РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 1169/2011 НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 25 октомври 2011 година
за предоставянето на информация за храните на потребителите, за изменение на регламенти (ЕО) № 1924/2006 и (ЕО) № 1925/2006 на Европейския парламент и на Съвета и за отмяна на Директива 87/250/ЕИО на Комисията, Директива 90/496/ЕИО на Съвета, Директива 1999/10/ЕО на Комисията, Директива 2000/13/ЕО на Европейския парламент и на Съвета, директиви 2002/67/ЕО и 2008/5/ЕО на Комисията и на Регламент (ЕО) № 608/2004 на Комисията
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 114 от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
в съответствие с обикновената законодателна процедура (2),
като имат предвид, че:
(1)
Член 169 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС) предвижда, че Съюзът допринася за постигането на високо равнище на защита на потребителите посредством мерките, които той приема съгласно член 114 от него.
(2)
Свободното движение на безопасна и здравословна храна представлява съществен аспект на вътрешния пазар и значително допринася за здравето и благосъстоянието на гражданите и за техните социални и икономически интереси.
(3)
С оглед постигане на високо равнище на защита на здравето на потребителите и гарантиране на правото им на информация, следва да се гарантира, че потребителите са подходящо информирани относно консумираните от тях храни. Изборът на потребителите може да бъде повлиян от, inter alia, здравни, икономически, екологични, социални и етични съображения.
(4)
Съгласно Регламент (ЕО) № 178/2002 на Европейския парламент и на Съвета от 28 януари 2002 г. за установяване на общите принципи и изисквания на законодателството в областта на храните, за създаване на Европейски орган за безопасност на храните и за определяне на процедури относно безопасността на храните (3), общ принцип на законодателството в областта на храните е то да предоставя на потребителите основа за информиран избор по отношение на консумираните от тях храни и да предотврати практики, които могат да заблудят потребителя.
(5)
Директива 2005/29/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 11 май 2005 г. относно нелоялни търговски практики от страна на търговци към потребители на вътрешния пазар (4) обхваща някои аспекти на предоставянето на информация на потребители, по-специално с цел предотвратяване на заблуждаващи действия и пропускане на информация. Общите принципи относно нелоялните търговски практики следва да бъдат допълнени с конкретни правила относно предоставянето на информация за храните на потребителите.
(6)
Правилата на Съюза за етикетиране на храните, приложими за всички храни, са установени в Директива 2000/13/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 20 март 2000 г. за сближаване на законодателствата на държавите-членки относно етикетирането, представянето и рекламата на храните (5). Преобладаващата част от предвидените в посочената директива разпоредби са от 1978 г. и поради това следва да бъдат актуализирани.
(7)
Директива 90/496/ЕИО на Съвета от 24 септември 1990 г. относно етикетирането за питателност на храните (6) установява правила за съдържанието и представянето на хранителна информация за предварително опакованите храни. Съгласно тези правила включването на хранителна информация е доброволно, с изключение на случаите на хранителна претенция, свързана с храната. Преобладаващата част от предвидените в посочената директива разпоредби са от 1990 г. и поради това следва да бъдат актуализирани.
(8)
Изискванията за общото етикетиране се допълват от редица разпоредби, приложими за всички храни при определени обстоятелства или за някои категории храни. Освен това съществуват известен брой конкретни правила, приложими за определени храни.
(9)
Първоначалните цели и ключовите елементи на действащото законодателство в областта на етикетирането са все още валидни, но е необходимо то да се опрости, за да се гарантира по-лесното му спазване и по-голяма яснота за заинтересованите страни, както и да се модернизира с оглед отчитането на новите тенденции в областта на информацията за храните. Настоящият регламент ще служи както на интересите на вътрешния пазар, като опростява законодателството, гарантира правна сигурност и намалява административната тежест, така и на интересите на гражданите, като предвижда ясно, разбираемо и четливо задължително етикетиране на храните.
(10)
Връзката между хранителен режим и здраве, както и изборът на подходящ хранителен режим, съобразен с индивидуалните потребности, представляват интерес за широката общественост. Бялата книга на Комисията от 30 май 2007 г. относно стратегия за Европа по отношение на храненето, наднорменото тегло и здравословните проблеми, свързани със затлъстяването („Бялата книга на Комисията“), отбелязва, че етикетирането на хранителната информация е важен метод за информиране на потребителите относно състава на храните и за подпомагането им да направят информиран избор. В съобщението на Комисията от 13 март 2007 г., озаглавено „Стратегия на ЕС за политика за защита на потребителите 2007-2013 г. - увеличаване на правата на потребителите, повишаване на тяхното благосъстояние, осигуряване на ефективната им защита“ се подчертава, че възможността потребителите да направят информиран избор е от съществено значение както за ефективната конкуренция, така и за благосъстоянието на потребителите. Познаването на основните принципи на хранене и подходящата хранителна информация биха допринесли значително за даването на възможност на потребителя да направи такъв информиран избор. Образователните и информационните кампании са важен инструмент за подобряване на разбираемостта на информацията относно храните за потребителите.
(11)
С оглед на повишаване на правната сигурност и гарантиране на рационалност и последователност в прилагането е целесъобразно директиви 90/496/ЕИО и 2000/13/ЕО да бъдат отменени и заменени с единен регламент, който да гарантира сигурност за потребителите и другите заинтересовани страни и да намали административната тежест.
(12)
С оглед на постигане на яснота е целесъобразно да бъдат отменени и включени в настоящия регламент други хоризонтални актове, а именно Директива 87/250/ЕИО на Комисията от 15 април 1987 г. относно посочването на обемното съдържание на алкохол при етикетирането на алкохолни напитки, предназначени за крайна употреба (7), Директива 1999/10/ЕО на Комисията от 8 март 1999 г. относно предвиждане на дерогации от разпоредбите на член 7 от Директива 79/112/ЕИО на Съвета по отношение на етикетирането на храни (8), Директива 2002/67/ЕО на Комисията от 18 юли 2002 г. относно етикетирането на храни, съдържащи хинин, и на храни, съдържащи кофеин (9), Регламент (ЕО) № 608/2004 на Комисията от 31 март 2004 г. относно етикетирането на храни и съставки на храните с добавени фитостероли, фитостеролови естери, фитостаноли и/или фитостанолови естери (10) и Директива 2008/5/ЕО на Комисията от 30 януари 2008 г. относно задължителното обозначаване върху етикета на някои храни на сведения, освен тези, предвидени в Директива 2000/13/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (11).
(13)
Необходимо е да бъдат установени общи определения, принципи, изисквания и процедури, така че да бъде създадена ясна рамка и обща основа за мерки на равнище Съюз и за национални мерки, уреждащи информацията за храните.
(14)
За да се следва цялостен и еволюционен подход по отношение на информацията, предоставяна на потребителите относно консумираните от тях храни, следва да се изготви широко определение на законодателство в областта на информацията за храните, обхващащо правила от общ и специален характер, както и широко определение на информацията за храните, обхващащо информацията, предоставяна и чрез средства, различни от етикета.
(15)
Правилата на Съюза следва да се прилагат само за предприятия, чието естество на работа включва известна последователност на действията и известна степен на организираност. Дейности като обработка и доставка на храни, сервиране на ястия и продажба на храна, извършвани по конкретен повод от частни лица, например на благотворителни събития или на местни панаири и срещи, не следва да попадат в обхвата на настоящия регламент.
(16)
Законодателството в областта на информацията за храните следва да осигурява достатъчна гъвкавост, така че да има възможност да се актуализира с новите изисквания на потребителите относно информацията и да гарантира баланс между защитата на вътрешния пазар и различията във възприятията на потребителите в държавите-членки.
(17)
Основното съображение по отношение на изискването за задължителна информация за храните следва да позволи на потребителите да идентифицират и използват правилно храните, и да направят избор, който е съобразен с индивидуалните потребности на хранителния им режим. За тази цел стопанските субекти в хранителната промишленост следва да направят тази информация по-лесно достъпна за хората със зрителни увреждания.
(18)
За да може законодателството в областта на информацията за храните да се адаптира към променящите се потребности на потребителите от информация, в съображенията относно необходимостта от задължителна информация за храните следва да се отчита и проявеният широк интерес от страна на повечето потребители към разкриването на определена информация.
(19)
Въпреки това нови задължителни изисквания в областта на информацията за храните следва да бъдат установявани само ако и когато е необходимо, в съответствие с принципите на субсидиарност, пропорционалност и устойчивост.
(20)
Законодателството в областта на информацията за храните следва да забранява използването на информация, която би заблудила потребителя, по-специално по отношение на характеристиките на храната, нейното въздействие или свойства, или която би приписала лечебни свойства на храните. За да бъде ефективна тази забрана, тя следва да се прилага и спрямо рекламата и представянето на храните.
(21)
За да се избегне разпръснатост на правилата относно отговорността на стопанските субекти в хранителната промишленост по отношение на информацията за храните, е целесъобразно да се изяснят отговорностите на стопанските субекти в тази област. Това изясняване следва да бъде в съответствие с отговорностите по отношение на потребителя, които са посочени в член 17 от Регламент (ЕО) № 178/2002.
(22)
Следва да се състави списък на цялата задължителна информация, която поначало следва да се предоставя за всички храни, предназначени за крайния потребител и заведенията за обществено хранене. В списъка следва да се запази информацията, която вече се изисква съгласно действащото законодателство на Съюза, като се има предвид, че като цяло тя представлява ценно достижение от гледна точка на информирането на потребителя.
(23)
За да бъдат отчетени промените и напредъкът в областта на информацията за храните, следва да се създадат разпоредби, които да дадат правомощия на Комисията за осигуряване на възможност за предоставянето на някои данни чрез алтернативни средства. Консултацията със заинтересованите страни следва да спомогне за навременни и целенасочени промени на изискванията за информация за храните.
(24)
Някои съставки или други вещества, или продукти (като спомагателни вещества), които се използват при производството на храните и впоследствие остават в техния състав, могат да причинят алергии или непоносимост при някои хора, като някои от тези алергии или непоносимост представляват опасност за здравето на засегнатите лица. Важно е да се предоставя информация относно наличието на добавки в храните, спомагателни вещества и други вещества или продукти с научно доказан алергенен ефект или ефект на непоносимост, за да могат потребителите, особено страдащите от хранителна алергия или непоносимост, да направят информиран и безопасен за тях избор.
(25)
С цел информиране на потребителите за наличието на специално създадени наноматериали в храните е целесъобразно да се предвиди определение на специално създадените наноматериали. Като се има предвид възможността храните, съдържащи или състоящи се от специално създадени наноматериали, да бъдат нови храни, подходящата законодателна рамка за това определение следва да бъде разгледана в контекста на предстоящия преглед на Регламент (ЕО) № 258/97 на Европейския парламент и на Съвета от 27 януари 1997 г. относно нови храни и нови хранителни съставки (12).
(26)
Етикетите на храните следва да бъдат ясни и разбираеми, за да подпомагат потребителите, които желаят да направят по-добре информиран избор на храни и хранителен режим. Проучванията показват, че добрата четливост е важен фактор, който може да увеличи възможността информацията от етикета да повлияе на потребителите, както и че нечетливата информация за продукта е една от главните причини за недоволството на потребителите относно етикетирането на храните. Следователно следва да бъде разработен цялостен подход, така че да се вземат предвид всички аспекти, свързани с четливостта, включително шрифта, цвета и контраста.
(27)
За да се осигури предоставянето на информация за храните, е необходимо да се преценят всички начини за доставка на храни на потребителите, включително продажбата на храна чрез средствата за комуникация от разстояние. Макар да е ясно, че всяка храна, доставена чрез продажба от разстояние, следва да отговаря на същите изисквания за информация както храната, продавана в магазините, е необходимо да се изясни, че в този случай съответната задължителна информация за храните следва да бъде налична преди да бъде сключен договорът за покупко-продажба.
(28)
Използваната технология за замразяване на храни се разви значително през последните десетилетия и започна да се използва широко както с цел подобряване на движението на стоки на вътрешния пазар на Съюза, така и с цел намаляване на рисковете по отношение на безопасността на храните. Все пак замразяването и последващото размразяване на някои храни, особено месо и рибни продукти, ограничава възможностите за тяхната по-нататъшна употреба и също така може да се отрази на безопасността, вкуса и физическото им качество. От друга страна, замразяването няма такова отражение върху други продукти, особено маслото. Следователно, когато даден продукт е бил размразен, крайният потребител следва да бъде подходящо информиран за неговото състояние.
