално положение като това на спора по главното производство задължението, произтичащо от член 88, параграф 3, последно изречение ЕО, да се отстранят последиците от неправомерността на една помощ се отнася също, с оглед изчисляването на сумите, които трябва да бъдат изплатени от получателя, освен при изключителни обстоятелства, и до периода, изтекъл между датата на решението на Комисията на Европейските общности, с което се установява съвместимостта на тази помощ с общия пазар, и датата на отмяната на това решение от общностния съд“.
(50)
След като взе предвид решението на Съда на ЕС от 12 февруари 2008 г., както и цитираното по-горе решение на Общия съд от 15 април 2008 г., в решението си от 19 декември 2008 г. Държавният съвет отмени членове 2, 3 и 4 от посоченото по-горе решение на Апелативния административен съд на Париж от 5 октомври 2004 г. и постанови посоченото по-долу.
(51)
Първо, на министъра на културата и комуникациите е разпоредено да пристъпи към възстановяване на лихвите, свързани с държавната помощ, платена на CELF от 1980 г. до датата на решението на Държавния съвет, изчислени в съответствие с Регламент (ЕО) № 794/2004 (16). На министъра също така е разпоредено след това да пристъпи към възстановяване на лихвите, които ще бъдат дължими между датата на решението на Държавния съвет и датата, на която окончателно е установена съвместимостта на помощта с общия пазар, или до окончателното връщане на помощта.
(52)
Освен това Държавният съвет реши да спре производството, докато Съдът на ЕС не се произнесе по следните преюдициални запитвания:
„1.
Може ли националният съд да спре производството по въпроса за задължението за връщане на държавна помощ до произнасянето с окончателно решение на Комисията по съвместимостта на помощта с правилата на общия пазар, когато първото решение на Комисията, с което тази помощ е обявена за съвместима, е отменено от общностния съд?
2.
Може ли фактът, че Комисията на три пъти приема дадена помощ за съвместима с общия пазар, преди тези ѝ решения да бъдат отменени от Първоинстанционния съд на Европейските общности, да представлява извънредно обстоятелство, което да накара националния съд да ограничи задължението за възстановяване на помощта?“
(53)
На 11 март 2010 г. (17) Съдът на ЕС се произнесе по тези преюдициални запитвания по следния начин:
„1.
Национална юрисдикция, сезирана на основание член 88, параграф 3 ЕО с искане за възстановяване на неправомерна държавна помощ, не може да отложи приемането на решение по него до произнасянето на Комисията на Европейските общности по съвместимостта на помощта с общия пазар, след като предходно положително решение е било отменено.
2.
Приемането от Комисията на Европейските общности на три последователни решения за обявяване на дадена помощ за съвместима с общия пазар, които впоследствие общностният съд отменя, само по себе си не представлява изключително обстоятелство, което може да обоснове ограничаване на задължението на получателя да върне помощта, когато същата е предоставена в нарушение на член 88, параграф 3 ЕО.“
2. ОПИСАНИЕ НА ВЪПРОСНАТА МЯРКА
(54)
Френските органи посочиха пред Комисията, че през 1980 г. Министерството на културата, в съответствие с насоките на общата политика на френското правителство във връзка с популяризирането на френската книга и литература, реши да предостави помощи на комисионерите при износа, които биха приели всякакъв вид поръчки, независимо от размера и рентабилността им. Тези мерки са били приведени в действие, за да компенсират пазарна неефективност и да насърчат запазването на дейност, свързана с нерентабилните малки поръчки на пазара на комисионната дейност при износ.
(55)
Според френските органи малки книжарници, установени главно в нефранкофонски зони, достъпът до които понякога е затруднен и/или които са отдалечени, са се натъквали на сериозни трудности при снабдяването, като търсенето им не е можело да бъде удовлетворено от традиционните вериги за разпространение, когато количествата поръчани книги са били недостатъчни или когато единичната цена на поръчаните книги не е била достатъчно висока, за да бъде услугата рентабилна.
(56)
Според френските органи въпросните помощи са били предназначени да дадат възможност на комисионерите при износа да изпълняват всички поръчки на търговци на книги, установени в чужбина, главно в нефранкофонски зони, независимо от размера, рентабилността и предназначението на поръчките. Целта е била в рамките на френската политика за подпомагане на културното многообразие да се осигури оптимално разпространение на книги на френски език и по този начин да се насърчи разпространението на франкофонската литература в целия свят.
(57)
Приетият от френските органи механизъм за помощи, наречен „Програма за малки поръчки“, е бил под формата на субсидия, чието предназначение е било да компенсира допълнителните разходи за обработка на малките поръчки, като за такива френските органи определят пратките на стойност под 500 FRF, или около 76 ЕUR.
(58)
Според френските органи предприятието получател на субсидиите е трябвало да поеме задължението да съобщи на дирекция „Книгоиздателска и библиотечна дейност“ към Министерството на културата всички данни, свързани с общата дейност на предприятието (общ оборот, финансови сметки, предварителни бюджети, копия от решения за утвърждаване на тези данни, одиторски доклад, при необходимост, и консолидирана тарифна структура на заплатите), както и всякакви документи, свързани с дейността, която да бъде субсидирана, и по-специално сметката за използване на субсидиите, оправдаваща изпълнението на услугите, въз основа на които е била предоставена субсидията през предходната година.
(59)
На практика само едно предприятие - CELF, се е възползвало от програмата „Малки поръчки“. Според френските органи последното е трябвало ежегодно да оправдава допълнителните си разходи, понесени за услугите във връзка с малките поръчки, в подкрепа на искането си за субсидиране за следващата година. По-специално една четвърт от субсидията, предоставена през предходната година, е била изплащана в началото на годината, като остатъкът е бил предоставян следващата есен след разглеждане от публичните органи на очаквания бюджет на предприятието получател и на регистрираните колебания през първата част на бюджетната година. Било е договорено, че ако помощта не бъде използвана в пълния си размер, оставащите суми ще бъдат приспаднати от предвидената за следващата година субсидия. Освен това Министерството на културата е присъствало в качеството си на поканен наблюдател на управителните съвети и общите събрания на CELF.
(60)
Следва да се уточни, че след 1997 г. размерът на въпросната помощ непрекъснато намалява и през 2002 г. тя е преустановена. От 1980 г. до края на 2001 г. CELF е получавало помощ, която според френските органи е била предназначена за намаляване на разходите за обработка на малките поръчки, които идват от чужбина и са за книги на френски език. Общо от 1980 г. до края на 2001 г. в рамките на въпросната помощ CELF е получило около 4,8 млн. евро.
Таблица
Размер на помощите, предоставени на CELF от 1980 г. за обработката на „малки поръчки“
Данни, предоставени от френските органи
(сумите са закръглени в ЕUR)
Година
Размер на помощта
1980
91 469,41
1981
91 469,41
1982
205 806,17
1983
164 644,94
1984
137 204,12
1985
141 777,59
1986
248 491,90
1987
214 953,11
1988
213 428,62
1989
259 163,33
1990
304 898,03
1991
373 500,09
1992
422 283,78
1993
382 647,03
1994
304 898,03
1995
304 898,03
1996
304 898,03
1997
243 918,43
1998
182 938,82
1999
121 959,21
2000
60 979,61
2001
38 112,25
2002
0
3. КОМЕНТАР НА ФРАНЦИЯ И МНЕНИЕ НА SIDE СЛЕД РАЗШИРЯВАНЕТО НА ПРОЦЕДУРАТА
(61)
В отговора си от 9 юни 2009 г. във връзка с решението за разширяване на процедурата френските органи изказаха посоченото по-долу мнение.
(62)
Първо, те посочиха, че споделят анализа на Комисията, според който помощта за CELF представлява държавна помощ и според който дерогациите, предвидени в член 107, параграф 2 и параграф 3, букви а) и б) от ДФЕС, не са били приложими.
(63)
В рамките на оценката на помощите съгласно член 107, параграф 3, букви в) и г) от ДФЕС френските органи не предоставиха нови данни относно пропорционалността на помощите.
(64)
При все това френските органи посочиха, че считат, че задачата на CELF представлява услуга от общ интерес по смисъла на член 106, параграф 2 от ДФЕС.
(65)
Накрая, но не на последно място френските органи заявиха, че са налице изключителни обстоятелства, които следва да накарат Комисията да не настоява за възстановяване на помощта.
(66)
Както беше посочено по-горе, френските органи не предоставиха подробните данни, изискани от Комисията в решението ѝ за разширяване на процедурата, а само препратиха, що се отнася до пропорционалността на помощта, към вече изпратените през 2002 и 2003 г. данни, които Комисията не можеше да използва в това им качество предвид решението на Общия съд от 15 април 2008 г. След напомнително писмо от 8 октомври 2009 г. на 20 ноември 2009 г. Комисията реши да разпореди на френските органи да предоставят изисканата информация в съответствие с член 10, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 659/1999. С писмо от 2 декември 2009 г. френските органи отговориха, че не разполагат с допълнителна информация, която да съобщят на Комисията.
(67)
В мнението си от 23 юли 2009 г. SIDE по-специално изказа посоченото по-долу становище.
(68)
SIDE припомни, че единствено CELF е получавало помощта, докато според SIDE дейността на CELF не следва да се счита за специфична за CELF, тъй като изпълнението на поръчки с всякакъв размер, дори и минимални, заявени от разпръснати в географско отношение книжарници, и прегрупирането им, така че да бъдат сключени по-големи поръчки с издателите, според SIDE е самото определение за комисионерска дейност при износ. SIDE също така посочи, че помощта му е била отказана не поради предполагаема липса на прозрачност, а поради това, че SIDE е частно предприятие, а не кооперативно сдружение на издатели.
(69)
От друга страна SIDE оспори факта, че помощите са били необходими. В този смисъл то по-конкретно счете, че понятието „малки поръчки“ е произволно и опроверга представените от френските органи числови данни.
(70)
Освен това SIDE счете, че помощта не може да бъде обоснована въз основа на член 106, параграф 2 от ДФЕС, като се основа по-специално на решенията на националните юрисдикции във връзка с дейността на CELF.
(71)
Накрая SIDE посочи, че според него в настоящия случай не съществува никакво изключително обстоятелство, което да дава възможност за ограничаване на задължението за възстановяване.
4. ОЦЕНКА НА ПОМОЩТА
(72)
Следва да се определи дали въпросната мярка представлява държавна помощ и в такъв случай дали може да се счита за съвместима с вътрешния пазар. В рамките на оценката си Комисията по-специално следва да вземе предвид решението на Общия съд от 15 април 2008 г.
A. Оценка на мярката по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС
(73)
Член 107, параграф 1 от ДФЕС гласи, че „Освен когато е предвидено друго в Договорите, всяка помощ, предоставена от държава-членка или чрез ресурси на държава-членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите-членки, е несъвместима с вътрешния пазар.“
(74)
Първо, както беше посочено в решението за разширяване на процедурата, Комисията припомня, че заключението на Комисията, според което въпросната мярка представлява държавна помощ по смисъла на Договора, никога не е било оспорвано нито в хода на отделните етапи от процедурата пред Комисията, нито пред юрисдикциите на Европейския съюз (18), нито пред националните юрисдикции (19). В отговора си от 9 юни 2009 г. във връзка с решението за разширяване на процедурата френските органи посочиха, че споделят анализа на Комисията, според който помощта за CELF представлява държавна помощ.
(75)
Комисията счита, че въпросната мярка представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС (предишен член 87, параграф 1 от Договора за ЕО) поради посочените по-долу причини.
(76)
На първо място, мярката предоставя предимство на CELF, тъй като му дава възможност да намали разходите за малките поръчки. Тя има избирателен характер, тъй като на практика от нея се е ползвало единствено CELF.
(77)
От друга страна, мярката е финансирана чрез бюджетни ресурси на френската държава, тоест чрез държавни ресурси. Решение за нейното прилагане е било взето от Министерството на културата и следователно мярката може да бъде приписана на френските органи.
(78)
Освен това мярката е в състояние да засегне търговията между държавите-членки и да наруши конкуренцията. Помощта се предоставя на френски комисионери (на практика на CELF), които изнасят книги на френски език главно към нефранкофонски страни. Следователно тези френски комисионери се конкурират, поне потенциално, при износа на книги на френски език с други комисионери, които са установени в други франкофонски държави на Европейския съюз (Белгия и Люксембург). Фактът, че въздействието върху търговията и нарушаването на конкуренцията в резултат на мярката изглежда незначително, не променя това заключение. В действителност, в съответствие с постоянната съдебна практика на Съда на ЕС, Комисията не е длъжна да установява действително въздействие на помощта върху търговията между държавите-членки и действително нарушаване на конкуренцията; достатъчно е помощта да е в състояние да засегне търговията и да наруши конкуренцията.
(79)
Накрая, Комисията счита, че условията за прилагане на съдебната практика Altmark не са изпълнени. В решението си от 24 юли 2003 г. (20) Съдът на ЕС уточнява при какви условия субсидия за предприятие, на което е възложено управлението на услуга от общ икономически интерес, не представлява държавна помощ: „първо, предприятието получател трябва действително да е натоварено с изпълнението на задължения за обществена услуга и тези задължения трябва да бъдат ясно определени; второ, параметрите, въз основа на които е изчислена компенсацията, трябва да бъдат предварително установени по обективен и прозрачен начин; трето, компенсацията не трябва да надхвърля необходимото за покриване изцяло или отчасти на разходите, направени при изпълнението на задълженията за обществена услуга, като се имат предвид свързаните с тях приходи, както и разумна печалба за изпълнението на тези задължения; четвърто, когато изборът на предприятие, което да бъде натоварено да изпълнява задължения за обществена услуга, не е направен в рамките на процедура по възлагане на обществена поръчка, равнището на необходимата компенсация трябва да бъде определено въз основа на анализ на разходите, които едно типично предприятие, добре управлявано и подходящо оборудвано с транспортни средства, с цел да може да удовлетвори необходимите изисквания за обществена услуга, би направило, за да изпълни тези задължения, като се имат предвид свързаните с това приходи, както и разумна печалба за изпълнението на тези задължения“.
(80)
В настоящия случай и без да е необходимо да се развива всяко от условията, тъй като те са кумулативни, Комисията установява, че изборът на CELF не е направен в рамките на процедура за възлагане на обществена поръчка, както и че равнището на компенсацията не е било определено въз основа на разходите, направени от типично, добре управлявано предприятие, което е подходящо оборудвано със средства за производство.
(81)
При тези условия помощта, предоставена на CELF, представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, тъй като са налице всички съставни елементи на понятието „държавна помощ“.
(82)
Френските органи не са изпратили уведомление до Комисията за въпросните мерки. Следователно помощта е предоставена в нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС, в който е предвидено, че Комисията следва да бъде информирана в разумен срок, който да ѝ даде възможност да представи своето становище по отношение на всякакви планове за предоставянето или изменението на помощта. Следователно помощта е предоставена неправомерно.
(83)
Тъй като въпросната мярка представлява държавна помощ, следва да се оцени съвместимостта ѝ с вътрешния пазар.
Б. Оценка на мярката по смисъла на член 107, параграфи 2 и 3 от ДФЕС
(84)
Комисията счита, че дерогациите по член 107, параграф 2 от ДФЕС не са приложими в настоящия случай, тъй като въпросните мерки очевидно не са били предназначени за постигане на определените в тези дерогации цели.
(85)
Освен това помощта не изпълнява условията, определени с дерогацията, предвидена в член 107, параграф 3, буква а) от ДФЕС, тъй като тя не е била предназначена да насърчава развитието на региони, които могат да се ползват от посочената разпоредба. Дерогацията, предвидена в член 107, параграф 3, буква б) във връзка с насърчаване изпълнението на важен проект от общ европейски интерес, също не може да бъде приложена в настоящия случай, тъй като въпросната мярка не е имала за цел насърчаването на подобен вид проект. Тъй като помощта освен това не е имала за цел преодоляването на сериозни затруднения във френската икономика, дерогацията, предвидена във втората част на член 107, параграф 3, буква б), също не е приложима в настоящия случай.
(86)
Ето защо е необходимо Комисията да разгледа въпроса за приложимостта на член 107, параграф 3, букви в) и г) от ДФЕС (предишен член 87, параграф 3, букви в) и г) от Договора за ЕО).
(87)
Предвид решението на Общия съд от 15 април 2008 г. е необходимо да се разграничат помощите, платени след влизането в сила на Договора за Европейския съюз (1 ноември 1993 г.), от тези, които са били платени преди влизането в сила на същия и към които следва да бъдат приложени материалноправните разпоредби, които са били в сила по време на разглеждания период.
(88)
За тази цел Комисията отбелязва факта, че една четвърт от субсидията, предоставена през предходната година, е била изплащана на CELF в началото на годината, като остатъкът е бил предоставян следващата есен след разглеждане от публичните органи на предварителния бюджет на предприятието получател и на регистрираните колебания през първата част на бюджетната година. Ако помощта не е била използвана в пълния си размер, оставащите суми са били приспадани от предвидената за следващата година субсидия. Следователно субсидията, платена за 1993 г., е платена отчасти в началото на 1993 г., а остатъкът е предоставен през есента на 1993 г. Решението за предоставяне на помощта за 1993 г. е взето от френските органи в края на 1992 г. или в началото на 1993 г. и при всички случаи преди влизането в сила на Договора за Европейския съюз. Поради това Комисията счита за необходимо оценката на помощта, платена за 1993 г., да бъде осъществена в съответствие с приложимите правни разпоредби преди влизането в сила на Договора за Европейския съюз.
а) Оценка на помощта по смисъла на член 107, параграф 3, буква г) от ДФЕС
(89)
Член 107, параграф 3, буква г) от ДФЕС (предишен член 87, параграф 3, буква г) от Договора за ЕО) гласи, че: „За съвместими с вътрешния пазар могат да се приемат […] помощите за насърчаване на културата и опазване на наследството, доколкото тези помощи не засягат условията на търговия и конкуренция в рамките на Съюза в степен, противоречаща на общия интерес.“
(90)
Ето защо е необходимо да се провери дали помощта, платена на CELF между 1994 г. и края на 2001 г., действително е имала културна цел и дали е засегнала условията на търговията и на конкуренцията в Европейския съюз в степен, противоречаща на общия интерес.
i) Културна цел
(91)
Първо, Комисията припомни, че културната цел на помощта, платена на CELF, беше призната от Общия съд в посоченото по-горе решение от 18 септември 1995 г. В точка 62 от решението си Общият съд счете, че: „Що се отнася до културното предназначение на оспорваните помощи, безспорно е, че целта на френското правителство е разпространението на френския език и френската литература. В този смисъл Общият съд също така установява, че данните, с които е разполагала Комисията при приемането на решението си, включително посочените в писмото на съветника на ищеца от 7 септември 1992 г., са били в подкрепа на оценката, извършена от нея на реалните факти и на законността на тази цел. При тези обстоятелства следва да се заключи, че оценката на целта на оспорваните помощи не е затруднила особено Комисията и че не е било необходимо да получава други сведения, за да признае културния характер на тази цел.“
(92)
Френските органи посочиха, че въпросната помощ е имала за културна цел да се популяризира разпространението на книги на френски език в нефранкофонски страни. Следователно става въпрос за активна политика, която има за цел запазването и насърчаването на културното многообразие на международно равнище.
(93)
Запазването и насърчаването на културното многообразие от своя страна са сред основните принципи на европейския модел. Те са прогласени в член 167, параграф 1 от ДФЕС (предишен член 151, параграф 1 от Договора за ЕО): „Съюзът допринася за разцвета на културите на държавите-членки, като зачита тяхното национално и регионално многообразие и същевременно извежда на преден план общото културно наследство“, и в член 167, параграф 4, който гласи, че „Съюзът взема предвид културните аспекти при своята дейност по силата на други разпоредби на настоящия договор, по-специално за да зачита и развива разнообразието на неговите култури.“
(94)
Комисията счита, че помощите, които са били предоставени на CELF от френските органи с цел да се осигури разпространението на книги на френски език, са имали именно културна цел.
ii) Критерий за засягане на условията на търговията и на конкуренцията в Съюза в степен, противоречаща на общия интерес
(95)
Комисията следва да провери дали въпросните мерки наистина са били необходими и пропорционални на целта, преследвана от френските органи посредством определена културна политика.
(96)
Най-напред следва да се припомни, че в съответствие с посоченото по-горе решение на Общия съд от 28 февруари 2002 г. оценката на въпросните мерки следва да се извърши на пазара на комисионерската дейност при износа на книги на френски език.
(97)
На първо място следва да се провери необходимостта от помощта.
(98)
Според френските органи мерките са били изготвени от Министерството на културата през 1980 г. в момент, когато някои участници в сектора (групата Hachette и Messageries du livre) са искали да се оттеглят от пазара на комисионерската дейност при износ. Според френските органи оспорваният механизъм е бил създаден за насърчаване на операторите да участват на пазара, така че всички поръчки за книги на френски език, заявени от търговци на книги, намиращи се в нефранкофонски зони, да бъдат изпълнявани. По този начин се е гарантирало, че книгите на френски език могат да достигнат до всички книжарници, включително и до най-малките в далечни страни, дори тези книжарници да са се нуждаели само от няколко книги, при това често публикувани от различни издатели.
(99)
От своя страна SIDE посочи, по-конкретно в мнението си, представено след решението за разширяване на процедурата, че въпросната мярка не е била необходима. Така, макар че действително някои участници са се оттеглили от комисионерската дейност през 1980 г., SIDE припомня, че то е било създадено точно по това време, за да участва на пазара. От друга страна SIDE оспорва факта, че CELF е извършвало специфична дейност за обработка на малки поръчки. SIDE разглежда по-специално предоставените от френските органи числови данни и счита, че по отношение на дела, оборота на всяко от предприятията, броя фактури и броя линии на поръчки данните за CELF и SIDE на практика доста си приличат. В по-общ план SIDE поставя под въпрос понятието „малки поръчки“, така както е дефинирано от френските органи. Според SIDE това понятие е произволно, тъй като разходите за обработката на една поръчка не зависят от нейната стойност, а от броя линии.
(100)
Комисията счита, че няма нужда от окончателно заключение по въпроса за необходимостта от помощта, тъй като условията за необходимост и пропорционалност са кумулативни и тъй като в съображение 121 ще се стигне до заключение, че не е доказано, че условието за пропорционалност е изпълнено.
(101)
На второ място, Комисията счита, че въздействието върху търговията в рамките на Европейския съюз и нарушаването на конкуренцията вследствие на мярката са твърде незначителни, като се имат предвид по-специално въпросните суми по мярката за помощ, твърде слабата заменяемост между книгите на френски език и тези на друг език, както и съществуващата значителна разлика между обема на износа на книгите на френски език за нефранкофонски страни от Франция, от една страна, и от Белгия и от Люксембург, от друга страна.
(102)
По-конкретно, по отношение на пазара на комисионерската дейност при износа на книги на френски език Комисията отбелязва, че в рамките на дейността им на комисионери при износа CELF и SIDE разпространяват книги в нефранкофонски страни и територии. Във франкофонските страни местният пазар е покрит от големите издатели посредством техните филиали или представители. Следователно комисионерската дейност при износа има твърде второстепенна роля на франкофонските пазари, които са основните пазари за книгите на френски език.
(103)
На националния пазар на комисионерската дейност при износа на книги на френски език присъстват неспециализирани комисионери като SIDE и CELF и, в по-малка степен, специализирани комисионери, които също извършват незначителни продажби пряко на крайни потребители и не са в състояние да се конкурират сериозно с двамата неспециализирани комисионери, както и известен брой книжарници, които изпълняват, дори и само в отделни случаи, поръчки за чуждестранни търговци на книги, както и електронни книжарници, чиято дейност обаче е била относително малка към момента на въпросните мерки.
(104)
Следователно на въпросния пазар именно жалбоподателят е бил основният оператор, засегнат от оспорваните мерки. От една страна, френските органи твърдят, че програмата във връзка с малките поръчки по принцип е била достъпна за всяко предприятие, което би поискало да участва в нея, ако то приема условията за предоставяне на помощите. Френските органи посочват, че отказът през 1991 г. от страна на Министерството на културата на участието на SIDE е бил обоснован от отказа на SIDE да изпълни задължението за прозрачност, необходимо за възползване от посочените помощи. От своя страна, SIDE посочи, че отказът от страна на френските органи е свързан с факта, че е частно предприятие, а не кооперативно сдружение на издатели. Освен това през 1996 г., след отмяната на решението на Комисията от 18 май 1993 г., Министерството на културата, в желанието си да приключи процедурата, припомни на SIDE, че схемата за помощ за малките поръчки по същността си не е специално предназначена за CELF. С писмо от 3 септември 1996 г. към SIDE беше отправена покана за разговор с цел да се провери дали то е в състояние да изпълни, при същите условия за прозрачност, същите услуги като предоставяните от CELF. По време на разговор, проведен на 26 септември 1996 г., ръководството на SIDE информира Министерството на културата, че отказва да се ползва от програма, чиято съвместимост с общностното право може да бъде поставена под въпрос от Комисията.
(105)
Във всеки случай елементите, посочени по-горе в съображение 101 и следващи, явно сочат, че въпросните мерки засягат условията на търговията и на конкуренцията в Европейския съюз в сравнително ограничена степен.
(106)
При все това, за да се определи дали мярката е пропорционална, също така е необходимо Комисията да сравни, на трето място, сумата на получените помощи с разходите, понесени от CELF за постигането на преследваната от френските органи цел.
(107)
За тази цел следва да бъдат припомнени отделните етапи от процеса на обработка на поръчките, с които различните страни са съгласни:
а)
приемане на заявка за поръчка от даден търговец на книги;
б)
завеждане на поръчката под съответен код;
в)
въвеждане на поръчката;
г)
изпращане на поръчката до издателя;
д)
приемане на книгите;
е)
определяне за всеки клиент на физическо пространство, „отделение“, в което се съхраняват поръчаните книги;
ж)
опаковане.
(108)
Според френските органи CELF понася определени разходи във връзка с обработката на „малките поръчки“. В действителност френските органи считат, че на пазара на комисионерската дейност при износа някои поръчки водят до допълнителни разходи, поради което изпълнението им не е рентабилно. Френските органи посочиха, че са приели праг от 500 FRF (76,22 ЕUR), за да бъде определена една поръчка като малка, както и че това е емпирично определен праг. Френските органи посочиха, че някои поръчки на стойност под 500 FRF могат да бъдат рентабилни, докато други на по-голяма стойност не са. Целта е била да се намери икономически приемлив метод, така че CELF да иска да приема малките поръчки въпреки недостатъчната им рентабилност.
(109)
Както бе посочила Комисията в решението си за разширяване на процедурата, в рамките на анализа на съвместимостта френските органи са тези, които следва да установят размера на разходите, действително понесени от CELF.
(110)
В тази връзка в решението си за разширяване на процедурата Комисията изиска от френските органи да ѝ предоставят някои данни с цел да прецени последиците от решението на Общия съд и за да може да се произнесе по пропорционалността на помощта. Комисията по-специално изиска да бъдат предоставени следните данни:
-
достатъчна обосновка за причините, поради които данните за разходите по малките поръчки не са налични за отделните въпросни години, и достатъчно доказателство защо може да бъде приемливо екстраполиране единствено въз основа на данните за 1994 г.,
-
данните, които дават възможност да се вземат предвид действителните разходи (а не само приблизителни оценки) за обработката на малките поръчки през 1994 г. (поне за някои категории разходи), и евентуална достатъчна обосновка за причините, поради които може да бъде приемлива приблизителна оценка на тези разходи въз основа на общите разходи, понесени от CELF,
-
убедителни методи за разпределяне на разходи, които дават възможност за отнасяне на част от общите разходи към обработката на малките поръчки и които могат по-специално да бъдат приложени към всяка категория разходи през целия въпросен период,
-
информация относно промените в дела на предадените по електронен път поръчки през въпросните години,
-
разходите във връзка с малките поръчки в отсъствието на необосновани коефициенти за умножение,
-
изчисляването на разходите, понесени от CELF за обработката на малките поръчки, без прилагане на коефициенти за умножение, както и при хипотезата на прилагане на коефициенти за умножение единствено към поръчки, които не са предадени по електронен път,
-
становището на френските органи относно изчислението на Общия съд, според което при липсата на посочените коефициенти разходите по обработката на малките поръчки са щели да намалеят с над 635 000 FRF (96 805,13 EUR), дори ако не се вземат предвид категориите разходи, различни от тези, за които е бил приложен коефициент „три“. Следва да се припомни, че според изчислението на Общия съд оперативният резултат от дейността по обработка на малки поръчки е щял да надхвърля 600 000 FRF (91 469,41 EUR),
-
становището на френските органи относно възможността за CELF да има разумна печалба.
(111)
По-специално, както вече беше посочено в решението на Комисията за разширяване на процедурата, при липсата на допълнително обяснение и актуализация на данните от страна на френските органи Комисията не е в състояние да използва отчетите за програмата за обработка на малки поръчки, които френските органи са предоставили за периода от 1994 до 2001 г. в писмото си от 17 януари 2003 г., нито обясненията във връзка с извършването на анализ на аналитичното счетоводство, предоставени в писмото от 5 март 1998 г.
(112)
Френските органи обаче не предоставиха подробните данни, изискани от Комисията в решението ѝ за разширяване на процедурата, а само препратиха, що се отнася до пропорционалността на помощта, към вече изпратените на 17 септември 2002 г., 17 януари 2003 г. и 11 март 2003 г. данни, които Комисията не можеше да използва предвид решението на Общия съд от 15 април 2008 г.
(113)
Поради това, с писмо от 8 октомври 2009 г., службите на Комисията напомниха на френските органи искането си за изпращане на данни по посочените точки, като посочиха, че ако не получат исканата информация в срок до десет работни дни, Комисията следва да вземе окончателно решение въз основа на информацията, с която разполага, в съответствие с член 13, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета, след като е издала разпореждане за предоставяне на информация съгласно член 10, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 659/1999.
(114)
С писмо от 21 октомври 2009 г. френските органи посочиха, че не разполагат с допълнителна информация, която да представят, и препратиха към мнението си от 9 юни 2009 г.
(115)
Поради това с решение от 20 ноември 2009 г. („решението за разпореждане“) Комисията реши да разпореди на Франция да представи исканата информация, тъй като въпреки неколкократните искания тази информация не бе предоставена.
(116)
С писмо от 2 декември 2009 г. френските органи посочиха, че не разполагат с допълнителна информация, която да предоставят на Комисията, и препратиха към мнението си, предоставено на 9 юни 2009 г.
(117)
В член 13 от Регламент (ЕО) № 659/1999 е предвидено, че „Разглеждането на възможна неправомерна помощ завършва с решение (…). Ако дадена държава-членка не се съобрази с разпореждане за информация, това решение се взема на базата на наличната информация.“
(118)
Както беше посочено по-горе, френските органи не предоставиха на Комисията данните, които тя неколкократно изиска, последно в решението ѝ за разпореждане от 20 ноември 2009 г.
(119)
Следователно, в съответствие с член 13 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета, Комисията приема своето решение въз основа на наличната информация, като напомня, че във всеки случай френските органи са тези, които следва да докажат съвместимостта на въпросната помощ с вътрешния пазар, а следователно и пропорционалността на тази помощ.
(120)
С оглед на решението на Общия съд от 15 април 2008 г. и въз основа на данните, с които Комисията разполага, основаването на екстраполиране на приблизително оценените разходи за обработката на малки поръчки за 1994 г. не изглежда възможно. Също така не изглежда възможно да се използват методи за разпределяне на необоснованите разходи и да се работи въз основа на данни, към които са приложени необосновани коефициенти за умножение, по-специално към предадените по електронен път поръчки. Предвид изчислението на разходите по обработката на малките поръчки, посочени в решението на Общия съд, и тъй като френските органи не предоставиха на Комисията данните, чрез които да бъдат разсеяни съмненията относно пропорционалността на помощта, изразени от Комисията в решението ѝ за разширяване на процедурата, не е установено, че дейността по обработката на малките поръчки поражда загуби.
(121)
Поради това според Комисията не е доказано, че платената между 1994 и 2001 г. помощ отговаря на критерия за пропорционалност.
(122)
Следователно тази помощ е несъвместима по смисъла на член 107, параграф 3, буква г) от ДФЕС.
б) Оценка на помощта в съответствие с член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС
(123)
Член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС (предишен член 87, параграф 3, буква в) от Договора за ЕО) гласи, че „За съвместими с вътрешния пазар могат да се приемат […] помощите, които имат за цел да улеснят развитието на някои икономически дейности или на някои икономически региони, доколкото тези помощи не засягат по неблагоприятен начин условията на търговия до степен, която противоречи на общия интерес.“
(124)
В съответствие с решението на Общия съд от 15 април 2008 г. дерогацията, предвидена в член 107, параграф 3, буква г) от ДФЕС (предишен член 87, параграф 3, буква г) от Договора за ЕО) не може да се приложи за помощите, платени на CELF от 1980 до 1993 г. Поради това следва да се определи дали дерогацията, предвидена в член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС (предишен член 87, параграф 3, буква в) от Договора за ЕО) би могла да се приложи за тях.
(125)
Същото следва да се извърши и по отношение на помощите, платени между 1994 и края на 2001 г., за които Комисията заключи по-горе в съображение 122, че дерогацията, предвидена в член 107, параграф 3, буква г) от ДФЕС (предишен член 87, параграф 3, буква г) от Договора за ЕО), не е приложима за тях.
(126)
За да се определи дали член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС би могъл да служи за база за съвместимост, Комисията следва да провери дали въпросните помощи действително имат цел от общ интерес и дали не засягат неблаприятно търговията до степен, противоречаща на общия интерес.
(127)
Комисията счита, че помощите действително имат цел от общ интерес, както бе установено по-рано. В тази връзка следва да се припомни, че въвеждането в Договора за Европейския съюз на дерогацията, предвидена в предишния член 87, параграф 3, буква г) от Договора за ЕО (понастоящем член 107, параграф 3, буква г) от ДФЕС), потвърждава политиката на Комисията, провеждана въз основа на предишния член 92, параграф 3, буква в) преди влизането в сила на Договора за Европейския съюз. Въз основа на този член в миналото Комисията е разрешавала помощи с културни цели. Тази практика е потвърдена от юрисдикциите на Европейския съюз например в посоченото по-горе решение на Общия съд от 18 септември 1995 г., в което Общият съд е счел, че Комисията може да приеме, въз основа на предишния член 92, параграф 3, буква в) от Договора за ЕО, решение в подкрепа на три схеми за помощ, управлявани от CELF (помощите за въздушен превоз на товари, програмите „Page à Page“ и „Programme Plus“).
(128)
Комисията обаче счита, че не е доказано, че помощите са пропорционални на заложената цел.
(129)
В решението си за разширяване на процедурата, както и по-късно в решението за разпореждане, Комисията поиска от френските органи да представят мнението си относно пропорционалността на помощите по смисъла на член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС.
(130)
Както беше посочено по-горе, френските органи не предоставиха на Комисията данните, последно изискани от нея в решението ѝ за разпореждане от 20 ноември 2009 г., които да докажат пропорционалността на платените след 1980 г. помощи.
(131)
Ето защо, в съответствие с член 13 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета, Комисията приема своето решение въз основа на наличната информация, като напомня, че във всеки случай френските органи са тези, които следва да докажат съвместимостта на въпросната помощ с вътрешния пазар и следователно пропорционалността на тази помощ.