(29)
Посочването на страната на произход или на мястото на произход на храната следва да бъде представено тогава, когато липсата му би могла да заблуди потребителите по отношение на истинската страна на произход или място на произход на дадения продукт. Във всички случаи, посочването на страната на произход или мястото на произход следва да бъде представено по начин, който не заблуждава потребителя, и на базата на ясно определени критерии, които гарантират равни условия за индустрията и осигуряват по-ясно разбиране на информацията, свързана със страната на произход или мястото на произход на дадена храна, от страна на потребителите. Тези критерии не следва да се прилагат, когато се посочват името или адресът на стопанския субект в хранителната промишленост.
(30)
В някои случаи стопанските субекти в хранителната промишленост може да поискат да посочат произхода на дадена храна на доброволен принцип, за да привлекат вниманието на потребителите към качествата на техния продукт. Подобни обозначения следва също да отговарят на хармонизирани критерии.
(31)
Посочването на произхода понастоящем е задължително за говеждо месо и продукти от говеждо месо (13) в Съюза след кризата със спонгиформната енцефалопатия по говедата и това създаде очаквания у потребителите. Оценката за въздействие на Комисията потвърди, че произходът на месото се оказва от първостепенно значение за потребителите. Има и други видове месо, които се консумират масово в Съюза, като свинско, овче, козе и птиче месо. Ето защо е уместно да се наложи задължителното обявяване на произхода за тези продукти. Конкретните изисквания за произход могат да се различават за различните видове месо в съответствие с характеристиките на животинските видове. Уместно е да се предвиди въвеждането, посредством правила за прилагане, на задължителни изисквания, които може да са различни за различните видове месо и които се отчита принципът на пропорционалност и административната тежест за стопанските субекти в хранителната промишленост и за правоприлагащите органи.
(32)
Бяха разработени задължителни разпоредби за произхода въз основа на вертикален подход, като например за меда (14), плодовете и зеленчуците (15), рибата (16), говеждото месо и продуктите от говеждо месо (17) и маслиновото масло (18). Необходимо е да се разгледа възможността за разширяване на задължителното етикетиране на произхода за други храни. Ето защо е уместно да се отправи искане към Комисията да изготви доклади, които да включват следните храни: видове месо, различни от говеждо, свинско, овче, козе и птиче; мляко; използвано като съставка на млечните продукти мляко; използвано като съставка месо; непреработени храни; продукти с една съставка; и съставки, които представляват над 50 % от дадена храна. Тъй като млякото е един от продуктите, за които посочването на произхода може да се счита от особен интерес, докладът на Комисията за него следва да бъде представен възможно най-скоро. Въз основа на заключенията от тази доклади Комисията може да представи предложения за изменение на съответните разпоредби на Съюза или при необходимост може да предприеме нови инициативи на секторна основа.
(33)
Непреференциалните правила за произход на стоките в Съюза са установени в Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета от 12 октомври 1992 г. относно създаване на Митнически кодекс на Общността (19), а разпоредбите за прилагането му - в Регламент (ЕИО) № 2454/93 на Комисията от 2 юли 1993 г. за определяне на разпоредби за прилагане на Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета за създаване на Митнически кодекс на Общността (20). Определянето на страната на произход на храните ще се основава на тези правила, които са добре познати на стопанските субекти в хранителната промишленост и администрациите и следва да облекчат прилагането им.
(34)
Обявяването на хранителната стойност на храните се отнася до информацията за енергийната стойност и наличието на някои хранителни вещества в храните. Задължителното предоставяне на хранителна информация на опаковката следва да подпомага действията в областта на храненето като част от политиките за обществено здраве, които биха могли да включват предоставянето на научни препоръки за образоването на обществеността по отношение на храненето, и да бъде в помощ на информирания избор на храни.
(35)
За улесняване на сравнението между продукти в опаковки с различни размери е целесъобразно изискването задължителната информация за хранителната стойност да продължава да се отнася за 100 g или 100 ml и, ако е подходящо, да се допуска допълнителна информация за порциите. Следователно, когато храната е предварително опакована под формата на единични порции или единици за консумация, в допълнение към изразяването на хранителната стойност за 100 g или за 100 ml следва да бъде позволено обявяването на хранителната стойност в порции или в единици за консумация. Освен това, за да се осигурят съпоставими обозначения за порциите и единиците за консумация, Комисията следва да бъде оправомощена да приема правила относно формата на изразяване на обявяването на хранителната стойност в порции или в единици за консумация за определени категории храни.
(36)
В Бялата книга на Комисията се изтъкват някои хранителни елементи, които са от значение за общественото здраве, като наситени мазнини, захари или натрий. Следователно е подходящо изискванията за задължително предоставяне на хранителна информация да отчитат тези елементи.
(37)
Тъй като една от целите на настоящия регламент е да предостави основа за информиран избор на крайния потребител, в това отношение е важно да се гарантира, че крайният потребител лесно ще разбира предоставената на етикета информация. Ето защо е уместно на етикета да се използва терминът „сол“, вместо съответстващия термин за хранителното вещество „натрий“.
(38)
В интерес на последователността и съгласуваността на правото на Съюза доброволното включване на хранителни или здравни претенции в етикетите на храните следва да бъде в съответствие с Регламент (ЕО) № 1924/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 20 декември 2006 г. относно хранителни и здравни претенции за храните (21).
(39)
За да се избегне излишната тежест за стопанските субекти в хранителната промишленост, е подходящо някои категории храни, които са непреработени или за които хранителната информация не е определящ фактор за решението на потребителите за закупуване, или за които опаковката е твърде малка за изпълнението на изискванията за задължително етикетиране, да бъдат освободени от задължителното обявяване на хранителната стойност, освен ако задължението за предоставяне на тази информация не е предвидено съгласно други правила на Съюза.
(40)
Като се има предвид специалният характер на алкохолните напитки, е целесъобразно да се прикани Комисията да продължи да анализира изискванията за информация за тези продукти. Следователно Комисията следва, като взема предвид необходимостта от гарантиране на съгласуваност с други съответни политики на Съюза, да изготви доклад в рамките на три години от влизането в сила на настоящия регламент относно прилагането на изискванията за предоставяне на информация за съставките и хранителната стойност за алкохолните напитки. Освен това, предвид резолюцията на Европейския парламент от 5 септември 2007 г. относно стратегията на Европейския съюз за подкрепа на държавите-членки в действията по намаляване на вредата от алкохола (22), становището на Европейския икономически и социален комитет (23), работата на Комисията и загрижеността на широката общественост във връзка с вредата от алкохола, особено за младите и уязвими потребители, Комисията, след консултация със заинтересованите страни и държавите-членки, следва да разгледа необходимостта от определение за напитки като например от типа „алкопоп“, които са насочени специално към младите хора. По целесъобразност Комисията следва също да предложи и конкретни изисквания относно алкохолните напитки в контекста на настоящия регламент.
(41)
За да удовлетвори средностатистическия потребител и за да изпълни информационната цел, заради която е въведена, и като се отчита съществуващото равнище на познание в областта на храненето, предоставената хранителна информация следва да бъде проста и лесна за разбиране. Предоставянето на част от хранителната информация в основното зрително поле, известно като лицевата страна на опаковката, а на друга част - на друга страна на опаковката, например обратната страна на опаковката, може да обърка потребителите. Поради тази причина обявяването на хранителната стойност следва да бъде в едно и също зрително поле. Освен това, на доброволен принцип, най-важните елементи от хранителната информация могат да се повторят в основното зрително поле, за да се помогне на потребителите лесно да виждат съществената хранителна информация, когато купуват храни. Възможно е да се стигне до объркване на потребителите, ако се допусне свобода при избора на информацията, която би могла да бъде повторена. Следователно е необходимо да се поясни коя информация може да се повтори.
(42)
За да се поощрят стопанските субекти в хранителната промишленост да предоставят на доброволен принцип информацията, съдържаща се в обявената хранителна стойност на храни като алкохолни напитки и непредварително опаковани храни, които могат да бъдат освободени от изискването за обявяване на хранителната стойност, следва да бъде предоставена възможност да се обявяват само ограничен брой елементи, даващи информация за хранителната стойност. Уместно е обаче ясно да се определи информацията, която може да се предоставя на доброволен принцип, за да се избегне заблуждаване на потребителя чрез свободния избор на стопанския субект в хранителната промишленост.
(43)
Неотдавна настъпиха промени при изразяването на хранителните стойности, различни от посочените стойности за 100 g за 100 ml или за порция, както и при тяхното представяне, чрез използването на графична форма или символи, въведени от някои държави-членки и организации в сектора на хранителната промишленост. Тези допълнителни форми на изразяване и представяне могат да помогнат на потребителите да разберат по-добре обявената хранителната стойност. В рамките на Съюза обаче липсват достатъчно данни за това как средностатистическият потребител разбира и използва алтернативните форми на изразяване или представяне на информацията. Следователно е целесъобразно да се даде възможност различните форми на изразяване и представяне да се разработват въз основа на критерии, установени в настоящия регламент, и да се прикани Комисията да изготви доклад относно използването на тези форми на изразяване и представяне, тяхното въздействие на вътрешния пазар и целесъобразността за по-нататъшно хармонизиране.
(44)
С цел да подпомогнат Комисията при изготвянето на този доклад държавите-членки следва да ѝ предоставят съответната информация относно използването на допълнителни форми на изразяване и представяне на обявената хранителна стойност на пазара на тяхна територия. В тази връзка държавите-членки следва да бъдат оправомощени да изискват от стопанските субекти в хранителната промишленост, пускащи на пазара на тяхна територия храни върху които фигурират допълнителни форми на изразяване и представяне, да уведомяват националните органи за използването на тези допълнителни форми и за съответните основания по отношение на изпълнението на изискванията, установени в настоящия регламент.
(45)
Желателно е да се гарантира известна степен на съответствие при разработването на допълнителни форми на изразяване и представяне на обявената хранителна стойност. Ето защо е уместно да се насърчава непрекъснатият обмен и споделяне на най-добри практики и опит между държавите-членки, както и с Комисията, и да се поощрява участието на заинтересованите страни в този обмен.
(46)
Обявяването на общото съдържание на хранителни елементи и сравнителни показатели в едно и също зрително поле в лесно разпознаваема форма, така че да е възможна оценка на хранителните свойства на определена храна, следва да бъде разглеждано цялостно в рамките на обявяването на хранителната стойност, а не следва да се разглежда като съвкупност от отделни претенции.
(47)
Опитът показва, че в много случаи доброволната информация за храните се предоставя за сметка на яснотата на задължителната информация за храните. Ето защо следва да се предвидят критерии, за да се помогне на стопанските субекти в хранителната промишленост и на правоприлагащите органи да постигнат баланс между предоставянето на задължителна и доброволна информация за храните.
(48)
В зависимост от местните практически условия и обстоятелства, държавите-членки следва да си запазят правото да определят правила по отношение на предоставянето на информация относно непредварително опакованите храни. Въпреки че в такива случаи изискването на потребителя за друга информация е ограничено, информацията относно възможни алергени се смята за много важна. Фактите показват, че повечето случаи на хранителни алергии са свързани с непредварително опакована храна. Ето защо на потребителя следва винаги да се предоставя информация относно възможни алергени.
(49)
По отношение на въпросите, конкретно хармонизирани от настоящия регламент, държавите-членки следва да нямат възможност да приемат национални разпоредби, освен ако не са разрешени от правото на Съюза. Настоящият регламент не следва да възпрепятства държавите-членки да приемат национални мерки по въпроси, които не са конкретно хармонизирани с настоящия регламент. Тези национални мерки обаче не следва да забраняват, възпрепятстват или ограничават свободното движение на стоки, които отговарят на изискванията на настоящия регламент.
(50)
Потребителите в Съюза проявяват засилен интерес към прилагането на правилата на Съюза за хуманно отношение към животните по време на клане, включително факта дали животното е било зашеметено преди клане. В тази връзка, в контекста на бъдещата стратегия на Съюза за закрилата и хуманното отношение към животните следва да се предвиди проучване на възможността на потребителите да се предоставя съответната информация относно зашеметяването на животните.
(51)
Правилата относно информацията за храните следва да могат да бъдат адаптирани към бързо променящата се социална, икономическа и технологична среда.
(52)
За да наложат спазването на настоящия регламент, държавите-членки следва да упражняват официален контрол в съответствие с Регламент (ЕО) № 882/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 г. относно официалния контрол, провеждан с цел осигуряване на проверка на съответствието със законодателството в областта на фуражите и храните и правилата за опазване здравето на животните и хуманното отношение към животните (24).