(132)
Доводите, представени по-горе относно пропорционалността на помощта по смисъла на член 107, параграф 3, буква г) от ДФЕС, се прилагат в настоящия случай mutatis mutandis.
(133)
Поради това Комисията счита, че не е доказано, че платените помощи отговарят на критерия за пропорционалност.
(134)
В заключение Комисията счита, че въпросната мярка е несъвместима с вътрешния пазар на основание член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС.
В. Оценка на мярката по смисъла на член 106, параграф 2 от ДФЕС
(135)
Френските органи неколкократно заявиха, че на CELF е била възложена задача за обществена услуга и че оспорваните мерки би трябвало да бъдат оценявани по смисъла на разпоредбите на член 106, параграф 2 от ДФЕС (предишен член 86, параграф 2 от Договора за ЕО).
(136)
Този член гласи, че: „Предприятията, които са натоварени с функцията да оказват услуги от общ икономически интерес или които имат характер на фискален монопол, се подчиняват на разпоредбите, съдържащи се в Договорите, и в частност на правилата на конкуренцията, доколкото прилагането на тези правила не препятства юридически или фактически изпълнението на специфичните задачи, които са им възложени. Развитието на търговията не трябва да се засяга до степен, която би била в противоречие с интересите на Съюза.“
(137)
На първо място, следва да се отговори на въпроса дали в настоящия случай е налице услуга от общ икономически интерес. От съдебната практика на Съда на ЕС е видно, че с изключение на секторите, в които този въпрос се урежда с разпоредби на Европейския съюз, държавите-членки имат широко поле за собствена преценка относно естеството на услугите, които могат да бъдат определени като услуги от общ икономически интерес. Поради това задачата на Комисията е да следи тази собствена преценка да се упражнява, без да се допускат очевидни грешки при определяне на услугите от общ икономически интерес.
(138)
В настоящия случай френските органи неколкократно посочиха, че на CELF е била възложена специфична задача за обществена услуга с културен характер, изразяваща се в изпълнение на всяка поръчка за франкофонски книги, заявена от установени в чужбина търговци на книги, независимо от обема и характера на поръчката. Комисията счита, че тази задача наистина би могла да представлява услуга от общ икономически интерес.
(139)
На второ място, следва да се провери дали CELF действително е било натоварено с тази услуга от общ икономически интерес. В съответствие със съдебната практика на Европейския съюз държавата трябва да е натоварила съответните предприятия с управлението на въпросната услуга чрез един или няколко официални акта, чиято форма се определя от всяка държава-членка.
(140)
В настоящия случай френските органи представиха няколко споразумения, сключени между CELF и Министерството на културата, които според тях доказват, че CELF е било натоварено с управлението на въпросната услуга от общ икономически интерес. Според френските органи дирекция „Книгоиздателска и библиотечна дейност“ е сключвала ежегодни споразумения със CELF до 2001 г.
(141)
При все това, въпреки исканията на Комисията, включително в решението за разпореждане, френските органи не представиха копие от споразумения за обществена услуга за всяка от въпросните години.
(142)
Освен това в споразуменията, с които разполага Комисията, не е определен точният характер на задълженията за обществена услуга (в споразумението не е посочен размерът на стойността, при който поръчките се считат за „малки поръчки“). В резултат на това дори за тези години няма акт, в който да се посочват с достатъчна точност задълженията за обществена услуга, възложени на CELF.
(143)
Ето защо според Комисията не е доказано, че CELF действително е било натоварено с официален акт за всяка от въпросните години с управлението на въпросната обществена услуга.
(144)
Накрая, и без да е необходимо да се прави заключение относно условието за необходимост, тъй като условията са кумулативни, Комисията счита, че условието за пропорционалност също не е изпълнено.
(145)
В споразуменията, с които разполага Комисията, няма обяснение относно начина, по който е изчислен размерът на помощта. От друга страна, наложеното на CELF задължение да предоставя отчети за използване на субсидията не е придружено с точно определение на параметрите за изчисление и контрол върху разходите във връзка с дейността за обществената услуга, така че да може да се провери дали няма свръхкомпенсация. Освен това, въпреки че в споразуменията наистина е било предвидено при неизползване на една част от субсидията тя да бъде прехвърлена от една година към друга, те не съдържат никакво уточнение за функционирането на този механизъм, който впрочем не изглежда да е бил приложен. Накрая, в по-общ план и както е посочено в анализа на критерия за пропорционалност по смисъла на член 107, параграф 3 от ДФЕС, френските органи не предоставиха данни, които да докажат пропорционалността на помощите с оглед на различни точки от решението на Общия съд.
(146)
Следователно френските органи не са предоставили на Комисията данни, последно изискани от нея в решението ѝ за разпореждане от 20 ноември 2009 г., които да доказват пропорционалността на помощите по смисъла на член 106, параграф 2 от ДФЕС.
(147)
Ето защо, в съответствие с член 13 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета, Комисията приема своето решение въз основа на наличната информация, като напомня, че във всеки случай френските органи са тези, които следва да докажат съвместимостта на въпросната помощ с вътрешния пазар, а следователно и пропорционалността на тази помощ.
(148)
Поради това, въз основа на същите причини като посочените в анализа на пропорционалността на помощта по смисъла на член 107, параграф 3, буква г) от ДФЕС, Комисията счита, че не е доказано, че платените помощи отговарят на критерия за пропорционалност.
(149)
Следователно Комисията счита, че условията за прилагане на член 106, параграф 2 от ДФЕС не са изпълнени.
(150)
В заключение Комисията счита, че механизмът за помощ, наречена програма „Малки поръчки“, приведен в действие от Франция в полза на CELF между 1980 г. и края на 2001 г., представлява помощ, която е несъвместима с вътрешния пазар.
5. ДАВНОСТЕН СРОК, ИЗКЛЮЧИТЕЛНО ОБСТОЯТЕЛСТВО, ОПРАВДАНИ ПРАВНИ ОЧАКВАНИЯ, ПРИНЦИП НА ПРАВНА СИГУРНОСТ, ПРИНЦИП НА ПРОПОРЦИОНАЛНОСТ
(151)
В случай на неправомерна и несъвместима държавна помощ Комисията по принцип следва да разпореди на съответната държавна-членка да предприеме всички необходими мерки, за да възстанови помощта от нейния получател. В член 14 от Регламент (ЕО) № 659/1999 е предвидено, че: „Когато са взети отрицателни решения в случаи с неправомерна помощ, Комисията решава съответната държава-членка да вземе всички необходими мерки за възстановяване на помощта от получателя.“
(152)
Независимо от това Комисията трябва да вземе предвид следните елементи.
(153)
На първо място, в член 15 от Регламент (ЕО) № 659/1999 е предвидено, че правомощията на Комисията за възстановяване на помощ са предмет на давностен срок от десет години. Давностният срок започва да тече в деня, в който неправомерната помощ е предоставена на получателя и всяко действие, предприето от Комисията или от дадена държава-членка, която действа по искане на Комисията, по отношение на неправомерната помощ, прекъсва давностния срок.
(154)
Както вече беше посочено в решението ѝ за разширяване на процедурата, без да е получила коментари по тази точка от страна на заинтересованите страни, Комисията счита, че посоченото в предходното съображение правило за давност е приложимо в настоящия случай. В решението си от 5 октомври 2006 г. по дело Transalpine (21) Съдът на ЕС счете, че доколкото Регламент (ЕО) № 659/1999 съдържа правила от процедурен характер, те се прилагат за всички административни процедури в областта на държавните помощи, които Комисията разглежда към момента на влизане в сила на Регламент (ЕО) № 659/1999, т.е. 16 април 1999 г. Настоящото дело се вписва в рамките на официалната процедура по разследване, открита на 30 юни 1996 г.
(155)
В настоящия случай, тъй като помощите са плащани ежегодно от 1980 г., а Комисията е изискала информация от френските органи през април 1992 г., платените на CELF помощи през 1980 и 1981 г. очевидно не могат да бъдат възстановени предвид изтичането на давностния срок.
(156)
На второ място, Комисията не изисква възстановяването на помощта, ако това води до противоречие с общ принцип от правото на Европейския съюз. Съгласно съдебната практика на Европейския съюз Комисията е длъжна да вземе предвид изключителните обстоятелства, които оправдават нейното решение да не разпореди възстановяване на неправомерно предоставените помощи, когато това възстановяване е в противоречие с общ принцип от правото на Европейския съюз.
(157)
В този контекст, в решението си за разширяване на процедурата, Комисията прикани френските органи, получателя на помощта и всяка друга заинтересована страна да представят мнението си относно прилагането в настоящия случай на принципа за оправдани правни очаквания, принципа на правната сигурност или на всеки друг принцип, който би могъл да накара Комисията да не изисква възстановяването на помощта.
(158)
Комисията отбелязва, че в мнението си френските органи счетоха, че са налице изключителни обстоятелства, които дават възможност за ограничаване на задължението за връщане на помощите. SIDE обаче бе на мнение, че няма такива изключителни обстоятелства.
(159)
В тази връзка Комисията припомня, че в рамките на преюдициалните запитвания, отправени към Съда на ЕС по посоченото по-горе дело CELF, запитващата юрисдикция попита по същество дали приемането на три последователни решения, с които помощта е обявена за съвместима с вътрешния пазар, впоследствие отменени от общностния съд, само по себе си може да представлява изключително обстоятелство, което да оправдае ограничаване на задължението на получателя да върне помощта.
(160)
В посоченото по-горе решение от 11 март 2010 г. Съдът на ЕС най-напред препрати към решението си от 12 февруари 2008 г., където в точка 65 и следващи посочва, че след отмяната на положително решение на Комисията получателят на неправомерно предоставените помощи може да се позове на изключителни обстоятелства, които са могли да създадат у него оправдани правни очаквания относно правомерния характер на помощите, и следователно да се противопостави на тяхното възстановяване (22).
(161)
При все това Съдът на ЕС също така посочи, че оправдани правни очаквания у получателя на помощта не могат да се породят от положително решение на Комисията, от една страна, когато това решение е оспорено в надлежния срок и впоследствие е отменено от общностния съд, и от друга страна, докато срокът за обжалване не е изтекъл или, в случай на жалба за отмяна, докато общностният съд не се е произнесъл с окончателно решение (23).
(162)
В настоящия случай в решението си от 11 март 2010 г. Съдът на ЕС посочи, че отмяната на третото положително решение на Комисията с решението на Общия съд от 15 април 2008 г. само по себе си не може да породи оправдани правни очаквания и не може да представлява изключително обстоятелство (24).
(163)
Съдът на ЕС добави, че рядко срещаният факт на последователна отмяна на три решения разкрива a priori трудността на делото, като съвсем не поражда оправдани правни очаквания, а по-скоро може да подсили съмненията на получателя относно съвместимостта на спорната помощ. Той приема, че наличието на три последователни жалби, вследствие на които се достига до отмяната на трите акта, се среща много рядко, но счита, че такива обстоятелства са част от нормалната дейност на съдебната система, предоставяща възможност на правните субекти, които считат, че понасят последиците от неправомерността на дадена помощ, да предявят жалба за отмяна на последователните решения, които тези субекти разглеждат като причина за създалото се положение.
(164)
Освен това в настоящия случай Съдът счете, че не може да се приеме наличие на изключително обстоятелство и с оглед на принципа на правна сигурност (25). В действителност до приемането от Комисията на решение за одобряване и до изтичането на срока за обжалване на такова решение получателят не може да бъде сигурен относно правомерността на помощта, поради което не може да се прави позоваване нито на принципа на оправданите правни очаквания, нито на принципа на правната сигурност.
(165)
Освен това, както Съдът посочи в решението си от 11 март 2010 г. (26), в настоящия случай наличието на изключително обстоятелство не може да се приеме и с оглед на принципа на пропорционалност. Всъщност премахването на неправомерна помощ посредством възстановяване е логичната последица от установяването на нейната неправомерност, поради което връщането на тази помощ с цел възстановяване на предишното положение по принцип не може да се приеме за мярка, несъразмерна с целите на разпоредбите на Договора в областта на държавните помощи.
(166)
Поради това Съдът стигна до заключение, че приемането от Комисията на три последователни решения за обявяване на дадена помощ за съвместима, които впоследствие общностният съд отмени, само по себе си не представлява изключително обстоятелство, което може да обоснове ограничаване на задължението на получателя да върне тази неправомерна и несъвместима помощ.
(167)
Следователно, предвид горепосоченото и при липсата на всякакъв друг елемент, който може да представлява изключително обстоятелство, Комисията счита, че в настоящия случай не е налице изключително обстоятелство, което може да ограничи задължението на CELF да върне въпросните помощи (освен за сумите, платени през 1980 и 1981 г., както бе обяснено по-горе).
6. ВЪЗСТАНОВЯВАНЕ
(168)
В съответствие с член 14 от Регламент (ЕО) № 659/1999 френските органи следва да изискат от CELF да възстанови помощите, платени в рамките на програмата „Малки поръчки“ от 1982 до 2001 г.
(169)
В съответствие с посоченото в таблицата (27) общата сума на помощта, която следва да бъде възстановена от CELF, получена между 1982 и 2001 г., възлиза на 4 631 401 EUR плюс лихвите.
(170)
В съответствие с член 14, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 659/1999 помощта, която трябва да бъде възстановена, включва лихвата, дължима от датата, на която неправомерната помощ е била на разположение на получателя, до датата на действителното ѝ възстановяване.
(171)
При все това от решението на Съда на ЕС от 12 октомври 2000 г. по дело Magefesa (28) е видно, че когато едно предприятие е в несъстоятелност и това е предвидено в националното законодателство, лихвите, дължими след обявяване на предприятието в несъстоятелност, начислени върху сумата на помощите, неправомерно получени преди обявяването в несъстоятелност, не са дължими.
(172)
В тази връзка следва да се отбележи, че в отговора си от 27 януари 2010 г. френските органи информираха Комисията за състоянието, в което понастоящем се намира CELF.
(173)
Предвид своето финансово състояние от 25 февруари 2009 г. CELF е в процедура за оздравяване. Назначен е синдик.
(174)
В рамките на спора относно държавните помощи френската държава предяви следните вземания: 11 885 785,02 ЕUR (за плащане на лихвите в съответствие с посоченото по-горе решение на Държавния съвет от 19 декември 2008 г.) и 4 814 339,9 ЕUR (за евентуално възстановяване на сумата на помощта, получена през периода 1980-2001 г.).
(175)
Френските органи посочиха, че от състоянието на вземанията е видно, че от обявен общ пасив в размер на 21 254 232,29 ЕUR оспорваните вземания възлизат на 17 045 039,50 ЕUR.
(176)
След като установи, че оздравяването очевидно е невъзможно, синдикът поиска процедурата за оздравяване да бъде преобразувана в съдебна ликвидация именно поради вземанията, предявени от държавата.
(177)
След като с решение от 9 септември 2009 г. бе прието за установено, че наличието на пасив изключва възможността за приемане на план за оздравяване, Търговският съд на Париж постанови съдебна ликвидация на CELF и назначи ликвидатор. Този съд определи двегодишен срок за приключване на съдебната ликвидация. Френските органи посочиха, че висящи и/или предстоящи спорове все пак биха могли да оправдаят отлагането на датата за приключване на съдебната ликвидация.
(178)
Френските органи посочиха, че всички служители на CELF са освободени, а отделът за ликвидация е разпуснат на 31 декември 2009 г. Единствените операции в момента имат за цел възстановяване на вземания, дължими от клиенти.
(179)
В писмо, изпратено по електронен път на 9 март 2010 г., френските органи посочиха, че по време на въпросната процедура за ликвидация на CELF са спазени обичайните правила на процедурата по ликвидация на предприятия.
(180)
Съгласно сведенията, предадени на Комисията от френските органи, понастоящем CELF не извършва никаква икономическа дейност.
(181)
Поради това, предвид текущата процедура по ликвидация на CELF, френските органи следва по-специално да гарантират, в рамките на задължението им за възстановяване на несъвместимата помощ, спазването на приложимата съдебна практика в случай на ликвидация на предприятието получател (29). Това по-специално предполага активите на CELF да бъдат продадени на пазарна цена, държавата да впише в пасива на предприятието в ликвидация вземанията си, свързани с възстановяването на неправомерната и несъвместима помощ, и да отстоява в пълна степен своите права на кредитор на всички етапи от процедурата до приключване на ликвидацията.
(182)
Що се отнася до изчисляването на лихвите, следва да се отбележи, че във френското право в член L 622-28 от Търговския кодекс е предвидено, че „решението за откриване [на процедурата за оздравяване] определя размера на законовите и обичайните лихви, както и всички лихви за просрочване и надбавки“.
(183)
Поради това в настоящото дело за платените на CELF суми се начислява лихва от датата на тяхното предоставяне до 25 февруари 2009 г., датата на решението на Търговския съд на Париж за откриване на процедурата за оздравяване, по-късно преобразувана в съдебна ликвидация с решение от 9 септември 2009 г.
7. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(184)
Комисията констатира, че Франция неправомерно е привела в действие помощ в полза на CELF в нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС.
(185)
Тази помощ е несъвместима с вътрешния пазар и следва да бъде възстановена от френските органи с изключение на сумите, платени през 1980 и 1981 г., поради давност.
(186)
Френските органи следва да възстановят от CELF сума в размер на 4 631 401 EUR, плюс лихвите за всяка от помощите, платени на годишна база от 1982 г. насам. Сумите, които следва да се възстановят, включват лихви от датата, на която са били предоставени на получателя, до 25 февруари 2009 г., датата на решението на Търговския съд на Париж за откриване на процедурата за оздравяване,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Държавната помощ, отпусната неправомерно от Франция в нарушение на член 108, параграф 3 от Договора за функционирането на Европейския съюз в полза на Coopérative d’exportation du livre français (CELF), е несъвместима с вътрешния пазар.
Член 2
1. Франция трябва да пристъпи към възстановяване от страна на CELF на сума в размер на 4 631 401 EUR, която съответства на сумите, получени от CELF между 1982 и 2001 г. в рамките на посочената в член 1 помощ.
2. Сумите, които следва да се възстановят, включват лихви от датата, на която са били, предоставени на получателя, до 25 февруари 2009 г., датата на решението на Търговския съд на Париж за откриване на процедурата по оздравяване.
3. Лихвата се изчислява с натрупване в съответствие с глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004.
Член 3
1. Възстановяването на помощта, посочено в член 2, е незабавно и ефективно.
2. Франция гарантира прилагането на настоящото решение в срок четири месеца от датата на уведомяване за него.
Член 4
1. В срок два месеца от уведомяването за настоящото решение Франция предоставя следната информация:
а)
общата сума (главница и лихви) за възстановяване от получателя;
б)
подробно описание на вече предприетите и планираните мерки за изпълнение на настоящото решение;
в)
документите, доказващи, че на получателя е наредено да възстанови помощта.
2. Франция информира Комисията за напредъка по националните мерки, предприети за изпълнение на настоящото решение, до пълното възстановяване на помощта, посочено в член 2. При поискване от страна на Комисията Франция предоставя незабавно информация за вече предприетите и планираните мерки за изпълнение на настоящото решение. Франция предоставя и подробна информация относно сумите на помощта и лихвите, които вече са възстановени от получателя.
Член 5
Адресат на настоящото решение е Франция.
Съставено в Брюксел на 14 декември 2010 година.
ROZHODNUTIE KOMISIE
zo 14. decembra 2010
o štátnej pomoci C 39/96 (ex NN 127/92), ktorú Francúzsko poskytlo v prospech Družstva pre vývoz francúzskej knihy (CELF)
[oznámené pod číslom K(2010) 8938]
(Iba francúzske znenie je autentické)
(Text s významom pre EHP)
(2011/179/EÚ)
EURÓPSKA KOMISIA,
so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie, a najmä na jej článok 108 ods. 2 prvý pododsek (1),
po vyzvaní zúčastnených strán, aby vyjadrili svoje pripomienky v súlade s uvedeným článkom (2), a so zreteľom na tieto pripomienky,
keďže:
1. POSTUP
(1)
Rozsudkom z 15. apríla 2008 (3) (ďalej „rozsudok súdu“) Všeobecný súd Európskej únie zrušil rozhodnutie Komisie 2005/262/ES z 20. apríla 2004 o pomoci poskytnutej Francúzskom v prospech Družstva pre vývoz francúzskej knihy (CELF) (4) (5).
(2)
V nadväznosti na rozsudok Všeobecného súdu Komisia musí prijať nové rozhodnutie.
(3)
Tento rozsudok je výsledkom postupu, ktorého hlavné etapy sú uvedené ďalej.
A. Prvá fáza
(4)
Listom z 20. marca 1992 Medzinárodná distribučná a vydavateľská spoločnosť (ďalej len „SIDE“) upozornila Komisiu na opatrenia pomoci na podporu, dopravu a predaj, poskytnuté francúzskymi orgánmi CELF-u, pričom táto pomoc nebola predmetom predbežného oznámenia útvarom Komisie.
(5)
Listom z 2. apríla 1992 Komisia požiadala francúzske orgány o poskytnutie informácií o charaktere a predmete opatrení pomoci spomenutých spoločnosťou SIDE, pripomínajúc týmto orgánom, že každý zámer v súvislosti s poskytnutím alebo upravením pomoci mal byť predmetom predbežného oznámenia jej útvarom.
(6)
Francúzske orgány listom z 29. júna 1992 potvrdili Komisii existenciu subvencií v prospech CELF-u. Spresnili, že tieto opatrenia mali za cieľ oboznámiť nefrankofónne krajiny s francúzskou literatúrou a francúzskym jazykom a že CELF-u bolo napokon zverené riadenie troch systémov špecifickej pomoci, ktorých cieľom bolo uľahčiť prístup vzdialených čitateľov k francúzskym knihám.
(7)
Listom zo 7. augusta 1992 Komisia potvrdila spoločnosti SIDE existenciu pomoci v prospech CELF-u, spresnila jej predmet a informovala ju, že dané opatrenia neboli oznámené. Spresnila však, že sporná pomoc nie je takej povahy, aby mohla nepriaznivo ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi. Za týchto podmienok bola SIDE vyzvaná, aby vyjadrila svoje pripomienky.
(8)
Listom zo 7. septembra 1992 SIDE oznámila Komisii, že má v úmysle poukázať na diskriminačný charakter opatrení a na dôsledky, ktoré z toho vyplývajú pre obchod v rámci Spoločenstva, nespochybnila však kultúrny cieľ sledovaný ministerstvom kultúry, ktoré konalo v snahe podporiť šírenie francúzskeho jazyka a francúzskej literatúry.
(9)
V rozhodnutí z 18. mája 1993 (6) Komisia usúdila, že vzhľadom na špecifickú situáciu hospodárskej súťaže v sektore knihy a na kultúrny cieľ daných režimov pomoci sa na ne uplatní výnimka ustanovená v pôvodnom článku 92 ods. 3 písm. c) zmluvy.
(10)
SIDE odvolaním z 2. augusta 1993 podala žiadosť o zrušenie tohto rozhodnutia. Rozsudkom z 18. septembra 1995 (7) Všeobecný súd čiastočne vyhovel žiadosti SIDE zrušením rozhodnutia Komisie z 18. mája 1993, ale iba pokiaľ ide o niektoré opatrenia týkajúce sa malých objednávok.
(11)
Súd dospel k názoru, že Komisia mohla prijať kladné rozhodnutie týkajúce sa týchto troch režimov pomoci, ktoré CELF riadi v mene štátu:
a)
pomoc na nákladnú leteckú prepravu alebo poštovú leteckú prepravu;
b)
program Stránka po stránke (8) (podpora šírenia kníh vo francúzskom jazyku v krajinách strednej a východnej Európy);
c)
Program Plus (vysokoškolské skriptá vo francúzskom jazyku, určené študentom subsaharskej Afriky).
(12)
Súd usúdil, že Komisia získala dostatočné informácie o týchto troch režimoch na to, aby odôvodnila zistenie, že ich dosah na fungovanie pravidiel hospodárskej súťaže je zanedbateľný. Súd tiež uviedol, že „pokiaľ ide o kultúrny cieľ spornej pomoci, účastníci konania sa zhodli na tom, že cieľom sledovaným francúzskou vládou je šírenie francúzskeho jazyka a francúzskej kultúry“. Súd usúdil, že je vhodné dospieť k názoru, že hodnotenie kultúrneho cieľa spornej pomoci nekládlo Komisii špecifické ťažkosti a že nebolo potrebné získať ďalšie informácie na uznanie kultúrneho charakteru tohto cieľa.
(13)
Pokiaľ ide o kompenzáciu na malé objednávky priznanú výlučne CELF-u, súd sa naopak domnieva, že Komisia mala dôkladne prešetriť podmienky hospodárskej súťaže v danom sektore skôr, ako sa vyjadrila k zlučiteľnosti opatrení s vnútorným trhom.
(14)
Súd teda dospel k názoru (v bode 76 rozsudku), že Komisia mala začať konanie podľa pôvodného článku 93 ods. 2 ES (teraz článok 108 ods. 2 ZFEÚ), a teda je potrebné zrušiť rozhodnutie Komisie z 18. mája 1993 v rozsahu, v akom sa týka subvencie priznanej výlučne CELF-u na kompenzáciu zvýšených nákladov na spracovanie malých objednávok kníh vo francúzskom jazyku, zadaných kníhkupcami sídliacimi v zahraničí.
B. Druhá fáza
(15)
Rozhodnutím z 30. júla 1996 Komisia v súlade s rozsudkom súdu z 18. septembra 1995 rozhodla začať konanie vo veci formálneho zisťovania. Zúčastnené strany, vyzvané na predloženie pripomienok Komisii, jej adresovali svoje vyjadrenia najmä v priebehu decembra 1996 a januára 1997.
(16)
Po skončení vyšetrovania Komisia 10. júna 1998 prijala rozhodnutie 1999/133/ES (9). Potvrdila kultúrny cieľ pomoci na malé objednávky a na základe pôvodného článku 87 ods. 3 písm. d) zmluvy dospela k záveru, že táto pomoc nie je takej povahy, aby mohla nepriaznivo ovplyvniť podmienky obchodu a hospodárskej súťaže v Únii v rozpore so spoločným záujmom na trhu vývozu kníh vo francúzskom jazyku.
(17)
Rozsudkom z 28. februára 2002 (10) Všeobecný súd rozhodol o zrušení poslednej vety článku 1 tohto rozhodnutia. Súd totiž dospel k názoru, že Komisia mala vykonať kontroly potrebné na získanie náležitých údajov s cieľom rozlíšiť trh obstarávania od trhu exportu kníh vo francúzskom jazyku vo všeobecnosti.
(18)
Súd sa domnieva, že tým, že Komisia nevykonala tieto kontroly, dopustila sa zjavne nesprávneho posúdenia tým, že považovala trh exportu kníh vo francúzskom jazyku vo všeobecnosti za referenčný trh, zatiaľ čo bolo stanovené, že sporná pomoc je určená iba vývozným komisionárom.
(19)
Naopak, rozsudkom z 22. júna 2000 (11) Súdny dvor bez skúmania skutkovej podstaty veci zamietol žalobu francúzskych orgánov proti rozhodnutiu Komisie z 10. júna 1998 a potvrdil, že aj v prípade, keď by bolo možné pomoc považovať za zlučiteľnú so spoločným trhom, nemá táto skutočnosť vplyv na oznamovaciu povinnosť a že z povinnosti oznámiť pomoc vopred zahŕňa povinnosť pozastavenia pomoci.
C. Tretia fáza
(20)
V nadväznosti na čiastočné zrušenie rozhodnutia z 10. júna 1998 Komisia požiadala listami zo 14. júna 2002 francúzske orgány a SIDE, aby jej zaslali svoje pripomienky k dôvodom zrušenia rozhodnutia a osobitne k údajom týkajúcim sa daného trhu.
(21)
Francúzske orgány boli vyzvané, aby podrobnejšie vysvetlili špecifiká ponuky CELF-u v porovnaní s ostatnými aktérmi na trhu, konkrétne SIDE. SIDE bola vyzvaná, aby presnejšie vysvetlila pojem malých objednávok a aby uviedla, aká bola prípadná špecifickosť jej ponuky v porovnaní s ponukou CELF-u a ostatných aktérov na trhu.
(22)
SIDE zaslala svoju odpoveď Komisii listom z 12. augusta 2002. Francúzske orgány zaslali svoju odpoveď listom zo 17. septembra 2002.
(23)
Po tom, čo Komisia listom z 19. septembra 2002 požiadala SIDE, aby jej oznámila, či jej odpoveď obsahuje dôverné informácie, a dostala zápornú odpoveď 30. septembra 2002, listom zo 17. októbra 2002 odovzdala odpoveď od SIDE spolu s prílohami francúzskym orgánom so žiadosťou o pripomienky. Zároveň im pri tejto príležitosti položila ďalšie doplňujúce otázky.
(24)
Listom z 30. októbra 2002 Komisia položila ďalšie doplňujúce otázky aj SIDE, na ktoré táto odpovedala listami z 31. októbra 2002 a 9. decembra 2002. SIDE po otázke Komisie zo 16. decembra 2002 oznámila Komisii listom z 23. decembra 2002, že jej odpovede neobsahujú žiadne dôverné informácie a môžu byť odovzdané francúzskym orgánom na pripomienkovanie.
(25)
Keďže francúzske orgány neodpovedali v stanovenej lehote, Komisia bola nútená zaslať im listom z 27. novembra 2002 výzvu. Listom z 19. decembra 2002 francúzske orgány požiadali Komisiu o ďalší odklad termínu.
(26)
Dňa 9. januára 2003 Komisia zaslala francúzskym orgánom odpoveď SIDE z 23. decembra 2002 na pripomienkovanie. Listom zo 17. januára 2003 francúzske orgány odpovedali na otázky Komisie zo 17. októbra 2002.
(27)
Listom zo 4. februára 2003 francúzske orgány požiadali Komisiu o ďalší odklad termínu, pokiaľ ide o žiadosť pripomienkovať druhú odpoveď SIDE z 23. decembra 2002. Komisia čiastočne poskytla žiadaný odklad listom z 11. februára 2003. Listom z 11. marca 2003 francúzske orgány adresovali Komisii svoju odpoveď.
(28)
SIDE bola na vlastnú žiadosť tiež prijatá útvarmi Komisie a počas stretnutia, ktoré sa konalo 4. marca 2003, mohla vysvetliť svoj pohľad na vec od začiatku.
(29)
Po skončení tohto konania Európska komisia prijala rozhodnutie 2005/262/ES, v ktorom po tom, ako dospela k záveru, že pomoc nemohla nadmerne kompenzovať náklady vzniknuté spracúvaním malých objednávok, uznala spornú pomoc za zlučiteľnú podľa pôvodného článku 87 ods. 3 písm. d) zmluvy.
D. Štvrtá fáza
(30)
Rozsudkom z 15. apríla 2008 Všeobecný súd zrušil rozhodnutie Komisie z 20. apríla 2004.
(31)
Súd sa domnieva, že v prípade časti pomoci, ktorá bola CELF-u poskytnutá pred 1. novembrom 1993, teda pred nadobudnutím platnosti Zmluvy o Európskej únii, Komisia vychádzala z nesprávneho právneho posúdenia tým, že spornú pomoc uznala za zlučiteľnú so spoločným trhom podľa pôvodného článku 87 ods. 3 písm. d), hoci bolo treba uplatniť hmotnoprávne pravidlá, ktoré boli účinné pred 1. novembrom 1993. Súd prihliadol najmä na skutočnosť, že Zmluva o EÚ neobsahuje žiadne prechodné ustanovenia týkajúce sa uplatňovania pôvodného článku 87 ods. 3 písm. d) a že zásada právnej istoty okrem výnimiek bráni tomu, aby časová pôsobnosť právneho aktu Spoločenstva bola stanovená k dátumu predchádzajúcemu jeho uverejneniu.
(32)
Súd tiež dospel k záveru, že Komisia sa dopustila zjavne nesprávneho posúdenia pri skúmaní zlučiteľnosti spornej pomoci tým, že nadhodnotila náklady na spracovanie malých objednávok, ktoré CELF skutočne vynaložil. V rozhodnutí z 20. apríla 2004 Komisia totiž nezohľadnila skutočné náklady na spracovanie malých objednávok, ale urobila odhad týchto nákladov na základe celkových nákladov vynaložených CELF-om (započítanie časti celkových nákladov na spracovanie malých objednávok podľa odlišného kľúča pre každú kategóriu nákladov). Na niektoré kategórie nákladov boli použité koeficienty násobenia zohľadňujúce zvýšenú náročnosť spracovania malých objednávok v porovnaní s ostatnými aktivitami CELF-u. Súd však dospel k názoru, že tieto ťažkosti mohli byť vyriešené vďaka diaľkovému prenosu, ktorý mohol byť použitý u dvoch tretín malých objednávok. Súd sa preto domnieva, že Komisia sa dopustila nesprávneho posúdenia tým, že uplatnila koeficienty násobenia na niektoré náklady (a v každom prípade na objednávky spracované diaľkovým prenosom), a dospel k záveru, že bez použitia týchto koeficientov by boli náklady spojené so spracovaním malých objednávok nižšie a hospodársky výsledok činnosti spracovania malých objednávok by bol pozitívny (600 000 FRF, teda 91 469 EUR). Podľa súdu tak Komisia nepreukázala, že nedošlo k nadmernej kompenzácii.
E. Piata fáza
(33)
Na základe rozsudku súdu z 15. apríla 2008 preto zostáva konanie vo veci formálneho zisťovania, ktoré bolo začaté rozhodnutím Komisie z 30. júla 1996, otvorené a Komisia musí prijať nové rozhodnutie.
(34)
So zreteľom na dôvody rozsudku súdu z 15. apríla 2008 a vzhľadom na skutočnosť, že rozhodnutie o začatí konania bolo prijaté 30. júla 1996, Komisia mala záujem opäť vyzvať francúzske orgány a zúčastnené strany, aby vyjadrili svoje pripomienky.
(35)
Komisia teda prijala rozhodnutie o rozšírení konania z 8. apríla 2009 (12) [rozhodnutie K(2009) 2481, „rozhodnutie o rozšírení konania“]. Toto rozhodnutie o rozšírení konania, v ktorom sa stanovuje nový termín na vyjadrenie pripomienok, doplnilo rozhodnutie o otvorení konania z 30. júla 1996. Uvádza sa v ňom, že obe rozhodnutia je nutné považovať za neoddeliteľný celok, ktorý vedie k jedinému a tomu istému konaniu vo veci formálneho zisťovania, a že v rozsahu, v akom by sa opis skutkových okolností a právnych predpisov alebo predbežné hodnotenie Komisie v rozhodnutí o rozšírení konania mohlo líšiť od rozhodnutia o otvorení konania z 30. júla 1996, sa má prihliadať výlučne na rozhodnutie o rozšírení konania.
(36)
Komisia vyzvala zúčastnené strany, aby vyjadrili svoje pripomienky k danej pomoci.
(37)
Komisia dostala pripomienky francúzskych orgánov 9. júna 2009, ako aj pripomienky SIDE 23. júla 2009. Komisia poskytla pripomienky SIDE, francúzskym orgánom dala možnosť sa k nim vyjadriť 24. augusta 2009, a dostala ich vyjadrenia 24. septembra 2009.
(38)
Francúzske orgány však neposkytli všetky podrobné údaje, ktoré Komisia žiadala v rozhodnutí o rozšírení konania, a vo veci primeranosti pomoci opätovne zaslali údaje, ktoré už poskytli 17. septembra 2002, 17. januára 2003 a 11. marca 2003 a ktoré Komisia ako také nemohla využiť vzhľadom na rozsudok súdu z 15. apríla 2008.