(53)
Позоваванията на Директива 90/496/ЕИО в Регламент (ЕО) № 1924/2006 и в Регламент (ЕО) № 1925/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 20 декември 2006 г. относно влагането на витамини, минерали и някои други вещества в храните (25) следва да се актуализират, за да се вземе предвид настоящият регламент. Ето защо регламенти (ЕО) № 1924/2006 и (ЕО) № 1925/2006 следва да бъдат съответно изменени.
(54)
Нередовното и често актуализиране на изискванията по отношение на информацията за храните може да наложи значителна административна тежест на предприятията от хранителната промишленост, особено на малките и средни предприятия. Ето защо е уместно да се гарантира, че мерките, които могат да бъдат приети от Комисията при упражняване на правомощията, които ѝ предоставя настоящият регламент, ще се прилагат, считано от една и съща дата на календарната година, след съответен преходен период. Дерогации от този принцип следва да се разрешават при спешни случаи, когато целта на въпросната мярка е защитата на човешкото здраве.
(55)
С цел да се даде възможност на стопанските субекти в хранителната промишленост да адаптират етикетирането на продуктите си към новите изисквания, въведени с настоящия регламент, е необходимо да се предвидят съответни преходни периоди по отношение на прилагането на настоящия регламент.
(56)
Предвид съществените промени в изискванията относно етикетирането на хранителната информация, въведени с настоящия регламент, по-специално промените във връзка със съдържанието на обявяваната хранителна стойност, е целесъобразно да се разреши на стопанските субекти в хранителната промишленост да прилагат предварително разпоредбите на настоящия регламент.
(57)
Доколкото целите на настоящия регламент не могат да бъдат постигнати в достатъчна степен от държавите-членки и следователно могат да бъдат по-добре постигнати на равнище Съюз, Съюзът може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора за Европейския съюз. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящият регламент не надхвърля необходимото за постигане на тези цели.
(58)
Правомощието за приемане на делегирани актове в съответствие с член 290 ДФЕС следва да бъде делегирано на Комисията, inter alia по отношение на възможността за достъп до някои задължителни данни чрез средства, различни от обозначаването върху опаковката или етикета, списъка с храни, за които не се изисква списък на съставките, преразглеждането на списъка с вещества или продукти, причиняващи алергии или непоносимост, както и списъка с хранителни вещества, които могат да бъдат обявявани доброволно. От съществено значение е в хода на подготвителната работа Комисията да проведе необходимите консултации, в това число и на експертно равнище. При подготовката и съставянето на делегирани актове Комисията следва да осигури едновременно, навременно и подходящо предаване на съответните документи на Европейския парламент и на Съвета.
(59)
За да се гарантират еднакви условия за прилагане на настоящия регламент, на Комисията следва да се предоставят изпълнителни правомощия да приема актове за изпълнение, inter alia, във връзка с реда и условията на изразяване на едно или повече сведения чрез пиктограми или символи вместо с думи и цифри, начина за посочване на срока на минимална трайност, начина за посочване на страната на произход или мястото на произход по отношение на месото, точността на обявените хранителни стойности или изразяването на хранителната стойност в порции или в единици за консумация. Тези правомощия следва да бъдат упражнявани в съответствие с Регламент (ЕС) № 182/2011 на Европейския парламент и на Съвета от 16 февруари 2011 г. за установяване на общите правила и принципи относно реда и условията за контрол от страна на държавите-членки върху упражняването на изпълнителните правомощия от страна на Комисията (26),
ПРИЕХА НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ГЛАВА I
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
Член 1
Предмет и обхват
1. Настоящият регламент предоставя основа за осигуряване на високо равнище на защита на потребителите във връзка с информацията за храните, като се вземат предвид различията във възприятията на потребителите и техните потребности от информация, и като същевременно се гарантира безпрепятствено функциониране на вътрешния пазар.
2. Настоящият регламент установява общите принципи, изисквания и отговорности, уреждащи информацията за храните, и по-специално етикетирането на храните. Той определя средствата за гарантиране на правото на потребителите на информация и процедурите за предоставяне на информация за храните, като се отчита необходимостта от предоставяне на достатъчна гъвкавост с оглед на бъдещото развитие и новите изисквания относно информацията.
3. Настоящият регламент се прилага спрямо стопанските субекти в хранителната промишленост на всички етапи от хранителната верига, когато техните дейности се отнасят до предоставянето на потребителите на информация за храните. Той се прилага за всички храни, предназначени за крайния потребител, включително за храни, доставяни от заведения за обществено хранене, и храни, предназначени за снабдяване на заведения за обществено хранене.
Настоящият регламент се прилага за услугите по приготвяне и предлагане на храни, предоставяни от транспортни дружества, когато отправната точка е на територията на държавите-членки, за които се прилагат Договорите.
4. Настоящият регламент се прилага, без да се засягат изискванията за етикетиране, предвидени в специални разпоредби на Съюза, приложими за определени храни.
Член 2
Определения
1. За целите на настоящия регламент се прилагат следните определения:
а)
определенията за „храна“, „законодателство в областта на храните“, „предприятие за производство на храни“, „стопански субект в хранителната промишленост“, „търговия на дребно“, „пускане на пазара“ и „краен потребител“ в член 2 и член 3, точки 1, 2, 3, 7, 8 и 18 от Регламент (ЕО) № 178/2002;
б)
определенията за „преработка“, „непреработени продукти“ и „преработени продукти“ в член 2, параграф 1, букви м), н) и о) от Регламент (ЕО) № 852/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 г. относно хигиената на храните (27);
в)
определението за „ензим в храна“ в член 3, параграф 2, буква а) от Регламент (ЕО) № 1332/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 2008 г. относно ензимите в храните (28);
г)
определенията за „добавка в храната“, „спомагателно вещество“ и „носител“ в член 3, параграф 2, букви а) и б) и в приложение I, точка 5 към Регламент (ЕО) № 1333/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 2008 г. относно добавките в храните (29);
д)
определението за „ароматизанти“ в член 3, параграф 2, буква а) от Регламент (ЕО) № 1334/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 2008 г. относно ароматизантите и определени хранителни съставки с ароматични свойства за влагане във или върху храни (30);
е)
определенията за „месо“, „механично отделено месо“, „месни заготовки“, „рибни продукти“ и „месни продукти“ в точки 1.1, 1.14, 1.15, 3.1 и 7.1 от приложение I към Регламент (ЕО) № 853/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 г. относно определяне на специфични хигиенни правила за храните от животински произход (31);
ж)
определението за „реклама“ в член 2, буква а) от Директива 2006/114/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2006 г. относно заблуждаващата и сравнителната реклама (32).
2. Прилагат се и следните определения:
а)
„информация за храните“ означава информация относно храна, предоставена на крайния потребител посредством етикет, друг съпровождащ материал или каквито и да било средства, включително модерни технологични средства или съобщение в устна форма;
б)
„законодателство в областта на информацията за храните“ означава разпоредбите на Съюза, регулиращи информацията за храните, и по-специално етикетирането, включително правила от общ характер, приложими за всички храни при определени обстоятелства или за някои категории храни, и правила, приложими единствено по отношение на конкретни храни;
в)
„задължителна информация за храните“ означава данните, които се изисква да бъдат предоставени на крайния потребител съгласно разпоредбите на Съюза;
г)
„заведения за обществено хранене“ означава всяка структура (включително превозно средство, подвижен или неподвижен щанд) като ресторанти, столови, училища, болници или предприятия за обществено хранене, в които при изпълнение на стопанската дейност се приготвя храна, която да бъде готова за консумация от крайния потребител;
д)
„предварително опакована храна“ означава всяка единична бройка, предназначена да бъде представена като такава на крайния потребител и на заведенията за обществено хранене, състояща се от храна и опаковката, в която тя е поставена преди да бъде предложена за продажба, независимо дали опаковката обвива храната изцяло или отчасти, но във всеки случай по такъв начин, че съдържанието да не може да се промени без да се отвори или без да се смени опаковката; „предварително опакованата храна“ не обхваща храните, които са опаковани в търговските помещения по искане на потребителя или са предварително опаковани за директна продажба;
е)
„съставка“ означава всяко вещество или продукт, включително ароматизанти, добавки в храната и ензими в храната, както и всяка съставна част на сложна съставка, използвана за производство или приготвяне на храна и все още налична в крайния продукт, дори и в изменен вид; остатъчните вещества не се смятат за съставки;
ж)
„място на произход“ означава всяко място, от което е посочено, че произхожда храната, и което не е „страна на произход“, както е определено в съответствие с членове 23 - 26 от Регламент (ЕИО) № 2913/92; името, търговското наименование или адреса на стопанския субект в хранителната промишленост върху етикета не представлява обозначение на страната на произход или мястото на произход на храната по смисъла на настоящия регламент;
з)
„сложна съставка“ означава съставка, която сама по себе си е продукт на повече от една съставка;
и)
„етикет“ означава всяка маркировка, производствена марка, търговска марка, изображение или друго описание, което е изписано, отпечатано, маркирано, щамповано, изобразено или гравирано върху или закрепено към опаковката или контейнера с храна;
й)
„етикетиране“ означава всички текстове, данни, марки, търговско наименование, изображения или символи, свързани с дадена храна и нанесени върху опаковка, документ, надпис, етикет, пръстен или увивна лента, които придружават или се отнасят до такава храна;
к)
„зрително поле“ означава всички повърхности на опаковката, които могат да бъдат прочетени от един зрителен ъгъл;
л)
„основно зрително поле“ означава зрителното поле на опаковката, което е най-вероятно да бъде забелязано на пръв поглед от потребителя при закупуването и което позволява на потребителя незабавно да идентифицира даден продукт с оглед на неговите характеристики или естество, или, ако е приложимо, търговското наименование. Ако една опаковка има няколко идентични основни зрителни полета, основното зрително поле е полето, избрано от стопанския субект в хранителната промишленост;
м)
„четливост“ означава физическият вид на информацията, чрез който информацията е визуално достъпна за широката общественост и която се определя от различни елементи, inter alia, големината на шрифта, разстоянието между буквите, разстоянието между редовете, дебелината на шрифта, цвета на шрифта, вида на шрифта, съотношението между ширината и височината на буквите, повърхността на материала и значителния контраст между шрифта на буквите и фона на етикета;
н)
„официално наименование“ означава наименованието на храна, установено в приложимите за нея разпоредби на Съюза или, при липса на такива разпоредби на Съюза, наименованието, предвидено в законови, подзаконови и административни разпоредби, приложими в държавите-членки, в които храната се продава на крайния потребител или на заведения за обществено хранене;
о)
„обичайно наименование“ означава наименованието, което е прието за наименование на храната от потребителите в държавата-членка, в която тази храна се продава, без необходимост от допълнително обяснение;
п)
„описателно наименование“ означава наименованието, което дава описание на храната и при необходимост на употребата ѝ и което е достатъчно ясно, за да даде възможност на потребителя да разбере истинското ѝ естество и да я отличи от други продукти, с които може да бъде объркана;
р)
„основна съставка“ означава съставката или съставките на дадена храна, която представлява повече от 50 % от тази храна или която обикновено се свързва от потребителя с наименованието на храната и за която, в повечето случаи, се изисква посочване на количеството;
с)
„срок на минимална трайност на храната“ означава срокът, в който при подходящо съхранение храната запазва специфичните си свойства;
т)
„хранително вещество“ означава белтъци, въглехидрати, мазнини, хранителни влакнини, натрий, витамини и минерали, изброени в приложение XIII, част А, точка 1 към настоящия регламент, както и вещества, които принадлежат или са част от някоя от посочените категории;
у)
„специално създаден наноматериал“ означава всеки специално произведен материал с едно или повече измерения от порядъка на 100 nm или по-малко, или който е съставен от обособени функционални части, вътре или на повърхността, много от които са с един или повече размери от порядъка на 100 nm или по-малко, включително структури, агломерати или агрегати, които могат да имат размери, надвишаващи 100 nm, но които запазват свойствата, характерни за наномащаба;
Свойствата, характерни за наномащаба, включват:
i)
свойства, свързани с широката специфична повърхност на разглежданите материали; и/или
ii)
специални физико-химични свойства, които са различни от непринадлежащите към наноформата на същия материал свойства.
ф)
„средство за комуникация от разстояние“ означава всяко средство, което без едновременното физическо присъствие на доставчика и потребителя може да бъде използвано за сключването на договор между тези страни.
3. За целите на настоящия регламент страната на произход на дадена храна се отнася до произхода на храна, както е определен в съответствие с членове 23-26 от Регламент (ЕИО) № 2913/92.
4. Прилагат се също и специалните определения, установени в приложение I.
ГЛАВА II
ОБЩИ ПРИНЦИПИ, СВЪРЗАНИ С ИНФОРМАЦИЯТА ЗА ХРАНИТЕ
Член 3
Общи цели
1. Предоставянето на информация за храните цели постигане на високо равнище на защита на здравето и интересите на потребителите, като предоставя на крайните потребители основа за информиран избор и безопасно използване на храни, по-специално като се вземат предвид съображения от здравен, икономически, екологичен, социален и етичен характер.
2. Законодателството в областта на информацията за храните цели постигане на свободно движение в Съюза на законно произведени и търгувани храни, като се отчита съответно необходимостта от защита на законните интереси на производителите и се насърчава производството на качествени продукти.
3. Когато в законодателството в областта на информацията за храните се установяват нови изисквания, преходен период се разрешава след влизане в сила на новите изисквания, освен в надлежно обосновани случаи. По време на преходен период могат да бъдат пускани храни с етикети, които не съответстват на новите изисквания, а наличните количества от такива храни, пуснати на пазара преди изтичане на преходния период, да могат да се продават до изчерпването им.
4. По време на изготвянето, оценката и преразглеждането на законодателството в областта на информацията за храните се провеждат открити и прозрачни обществени консултации, включително със заинтересованите страни, пряко или чрез представителни органи, освен когато неотложността на въпроса не позволява това.
Член 4
Принципи, уреждащи задължителната информация за храните
1. Когато се изисква задължителна информация за храните от законодателство в областта на информацията за храните, това изискване се отнася до информация, попадаща по-специално в една от следните категории:
а)
информация за същността и състава, свойствата или други характеристики на храната;
б)
информация за защитата на здравето на потребителите и безопасната употреба на дадена храна. По-специално, това изискване се отнася до информация за:
i)
съставните характеристики, които могат да бъдат вредни за здравето на определени групи потребители;
ii)
трайността, съхранението и безопасната употреба;
iii)
въздействието върху здравето, включително рисковете и последиците, свързани с вредна или опасна консумация на дадена храна;
в)
информация относно хранителните характеристики, така че на потребителите, включително на тези със специални изисквания по отношение на хранителния режим, да се даде възможност за информиран избор.
2. При разглеждане на необходимостта от задължителна информация за храните и за да се даде на потребителите възможност за информиран избор, се отчита широко разпространената потребност на мнозинството от потребителите от определена информация, на която те придават значителна стойност, или от всички общоприети ползи за потребителя.
Член 5
Консултация с Европейския орган за безопасност на храните
Всички мерки на Съюза в приложното поле на законодателството в областта на информацията за храните, които могат да имат последици върху общественото здраве, се приемат след консултации с Европейския орган за безопасност на храните („Органа“).
ГЛАВА III
ОБЩИ ИЗИСКВАНИЯ ЗА ИНФОРМАЦИЯ ЗА ХРАНИТЕ И ОТГОВОРНОСТ НА СТОПАНСКИТЕ СУБЕКТИ В ХРАНИТЕЛНАТА ПРОМИШЛЕНОСТ
Член 6
Основно изискване
Всяка храна, предназначена за доставяне на крайния потребител или на заведения за обществено хранене, се съпровожда от информация за храните в съответствие с настоящия регламент.
Член 7
Практики за обективно информиране
1. Информацията за храните не трябва да бъде заблуждаваща, особено:
а)
по отношение на характеристиките на храната, и по-специално по отношение на нейното естество, същност, свойства, състав, количество, трайност, страна на произход или място на произход, метод на изработка или производство;
б)
като се приписват на храната ефекти или свойства, каквито тя не притежава;
в)
като се твърди, че храната притежава специални характеристики, когато в действителност всички подобни храни притежават такива характеристики, по-конкретно като специално се подчертава наличието или липсата на определени съставки и/или хранителни вещества;
г)
като се внушава посредством външния вид, описанието или картинното изображение наличието на определена храна или съставка, докато в действителност даден естествено присъстващ компонент или обичайно използвана съставка в тази храна са заменени с различен компонент или различна съставка.
2. Информацията за храните е точна, ясна и лесноразбираема за потребителя.
3. Освен чрез дерогациите, предвидени в законодателството на Съюза, приложимо към натуралните минерални води и храни за специална хранителна употреба, информацията за храните не може да приписва на никоя храна свойства за предпазване или лекуване на заболявания у хората, нито да насочва към такива свойства.
4. Параграфи 1, 2 и 3 се прилагат и за:
а)
рекламата;
б)
представянето на храни, по-специално тяхната форма, външен вид или опаковка, използваните опаковъчни материали, начина на подреждане или начина на излагане.
Член 8
Отговорности
1. Стопанският субект в хранителната промишленост, който отговаря за информацията за храните, е стопанският субект, под чието име или търговско наименование храната се предлага на пазара, или ако този стопански субект не е установен в Съюза - вносителят на пазара на Съюза.
2. Стопанският субект в хранителната промишленост, който отговаря за информацията за храните, осигурява наличието и точността на информацията за храните в съответствие с приложимото законодателство в областта на информацията за храните и с изискванията на съответните национални разпоредби.
3. Стопанските субекти в хранителната промишленост, чиито дейности не засягат информацията за храните, не доставят храни, за които знаят или предполагат, въз основа на информацията, с която разполагат в качеството си на търговци, че не отговарят на изискванията на приложимото законодателство в областта на информацията за храните и на изискванията на съответните национални разпоредби.
4. Стопанските субекти в хранителната промишленост в рамките на контролираните от тях дейности не променят информацията, съпровождаща дадена храна, ако тази промяна би заблудила крайния потребител или по друг начин би намалила равнището на защита на потребителя и възможностите за крайния потребител да направи информиран избор. Стопанските субекти в хранителната промишленост носят отговорност за всякакви промени, които внасят в информацията за храната, съпровождаща дадена храна.
5. Без да се засягат параграфи 2-4, стопанските субекти в хранителната промишленост в рамките на контролираните от тях дейности гарантират съответствието с изискванията на законодателството в областта на информацията за храните и на съответните национални разпоредби, които имат отношение към тяхната дейност, и следят за спазването на тези изисквания.
6. Стопанските субекти в хранителната промишленост в рамките на контролираните от тях дейности гарантират, че информацията, отнасяща се до непредварително опакована храна и предназначена за крайния потребител или за доставка на заведения за обществено хранене, се предава на стопанския субект в хранителната промишленост, който получава храната, с оглед, когато се изисква, да се даде възможност за предоставяне на задължителна информация за храните на крайния потребител.
7. В следните случаи стопанските субекти в хранителната промишленост гарантират в рамките на контролираните от тях дейности, че задължителните данни, изисквани съгласно членове 9 и 10, фигурират върху предварителната опаковка или прикачения към нея етикет, или в търговските документи, отнасящи се до храните, когато може да се гарантира, че тези документи съпровождат храните, за които се отнасят, или са били изпратени преди или едновременно с доставката:
а)
когато предварително опакованата храна е предназначена за крайния потребител, но се предлага на пазара на етап, който предхожда продажбата на краен потребител, и когато на този етап не се включва продажба за заведения за обществено хранене;
б)
когато предварително опакованата храна е предназначена за снабдяване на заведения за обществено хранене за приготвяне, преработка, разфасоване или нарязване.
Независимо от първа алинея, стопанските субекти в хранителната промишленост гарантират, че данните, посочени в член 9, параграф 1, букви а), е), ж) и з), фигурират и на външната опаковка, в която предварително опакованите храни са представени за предлагане на пазара.
8. Стопанските субекти в хранителната промишленост, които доставят за други стопански субекти в хранителната промишленост храна, която не е предназначена за крайния потребител или за заведения за обществено хранене, осигуряват на тези други стопански субекти в хранителната промишленост предоставянето на достатъчно информация, която им позволява при необходимост да изпълнят задълженията си съгласно параграф 2.
ГЛАВА IV
ЗАДЪЛЖИТЕЛНА ИНФОРМАЦИЯ ЗА ХРАНИТЕ
РАЗДЕЛ 1
Съдържание и представяне
Член 9
Списък на задължителните данни
1. В съответствие с членове 10-35 и съобразно изключенията, които се съдържат в настоящата глава, е задължително да се посочат следните данни:
а)
наименование на храната;
б)
списък на съставките;
в)
всички съставки или спомагателни вещества, изброени в приложение II, или получени от вещество или продукт, посочени в приложение II, причиняващи алергии или непоносимост, които се използват за производство или приготвяне на храна и все още присъстват в крайния продукт, дори и в изменен вид;
г)
количество на определени съставки или категории съставки;
д)
нетно количество на храната;
е)
срок на минимална трайност или срок на годност;
ж)
специални условия за съхранение и/или условия за употреба;
з)
името или търговско наименование и адрес на стопанския субект в хранителната промишленост, посочен в член 8, параграф 1;
и)
страна на произход или място на произход, когато са предвидени такива в член 26;
й)
указания за употреба, когато при липсата на такива указания би било трудно храната да се използва по подходящ начин;
к)
по отношение на напитки, съдържащи повече от 1,2 обемни процента алкохол, действителното обемно съдържание на алкохол;
л)
обявяване на хранителната стойност.
2. Данните, посочени в параграф 1, се обозначават с думи и числа. Без да се засяга член 35, те могат да бъдат допълнително изразявани чрез пиктограми или символи.
3. Когато Комисията приема посочените в настоящия член делегирани актове и актове за изпълнение, данните, посочени в параграф 1, могат да бъдат изразявани с алтернативни средства чрез пиктограми или символи, вместо с думи или числа.
За да се осигури възможност потребителите да се възползват от предимствата и на други средства за предоставяне на задължителна информация за храните, различни от думи и числа и при условие че тези средства гарантират същото равнище на информация като думите и числата, Комисията, като вземе предвид доказателства за еднаквото им възприемане от потребителите, може, посредством делегирани актове в съответствие с член 51 да установи критерии, съгласно които данни, посочени в параграф 1 могат да бъдат изразявани с пиктограми или символи вместо с думи или числа.
4. С цел да се осигури еднаквото прилагане на параграф 3 от настоящия член, Комисията може да приеме актове за изпълнение относно начините на прилагане на критериите, определени съгласно параграф 3, за изразяване на данни чрез пиктограми или символи вместо с думи или числа. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 48, параграф 2.
Член 10
Допълнителни задължителни данни за конкретни видове или категории храни
1. В допълнение към данните, изброени в член 9, параграф 1, в приложение III се определят допълнителни задължителни данни за конкретни видове и категории храни.
2. За да се осигури информация за потребителите по отношение на конкретни видове и категории храни и за да се вземат предвид техническият прогрес, научните постижения, опазването на здравето на потребителите и безопасното използване на дадена храна, Комисията може да изменя приложение III посредством делегирани актове в съответствие с член 51.
Когато в случай на поява на риск за здравето на потребителите това се налага поради наложителни причини за спешност, към делегираните актове, приети съгласно настоящия член, се прилага процедурата, предвидена в член 52.
Член 11
Мерки и теглилки
Член 9 не засяга специалните разпоредби на Съюза относно мерките и теглилките.
Член 12
Наличие и поставяне на задължителната информация за храните
1. Задължителната информация за храните е налична и леснодостъпна, в съответствие с настоящия регламент, за всички храни.
2. При предварително опакованите храни задължителната информация за храните се поставя директно на опаковката или на етикета, прикачен към нея.
3. За да се осигури възможност на потребителите да се ползват от други средства за предоставяне на задължителна информация за храните, по-добре адаптирани към някои задължителни данни, и при условие че се осигурява същото равнище на информация, като при информацията, предоставяна посредством опаковката или етикета, Комисията, като вземе предвид доказателствата за еднаквото им възприемане от потребителите и за широкото разпространение на употребата на тези средства сред потребителите, може да установи, посредством делегирани актове в съответствие с член 51 критерии, съгласно които някои задължителни данни могат да бъдат изразявани чрез средства, различни от опаковката или етикета.
4. С цел да се осигури еднаквото прилагане на параграф 3 от настоящия член, Комисията може да приеме актове за изпълнение относно начините на прилагане на критериите, определени съгласно параграф 3, за изразяване на определени задължителни данни чрез средства, различни от опаковката или етикета. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 48, параграф 2.
5. За храна, която не е предварително опакована, се прилагат разпоредбите на член 44.
Член 13
Представяне на задължителните данни
1. Без да се засягат националните мерки, приети съгласно член 44, параграф 2, задължителната информация за храните се обозначава на видно място по такъв начин, че да бъде лесно видима, четлива и когато е необходимо - незаличима. Тази информация по никакъв начин не се скрива, затъмнява, отнема или прекъсва от какъвто и да било текст или изображения или друг пречещ материал.