(39)
Listom z 8.októbra 2009 preto útvary Komisie zaslali francúzskym orgánom výzvu týkajúcu sa jej žiadosti o poskytnutie informácií k uvedeným konkrétnym bodom, pričom uviedli, že pokiaľ tieto informácie nedostanú do desiatich pracovných dní, Komisia bude nútená prijať konečné rozhodnutie na základe informácií, ktoré má k dispozícii, v súlade s článkom 13 ods. 1 rokovacieho poriadku, čomu prípadne môže predchádzať vydanie príkazu na poskytnutie informácií podľa článku 10 ods. 3 nariadenia Rady (ES) č. 659/1999 z 22. marca 1999 ustanovujúceho podrobné pravidlá na uplatňovanie článku 93 Zmluvy o ES (13).
(40)
Listom z 21. októbra 2009 francúzske orgány informovali Komisiu, že Tribunal de commerce de Paris (Obchodný súd v Paríži) rozsudkom z 9. septembra 2009 vydal príkaz na súdnu likvidáciu CELF-u a tento ukončil svoju činnosť. Pokiaľ ide o informácie, ktoré Komisia žiadala listom z 8. októbra 2009, francúzske orgány uviedli, že nedisponujú ďalšími informáciami, ktoré by mohli poskytnúť, a odkázali na svoje pripomienky zaslané 9. júna 2009.
(41)
Rozhodnutím z 20. novembra 2009 [rozhodnutie K(2009) 9256, „rozhodnutie o príkaze na poskytnutie informácií“] Komisia rozhodla nariadiť Francúzsku, aby predložilo požadované informácie, pretože napriek opakovaným žiadostiam neboli tieto informácie poskytnuté.
(42)
Listom z 2. decembra 2009 francúzske orgány informovali, že nedisponujú ďalšími informáciami, ktoré by mohli Komisii poskytnúť, a odkázali na svoje pripomienky zaslané 9. júna 2009.
(43)
Je potrebné uviesť, že 2. decembra 2009 francúzske orgány tiež zaslali list vo veci režimu pomoci nazvaného Program vysokoškolských a vedeckých kníh, nazývaného aj Program Plus. Tento režim pomoci nie je predmetom tohto rozhodnutia.
(44)
Listom z 22. decembra 2009 Komisia požiadala francúzske orgány o informácie o situácii CELF-u a o prebiehajúcom likvidačnom konaní CELF-u. Francúzske orgány odpovedali 27. januára 2010. Ďalšie upresnenia poskytli tiež 9. marca 2010 a 26. novembra 2010.
F. Konanie na vnútroštátnych súdoch a prejudiciálne otázky
(45)
Je potrebné tiež uviesť, že na vnútroštátnych súdoch vo Francúzsku prebiehajú konania, ktoré boli postúpené Súdnemu dvoru podľa článku 267 ZFEÚ (predtým článok 234 Zmluvy o ES). Hlavné etapy týchto konaní sú stručne uvedené nižšie.
(46)
SIDE sa obrátila na francúzske súdy na základe priameho účinku pôvodného článku 88 ods. 3 Zmluvy o ES. Cour administrative d’appel de Paris (Odvolací správny súd v Paríži) rozhodnutím z 5. októbra 2004, potvrdzujúcim rozsudok Tribunal administratif de Paris (Správny súd v Paríži) z 26. apríla 2001, nariadil francúzskemu štátu vymáhať pomoc poskytnutú CELF-u.
(47)
Conseil d’État (Štátna rada), na ktorú bol podaný kasačný opravný prostriedok, potvrdil rozsudkom z 29. marca 2006 niektoré aspekty rozhodnutia Cour administrative d’appel, najmä skutočnosť, že daná pomoc nebola výlučne kompenzáciou záväzku služby vo verejnom záujme (14), nemohla byť vnútroštátnym súdom považovaná za existujúcu pomoc a že sa CELF nemôže odvolávať na legitímnu dôveru.
(48)
V rozsudku z 29. marca 2006 však Conseil d’État rozhodol o prerušení konania do doby, kým sa Súdny dvor nevyjadrí k prejudiciálnym otázkam, ktoré mu položila v súvislosti s povinnosťami vnútroštátneho súdu vzhľadom na neoznámenú štátnu pomoc, ktorá však bola rozhodnutím Komisie spätne uznaná za zlučiteľnú so spoločným trhom.
(49)
V rozsudku z 12. februára 2008 (15) Súdny dvor rozhodol takto:
„Článok 88 ods. 3 posledná veta Zmluvy o ES sa má vykladať v tom zmysle, že vnútroštátny súd nie je povinný nariadiť vymáhanie vrátenia pomoci poskytnutej v rozpore s týmto ustanovením, pokiaľ Komisia Európskych spoločenstiev prijala konečné rozhodnutie, ktorým konštatovala zlučiteľnosť uvedenej pomoci so spoločným trhom v zmysle článku 87 ES. Podľa práva Spoločenstva je tento súd povinný nariadiť, aby príjemca pomoci platil z tejto pomoci úroky za obdobie nezákonnosti. V rámci vnútroštátneho práva môže uvedený súd prípadne nariadiť okrem toho vymáhanie vrátenia nezákonnej pomoci a to bez toho, aby bolo dotknuté právo členského štátu na opätovné poskytnutie tejto pomoci neskôr. Takisto môže vyhovieť návrhom na náhradu škôd spôsobených nezákonnou povahou štátnej pomoci.
V procesnej situácii, akou je tá vo veci samej, sa na účely výpočtu sumy, ktorú je príjemca povinný zaplatiť, s výnimkou mimoriadnych okolností, vzťahuje povinnosť napraviť účinky nezákonnosti pomoci, vyplývajúca z článku 88 ods. 3 poslednej vety ES, aj na obdobie medzi prijatím rozhodnutia Komisie Európskych spoločenstiev o zlučiteľnosti tejto pomoci so spoločným trhom a zrušením uvedeného rozhodnutia súdom Spoločenstva.“
(50)
V nadväznosti na rozsudok Súdneho dvora z 12. februára 2008, ako aj na uvedený rozsudok súdu z 15. apríla 2008, Conseil d’État v rozsudku z 19. decembra 2008 zrušil články 2, 3 a 4 uvedeného rozsudku Cour administrative d’appel de Paris z 5. októbra 2004 a rozhodol takto.
(51)
Predovšetkým sa Ministre de la Culture et de la Communication (ministerstvo kultúry a komunikácie) ukladá povinnosť vymáhať úroky zo štátnej pomoci poskytnutej CELF-u od roku 1980 do dňa vynesenia rozsudku Conseil d’État, vypočítané podľa nariadenia Komisie (ES) č. 794/2004 (16). Rovnako sa ukladá povinnosť spätne vymáhať úroky splatné odo dňa rozsudku Conseil d’État do dňa, kedy buď bude právoplatne rozhodnuté o zlučiteľnosti tejto pomoci so spoločným trhom alebo sa právoplatne pristúpi k vráteniu pomoci.
(52)
Conseil d’État navyše rozhodol o prerušení konania, kým sa Súdny dvor nevyjadrí k týmto prejudiciálnym otázkam:
„1.
Môže vnútroštátny súd prerušiť konanie o otázke povinnosti vrátenia štátnej pomoci až do právoplatného rozhodnutia Komisie o zlučiteľnosti pomoci s pravidlami spoločného trhu, keď prvé rozhodnutie Komisie vyhlasujúce túto pomoc za zlučiteľnú bolo zrušené súdom Spoločenstva?
2.
Keď Komisia trikrát vyhlásila pomoc za zlučiteľnú so spoločným trhom predtým, ako boli tieto rozhodnutia zrušené Súdom prvého stupňa Európskych spoločenstiev, môže takáto situácia predstavovať výnimočnú okolnosť, ktorá by mohla viesť vnútroštátny súd k obmedzeniu povinnosti vymáhať túto pomoc?“
(53)
Dňa 11. marca 2010 (17) Súdny dvor rozhodol o prejudiciálnych otázkach takto:
„1.
Vnútroštátny súd, na ktorý bol na základe článku 88 ods. 3 ES podaný návrh na vrátenie nezákonnej štátnej pomoci, nemôže prerušiť konanie o tomto návrhu, a to až dovtedy, kým Komisia Európskych spoločenstiev nerozhodne o zlučiteľnosti pomoci so spoločným trhom po zrušení predchádzajúceho kladného rozhodnutia.
2.
Skutočnosť, že Komisia Európskych spoločenstiev prijala po sebe tri rozhodnutia, ktorými vyhlásila pomoc za zlučiteľnú so spoločným trhom a ktoré následne zrušil súd Spoločenstva, nemôže byť sama osebe výnimočnou okolnosťou, ktorá môže odôvodniť obmedzenie povinnosti príjemcu vrátiť túto pomoc, keď bola poskytnutá v rozpore s článkom 88 ods. 3 ES.“
2. OPIS DANÉHO OPATRENIA
(54)
Francúzske orgány Komisii oznámili, že v súlade s orientáciami všeobecnej politiky francúzskej vlády týkajúcej sa podpory knihy a literatúry vo francúzskom jazyku ministerstvo kultúry v roku 1980 rozhodlo priznať pomoc vývozným komisionárom, ktorí by prijali akúkoľvek objednávku bez ohľadu na jej výšku a rentabilitu. Tieto opatrenia boli prijaté s cieľom zmierniť nedostatky trhu a podporiť zachovanie činnosti spojenej s malými nerentabilnými objednávkami na obstarávacom exportnom trhu.
(55)
Podľa francúzskych orgánov malé kníhkupectvá, sídliace prevažne v nefrankofónnych oblastiach, niekedy ťažko prístupných a/alebo vzdialených, narážali na vážne ťažkosti pri zásobovaní, keďže ich objednávky nemohli byť vybavené prostredníctvom tradičných distribučných sietí, keď množstvá objednaných diel boli nedostatočné alebo keď jednotková cena objednaných kníh nebola dosť vysoká na to, aby služba bola rentabilná.
(56)
Podľa francúzskych orgánov bolo teda cieľom danej pomoci umožniť vývozným komisionárom vybaviť všetky objednávky kníhkupcov sídliacich v zahraničí prevažne v nefrankofónnych oblastiach bez ohľadu na ich výšku, rentabilitu a miesto určenia. Cieľom bolo, aby v rámci francúzskej politiky podpory kultúrnej rozmanitosti mohla byť zabezpečená optimálna distribúcia kníh vo francúzskom jazyku a aby bolo takto podporené šírenie frankofónnej literatúry po celom svete.
(57)
Mechanizmus pomoci prijatý francúzskymi orgánmi, nazvaný Program malých objednávok, spočíval v subvencii na účely kompenzácie zvýšených nákladov na spracovanie malých objednávok, ktorých výšku francúzske orgány stanovili ako nižšiu alebo rovnú 500 francúzskym frankom (FRF), teda približne 76 EUR.
(58)
Podľa francúzskych orgánov sa spoločnosť, ktorej boli priznané subvencie, musela zaviazať predložiť riaditeľstvu pre knihy a čítanie ministerstva kultúry všetky údaje týkajúce sa všeobecnej činnosti spoločnosti (celkový obrat, finančné účty, predbežné rozpočty, kópie uznesení potvrdzujúcich tieto údaje, prípadne správu účtovného komisára a súhrnnú tabuľku miezd), ako aj všetky doklady súvisiace s činnosťou, ktorá má byť dotovaná, predovšetkým vyúčtovanie použitia subvencií, dokazujúce vykonanie služieb, na ktoré bola v predchádzajúcom roku priznaná subvencia.
(59)
V praxi získala podporu v rámci Programu malých objednávok iba jedna spoločnosť, CELF. Podľa francúzskych orgánov mala spoločnosť každý rok preukázať zvýšené náklady vzniknuté službou týkajúcou sa malých objednávok a tak podporiť žiadosť o subvenciu na ďalší rok. Konkrétne, štvrtina subvencie priznanej v predchádzajúcom roku bola vyplatená na začiatku roka a zvyšok na nasledujúcu jeseň po štátnymi orgánmi vykonanom preskúmaní predbežného rozpočtu danej spoločnosti a výkyvov zaznamenaných počas prvej časti účtovného obdobia. Pokiaľ sa pomoc nepoužila v plnej výške, na základe dohody sa zvyšná suma odpočítala zo subvencií na ďalší rok. Okrem toho sa ministerstvo kultúry zúčastňovalo ako pozvaný pozorovateľ na správnych výboroch a na valných zhromaždeniach CELF-u.
(60)
Je potrebné spresniť, že od roku 1997 výška pomoci stále klesala a v roku 2002 bola daná pomoc zrušená. CELF teda každý rok od roku 1980 až do konca roka 2001 získal pomoc určenú podľa francúzskych orgánov na zníženie nákladov na spracovanie malých objednávok kníh vo francúzskom jazyku, prichádzajúcich zo zahraničia. V rámci predmetnej pomoci bolo od roku 1980 do konca roku 2001 CELF-u vyplatených celkovo okolo 4,8 milióna EUR.
Tabuľka
Výška pomoci poskytnutej CELF-u od roku 1980 na spracovanie „malých objednávok“
Údaje poskytnuté francúzskymi orgánmi
(sumy boli zaokrúhlené v eurách)
Rok
Výška pomoci
1980
91 469,41
1981
91 469,41
1982
205 806,17
1983
164 644,94
1984
137 204,12
1985
141 777,59
1986
248 491,90
1987
214 953,11
1988
213 428,62
1989
259 163,33
1990
304 898,03
1991
373 500,09
1992
422 283,78
1993
382 647,03
1994
304 898,03
1995
304 898,03
1996
304 898,03
1997
243 918,43
1998
182 938,82
1999
121 959,21
2000
60 979,61
2001
38 112,25
2002
0
3. PRIPOMIENKY FRANCÚZSKA A PRIPOMIENKY SIDE V NADVÄZNOSTI NA ROZŠÍRENIE KONANIA
(61)
V odpovedi z 9. júna 2009 na rozhodnutie o rozšírení konania francúzske orgány vyjadrili najmä tieto pripomienky.
(62)
Francúzske orgány predovšetkým uviedli, že súhlasia so závermi Komisie, podľa ktorých pomoc v prospech CELF-u predstavuje štátnu pomoc a výnimky ustanovené v článku 107 ods. 2 a ods. 3 písm. a) a b) ZFEÚ sa neuplatňujú.
(63)
V rámci posúdenia pomoci v zmysle článku 107 ods. 3 písm. c) a d) ZFEÚ francúzske orgány neuviedli nové skutočnosti vo veci primeranosti pomoci.
(64)
Francúzske orgány tiež uviedli, že dospeli k názoru, že úloha zverená CELF-u predstavuje službu vo verejnom záujme podľa článku 106 ods. 2 ZFEÚ.
(65)
Francúzske orgány sa napokon a najmä odvolali na výnimočné okolnosti, na základe ktorých by Komisia nemala nariadiť vymáhanie pomoci.
(66)
Ako už bolo uvedené, francúzske orgány teda neposkytli podrobné údaje požadované Komisiou v rozhodnutí o rozšírení konania a vo veci primeranosti pomoci opätovne zaslali údaje, ktoré už poskytli v roku 2002 a 2003 a ktoré Komisia ako také nemohla využiť vzhľadom na rozsudok súdu z 15. apríla 2008. Po výzve z 8. októbra 2009 Komisia 20. novembra 2009 rozhodla nariadiť francúzskym orgánom, aby poskytli požadované informácie podľa článku 10 ods. 3 nariadenia (ES) č. 659/1999. Listom z 2. decembra 2009 francúzske orgány odpovedali, že nemajú ďalšie informácie, ktoré by mohli Komisii poskytnúť.
(67)
V pripomienkach z 23. júla 2009 SIDE vyjadrila najmä nasledujúce pripomienky.
(68)
SIDE pripomenula, že pomoc získal iba CELF napriek tomu, že podľa SIDE činnosť CELF-u nie je osobitnosťou CELF-u, pretože práve spracovanie akokoľvek veľkých, aj minimálnych objednávok z geograficky rozptýlených kníhkupectiev a ich zlúčenie za účelom zadania väčších objednávok u vydavateľov je podľa SIDE samotnou definíciou činnosti vývozného obstarávania. SIDE tiež uviedla, že jej samotnej vraj bolo poskytnutie pomoci zamietnuté nie z dôvodu údajného nedostatku transparentnosti, ale preto, že je súkromnou spoločnosťou, a nie družstvom vydavateľov.
(69)
SIDE tiež vzniesla podrobné námietky voči tvrdeniu, že pomoc bola nevyhnutná. V rámci toho sa najmä domnieva, že výklad pojmu „malé objednávky“ je svojvoľný, a vyvracia číselné údaje, ktoré predložili francúzske orgány.
(70)
Okrem toho SIDE dospela k záveru, že pomoc nie je odôvodnená na základe článku 106 ods. 2 ZFEÚ a že bola založená najmä na rozsudkoch vnútroštátnych súdov, týkajúcich sa činnosti CELF-u.
(71)
SIDE napokon uviedla, že podľa jej názoru v danom prípade neexistuje žiadna výnimočná okolnosť, ktorá by mohla obmedziť povinnosť vymáhania pomoci.
4. POSÚDENIE POMOCI
(72)
Je potrebné určiť, či predmetné opatrenie predstavuje štátnu pomoc a či ho prípadne možno považovať za zlučiteľné s vnútorným trhom. V rámci posudzovania tohto opatrenia Komisia musí prihliadať na rozsudok Všeobecného súdu z 15. apríla 2008.