2. Без да се засягат специалните разпоредби на Съюза, приложими за определени храни, задължителните данни, изброени в член 9, параграф 1, когато са посочени на опаковката или на прикачения към нея етикет, се отпечатват на опаковката или на етикета по начин, който гарантира ясна четливост, с размер на шрифта, при който височината на буквата „х“, както е определено в приложение IV, е по-голяма или равна на 1,2 mm.
3. При опаковки или контейнери, чиято най-голяма повърхност е с площ по-малка от 80 cm2, височината на буквата „х“ на посочения в параграф 2 шрифт е по-голяма или равна на 0,9 mm.
4. За постигане на целите на настоящия регламент, Комисията определя посредством делегирани актове в съответствие с член 51 правила относно четливостта.
Със същата цел като посочената в първа алинея Комисията може посредством делегирани актове в съответствие с член 51 да разшири изискванията по параграф 5 от настоящия член, като включи в тях допълнителни задължителни данни за конкретни видове или категории храни.
5. Данните, изброени в член 9, параграф 1, букви а), д) и к), се поставят на едно и също зрително поле.
6. Параграф 5 от настоящия член не се прилага в случаите, посочени в член 16, параграфи 1 и 2.
Член 14
Продажба от разстояние
1. Без да се засягат предвидените в член 9 изисквания за информация при предварително опаковани храни, предлагани за продажба чрез средства за комуникация от разстояние:
а)
задължителната информация за храните с изключение на данните, предвидени в член 9, параграф 1, буква е), се предоставя преди сключване на договора за покупко-продажба и фигурира в материалите, придружаващи продажбите от разстояние, или се предоставя по друг подходящ начин, ясно посочен от стопанския субект в хранителната промишленост. При използване на други подходящи средства задължителната информация за храните се предоставя без стопанският субект в хранителната промишленост да иска от потребителите заплащането на допълнителни разходи;
б)
всички задължителни данни са предоставени към момента на доставката.
2. За непредварително опаковани храни, предлагани за продажба чрез средства за комуникация от разстояние, изискваните съгласно член 44 данни се предоставят в съответствие с параграф 1 от настоящия член.
3. Параграф 1, буква а) не се прилага за храни, предлагани за продажба посредством автомати за продажба или автоматизирани търговски обекти.
Член 15
Езикови изисквания
1. Без да се засяга член 9, параграф 3, задължителната информация за храните се предоставя на език, който е лесноразбираем за потребителите от държавите-членки, в които се предлага на пазара храната.
2. В рамките на своята територия държавите-членки, в които се предлагат на пазара храните, могат да поставят като условие данните да се предоставят на един или повече от официалните езици на Съюза.
3. Параграфи 1 и 2 не изключват възможността данните да се посочват на няколко езика.
Член 16
Пропускане на определени задължителни данни
1. За стъклени бутилки, предназначени за повторна употреба, на които е поставена незаличима маркировка и поради тази причина нямат поставен етикет, пръстен или увивна лента, са задължителни единствено данните, изброени в член 9, параграф 1, букви а), в), д), е) и л).
2. За опаковки или контейнери, при които най-голямата повърхност е с площ по-малка от 10 cm2, на опаковката или на етикета се предоставят задължително само данните, изброени в член 9, параграф 1, букви а), в), д) и е). Данните, посочени в член 9, параграф 1, буква б), се предоставят с други средства или при поискване от потребителя.
3. Без да се засягат останалите разпоредби на Съюза, съгласно които се изисква задължително обявяване на хранителната стойност, посоченото в член 9, параграф 1, буква л), обявяване не е задължително за храните, изброени в приложение V.
4. Без да се засягат останалите разпоредби на Съюза, съгласно които се изисква списък на съставките или задължително обявяване на хранителната стойност, посочените в член 9, параграф 1, букви б) и л) данни не са задължителни за напитки, които съдържат повече от 1,2 обемни процента алкохол.
До 13 декември 2014 г. Комисията изготвя доклад относно прилагането на член 18 и член 30, параграф 1 за посочените в настоящия параграф продукти и относно това дали алкохолните напитки следва да подлежат в бъдеще, по-специално, на изискването за предоставяне на информация за енергийната стойност, както и относно причините, обосноваващи евентуално освобождаване, като се вземе предвид необходимостта от гарантиране на съгласуваност с други политики на Съюза, свързани с въпроса. В този контекст Комисията разглежда необходимостта да предложи определение на „алкопоп“.
Комисията придружава този доклад, по целесъобразност, със законодателно предложение за определяне на правилата за изготвяне на списък на съставките или задължително обявяване на хранителната стойност за тези продукти.
РАЗДЕЛ 2
Подробни разпоредби относно задължителните данни
Член 17
Наименование на храната
1. Наименованието на храната е нейното официално наименование. При липса на такова наименование, наименованието на храната е нейното обичайно наименование или, ако не съществува обичайно наименование или обичайното наименование не се използва, се предоставя описателно наименование на храната.
2. В държавата-членка, в която се осъществява предлагането на пазара, се допуска използването на наименованието, под което продуктът е законно произведен и предлаган на пазара в държавата-членка на производство. Въпреки това, когато прилагането на останалите разпоредби на настоящия регламент, по-специално предвидените в член 9 разпоредби, не би позволило на потребителите в държавата-членка, в която се осъществява предлагането на пазара, да узнаят действителното естество на храната и да я отличат от храните, с които биха могли да я объркат, наименованието на храната се съпровожда от друга описателна информация, която се поставя в близост до наименованието на храната.
3. В изключителни случаи наименованието на храната в държавата-членка на производство не се използва в държавата-членка, в която се осъществява предлагането на пазара, когато обозначената с това наименование храна в държавата-членка на производство е толкова различна по отношение на своя състав или производство в сравнение с храната, която е позната под това наименование в държавата-членка, в която се осъществява предлагането на пазара, че параграф 2 не е достатъчен, за да се гарантира правилно информиране на потребителите в държавата-членка, в която се осъществява предлагането на пазара.
4. Наименованието на храната не може да бъде заменено от запазена като интелектуална собственост марка, търговско наименование или популярно наименование.
5. Конкретните разпоредби относно наименованието на храната и данните, които я съпровождат, са предвидени в приложение VI.
Член 18
Списък на съставките
1. Списъкът на съставките се оглавява или предхожда от подходящо заглавие, което се състои от или включва думата „съставки“. Той включва всички съставки на храната, в низходящ ред на теглото, както е отчетено по време на тяхната употреба при производството на храната.
2. Съставките се обозначават с конкретното им наименование, когато е приложимо, в съответствие с правилата, предвидени в член 17 и в приложение VI.
3. Всички съставки, които са налице под формата на специално създадени наноматериали, трябва ясно да се обозначават в списъка на съставките. Наименованията на тези съставки се придружават от думата „нано“ в скоби.
4. Техническите правила за прилагане на параграфи 1 и 2 от настоящия член са предвидени в приложение VII.
5. За постигане на целите на настоящия регламент, Комисията адаптира и съгласува посредством делегирани актове в съответствие с член 51 определението на „специално създадени наноматериали“ от член 2, параграф 2, буква у) с последните постижения в областта на науката и технологиите или с определенията, договорени на международно равнище.
Член 19
Пропускане на списъка на съставките
1. Не се изисква списък на съставките за следните храни:
а)
пресни плодове и зеленчуци, включително картофи, които не са били обелени, нарязани или обработени по подобен начин;
б)
газирана вода, в чието описание се посочва обстоятелството, че е газирана;
в)
ферментирал оцет, получен изключително от един основен продукт, при условие че не са добавяни други съставки;
г)
сирене, масло, ферментирало мляко и сметана, към които не са били добавяни други съставки освен млечни продукти, ензими в храните и култури на микроорганизми, които са основни за производството, или в случая на сирене, различно от прясно сирене и преработено сирене - необходимото количество сол за производството му;
д)
храни, състоящи се само от една съставка, когато:
i)
наименованието на храната е идентично с наименованието на съставката; или
ii)
наименованието на храната позволява ясно идентифициране на естеството на съставката.
2. За да се вземе предвид значението за потребителя на списъка на съставките за конкретни видове или категории храни, Комисията може, в изключителни случаи, чрез делегирани актове в съответствие с член 51, да допълни параграф 1 от настоящия член, при условие че пропускането не води до неадекватно информиране на крайния потребител или заведенията за обществено хранене.
Член 20
Пропускане на съставни елементи на храни от списъка на съставките
Без да се засягат разпоредбите на член 21 в списъка на съставките не се изисква да бъдат включени следните съставни елементи на храни:
а)
съставните елементи на съставка, които са били временно отделени при производствения процес и отново включени по-късно, но без да се надвишава първоначалното им съотношение;
б)
добавки в храните и ензими в храните:
i)
чието присъствие в дадена храна се дължи единствено на обстоятелството, че са се съдържали в една или повече съставки на тази храна, в съответствие с принципа на пренасянето, посочен в член 18, параграф 1, букви а) и б) от Регламент (ЕО) № 1333/2008, при условие че не изпълняват технологична функция в крайния продукт; или
ii)
които се използват като спомагателни вещества;
в)
носители и вещества, които не са добавки в храните, но се използват по същия начин и със същата цел като носителите, и които се използват в стриктно необходимите количества;
г)
вещества, които не са добавки в храните, но се използват по същия начин и със същата цел като спомагателните вещества и все още присъстват в крайния продукт, макар и в променен вид;
д)
вода:
i)
когато водата се използва по време на производствения процес единствено за възстановяване на съставка, използвана в концентриран или изсушен вид; или
ii)
в случай на течна среда, която обикновено не се консумира.
Член 21
Етикетиране на определени вещества или продукти, причиняващи алергии или непоносимост
1. Без да се засягат правилата, приети съгласно член 44, параграф 2, посочените в член 9, параграф 1, буква в) данни отговарят на следните изисквания:
а)
те се посочват в списъка на съставките в съответствие с установените в член 18, параграф 1 правила, с точно посочване на наименованието на веществото или продукта, включен в списъка в приложение II; и
б)
наименованието на веществото или продукта съгласно списъка в приложение II се подчертава с оформление, което ясно го отличава от останалите съставки в списъка, например чрез шрифт, стил и цвят на фона.
При липса на списък на съставките, посочването на определените в член 9, параграф 1, буква в), данни включва думата „съдържа“, последвана от наименованието на веществото или продукта, включен в списъка в приложение II.
Когато няколко съставки или спомагателни вещества в дадена храна са получени от едно единствено вещество или продукт, изброени в приложение II, етикетирането указва ясно това за всяка съответна съставка или спомагателно вещество.
Не се изисква посочване на данните, определени в член 9, параграф 1, буква в) в случаите, когато в наименованието на храната ясно се посочва въпросното вещество или продукт.
2. За да се осигури по-добра информация за потребителите и да се вземат предвид последните научни и технически познания, Комисията преразглежда системно и при необходимост актуализира списъка в приложение II посредством делегирани актове в съответствие с член 51.
Когато, в случай на поява на риск за здравето на потребителите, това се налага поради наложителни причини за спешност, към делегираните актове, приети съгласно настоящия член, се прилага процедурата, предвидена в член 52.
Член 22
Посочване на количеството на съставките
1. Посочването на количеството на съставка или категория съставки, използвани в производството или приготвянето на храна, се изисква, когато съответната съставка или категория съставки:
а)
се появяват в наименованието на храната или обикновено се свързват от потребителя с това наименование;
б)
се посочват открояващо се на етикета с думи, изображения или графики; или
в)
са съществени до степен, която характеризира храната и я отличава от продукти, с които може да бъде объркана поради своето наименование или външен вид.
2. Техническите правила за прилагането на параграф 1, включително конкретни случаи, при които не се изисква посочване на количествата по отношение на някои съставки, са предвидени в приложение VIII.
Член 23
Нетно количество
1. Нетното количество на дадена храна се изразява чрез използване съответно на литри, сантилитри, милилитри, килограми или грамове:
а)
в единици за обем за течните продукти;
б)
в единици за маса за останалите продукти.
2. За да гарантира по-добро разбиране от страна на потребителя на информацията за храните върху етикетите, Комисията може да определи за някои конкретни храни, чрез делегирани актове в съответствие с член 51, начин за изразяване на нетното количество, различен от начина, уреден в параграф 1 от настоящия член.
3. Техническите правила за прилагането на параграф 1, включително конкретни случаи, при които не се изисква посочване на нетното количество, са предвидени в приложение IX.