A. Posúdenie opatrenia so zreteľom na článok 107 ods. 1 ZFEÚ
(73)
V článku 107 ods. 1 ZFEÚ sa ustanovuje, že „ak nie je touto zmluvou ustanovené inak, pomoc poskytovaná členským štátom alebo akoukoľvek formou zo štátnych prostriedkov, ktorá narúša hospodársku súťaž alebo hrozí narušením hospodárskej súťaže tým, že zvýhodňuje určitých podnikateľov alebo výrobu určitých druhov tovaru, je nezlučiteľná s vnútorným trhom, pokiaľ ovplyvňuje obchod medzi členskými štátmi“.
(74)
Na úvod, ako sa už uviedlo v rozhodnutí o rozšírení konania, Komisia pripomína, že záver Komisie, podľa ktorého predmetné opatrenie predstavuje štátnu pomoc podľa zmluvy, nebol spochybnený ani v jednej z etáp konania pred Komisiou, ani pred súdmi Európskej únie (18), a dokonca ani pred vnútroštátnymi súdmi (19). Preto francúzske orgány v odpovedi z 9. júna 2009 na rozhodnutie o rozšírení konania uviedli, že súhlasia so závermi Komisie, podľa ktorých pomoc v prospech CELF-u predstavuje štátnu pomoc.
(75)
Komisia sa domnieva, že predmetné opatrenie predstavuje štátnu pomoc podľa článku 107 ods. 1 ZFEÚ (predtým článok 87 ods. 1 ES) z týchto dôvodov:
(76)
Predovšetkým, opatrenie poskytuje CELF-u výhodu, pretože mu umožňuje znížiť náklady na malé objednávky. Je selektívne, pretože v praxi bolo uplatnené len v prospech CELF-u.
(77)
Opatrenie je zároveň financované z rozpočtových prostriedkov francúzskeho štátu, teda zo štátnych zdrojov. O jeho uplatnení rozhodlo ministerstvo kultúry a opatrenie tak možno prisúdiť francúzskym orgánom.
(78)
Opatrenie by navyše mohlo nepriaznivo ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi a narušiť hospodársku súťaž. Pomoc sa totiž poskytuje francúzskym komisionárom (v praxi CELF-u), ktorí exportujú knihy vo francúzskom jazyku najmä do nefrankofónnych krajín. Títo francúzski komisionári sú teda vo vzájomne konkurenčnom postavení, aspoň potenciálne, s inými komisionármi pre vývoz frankofónnych kníh sídliacimi v iných frankofónnych krajinách Európskej únie (v Belgicku a Luxembursku). Skutočnosť, že vplyv na obchod a narušenie hospodárskej súťaže spôsobené opatrením sa zdajú byť zanedbateľné, nemení nič na tomto závere. V súlade s ustálenou judikatúrou Súdneho dvora totiž Komisia nie je povinná preukázať skutočný dosah pomoci na obchod medzi členskými štátmi a skutočné narušenie hospodárskej súťaže; stačí, že pomoc by mohla nepriaznivo ovplyvniť obchod a narušiť hospodársku súťaž.
(79)
Komisia sa napokon domnieva, že podmienky uplatnenia judikatúry Altmark nie sú splnené. V rozsudku z 24. júla 2003 (20) Súdny dvor spresnil podmienky, za akých subvencia v prospech spoločnosti poverenej riadením služby všeobecného hospodárskeho záujmu nepredstavuje štátnu pomoc: „po prvé, prijímajúci podnik je skutočne poverený plnením záväzkov súvisiacich so službou vo verejnom záujme a tieto záväzky boli jasne vymedzené; po druhé, parametre, na základe ktorých sa náhrada počíta, sú vopred stanovené objektívnym a transparentným spôsobom; po tretie, náhrada nepresahuje sumu nevyhnutnú na pokrytie všetkých alebo časti nákladov vzniknutých plnením záväzkov služby vo verejnom záujme, pri zohľadnení súvisiacich príjmov a primeraného zisku z plnenia týchto záväzkov; po štvrté, ak podnik, ktorý má byť poverený plnením záväzkov súvisiacich so službou vo verejnom záujme, nebol vybraný podľa postupu verejného obstarávania, výška potrebnej náhrady sa stanoví na základe analýzy nákladov, ktoré by pri plnení týchto záväzkov vznikli priemernému podniku, dobre spravovanému a primerane vybavenému dopravnými prostriedkami tak, aby bol schopný plniť príslušné požiadavky na službu vo verejnom záujme, pri zohľadnení súvisiacich príjmov a primeraného zisku z plnenia týchto záväzkov.“
(80)
V tomto prípade, a bez toho, aby bolo potrebné rozvíjať každú podmienku zvlášť, pretože sú to podmienky kumulatívne, Komisia konštatuje, že výber CELF-u neprebehol v rámci postupu verejného obstarávania a že výška náhrady nebola stanovená na základe analýzy nákladov, ktoré by vznikli priemernému, dobre riadenému a výrobnými prostriedkami primerane vybavenému podniku.
(81)
Za týchto podmienok pomoc poskytnutá CELF-u predstavuje štátnu pomoc podľa článku 107 ods. 1 ZFEÚ, pretože sú prítomné všetky základné prvky definície pojmu štátnej pomoci.
(82)
Francúzske orgány však predmetné opatrenie neoznámili Komisii. Pomoc bola teda poskytnutá v rozpore s článkom 108 ods. 3 ZFEÚ, v ktorom sa stanovuje, že Komisia musí byť v dostatočnom čase upovedomená o zámeroch v súvislosti s poskytnutím alebo upravením pomoci, aby mohla vyjadriť svoje pripomienky. Pomoc bola teda poskytnutá neoprávnene.
(83)
Keďže predmetné opatrenie predstavuje štátnu pomoc, je potrebné posúdiť jeho zlučiteľnosť s vnútorným trhom.
B. Posúdenie opatrenia so zreteľom na článok 107 ods. 2 a 3 ZFEÚ
(84)
Komisia je toho názoru, že výnimky z článku 107 ods. 2 ZFEÚ sa v tomto prípade neuplatňujú, pretože účelom predmetných opatrení zjavne nebolo dosiahnutie cieľov, ktoré sú v ňom vymedzené.
(85)
Pomoc nespĺňa ani podmienky stanovené vo výnimke podľa článku 107 ods. 3 písm. a) ZFEÚ, keďže nebola určená na podporu rozvoja regiónov, na ktorú by bolo možné uplatniť spomínané ustanovenie. V tomto prípade nemožno uplatniť ani výnimku podľa článku 107 ods. 3 písm. b), týkajúcu sa podpory na realizáciu dôležitého projektu európskeho spoločného záujmu, pretože cieľom predmetného opatrenia nebola podpora takého typu projektu. Keďže pomoc nemala za cieľ ani nápravu závažnej poruchy fungovania francúzskeho hospodárstva, neuplatňuje sa v tomto prípade ani výnimka stanovená v druhej časti článku 107 ods. 3 písm. b).
(86)
Komisia teda musí preskúmať uplatňovanie článku 107 ods. 3 písm. c) a d) ZFEÚ [predtým článok 87 ods. 3 písm. c) a d) Zmluvy o ES].
(87)
Vzhľadom na rozsudok Všeobecného súdu z 15. apríla 2008 je potrebné rozlišovať pomoc, ktorá bola poskytnutá pred nadobudnutím platnosti Zmluvy o Európskej únii (1. november 1993), a pomoc, ktorá bola vyplatená po nadobudnutí jej platnosti, na ktoré je potrebné uplatňovať hmotnoprávne pravidlá, ktoré boli účinné v danom období.
(88)
Na tento účel Komisia berie na vedomie skutočnosť, že štvrtina subvencie udelenej v predchádzajúcom roku bola CELF-u vyplatená na začiatku roka a zostatok na nasledujúcu jeseň po štátnymi orgánmi vykonanom preskúmaní predbežného rozpočtu danej spoločnosti a výkyvov zaznamenaných počas prvej časti účtovného obdobia. Pokiaľ sa pomoc nepoužila v plnej výške, zvyšná suma sa odpočítala zo subvencií na ďalší rok. Subvencia za rok 1993 bola sčasti vyplatená na začiatku roka 1993 a zostatok na jeseň 1993. Rozhodnutie o poskytnutí pomoci za rok 1993 francúzske orgány prijali na konci roka 1992 alebo na začiatku roka 1993, v každom prípade však pred nadobudnutím platnosti Zmluvy o Európskej únii. Komisia je preto toho názoru, že pomoc vyplatenú za rok 1993 je potrebné posudzovať na základe právnych predpisov uplatniteľných pred nadobudnutím platnosti Zmluvy o Európskej únii.
a) Posúdenie pomoci so zreteľom na článok 107 ods. 3 písm. d) ZFEÚ
(89)
V článku 107 ods. 3 písm. d) ZFEÚ [predtým článok 87 ods. 3 písm. d) Zmluvy o ES] sa spresňuje, že „môže byť považovaná za kompatibilnú s vnútorným trhom […] pomoc určená na podporu kultúry a zachovanie dedičstva, ak neovplyvňuje podmienky obchodu a hospodársku súťaž v Únii spôsobom, ktorý je v rozpore so spoločným záujmom“.
(90)
Je teda potrebné overiť, či pomoc vyplatená CELF-u od roku 1994 až do konca roka 2001 sledovala kultúrny cieľ a či nepriaznivo ovplyvňovala podmienky obchodu a hospodárskej súťaže v Európskej únii v rozpore so spoločným záujmom.
i) Kultúrny cieľ
(91)
Na úvod Komisia pripomína, že súd uznal kultúrny cieľ pomoci vyplatenej CELF-u v už citovanom rozsudku z 18. septembra 1995. Súd tak v bode 62 rozsudku dospel k názoru, že „pokiaľ ide o kultúrny cieľ spornej pomoci, účastníci konania sa zhodli na tom, že cieľom sledovaným francúzskou vládou je šírenie francúzskeho jazyka a francúzskej literatúry. V tejto veci tiež súd konštatuje, že fakty, ktoré mala Komisia k dispozícii v čase prijatia rozhodnutia, vrátane tých, ktoré obsahoval list správnej rady žalobkyne zo 7. septembra 1992, boli takého charakteru, že mohli podporiť hodnotenie, ktoré vyslovila o realite a legitimite tohto cieľa. Za týchto okolností je potrebné dospieť k záveru, že pri posudzovaní cieľa spornej pomoci sa Komisia nestretla s osobitnými ťažkosťami a že nebolo potrebné získať ďalšie informácie na uznanie kultúrneho charakteru tohto cieľa“.
(92)
Francúzske orgány skutočne uviedli, že predmetná pomoc sledovala kultúrny cieľ spočívajúci v podpore šírenia diel vo francúzskom jazyku v nefrankofónnych krajinách. Išlo teda o aktívnu politiku, smerujúcu k ochrane a podpore kultúrnej rozmanitosti na medzinárodnej úrovni.
(93)
Ochrana a podpora kultúrnej rozmanitosti patria medzi základné zásady európskeho modelu. Sú uvedené v článku 167 ods. 1 ZFEÚ (predtým článok 151 ods. 1 Zmluvy o ES): „Únia prispieva k rozkvetu kultúr členských štátov, pričom rešpektuje ich národnú a regionálnu rozmanitosť a zároveň zdôrazňuje spoločné kultúrne dedičstvo“, a tiež v článku 167 ods. 4, ktorý ustanovuje, že „Únia zohľadní kultúrne aspekty vo svojej činnosti podľa iných ustanovení zmlúv, a to predovšetkým tak, aby sa rešpektovala a podporovala rozmanitosť jej kultúr“.
(94)
Komisia preto dospela k názoru, že pomoc, ktorú francúzske orgány poskytli CELF-u s cieľom zabezpečiť šírenie diel vo francúzskom jazyku, sledovala kultúrny cieľ.
ii) Kritérium ovplyvňovania podmienok obchodu a hospodárskej súťaže v Únii v rozpore so spoločným záujmom
(95)
Komisia musí overiť, či predmetné opatrenia boli nevyhnutné a primerané vzhľadom na cieľ kultúrnej politiky sledovaný francúzskymi orgánmi.
(96)
Na úvod je potrebné pripomenúť, že v súlade s už citovaným rozsudkom súdu z 28. februára 2002 je potrebné posudzovať predmetné opatrenia v kontexte obstarávacieho exportného trhu kníh vo francúzskom jazyku.
(97)
Po prvé je potrebné preskúmať nevyhnutnosť pomoci.
(98)
Podľa francúzskych orgánov navrhlo dané opatrenia ministerstvo kultúry v roku 1980, v čase, keď niektoré subjekty pôsobiace v tejto oblasti (skupina Hachette a Messageries du livre) uvažovali o stiahnutí sa z obstarávacieho exportného trhu. Podľa francúzskych orgánov bol spochybnený mechanizmus vytvorený tak, aby podnietil operátorov k pôsobeniu na trhu, aby mohli byť uspokojené všetky objednávky kníh vo francúzskom jazyku, pochádzajúce od kníhkupectiev situovaných v nefrankofónnych oblastiach. Zaručoval, že sa francúzske knihy mohli dostať do všetkých, aj tých najmenších kníhkupectiev vo vzdialených krajinách, a to aj za predpokladu, že potrebovali len niekoľko kníh, navyše často od rôznych vydavateľov.
(99)
SIDE uviedla, konkrétne v rámci pripomienok, ktoré zaslala v nadväznosti na rozhodnutie o rozšírení konania, že predmetná pomoc nebola nevyhnutná. Je pravdou, že sa niektoré subjekty vzdali v roku 1980 činnosti vývozného komisionára, SIDE však pripomína, že práve v tomto období bola založená ona samotná za účelom vstupu na trh. SIDE tiež spochybňuje fakt, že by CELF vykonával špecifickú činnosť spočívajúcu v spracovávaní malých objednávok. SIDE spochybňuje najmä číselné údaje, ktoré poskytli francúzske orgány, a domnieva sa, že v skutočnosti sú údaje týkajúce sa CELF-u a SIDE pomerne k obratu každej zo spoločností, počtu faktúr a počtu riadkov dosť podobné. V širšom kontexte SIDE spochybňuje pojem „malé objednávky“ v zmysle vymedzenom francúzskymi orgánmi. Podľa SIDE je výklad tohto pojmu svojvoľný, pretože náklady na spracovanie objednávky nezávisia podľa nej od výšky objednávky, ale od počtu riadkov.
(100)
Komisia sa domnieva, že nie je potrebné definitívne uzavrieť otázku nevyhnutnosti pomoci, pretože podmienky nevyhnutnosti a proporcionality sú kumulatívne a že v odôvodnení 121 sa dospeje k záveru, že nebolo dokázané splnenie podmienky proporcionality.
(101)
Po druhé, Komisia sa domnieva, že vplyv na obchod v rámci Európskej únie a narušenie hospodárskej súťaže spôsobené opatrením sú zanedbateľné, najmä vzhľadom na výšku opatrenia, veľmi nízku nahraditeľnosť medzi knihami vo francúzskom jazyku a v inom jazyku, ako aj na existujúci značný rozdiel v množstve frankofónnych kníh exportovaných do nefrankofónnych krajín z Francúzska na jednej strane a z Belgicka a Luxemburska na druhej strane.
(102)
Presnejšie, pokiaľ ide o obstarávací exportný trh kníh vo francúzskom jazyku, Komisia uvádza, že CELF a SIDE v rámci činnosti vývozného komisionára distribuujú knihy do nefrankofónnych krajín a území. Vo frankofónnych krajinách je miestny trh pokrytý veľkými vydavateľmi vďaka ich pobočkám alebo reprezentantom. Vývozné obstarávanie teda zohráva iba veľmi okrajovú úlohu na frankofónnych trhoch, ktoré však predstavujú hlavné odbytiská pre knihy vo francúzskom jazyku.
(103)
Na vnútroštátnom trhu obstarávacom exportnom trhu kníh vo francúzskom jazyku pôsobia všeobecní komisionári ako SIDE a CELF, a v menšej miere špecializovaní komisionári, ktorí okrajovým spôsobom tiež predávajú priamo konečným užívateľom a okrajovým spôsobom konkurujú obom všeobecným komisionárom, ako aj istý počet kníhkupcov, ktorí príležitostne uspokojujú objednávky zahraničných kníhkupcov a online kníhkupectvá, ktorých činnosť však bola v období predmetných opatrení pomerne obmedzená.
(104)
Na predmetnom trhu bola teda žalujúca strana hlavným operátorom, ktorého sa dotkli sporné opatrenia. Na jednej strane francúzske orgány tvrdia, že program týkajúci sa malých objednávok bol v zásade prístupný každej spoločnosti, ktorá by o to požiadala a súhlasila by s podmienkami poskytnutia pomoci. Uvádzajú, že zamietnutie žiadosti SIDE ministerstvom kultúry v roku 1991 malo byť odôvodnené odmietnutím SIDE podriadiť sa povinnosti transparentnosti, vyžadovanej pre priznanie tejto pomoci. Na druhej strane SIDE uviedla, že zamietnutie francúzskych orgánov súviselo so skutočnosťou, že je súkromnou spoločnosťou a nie družstvom vydavateľov. V roku 1996 po zrušení rozhodnutia Komisie z 18. mája 1993 však ministerstvo kultúry v snahe ukončiť konanie pripomenulo SIDE, že režim pomoci pre malé objednávky nie je svojou podstatou vyhradený CELF-u. Listom z 3. septembra 1996 jej navrhlo stretnutie s cieľom zistiť, či by bola za rovnakých podmienok transparentnosti spôsobilá vykonávať rovnaké služby ako CELF. Na stretnutí, ktoré sa konalo 26. septembra 1996, vedenie SIDE oznámilo ministerstvu kultúry, že odmieta využívať výhody programu, ktorého zlučiteľnosť s právom Spoločenstva by mohla Komisia spochybniť.
(105)
V každom prípade sa na základe skutočností už uvedených v odôvodnení 101 a nasledujúcich zdá, že nepriaznivý vplyv predmetných opatrení na podmienky obchodu a hospodárskej súťaže v Európskej únii bol relatívne obmedzený.
(106)
Po tretie, s cieľom určiť, či je opatrenie primerané, Komisia musí tiež porovnať výšku poskytnutej pomoci s nákladmi vynaloženými CELF-om na dosiahnutie cieľa sledovaného francúzskymi orgánmi.
(107)
Na tento účel je potrebné pripomenúť jednotlivé kroky procesu spracovania objednávok, na ktorých sa jednotlivé strany zhodli:
a)
príjem objednávky kníhkupectva;
b)
kódovanie objednávky;
c)
registrácia objednávky;
d)
odoslanie objednávky vydavateľovi;
e)
prijatie diel;
f)
pridelenie fyzického umiestnenia každému zákazníkovi, „priehradky“, v ktorej sú objednané knihy uložené;
g)
balenie.
(108)
Podľa francúzskych orgánov CELF znášal niektoré náklady spojené so spracovávaním „malých objednávok“. Francúzske orgány sa domnievajú, že na obstarávacom exportnom trhu sú s niektorými objednávkami spojené také dodatočné náklady, že poskytnutie služby nemôže byť rentabilné. Francúzske orgány uviedli, že na účely definície „malej objednávky“ stanovili prah 500 FRF (76,22 EUR) a že tento prah bol určený na základe skúseností. Francúzske orgány spresnili, že niektoré objednávky v hodnote nižšej ako 500 FRF môžu byť rentabilné, zatiaľ čo iné, vo vyššej hodnote, rentabilné nemusia byť. Cieľom bolo nájsť ekonomicky prijateľnú metódu, aby bol CELF ochotný prijímať malé objednávky napriek ich nerentabilnosti.
(109)
Ako Komisia uviedla v rozhodnutí o rozšírení konania, v rámci skúmania zlučiteľnosti pomoci prináleží francúzskym orgánom stanoviť výšku nákladov a skutočné náklady CELF-u.
(110)
V tejto veci Komisia v rozhodnutí o rozšírení konania požiadala francúzske orgány o poskytnutie niektorých informácií s cieľom vyvodiť dôsledky z rozsudku súdu a rozhodnúť o primeranosti pomoci. Konkrétne Komisia požiadala o poskytnutie týchto informácií:
-
dostatočné opodstatnenie dôvodov, pre ktoré nie sú k dispozícii údaje o nákladoch spojených s malými objednávkami za jednotlivé skúmané roky a dostatočné preukázanie dôvodov, pre ktoré by malo byť prijateľné zovšeobecnenie údajov len na základe jediného roka 1994,
-
údaje umožňujúce zohľadnenie skutočných nákladov (a nie len odhadovaných nákladov) na spracovanie malých objednávok v roku 1994 (aspoň pre niektoré kategórie nákladov) a prípadné dostatočné opodstatnenie dôvodov, pre ktoré by mal byť prijateľný odhad týchto nákladov na základe celkových nákladov CELF-u,
-
presvedčivý rozdeľovací kľúč nákladov umožňujúci priradiť časť celkových nákladov k nákladom na spracovanie, ktorý môže byť uplatnený na všetky kategórie nákladov počas celého dotknutého obdobia,
-
informácie o vývoji podielu objednávok vybavených diaľkovým prenosom za dané roky,
-
náklady spojené s malými objednávkami bez uplatnenia neopodstatnených násobiacich koeficientov,
-
výpočet nákladov, ktoré vznikli CELF-u na spracovanie malých objednávok bez uplatnenia násobiacich koeficientov, ako aj za predpokladu použitiach násobiacich koeficientov v prípade objednávok vybavených diaľkovým prenosom,
-
stanovisko francúzskych orgánov k výpočtu súdu, podľa ktorého by bez použitia násobiacich koeficientov boli náklady na malé objednávky nižšie o 635 000 FRF (96 805,13 EUR), dokonca aj prípade, že by sa brali do úvahy len tie kategórie nákladov, na ktoré sa použil koeficient „tri“. Je potrebné pripomenúť, že podľa výpočtu súdu by tak bol hospodársky výsledok činnosti spracovania malých objednávok pozitívny vo výške 600 000 FRF (91 469,41 EUR),
-
stanovisko francúzskych orgánov k možnosti CELF-u disponovať primeraným ziskom.
(111)
Ako už Komisia uviedla v rozhodnutí o rozšírení konania, bez doplňujúcich vysvetlení a aktualizácie údajov francúzskymi orgánmi nie je schopná preskúmať účtovné uzávierky využitia programu na spracovanie malých objednávok, ktoré francúzske orgány poskytli za roky 1994 až 2001 v liste zo 17. januára 2003, ani vysvetlenia súvisiace s postupmi analýzy analytického účtovníctva, poskytnutými v liste z 5. marca 1998.
(112)
Francúzske orgány však neposkytli podrobné údaje, ktoré si Komisia vyžiadala v rozhodnutí o rozšírení konania, a vo veci primeranosti pomoci iba opätovne zaslali údaje, ktoré už poskytli 17. septembra 2002, 17. januára 2003 a 11. marca 2003 a ktoré Komisia ako také nemohla využiť vzhľadom na rozhodnutie súdu z 15. apríla 2008.
(113)
Listom z 8. októbra 2009 útvary Komisie preto pripomenuli francúzskym orgánom svoju žiadosť o zaslanie údajov ku konkrétnym uvedeným bodom, pričom uviedli, že pokiaľ tieto informácie nedostanú do desiatich pracovných dní, Komisia bude nútená prijať konečné rozhodnutie na základe informácií, ktoré má k dispozícii, v súlade s článkom 13 ods. 1 rokovacieho poriadku, čomu prípadne môže predchádzať vydanie príkazu na poskytnutie informácií podľa článku 10 ods. 3 nariadenia Rady (ES) č. 659/1999.
(114)
Listom z 21. októbra 2009 francúzske orgány informovali, že nedisponujú ďalšími informáciami, ktoré by mohli poskytnúť a odkázali na svoje pripomienky zaslané 9. júna 2009.
(115)
Rozhodnutím z 20. novembra 2009 („rozhodnutie o príkaze na poskytnutie informácií“) preto Komisia rozhodla nariadiť Francúzsku, aby predložilo požadované informácie, pretože napriek opakovaným žiadostiam neboli tieto informácie poskytnuté.
(116)
Listom z 2. decembra 2009 francúzske orgány informovali, že nedisponujú ďalšími informáciami, ktoré by mohli Komisii poskytnúť a odkázali na svoje pripomienky zaslané 9. júna 2009.
(117)
V článku 13 rokovacieho poriadku sa ustanovuje, že „výsledkom preskúmania možnej protiprávnej pomoci bude rozhodnutie […]. Ak členský štát nepostupuje v súlade s príkazom na poskytnutie informácie, toto rozhodnutie sa vykoná na základe dostupných informácií.“
(118)
Ako sa už uviedlo, francúzske orgány neposkytli Komisii údaje, ktoré Komisia od nich opakovane žiadala, naposledy v rozhodnutí o príkaze na poskytnutie informácií z 20. novembra 2009.
(119)
V súlade s článkom 13 rokovacieho poriadku preto Komisia prijala rozhodnutie na základe informácií, ktoré mala k dispozícii, a pripomenula, že francúzskym orgánom v každom prípade prináleží dokázať zlučiteľnosť skúmanej pomoci s vnútorným trhom, a teda primeranosť tejto pomoci.
(120)
Vzhľadom na rozsudok súdu z 15. apríla 2008 a údaje, ktoré mala Komisia k dispozícii, nemožno vychádzať zo zovšeobecnenia odhadovaných nákladov na spracovanie malých objednávok za rok 1994. Tiež sa nezdá byť možné použiť nepodložený rozdeľovací kľúč na náklady a vychádzať z údajov, na ktoré boli použité neopodstatnené násobiace koeficienty, najmä na objednávky spracované diaľkovým prenosom. Vzhľadom na výpočet nákladov spojených so spracovaním malých objednávok uvedený v rozsudku súdu, a vzhľadom na to, že francúzske orgány neposkytli Komisii údaje, ktoré by umožnili odpovedať na pochybnosti vo veci primeranosti pomoci, ktoré Komisia vzniesla v rozhodnutí o rozšírení konania, nebola dokázaná deficitná povaha činnosti spracovania malých objednávok.
(121)
Komisia preto dospela k záveru, že nie je preukázané, že pomoc poskytnutá v rokoch 1994 až 2001 je v súlade s kritériom proporcionality.
(122)
Táto pomoc preto nie je zlučiteľná podľa článku 107 ods. 3 písm. d) ZFEÚ.
b) Posúdenie pomoci so zreteľom na článok 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ
(123)
V článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ (predtým článok 87 ods. 3 písm. c ES) sa uvádza, že „za zlučiteľnú s vnútorným trhom možno považovať […] pomoc na rozvoj určitých hospodárskych činností alebo určitých hospodárskych oblastí, ak táto pomoc nepriaznivo neovplyvní podmienky obchodu tak, že by to bolo v rozpore so spoločným záujmom“.
(124)
V súlade s rozsudkom súdu z 15. apríla 2008 sa výnimka podľa článku 107 ods. 3 písm. d) ZFEÚ [predtým článok 87 ods. 3 písm. d) Zmluvy o ES] nemôže uplatňovať na pomoc, ktorá bola CELF-u poskytnutá v rokoch 1980 až 1993. Je teda potrebné určiť, či by sa na túto pomoc mohla uplatňovať výnimka podľa článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ [predtým článok 87 ods. 3 písm. c) Zmluvy o ES].
(125)
Rovnako je potrebné postupovať v prípade pomoci poskytnutej od roku 1994 do konca roka 2001, kde Komisia v odôvodnení 122 dospela k záveru, že výnimka podľa článku 107 ods. 3 písm. d) ZFEÚ [predtým článok 87 ods. 3 písm. d) Zmluvy o ES] sa neuplatňuje.
(126)
S cieľom určiť, či by sa na základe článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ dalo rozhodnúť o zlučiteľnosti pomoci, Komisia musí overiť, či predmetná pomoc sledovala cieľ spoločného záujmu a či nepriaznivo neovplyvňovala obchod v rozpore so spoločným záujmom.
(127)
Komisia sa domnieva, že pomoc skutočne sleduje spoločný záujem tak, ako bol stanovený. V tejto veci je potrebné pripomenúť, že uvedenie výnimky podľa pôvodného článku 87 ods. 3 písm. d) ES [teraz článok 107 ods. 3 písm. d) ZFEÚ] do Zmluvy o Európskej únii potvrdilo politiku Komisie podľa pôvodného článku 92 ods. 3 písm. c) pred nadobudnutím platnosti Zmluvy o Európskej únii. Komisia totiž v minulosti na základe tohto článku schválila pomoc sledujúcu kultúrne ciele. Tento postup potvrdili súdy Európskej únie, napríklad v už citovanom rozsudku súdu z 18. septembra 1995, v ktorom súd dospel k záveru, že Komisia bola na základe pôvodného článku 92 ods. 3 písm. c) ES oprávnená prijať priaznivé rozhodnutie vo veci troch režimov pomoci riadených CELF-om (pomoc na nákladnú leteckú dopravu, program Stránka po stránke a Program Plus).
(128)
Komisia sa naopak domnieva, že primeranosť pomoci sledovanému cieľu nebola preukázaná.
(129)
V rozhodnutí o rozšírení konania, ako aj následne v rozhodnutí o príkaze na poskytnutie informácií Komisia požiadala francúzske orgány o vyjadrenie pripomienok vo veci primeranosti pomoci podľa článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ.
(130)
Ako už bolo uvedené, francúzske orgány neposkytli Komisii údaje, na základe ktorých by bolo možné preukázať primeranosť pomoci poskytovanej od roku 1980 a ktoré si Komisia naposledy vyžiadala v rozhodnutí o príkaze na poskytnutie informácií z 20. novembra 2009.
(131)
Podľa článku 13 rokovacieho poriadku Komisia preto prijala rozhodnutie na základe informácií, ktoré mala k dispozícii, a pripomenula, že francúzskym orgánom v každom prípade prináleží dokázať zlučiteľnosť skúmanej pomoci s vnútorným trhom, a teda primeranosť tejto pomoci.
(132)
Mutadis mutandis tu možno uplatniť zdôvodnenie už podané o primeranosti pomoci podľa článku 107 ods. 3 písm. d) ZFEÚ.
(133)
Komisia preto dospela k názoru, že nie je preukázané, že poskytnutá pomoc spĺňa kritérium proporcionality.
(134)
Záverom Komisia dospela k názoru, že predmetné opatrenie nie je zlučiteľné s vnútorným trhom podľa článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ.
C. Posúdenie opatrenia so zreteľom na článok 106 ods. 2 ZFEÚ
(135)
Francúzske orgány opakovane vyhlásili, že CELF bol poverený výkonom verejnej služby a že sporné opatrenia majú byť posúdené podľa ustanovení článku 106 ods. 2 ZFEÚ (predtým článok 86 ods. 2 Zmluvy o ES).
(136)
V tomto článku sa ustanovuje, že „podniky poverené poskytovaním služieb všeobecného hospodárskeho záujmu alebo podniky, ktoré majú povahu fiškálneho monopolu, podliehajú pravidlám zmlúv, najmä pravidlám hospodárskej súťaže, za predpokladu, že uplatňovanie týchto pravidiel neznemožňuje právne alebo v skutočnosti plniť určité úlohy, ktoré im boli zverené. Rozvoj obchodu nesmie byť ovplyvnený v takom rozsahu, aby to bolo v rozpore so záujmami Únie.“
(137)
Predovšetkým je v tomto prípade potrebné preskúmať, či ide o službu všeobecného hospodárskeho záujmu. Z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že s výnimkou sektorov, kde už táto otázka bola predmetom právnej úpravy Európskej únie, členské štáty disponujú širokou mierou voľnej úvahy, pokiaľ ide o povahu služieb, ktoré možno označiť za služby všeobecného hospodárskeho záujmu. Úlohou Komisie je preto dohliadať na to, aby pri tejto miere voľnej úvahy nedochádzalo k zjavne nesprávnemu posúdeniu, pokiaľ ide o vymedzenie služieb všeobecného hospodárskeho záujmu.
(138)
V tomto prípade francúzske orgány opakovane uviedli, že CELF bol poverený osobitnou úlohou výkonu verejnej služby kultúrneho charakteru, spočívajúcej v spracovaní všetkých objednávok frankofónnych diel pochádzajúcich z kníhkupectiev v zahraničí, bez ohľadu na veľkosť objednávok a ich povahu. Komisia sa domnieva, že táto osobitná úloha by skutočne mohla predstavovať službu všeobecného hospodárskeho záujmu.
(139)
Po druhé je potrebné overiť, či bol CELF naozaj poverený službou všeobecného hospodárskeho záujmu. Podľa judikatúry Európskej únie musia byť dané spoločnosti poverené štátom, ktorý predmetnú službu riadi, prostredníctvom jedného alebo viacerých úradných aktov, ktorých formu si určia členské štáty.
(140)
V tomto prípade francúzske orgány predložili viacero dohôd uzavretých medzi CELF-om a ministerstvom kultúry, ktoré podľa nich dokazovali, že CELF bol riadne poverený poskytovaním danej služby všeobecného hospodárskeho záujmu. Podľa francúzskych orgánov riaditeľstvo pre knihy a čítanie každý rok až do roku 2001 uzavrelo s CELF-om dohodu.
(141)
Francúzske orgány však napriek žiadostiam Komisie, vrátane rozhodnutia o príkaze na poskytnutie informácií, nepredložili kópie dohôd o verejnej službe za všetky príslušné roky.
(142)
Okrem toho v dohodách, ktoré má Komisia k dispozícii, nie je presne stanovená povaha záväzkov verejnej služby (napr. v dohode nie je uvedená suma, od ktorej sa objednávky považujú za „malé objednávky“). Z toho vyplýva, že dokonca ani pre tieto roky neexistuje akt, ktorý by presne vymedzoval záväzky verejnej služby prislúchajúce CELF-u.
(143)
V dôsledku toho Komisia dospela k názoru, že nebolo dokázané, že CELF bol riadne, prostredníctvom právneho aktu v každom z predmetných rokov, poverený výkonom danej verejnej služby.
(144)
Napokon, a bez toho, aby bolo potrebné rozhodnúť vo veci podmienky nevyhnutnosti pomoci, pretože podmienky sú kumulatívne, Komisia napokon dospela k záveru, že ani podmienka proporcionality nie je splnená.
(145)
V skutočnosti nie je v zmluvách, ktoré má Komisia k dispozícii, žiadne vysvetlenie spôsobu, ktorým sa vypočítala výška pomoci. Povinnosť uložená CELF-u predkladať vyúčtovania použitia subvencie nie je navyše doplnená žiadnou presnou definíciou parametrov výpočtu a kontroly nákladov na výkon verejnej služby, ktorá by umožnila overiť, či nedochádza k nadmernej kompenzácii. Okrem toho aj keď je v dohodách ustanovený prenos pomoci z jedného roka na druhý v prípade nespotrebovania časti subvencie, neobsahujú žiadne podrobnosti o fungovaní tohto mechanizmu, ktorý, ako sa napokon zdá, nebol uplatňovaný. Francúzske orgány napokon v širšom kontexte, a ako je uvedené v rámci analýzy kritéria proporcionality podľa článku 107 ods. 3 ZFEÚ, neposkytli údaje dokazujúce primeranosť pomoci so zreteľom na jednotlivé body rozsudku súdu.
(146)
Francúzske orgány tak Komisii neposkytli údaje, ktoré by umožnili dokázať primeranosti pomoci podľa článku 106 ods. 2 ZFEÚ a ktoré od nich Komisia žiadala naposledy v rozhodnutí o príkaze na poskytnutie informácií z 20. novembra 2009.