Член 24
Срок на минимална трайност, срок на годност и дата на замразяване
1. За храните, които от микробиологична гледна точка са бързо развалящи се и по тази причина след кратък период от време могат да представляват непосредствена опасност за човешкото здраве, срокът на минимална трайност се заменя със срок на годност. След крайната дата на „срока на годност“ се счита, че дадена храна не отговаря на изискванията за безопасност в съответствие с член 14, параграфи 2-5 от Регламент (ЕО) № 178/2002.
2. Съответният срок се представя съгласно приложение X.
3. За да гарантира еднакво прилагане на начина на посочване на срока на минимална трайност съгласно приложение Х, точка 1, буква в), Комисията може да приеме актове за изпълнение, установяващи правила в това отношение. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 48, параграф 2.
Член 25
Условия на съхранение или условия за употреба
1. В случаите когато храните изискват специални условия на съхранение и/или условия за употреба, тези условия се обозначават.
2. За да може храната да се съхранява и употребява правилно след отварянето на опаковката, се обозначават условията за съхранение и/или срока за консумация, ако е целесъобразно.
Член 26
Страна на произход или място на произход
1. Настоящият член се прилага без да се засягат изискванията за етикетиране, предвидени в специалните разпоредби на Съюза, по-специално Регламент (ЕО) № 509/2006 на Съвета от 20 март 2006 г. относно селскостопански и хранителни продукти с традиционно специфичен характер (33) и Регламент (ЕО) № 510/2006 на Съвета от 20 март 2006 г. относно закрилата на географски указания и наименования за произход на земеделски продукти и храни (34).
2. Посочването на страната на произход или мястото на произход е задължително:
а)
когато липсата на посочване може да заблуди потребителя по отношение на истинската страна на произход или място на произход на храната, особено ако придружаващата я информация или етикетът като цяло предполагат, че тя произхожда от различна страна или място;
б)
за месо, което попада в обхвата на кодовете от Комбинираната номенклатура („КН“), изброени в приложение XI. Настоящата буква се прилага след приемането на актовете за изпълнение, посочени в параграф 8.
3. Когато страната на произход или мястото на произход на дадена храна е посочено и когато то не е същото като това на основната съставка:
а)
се посочва страната на произход или мястото на произход на съответната основна съставка; или
б)
се посочва, че страната на произход или мястото на произход на основната съставка е различно от това на храната.
Настоящият параграф се прилага след приемането на актовете за изпълнение, посочени в параграф 8.
4. В рамките на пет години от датата на прилагане на параграф 2, буква б) Комисията представя доклад на Европейския парламент и на Съвета, в който оценява задължителното посочване на страната или мястото на произход за посочените в същата точка продукти.
5. До 13 декември 2014 г. Комисията представя доклад на Европейския парламент и на Съвета относно задължителното посочване на страната на произход или мястото на произход за следните храни:
а)
видове месо, различни от говеждото и от посочените в параграф 2, буква б);
б)
мляко;
в)
използвано като съставка на млечните продукти мляко;
г)
непреработени храни;
д)
продукти с една съставка;
е)
съставки, които представляват над 50 % от дадена храна.
6. До 13 декември 2013 г. Комисията представя доклад на Европейския парламент и на Съвета относно задължителното посочване на страната на произход или мястото на произход за месо, използвано като съставка.
7. В докладите, посочени в параграфи 5 и 6, се отчита необходимостта от информиране на потребителя, приложимостта на предвиденото задължително посочване на страната на произход или мястото на произход, както и анализ на разходите и ползите от въвеждането такива мерки, включително правното въздействие върху вътрешния пазар и въздействието върху международната търговия.
Комисията може да придружи тези доклади с предложения за изменение на съответните разпоредби на Съюза.
8. До 13 декември 2013 г., след оценки на въздействието, Комисията приема актове за изпълнение по отношение на прилагането на параграф 2, буква б) от настоящия член и прилагането на параграф 3 от настоящия член. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 48, параграф 2.
9. За храните, посочени в параграф 2, буква б), параграф 5, буква а) и параграф 6 в докладите и оценките на въздействието съгласно настоящия член се разглеждат, inter alia, възможните начини на обозначаване на страната на произход или мястото на произход на тези храни, по-специално във връзка с всяка от следните определящи данни за живота на животните:
а)
място на раждане;
б)
място на отглеждане;
в)
място на клане.
Член 27
Указания за употреба
1. Указанията за употреба на дадена храна се посочват по начин, който позволява подходящата употреба на храната.
2. Комисията може да приема актове за изпълнение, определящи подробни правила относно прилагането на параграф 1 за определени храни. Тези актове за изпълнение се приемат съгласно процедурата по разглеждане, посочена в член 48, параграф 2.
Член 28
Алкохолно съдържание
1. Правилата за посочване на обемния процент алкохол, за продукти, класифицирани в КН под код 2204, са определени в специалните разпоредби на Съюза, приложими за тези продукти.
2. Действителният обемен процент алкохол на напитки, съдържащи повече от 1,2 обемни процента алкохол, различни от посочените в параграф 1 напитки, се посочва в съответствие с приложение XII.
РАЗДЕЛ 3
Обявяване на хранителната стойност
Член 29
Връзка с друго законодателство
1. Настоящият раздел не се прилага за храни, попадащи в обхвата на следните актове:
а)
Директива 2002/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 10 юни 2002 г. за сближаване на законодателствата на държавите-членки по отношение на хранителните добавки (35);
б)
Директива 2009/54/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 18 юни 2009 г. относно експлоатацията и предлагането на пазара на натурални минерални води (36).
2. Настоящият раздел се прилага без да се засягат Директива 2009/39/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 6 май 2009 г. относно храни, предназначени за специфична хранителна употреба (37), и специалните директиви, посочени в член 4, параграф 1 от същата директива.
Член 30
Съдържание
1. Задължителното обявяване на хранителната стойност включва следното:
а)
енергийната стойност; и
б)
количества мазнини, наситени мастни киселини, въглехидрати, захари, белтък и сол.
Когато е целесъобразно в непосредствена близост до обявената хранителна стойност се поставя указание, че съдържанието на сол се дължи изключително на наличието на естествено съдържащ се в храната натрий.
2. Съдържанието на задължително обявената хранителна стойност, посочено в параграф 1, може да бъде допълнено с посочване на количествата на едно или повече от следните вещества:
а)
мононенаситени мастни киселини;
б)
полиненаситени мастни киселини;
в)
полиоли;
г)
скорбяла;
д)
влакнини;
е)
витамини или минерали, изброени в приложение XIII, част А, точка 1, и налични в значителни количества, както е определено в приложение ХIII, част А, точка 2.
3. Когато при етикетирането на предварително опаковани храни се осигурява посоченото в параграф 1 задължително обявяване на хранителната стойност, върху етикета може да се повтори следната информация:
а)
енергийната стойност; или
б)
енергийната стойност заедно с количеството мазнини, наситени мастни киселини, захари и сол.
4. Чрез дерогация от член 36, параграф 1 когато при етикетирането на продуктите, посочени в член 16, параграф 4, се осигурява обявяване на хранителната стойност, съдържанието на това обявяване може да се ограничи само до енергийната стойност.
5. Без да се засягат разпоредбите на член 44 и чрез дерогация от член 36, параграф 1, когато при етикетирането на продуктите, посочени в член 44, параграф 1, се осигурява обявяване на хранителната стойност, съдържанието на това обявяване може да се ограничи само до:
а)
енергийната стойност; или
б)
енергийната стойност заедно с количеството мазнини, наситени мастни киселини, захари и сол.
6. За да вземе предвид значението на данните, посочени в параграфи 2-5 от настоящия член, за информацията на потребителите, Комисията може, чрез делегирани актове, в съответствие с член 51, да измени списъците в параграфи 2-5 от настоящия член, чрез добавяне или заличаване на данни.
7. До 13 декември 2014 г. Комисията, отчитайки научните доказателства и опит, придобит от държавите-членки, представя доклад за наличието на трансмастни киселини в храните и в хранителния режим като цяло на населението на Съюза. Целта на този доклад е да се оцени въздействието на подходящи средства, които биха дали възможност на потребителите да правят по-здравословен избор на храни и хранителни режими или които биха насърчили представянето на алтернативи на по-здравословни храни, включително предоставяне на потребителите на информация относно трансмастните киселини или въвеждане на ограничения за използването им. Комисията придружава доклада, по целесъобразност, със законодателно предложение.
Член 31
Изчисляване
1. Енергийната стойност се изчислява чрез използване на фактори на превръщане в приложение XIV.
2. Комисията може да приема, чрез делегирани актове в съответствие с член 51, фактори на превръщане за витамините и минералите, посочени в приложение ХIII, част А, точка 1, с оглед по-точно изчисляване на съдържанието на тези витамини и минерали в храните. Тези фактори на превръщане се добавят в приложение ХIV.
3. Енергийната стойност и количеството хранителни вещества, посочени в член 30, параграфи 1-5, отговарят на стойностите и количествата, съдържащи се в храната във вида, в който тя се продава.
Когато това е уместно, информацията може да се отнася за храната след приготвянето ѝ, при условие че са предоставени достатъчно подробни указания за приготвянето и информацията се отнася за храната във вида, в който е приготвена за консумация.
4. Според конкретния случай обявените стойности са средни стойности, основани на:
а)
анализ на храната, извършен от производителя;
б)
изчисление според известните или действителните средни стойности на използваните съставки; или
в)
изчисление според общоустановени и общоприети данни.
Комисията може да приеме актове за изпълнение, определящи подробни правила за еднаквото прилагане на настоящия параграф по отношение на точността на обявените стойности, например разликите между обявените стойност и стойностите, установени по време на официални проверки. Тези актове за изпълнение се приемат съгласно процедурата по разглеждане, посочена в член 48, параграф 2.
Член 32
Изразяване на количества в 100 g или в 100 ml
1. Енергийната стойност и количеството на хранителните вещества, посочени в член 30, параграфи 1-5, се изразяват като се използват мерните единици, изброени в приложение ХV.
2. Енергийната стойност и количеството на хранителните вещества, посочени в член 30, параграфи 1-5, се изразяват чрез количество в 100 g или в 100 ml.
3. Когато това е предвидено, освен по формата на изразяване, посочена в параграф 2, обявяването на витамините и минералите, се изразява като процент от референтните количества за прием, посочени в приложение XIII, част A, точка 1, в 100 g или в 100 ml.
4. Освен по формата на изразяване, посочена в параграф 2 от настоящия член, енергийната стойност и количествата хранителни вещества, посочени в член 30, параграфи 1, 3, 4 и 5, могат да бъдат изразени, когато е целесъобразно, като процент от референтните количества за прием, посочени в приложение XIII, част Б, в 100 g или в 100 ml.
5. Когато се предоставя информация съгласно параграф 4, в непосредствена близост до нея се обозначава следното твърдение: „Референтни количества за прием на средностатистически възрастен (8 400 kJ/2 000 kcal)“.
Член 33
Изразяване в порции или в единици за консумация
1. В следните случаи енергийната стойност и количеството на хранителните вещества, посочени в член 30, параграфи 1-5, могат да бъдат изразени в порции и/или в единици за консумация, които лесно се разпознават от потребителя, при условие че използваните порции или единици за консумация са количествено определени върху етикета и че е обявен броят на порциите или единиците за консумацията, които се съдържат в опаковката:
а)
в допълнение към формата на изразяване на количество в 100 g или в 100 ml, посочена в член 32, параграф 2;
б)
в допълнение към формата на изразяване на количество в 100 g или в 100 ml, посочена в член 32, параграф 3, за количеството на витамини и минерали;
в)
в допълнение към или вместо формата на изразяване на количество в 100 g или в 100 ml, посочена в член 32, параграф 4.
2. Чрез дерогация от член 32, параграф 2 в случаите, посочени в член 30, параграф 3, буква б), енергийната стойност и количеството на хранителните вещества и/или процентът от референтните количества за прием, предвидени в приложение XIII, част Б, могат да бъдат изразени само в порции или в единици за консумация.
Когато количеството на хранителните вещества се обозначава само в порции или в единици за консумация в съответствие с първа алинея, енергийната стойност се изразява на 100 g или 100 ml и на порции или в единици за консумация.
3. Чрез дерогация от член 32, параграф 2 в случаите, посочени в член 30, параграф 5, енергийната стойност и количеството на хранителните вещества и/или процентът от референтните количества за прием, предвидени в приложение XIII, част Б, могат да бъдат изразени само в порции или в единици за консумация.
4. Използваните порции или единици за консумация се посочват в непосредствена близост до обявените хранителни стойности.