(147)
V súlade s článkom 13 rokovacieho poriadku Komisia preto prijala rozhodnutie na základe informácií, ktoré mala k dispozícii, a pripomenula, že francúzskym orgánom v každom prípade prináleží dokázať zlučiteľnosť skúmanej pomoci s vnútorným trhom, a teda primeranosť tejto pomoci.
(148)
Komisia tak z rovnakých dôvodov, ako sú uvedené v rámci analýzy primeranosti pomoci podľa článku 107 ods. 3 písm. d) ZFEÚ, dospela k záveru, že nie je dokázané, že poskytnutá pomoc spĺňa kritérium proporcionality.
(149)
Komisia tak dospela k záveru, že podmienky uplatňovania článku 106 ods. 2 ZFEÚ nie sú splnené.
(150)
Záverom Komisia dospela k názoru, že mechanizmus pomoci, nazvaný Program „malé objednávky“ a uplatňovaný Francúzskom v prospech CELF-u od roku 1980 do konca roka 2001, predstavuje pomoc nezlučiteľnú s vnútorným trhom.
5. PREMLČACIA LEHOTA, VÝNIMOČNÁ OKOLNOSŤ, LEGITÍMNA DÔVERA, ZÁSADA PRÁVNEJ ISTOTY, ZÁSADA PROPORCIONALITY
(151)
Za predpokladu, že poskytnutá štátna pomoc je protiprávna a nezlučiteľná, Komisia musí za normálnych okolností nariadiť danému členskému štátu, aby prijal všetky potrebné opatrenia s cieľom vymôcť pomoc od jej príjemcu. V článku 14 nariadenia (ES) č. 659/99 sa ustanovuje, že „kde sa prijímajú záporné rozhodnutia v prípadoch protiprávnej pomoci, Komisia rozhodne, že daný členský štát podnikne všetky potrebné opatrenia, aby vymohol pomoc od príjemcu“.
(152)
Komisia však musí brať ohľad na tieto skutočnosti.
(153)
Po prvé v článku 15 nariadenia (ES) č. 659/1999 sa ustanovuje, že právomoci Komisie vymáhať pomoc podliehajú premlčacej lehote desať rokov. Premlčacia lehota začína dňom, kedy sa protiprávna pomoc udelila príjemcovi a akékoľvek opatrenie vykonané Komisiou alebo členským štátom, konajúcim na žiadosť Komisie v súvislosti s protiprávnou pomocou, preruší premlčaciu lehotu.
(154)
Ako už Komisia uviedla v rozhodnutí o rozšírení konania, bez osobitných pripomienok k tomuto bodu od zúčastnených strán bude toho názoru, že pravidlo premlčacej lehoty uvedené v predchádzajúcom odôvodnení sa v tomto prípade môže použiť. Súdny dvor v rozsudku z 5. októbra 2006 vo veci Transalpine (21) dospel k záveru, že v prípade, keď nariadenie (ES) č. 659/1999 obsahuje pravidlá procesnej povahy, uplatňujú sa tieto pravidlá na všetky správne konania v oblasti štátnej pomoci prebiehajúce pred Komisiou v čase, keď nariadenie ES č. 659/1999 nadobudlo účinnosť, konkrétne 16. apríla 1999. Tento prípad je súčasťou konania vo veci formálneho zisťovania otvoreného od 30. júna 1996.
(155)
Keďže v tomto prípade bola pomoc poskytnutá každý rok od roku 1980 a Komisia zaslala žiadosť o informácie francúzskym orgánom v apríli 1992, zdá sa, že pomoc vyplatenú CELF-u v rokoch 1980 a 1981 už nemožno vymáhať vzhľadom na uplynutie premlčacej lehoty.
(156)
Po druhé, Komisia nepožaduje vymáhanie pomoci, ak by to bolo v rozpore so všeobecnou zásadou práva Európskej únie. Podľa judikatúry Európskej únie je totiž Komisia povinná zohľadniť výnimočné okolnosti, na základe ktorých nenariadi vymáhanie neoprávnene poskytnutej pomoci, pokiaľ je toto vymáhanie v rozpore so všeobecnou zásadou práva Európskej únie.
(157)
V tomto kontexte Komisia v rozhodnutí o rozšírení konania vyzvala francúzske orgány, príjemcu pomoci a všetky zúčastnené strany, aby predložili svoje pripomienky vo veci uplatňovania zásady legitímnej dôvery, zásady právnej istoty alebo akejkoľvek inej zásady v tomto prípade, ktorá by mohla viesť Komisiu k rozhodnutiu nepožadovať vymáhanie pomoci.
(158)
Komisia uvádza, že francúzske orgány sa vo svojich pripomienkach vyjadrili, že existujú výnimočné okolnosti, ktoré môže odôvodniť obmedzenie povinnosti vrátiť túto pomoc. Naopak SIDE sa domnieva, že sa takéto výnimočné okolnosti nevyskytli.
(159)
V tejto veci Komisia pripomína, že v rámci prejudiciálnych otázok položených Súdnemu dvoru v uvedenej veci CELF sa vnútroštátny súd v podstate opýtal, či prijatie troch po sebe nasledujúcich rozhodnutí, ktorými Komisia vyhlasuje pomoc za zlučiteľnú s vnútorným trhom, ktoré následne zrušil súd Spoločenstva, môže samo osebe byť výnimočnou okolnosťou, ktorá môže odôvodniť obmedzenie povinnosti príjemcu vrátiť túto pomoc.
(160)
Súdny dvor v rozsudku z 11. marca 2010 najprv odkázal na rozsudok z 12. februára 2008, v ktorom v bode 65 a nasledujúcich uviedol, že po tom, ako bolo zrušené kladné rozhodnutie Komisie, nemožno vylúčiť možnosť prijímateľa neoprávnene poskytnutej pomoci odvolávať sa na výnimočné okolnosti, o ktoré by mohol oprávnene oprieť svoju dôveru v súlad tejto pomoci s právom, a z toho dôvodu vzniesť námietky proti jej vráteniu (22).
(161)
Súdny dvor však v tomto rozhodnutí tiež uviedol, že legitímna dôvera príjemcu pomoci sa nemôže zakladať na kladnom rozhodnutí Komisie, na jednej strane keď proti tomuto rozhodnutiu bolo v lehote podané odvolanie a následne bolo toto rozhodnutie zrušené súdom Európskej únie, na druhej strane ani pokiaľ neuplynie lehota na podanie odvolania, alebo, v prípade podania takéhoto odvolania, pokiaľ súd Európskej únie neprijme rozhodnutie s konečnou platnosťou (23).
(162)
V tomto prípade Súdny dvor v rozsudku z 11. marca 2010 uviedol, že zrušenie tretieho pozitívneho rozhodnutia Komisie rozsudkom súdu z 15. apríla 2008 nemôže samo osebe vyvolať legitímnu dôveru, ani nepredstavuje výnimočnú okolnosť (24).
(163)
Súdny dvor dodal, že neobvyklý sled troch zrušení a priori poukazuje na zložitosť právnej veci a zďaleka nie je dôvodom pre legitímnu dôveru, skôr sa ukazuje, že môže zvýšiť pochybnosti príjemcu o zlučiteľnosti spornej pomoci. Pripúšťa, že tri po sebe idúce odvolania, ktoré vedú k trom zrušeniam sú veľmi neobvyklou situáciou, ale domnieva sa, že takéto okolnosti sú súčasťou zvyčajného fungovania súdneho systému, ktorý ponúka subjektom práva, ktoré sa domnievajú, že znášajú dôsledky nezákonnosti pomoci, možnosť konať s úmyslom dosiahnuť zrušenie po sebe nasledujúcich rozhodnutí, ktoré považujú za pôvod tejto situácie.
(164)
V tomto prípade sa Súdny dvor okrem toho domnieva, že existenciu výnimočnej okolnosti nemožno navyše akceptovať ani so zreteľom na zásadu právnej istoty (25). Kým totiž Komisia neprijme rozhodnutie, ktorým pomoc schváli, a dovtedy, kým neuplynie lehota na podanie žaloby proti takémuto rozhodnutiu, nemá príjemca žiadnu istotu o zákonnosti pomoci, a tak sa uvedený príjemca nemôže dovolávať ani zásady ochrany legitímnej dôvery ani zásady právnej istoty.
(165)
Navyše, ako to Súdny dvor uviedol v rozsudku z 11. marca 2010 (26), existenciu výnimočnej okolnosti v tomto prípade nemožno prijať so zreteľom na zásadu proporcionality. Zrušenie protiprávnej pomoci prostredníctvom jej vymáhania je totiž logickým dôsledkom konštatovania jej nezákonnosti tak, že vymáhanie tejto pomoci s cieľom obnoviť pôvodný stav nemôže byť v zásade považované za neprimerané opatrenie vzhľadom na ciele ustanovení zmluvy v oblasti štátnej pomoci.
(166)
Súdny dvor preto dospel k záveru, že skutočnosť, že Komisia prijala tri po sebe nasledujúce rozhodnutia, ktorými vyhlásila pomoc za zlučiteľnú a ktoré následne zrušil súd Spoločenstva, nemôže byť sama osebe výnimočnou okolnosťou, ktorá by mohla odôvodniť obmedzenie povinnosti príjemcu vrátiť túto protiprávnu a nezlučiteľnú pomoc.
(167)
So zreteľom na predchádzajúce a vzhľadom na to, že neexistujú iné skutočnosti, ktoré by mohli predstavovať výnimočnú okolnosť, Komisia dospela k záveru, že v tomto prípade sa nevyskytla žiadna výnimočná okolnosť, ktorá by mohla obmedziť povinnosť CELF-u vrátiť predmetnú pomoc (s výnimkou pomoci vyplatenej v rokoch 1980 a 1981, ako už bolo vysvetlené).
6. VYMÁHANIE
(168)
Podľa článku 14 nariadenia (ES) č. 659/99 francúzske orgány teda musia od CELF-u vymáhať sumu, ktorú mu poskytli ako pomoc v rámci programu „malé objednávky“ v rokoch 1982 až 2001.
(169)
Z tabuľky (27) vyplýva, že celková suma pomoci, ktorú CELF získal v rokoch 1982 až 2001 a ktorú treba vymáhať, je vo výške 4 631 401 EUR, ku ktorej treba pripočítať úroky.
(170)
Podľa článku 14 ods. 2 nariadenia (ES) č. 659/99 pomoc, ktorú treba vymáhať, má tiež zahŕňať zložené úroky, ktoré plynú odo dňa poskytnutia protiprávnej pomoci príjemcovi až do dňa jej skutočného vrátenia.
(171)
Ako však vyplýva z rozsudku Súdneho dvora z 12. októbra 2000 vo veci Magefesa (28), ak je spoločnosť v konkurze a vnútroštátne právne predpisy to stanovujú, úroky splatné po vyhlásení konkurzu spoločnosti z pomoci neoprávnene získanej pred týmto vyhlásením sa neuhrádzajú.
(172)
V tejto veci je treba uviesť, že v oznámení zaslanom 27. januára 2010 francúzske orgány informovali Komisiu o situácii, v akej sa CELF v súčasnosti nachádza.
(173)
So zreteľom na finančnú situáciu CELF-u bolo voči nemu začaté konanie o ochrane pred veriteľmi 25. februára 2009. Menovaný bol správca konkurznej podstaty.
(174)
Z dôvodu sporu vo veci štátnej pomoci francúzsky štát oznámil tieto pohľadávky: 11 885 785,02 EUR (z titulu splatenia úrokov v súlade s už citovaným rozsudkom Conseil d’État z 19. decembra 2008) a 4 814 339,90 EUR (z titulu prípadného vrátenia istiny pomoci získanej v rokoch 1980 - 2001).
(175)
Francúzske orgány uviedli, že zo súpisu pohľadávok vyplýva, že sporné pohľadávky predstavujú 17 045 039,50 EUR z celkovej sumy oznámených záväzkov vo výške 21 254 232,29 EUR.
(176)
Keďže ozdravenie bolo zjavne nemožné, správca konkurznej podstaty požiadal o zmenu z konania o ochrane pred veriteľmi na súdnu likvidáciu predovšetkým z dôvodu štátom oznámených pohľadávok.
(177)
Rozsudkom z 9. septembra 2009 Tribunal de Commerce de Paris konštatoval existenciu záväzkov, ktoré vylučujú perspektívu pokračovania činnosti, vyhlásil súdnu likvidáciu CELF-u a určil likvidátora. Súd stanovil lehotu v trvaní dvoch rokov, po uplynutí ktorej má byť ukončenie likvidácie preskúmané. Francúzske orgány uviedli, že prebiehajúce a/alebo ďalšie súdne spory by však mohli odôvodnene spôsobiť neskoršie ukončenie súdnej likvidácie.
(178)
Francúzske orgány uviedli, že všetci zamestnanci CELF-u boli prepustení a likvidačná skupina bola rozpustená 31. decembra 2009. Cieľom posledných prebiehajúcich operácií je vymáhanie nesplatených pohľadávok od zákazníkov.
(179)
Francúzske orgány v elektronickej správe z 9. marca 2010 uviedli, že likvidačné konanie týkajúce sa CELF-u prebiehalo podľa obvyklých pravidiel likvidačného konania podnikov.
(180)
Podľa informácií, ktoré francúzske orgány poskytli Komisii, CELF už v súčasnosti nevykonáva žiadnu hospodársku činnosť.
(181)
Vzhľadom na prebiehajúce likvidačné konanie CELF-u francúzske orgány teda musia v rámci svojej povinnosti vymáhať nezlučiteľnú pomoc obzvlášť dohliadať na dodržiavanie judikatúry uplatniteľnej v prípade likvidácie prijímajúceho podniku (29). To zahŕňa najmä predaj aktív CELF-u za trhové ceny, zapísanie pohľadávok štátu súvisiacich s vymáhaním protizákonnej a nezlučiteľnej pomoci do pohľadávok podniku v likvidácii, a účinné uplatňovanie svojich práv veriteľa vo všetkých etapách konania až do ukončenia likvidácie.
(182)
Pokiaľ ide o výpočet úrokov, je potrebné uviesť, že vo francúzskom práve sa v článku L 622-28 Obchodného zákonníka sa ustanovuje, že „rozhodnutím o začatí [konania o ochrane pred veriteľmi] sa pozastavuje plynutie zákonných a zmluvných úrokov, ako aj úrokov z omeškania a prirážok“.
(183)
V tejto veci sa preto čiastky poskytnuté CELF-u zvyšujú o úroky odo dňa, kedy boli vyplatené až do 25. februára 2009, dátumu rozhodnutia Tribunal de Commerce de Paris o začatí konania o ochrane pred veriteľmi, ktoré bolo následne zmenené na súdnu likvidáciu rozhodnutím z 9. septembra 2009.
7. ZÁVER
(184)
Komisia konštatuje, že Francúzsko neoprávnene poskytlo pomoc v prospech CELF-u v rozpore s článkom 108 ods. 3 ZFEÚ.
(185)
Táto pomoc je nezlučiteľná s vnútorným trhom a musí byť vymáhaná francúzskymi orgánmi, s výnimkou súm vyplatených v rokoch 1980 a 1981, pre ktoré uplynula premlčacia lehota.
(186)
Francúzske orgány musia teda vymáhať od CELF-u sumu vo výške 4 631 401 EUR, ktorú treba zvýšiť o úroky z každej každoročne poskytovanej pomoci od roku 1982. Sumy, ktoré treba vymáhať, sa zvyšujú o úroky odo dňa, kedy boli príjemcovi vyplatené, až do 25. februára 2009, dátumu rozhodnutia Tribunal de Commerce de Paris o začatí konania o ochrane pred veriteľmi,
PRIJALA TOTO ROZHODNUTIE:
Článok 1
Štátna pomoc neoprávnene poskytnutá Francúzskom v rozpore s článkom 108 ods. 3 Zmluvy o fungovaní Európskej únie v prospech Družstva pre vývoz francúzskej knihy (CELF) je nezlučiteľná s vnútorným trhom.
Článok 2
1. Francúzsko je povinné vymáhať sumu vo výške 4 631 401 EUR zodpovedajúcu sumám poskytnutým CELF-u v rokoch 1982 až 2001 z titulu pomoci uvedenej v článku 1.
2. Sumy, ktoré sa majú vymáhať, sa zvyšujú o úroky odo dňa ich vyplatenia príjemcovi až do 25. februára 2009, dátumu rozhodnutia Tribunal de Commerce de Paris o začatí konania o ochrane pred veriteľmi.
3. Úroky sa vypočítajú na základe zloženej úrokovej sadzby v súlade s kapitolou V nariadenia (ES) č. 794/2004.
Článok 3
1. Vrátenie pomoci uvedenej v článku 2 sa musí uskutočniť bezodkladne a účinne.
2. Francúzsko zabezpečí, aby sa toto rozhodnutie vykonalo do štyroch mesiacov od dátumu jeho oznámenia.
Článok 4
1. Do dvoch mesiacov od oznámenia tohto rozhodnutia Francúzsko poskytne tieto informácie:
a)
celkovú výšku sumy (istina a úroky), ktorú má príjemca vrátiť;
b)
podrobný opis prijatých a plánovaných opatrení s cieľom dodržať ustanovenia tohto rozhodnutia;
c)
dokumenty, ktoré preukazujú, že príjemcovi bolo nariadené pomoc vrátiť.
2. Francúzsko bude Komisiu informovať o pokroku vnútroštátnych opatrení prijatých s cieľom vykonať toto rozhodnutie až do úplného vrátenia pomoci uvedenej v článku 2. Na žiadosť Komisie bezodkladne predloží informácie týkajúce sa prijatých a plánovaných opatrení s cieľom dodržať ustanovenia tohto rozhodnutia. Okrem toho poskytne podrobné informácie o sume pomoci a úrokoch, ktoré už príjemca vrátil.
Článok 5
Toto rozhodnutie je určené Francúzskej republike.
V Bruseli 14. decembra 2010