5. За да гарантира еднакво прилагане на формата на изразяване на обявяването на хранителната стойност в порции или в единици за консумация и да предостави една и съща база за сравнение на потребителя, Комисията, като вземе предвид реалното потребителско поведение, както и препоръките за хранителния режим, приема чрез актове за изпълнение правила относно изразяването в порции или в единици за консумация за определени категории храни. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 48, параграф 2.
Член 34
Представяне
1. Данните, посочени в член 30, параграфи 1 и 2, се включват в едно и също зрително поле. Те се представят заедно в ясен формат и, когато е целесъобразно, в реда на представяне, предвиден в приложение XV.
2. Данните, посочени в член 30, параграфи 1 и 2, се представят в таблична форма с подравнени номера, ако пространството го позволява. Когато пространството не позволява такова подравняване, обявяването се представя в линейна форма.
3. Данните, посочени в член 30, параграф 3, се представят:
а)
в основното зрително поле; и
б)
с размер на шрифта в съответствие с член 13, параграф 2.
Данните, посочени в член 30, параграф 3, могат да бъдат представени във форма, различна от указаната в параграф 2 от настоящия член.
4. Данните, посочени в член 30, параграфи 4 и 5, могат да бъдат представени във форма, различна от указаната в параграф 2 от настоящия член.
5. В случай че енергийната стойност или количеството на хранителното (ите) вещество(а) в даден продукт са незначителни, информацията за тези елементи може да бъде заменена с израз като „Съдържа незначителни количества …“, който се поставя в непосредствена близост до обявените хранителни стойности.
За да гарантира еднаквото прилагане на настоящия параграф, Комисията може да приема актове за изпълнение относно енергийната стойност и количеството на хранителните вещества, посочени в член 30, параграфи 1-5, които могат да се смятат за незначителни. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 48, параграф 2.
6. За да гарантира еднакво прилагане на формата на представяне на хранителната стойност съгласно форматите, посочени в параграфи 1-4 от настоящия член, Комисията може, да приема актове за изпълнение по този въпрос. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 48, параграф 2.
Член 35
Допълнителни форми на изразяване и представяне
1. В допълнение към формите на изразяване, посочени в член 32, параграфи 2 и 4 и член 33 и към представянето, посочено в член 34, параграф 2, енергийната стойност и количеството на хранителните вещества, посочени в член 30, параграфи 1-5, могат да бъдат изразени и чрез други форми на изразяване и/или представени в графична форма или освен с думи и числа със символи, при условие че са спазени следните изисквания:
а)
те се основават на надеждни, научно валидни потребителски проучвания и не заблуждават потребителя, както е посочено в член 7;
б)
тяхното разработване е резултат на консултации с широк кръг групи заинтересовани страни;
в)
те са насочени към улесняване на разбирането от потребителя на приноса или значението на храната към енергийното или хранително съдържание на хранителния режим;
г)
те са подкрепени от научно валидни доказателства за разбирането на такива форми на изразяване или представяне от средностатистическия потребител;
д)
в случай на други форми на изразяване, те се основават или на хармонизираните референтни количества за прием, установени в приложение XIII, или - при липса на такива - на общоприети научни препоръки относно приема на енергийни стойности или хранителни вещества;
е)
те са обективни и не прилагат дискриминация; и
ж)
тяхното прилагане не създава пречки пред свободното движение на стоките.
2. Държавите-членки могат да препоръчат на стопанските субекти в хранителната промишленост да използват една или повече допълнителни форми на изразяване или представяне на обявената хранителна стойност, които те смятат, че най-добре изпълняват изискванията, определени в параграф 1 букви а)-ж). Държавите-членки предоставят на Комисията подробна информация за тези допълнителни форми на изразяване и представяне.
3. Държавите-членки осигуряват подходящо наблюдение и контрол на допълнителните форми на изразяване и представяне на обявената хранителна стойност, използвани на пазара на тяхната територия.
За да улеснят наблюдението и контрола на използваните допълнителни форми на изразяване и представяне държавите-членки могат да изискват от стопанските субекти в хранителната промишленост, които пускат на пазара на тяхна територия храни върху които фигурира такава информация, да уведомяват компетентните органи за използването на допълнителни форми на изразяване и представяне и да им представят съответните основания по отношение на изпълнението на изискванията, установени в параграф 1, букви а)-ж). В такъв случай може да се изисква и информация относно прекратяването на използването на допълнителните форми на изразяване или представяне.
4. Комисията улеснява и организира обмена на информация между държавите-членки, Комисията и заинтересованите страни по въпросите, свързани с използването на допълнителни форми на изразяване или представяне на обявената хранителна стойност.
5. До 13 декември 2017 г. Комисията, в контекста на натрупания опит, представя на Европейския парламент и на Съвета доклад относно използването на допълнителни форми на изразяване и представяне, тяхното въздействие на вътрешния пазар и доколко е препоръчително по-нататъшното хармонизиране на тези форми на изразяване и представяне. За тази цел държавите-членки предоставят на Комисията съответната информация относно използването на такива допълнителни форми на изразяване или представяне на пазара на тяхната територия. Комисията може да придружи този доклад с предложения за изменение на съответните разпоредби на Съюза.
6. За да гарантира еднаквото прилагане на настоящия член, Комисията приема актове за изпълнение, определящи подробни правила относно прилагането на параграфи 1, 3 и 4 от настоящия член. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 48, параграф 2.
ГЛАВА V
ДОБРОВОЛНА ИНФОРМАЦИЯ ЗА ХРАНИТЕ
Член 36
Приложими изисквания
1. В случаите, когато информацията за храните, посочена в членове 9 и 10, се предоставя на доброволен принцип, тази информация е в съответствие с изискванията, определени в глава IV, раздели 2 и 3.
2. Предоставената на доброволен принцип информация за храните отговаря на следните изисквания:
а)
тя не заблуждава потребителя, както е посочено в член 7;
б)
тя е недвусмислена и не обърква потребителя; и
в)
когато е уместно тя се основава на съответните научни данни.
3. Комисията приема актове за изпълнение относно прилагането на изискванията, посочени в параграф 2 от настоящия член към следната информация за храни, предоставена на доброволен принцип:
а)
информация относно евентуално и непреднамерено наличие в храната на вещества или продукти, които могат да причинят алергии или непоносимост;
б)
информация относно това дали храната е подходяща за вегетарианци или вегани; и
в)
посочване на референтни количества на прием за конкретни групи от населението в допълнение към референтите количества на прием, установени в приложение XIII.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 48, параграф 2.
4. За да гарантира, че потребителите са подходящо информирани, когато доброволната информация за храните е предоставена от стопанските субекти в хранителната промишленост по различен начин, който би могъл да заблуди или обърка потребителите, Комисията може чрез делегирани актове в съответствие с член 51 да предвиди допълнителни случаи на предоставяне на доброволна информация за храните, освен посочената в параграф 3 от настоящия член.
Член 37
Представяне
Доброволната информация за храните не се представя за сметка на разполагаемото пространство, предвидено за задължителната информация за храните.
ГЛАВА VI
НАЦИОНАЛНИ МЕРКИ
Член 38
Национални мерки
1. По отношение на въпросите, по които настоящият регламент предвижда конкретно хармонизиране, държавите-членки не могат да приемат, нито да запазват национални мерки, освен ако не са разрешени съгласно правото на Съюза. Тези национални мерки не създават пречки пред свободното движение на стоки, включително не водят до дискриминация по отношение на храни от други държави-членки.
2. Без да се засяга член 39, държавите-членки могат да приемат национални мерки по отношение на въпроси, по които настоящият регламент не предвижда конкретно хармонизиране, при условие че те не забраняват, не възпрепятстват и не ограничават свободното движение на стоки, които отговарят на изискванията на настоящия регламент.
Член 39
Национални мерки относно допълнителни задължителни данни
1. В допълнение към задължителните данни, посочени в член 9, параграф 1 и в член 10, държавите-членки могат, в съответствие с процедурата, определена в член 45, да приемат мерки, съгласно които се изискват допълнителни задължителни данни за конкретни видове или категории храни, на основание на поне една от следните причини:
а)
опазване на общественото здраве;
б)
защита на потребителите;
в)
предотвратяване на измама;
г)
защита на правата на индустриалната и търговска собственост, указания за произход, регистрирано наименование за произход и предотвратяване на нелоялна конкуренция.
2. Посредством параграф 1 държавите-членки могат да въведат мерки относно задължителното посочване на страната на произход или мястото на произход на храните, само когато има доказана връзка между някои качества на храната и нейния произход. Когато такива мерки се нотифицират на Комисията, държавите-членки предоставят доказателства, че по-голямата част от потребителите придават голямо значение на предоставянето на тази информация.
Член 40
Мляко и млечни продукти
Държавите-членки могат да приемат мерки в дерогация от член 9, параграф 1 и член 10, параграф 1, за мляко и млечни продукти, предлагани в стъклени бутилки, предназначени за повторна употреба.
Държавите-членки незабавно съобщават на Комисията текста на тези мерки.
Член 41
Алкохолни напитки
До приемането на разпоредбите на Съюза, посочени в член 16, параграф 4, държавите-членки могат да запазят националните си мерки за изброяване на съставките в случаите на напитки, които съдържат повече от 1,2 обемни процента алкохол.
Член 42
Изразяване на нетното количество
При липса на разпоредби на Съюза, посочени в член 23, параграф 2 относно изразяването на нетното количество за конкретни храни по начин, различен от предвидения в член 23, параграф 1, държавите-членки могат да запазят националните си мерки, приети преди 12 декември 2011 г.
До 13 декември 2014 г. държавите-членки информират Комисията за такива национални мерки. Комисията уведомява съответно останалите държави-членки.
Член 43
Доброволно посочване на референтните количества за прием за конкретни групи от населението
До приемането на разпоредбите на Съюза, посочени в член 36, параграф 3, буква в), държавите-членки могат да приемат национални мерки относно доброволното посочване на референтни стойности за прием за конкретни групи от населението.
Държавите-членки незабавно съобщават на Комисията текста на тези мерки.
Член 44
Национални мерки относно непредварително опаковани храни
1. Когато храните се предлагат за продажба на краен потребител или на заведение за обществено хранене без предварително опаковане, или когато храните са опаковани в търговските помещения по искане на потребителя или са предварително опаковани за директна продажба,
а)
предоставянето на данните, посочени в член 9, параграф 1, буква в), е задължително;
б)
предоставянето на други данни, посочени в членове 9 и 10, не е задължително, освен ако държавите-членки не приемат национални мерки, с които се въвежда изискване за предоставяне на някои или на всички данни или на елементи от тях.
2. Държавите-членки могат да приемат национални мерки за начините, по които се предоставят данните или елементите от тях, посочени в параграф 1, и, при необходимост, за формата им на изразяване и представяне.
3. Държавите-членки незабавно съобщават на Комисията текста на мерките, посочени в параграф 1, буква б) и параграф 2.
Член 45
Процедура по нотифициране
1. При позоваване на настоящия член държавите-членки, които смятат за необходимо да приемат ново законодателство в областта на информацията за храните, нотифицират предварително Комисията и останалите държави-членки за предвидените мерки и представят причините, които ги обосновават.
2. Комисията се консултира с Постоянния комитет по хранителната верига и здравето на животните, създаден с член 58, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 178/2002, ако смята, че подобна консултация е полезна, или ако държавата-членка е поискала това. В този случай Комисията гарантира прозрачността на този процес за всички заинтересовани страни.
3. Заинтересованата държава-членка, която смята за необходимо да приеме ново законодателство в областта на информацията за храните, може да предприеме предвидените мерки не по-рано от три месеца след нотифицирането по параграф 1, при условие че не е получила отрицателно становище от Комисията.
4. Ако становището на Комисията е отрицателно и преди изтичането на срока, посочен в параграф 3 от настоящия член, Комисията започва процедурата по разглеждане, посочена в член 48, параграф 2, с оглед да установи дали предвидените мерки могат да се приложат, чрез внасянето на съответни изменения, ако е необходимо.
5. Директива 98/34/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 юни 1998 г. установяваща процедура за предоставяне на информация в сферата на техническите стандарти и регламенти и правила относно услугите на информационното общество (38) не се прилага по отношение на мерките, които попадат в обхвата на процедурата по нотифициране, определена в настоящия член.
ГЛАВА VII
РАЗПОРЕДБИ ЗА ПРИЛАГАНЕ, ИЗМЕНЕНИЕ И ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 46
Изменения на приложенията
За да се вземат предвид техническият прогрес, научното развитие, здравето на потребителите или потребностите на потребителите от информация и съгласно разпоредбите на член 10, параграф 2 и член 21 параграф 2, относно измененията на приложения II и III, Комисията може чрез делегирани актове в съответствие с член 51 да изменя приложенията към настоящия регламент.
Член 47
Преходен период за мерките за прилагане или делегираните актове и дата на прилагането им
1. Без да се засяга параграф 2 от настоящия член, при упражняване на правомощията, които са ѝ предоставени с настоящия регламент, за приемането на мерки чрез актове за изпълнение в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 48, параграф 2, или чрез делегирани актове в съответствие с член 51, Комисията:
а)
определя подходящ преходен период за прилагане на новите мерки, по време на който на пазара могат да бъдат пускани храни с етикети, които не съответстват на новите мерки, и след който наличните количества от такива храни, пуснати на пазара преди края на преходния период, могат да продължат да бъдат продавани до изчерпването им; и
б)
гарантира прилагането на тези мерки от 1 април на календарната година.
2. Параграф 1 не се прилага при спешни случаи, когато целта на мерките, посочени същия параграф, е опазването на човешкото здраве.
Член 48
Комитет
1. Комисията се подпомага от Постоянния комитет по хранителната верига и здравето на животните, създаден с член 58, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 178/2002. Този комитет е комитет по смисъла на Регламент (ЕС) № 182/2011.
2. При позоваване на настоящия параграф се прилага член 5 от Регламент (ЕС) № 182/2011.
Ако комитетът не даде становище, Комисията не приема проекта на акта за изпълнение и се прилага член 5, параграф 4, трета алинея от Регламент (ЕС) № 182/2011.
Член 49
Изменения на Регламент (ЕО) № 1924/2006
В член 7 от Регламент (ЕО) № 1924/2006 първа и втора алинея се заменят със следното:
„Етикетирането на хранителната информация на продукти, за които е представена хранителна и/или здравна претенция, е задължително, с изключение на общата реклама. Информацията, която трябва да се предостави, включва данните, посочени в член 30, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 1169/2011 на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2011 г. за предоставянето на потребителите на информация за храните (*1). Когато е представена хранителна и/или здравна претенция за хранително вещество, посочено в член 30, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 1169/2011, количеството на това хранително вещество се обявява в съответствие с членове 31-34 от същия регламент.
Количеството(ата) от веществото(ата), за което(които) се отнася дадена хранителна или здравна претенция и което(които) не присъства(т) при етикетирането на хранителната информация, се обявява(т) в същото зрително поле, в което се обявява за хранителната информация, и се изразява(т) в съответствие с членове 31, 32 и 33 от Регламент (ЕС) № 1169/2011. Мерните единици, които се използват, за да се изрази количеството вещество, са подходящи за съответните отделни вещества.
Член 50
Изменения на Регламент (ЕО) № 1925/2006
Член 7, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 1925/2006 се заменя със следното:
„3. Етикетирането на хранителната информация е задължително за продуктите, в които са били вложени витамини и минерали и които попадат в обхвата на настоящия регламент. Информацията, която трябва да се предостави, включва данните, посочени в член 30, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 1169/2011 на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2011 r. за предоставянето на потребителите на информация за храните (*2), както и общите количества от вложените витамини и минерали, които се съдържат в храната.
Член 51
Упражняване на делегирането
1. Правомощията да приема делегирани актове се предоставя на Комисията при спазване на предвидените в настоящия член условия.
2. Делегирането на правомощия, посочени в член 9, параграф 3, член 10, параграф 2, член 12, параграф 3, член 13, параграф 4, член 18, параграф 5, член 19, параграф 2, член 21, параграф 2, член 23, параграф 2, член 30, параграф 6, член 31, параграф 2, член 36, параграф 4 и член 46, се предоставя на Комисията за срок от пет години, считано от 12 декември 2011 г. Комисията изготвя доклад относно делегирането на правомощия не по-късно от девет месеца преди изтичането на петгодишния срок. Делегирането на правомощия се продължава мълчаливо за срокове с еднаква продължителност, освен ако Европейският парламент или Съветът не възразят срещу подобно подновяване не по-късно от три месеца преди края на всеки срок.
3. Делегирането на правомощия, посочено в член 9, параграф 3, член 10, параграф 2, член 12, параграф 3, член 13, параграф 4, член 18, параграф 5, член 19, параграф 2, член 21, параграф 2, член 23, параграф 2, член 30, параграф 6, член 31, параграф 2, член 36, параграф 4 и член 46 може да бъде оттеглено по всяко време от Европейския парламент или от Съвета. С решението за оттегляне се прекратява посоченото в него делегиране на правомощията. То поражда действие в деня след публикуването на решението в Официален вестник на Европейския съюз или на по-късна, посочена в решението дата. То не засяга действителността на делегираните актове, които вече са в сила.
4. Веднага след като приеме делегиран акт, Комисията го нотифицира едновременно на Европейския парламент и Съвета.
5. Делегиран акт, приет съгласно член 9, параграф 3, член 10, параграф 2, член 12, параграф 3, член 13, параграф 4, член 18, параграф 5, член 19, параграф 2, член 21, параграф 2, член 23, параграф 2, член 30, параграф 6, член 31, параграф 2, член 36, параграф 4 и член 46 влиза в сила единствено ако нито Европейският парламент, нито Съветът не са представили възражения в срок от два месеца след нотифицирането на акта на Европейския парламент и Съвета или ако преди изтичането на този срок и Европейският парламент, и Съветът са уведомили Комисията, че няма да представят възражения. Този срок се удължава с два месеца по инициатива на Европейския парламент или на Съвета.
Член 52
Процедура по спешност
1. Делегирани актове, приети съгласно настоящия член, влизат в сила незабавно и се прилагат, докато не бъде представено възражение в съответствие с параграф 2. В нотификацията до Европейския парламент и до Съвета за делегиран акт се посочват причините за използване на процедурата по спешност.
2. Както Европейският парламент, така и Съветът могат да представят възражения срещу делегиран акт в съответствие с процедурата, посочена в член 51, параграф 5. В такъв случай Комисията отменя акта незабавно, след като е нотифицирана за решението на Европейския парламент или на Съвета да представят възражения.
Член 53
Отмяна
1. Директиви 87/250/ЕИО, 90/496/ЕИО, 1999/10/ЕО, 2000/13/ЕО, 2002/67/ЕО и 2008/5/ЕО и Регламент (ЕО) № 608/2004 се отменят, считано от 13 декември 2014 г.
2. Позоваванията на отменените актове се считат за позовавания на настоящия регламент.
Член 54
Преходни мерки
1. Храните, пуснати на пазара или етикетирани преди 13 декември 2014 г., които не отговарят на изискванията на настоящия регламент, могат да бъдат предлагани на пазара до изчерпване на наличностите.
Храните, пуснати на пазара или етикетирани преди 13 декември 2016 г., които не отговарят на изискванията, установени в член 9, параграф 1, буква л), могат да бъдат предлагани на пазара до изчерпване на наличностите.
Храните, пуснати на пазара или етикетирани преди 1 януари 2014 г., които не отговарят на изискванията, установени в част Б на приложение VI, могат да бъдат предлагани на пазара до изчерпване на наличностите.
2. Между 13 декември 2014 г. и 13 декември 2016 г., когато обявяването на хранителната стойност е доброволно, то съответства на членове 30-35.
3. Независимо от Директива 90/496/ЕИО, член 7 от Регламент (ЕО) № 1924/2006 и член 7, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 1925/2006 храните, етикетирани в съответствие с членове 30-35 от настоящия регламент, могат да бъдат пускани на пазара преди 13 декември 2014 г.
Независимо от Регламент (ЕО) № 1162/2009 на Комисията от 30 ноември 2009 г. за определяне на преходни разпоредби за прилагането на регламенти (ЕО) № 853/2004, (ЕО) № 854/2004 и (ЕО) № 882/2004 на Европейския парламент и на Съвета (39), храните, етикетирани в съответствие с част Б на приложение VI от настоящия регламент, могат да бъдат пускани на пазара преди 1 януари 2014 г.
Член 55
Влизане в сила и дата на прилагане
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Прилага се от 13 декември 2014 г., с изключение на член 9, параграф 1, буква л), който се прилага от 13 декември 2016 г., и част Б на приложение VI, която се прилага от 1 януари 2014 г.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
Съставено в Страсбург на 25 октомври 2011 година.
NARIADENIE EURÓPSKEHO PARLAMENTU A RADY (EÚ) č. 1169/2011
z 25. októbra 2011
o poskytovaní informácií o potravinách spotrebiteľom, ktorým sa menia a dopĺňajú nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1924/2006 a (ES) č. 1925/2006 a ktorým sa zrušuje smernica Komisie 87/250/EHS, smernica Rady 90/496/EHS, smernica Komisie 1999/10/ES, smernica Európskeho parlamentu a Rady 2000/13/ES, smernice Komisie 2002/67/ES a 2008/5/ES a nariadenie Komisie (ES) č. 608/2004
(Text s významom pre EHP)
EURÓPSKY PARLAMENT A RADA EURÓPSKEJ ÚNIE,
so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie, a najmä na jej článok 114,
so zreteľom na návrh Európskej komisie,
so zreteľom na stanovisko Európskeho hospodárskeho a sociálneho výboru (1),
konajúc v súlade s riadnym legislatívnym postupom (2),
keďže:
(1)
V článku 169 Zmluvy o fungovaní Európskej únie (ZFEÚ) sa ustanovuje, že Únia má prispievať k dosiahnutiu vysokej úrovne ochrany spotrebiteľov prostredníctvom opatrení, ktoré prijíma podľa článku 114 ZFEÚ.
(2)
Voľný pohyb bezpečných a zdravých potravín je zásadným aspektom vnútorného trhu a výrazne prispieva k zdraviu a dobrým životným podmienkam občanov a k ich sociálnym a hospodárskym záujmom.
(3)
Na dosiahnutie vysokej úrovne ochrany zdravia spotrebiteľov a na zaručenie ich práva na informácie by sa malo zabezpečiť, aby spotrebitelia boli primerane informovaní o potravinách, ktoré konzumujú. Výber zo strany spotrebiteľov môžu okrem iného ovplyvňovať zdravotné, ekonomické, environmentálne, sociálne a etické hľadiská.
(4)
Podľa nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 178/2002 z 28. januára 2002, ktorým sa ustanovujú všeobecné zásady a požiadavky potravinového práva, zriaďuje Európsky úrad pre bezpečnosť potravín a stanovujú postupy v záležitostiach bezpečnosti potravín (3), sa uvádza, že všeobecnou zásadou potravinového práva je poskytnúť spotrebiteľom základ na rozhodovanie o výbere potravín, ktoré konzumujú, na základe informácií a zabrániť akýmkoľvek postupom, ktoré môžu spotrebiteľa uviesť do omylu.
(5)
Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2005/29/ES z 11. mája 2005 o nekalých obchodných praktikách podnikateľov voči spotrebiteľom na vnútornom trhu (4) sa zaoberá určitými aspektmi poskytovania informácií spotrebiteľom predovšetkým na zamedzenie klamlivého konania a opomenutí poskytnutia informácií. Všeobecné zásady o nekalých obchodných praktikách by mali dopĺňať konkrétne pravidlá týkajúce sa poskytovania informácií o potravinách spotrebiteľom.
(6)
Pravidlá Únie na označovanie potravín uplatniteľné na všetky potraviny sú ustanovené v smernici Európskeho parlamentu a Rady 2000/13/ES z 20. marca 2000 o aproximácii právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa označovania, prezentácie a reklamy potravín (5). Väčšina ustanovení uvedených v uvedenej smernici pochádza z roku 1978, a preto by sa mali aktualizovať.
(7)
Smernicou Rady 90/496/EHS z 24. septembra 1990 o nutričnom označovaní potravín (6) sa ustanovujú pravidlá, pokiaľ ide o obsah a prezentáciu informácií o výživovej hodnote na balených potravinách. Podľa týchto pravidiel je zaraďovanie informácií o výživovej hodnote dobrovoľné, ak sa nevznesie požiadavka na tvrdenie týkajúce sa výživovej hodnoty potraviny. Väčšina ustanovení uvedených v uvedenej smernici pochádza z roku 1990, a preto by sa mali aktualizovať.
(8)
Všeobecné požiadavky na označovanie dopĺňa viacero ustanovení uplatniteľných za určitých okolností na všetky potraviny alebo na určité kategórie potravín. Okrem toho existuje viacero osobitných pravidiel, ktoré sú uplatniteľné na konkrétne potraviny.
(9)
Hoci sú pôvodné ciele a základné zložky súčasných právnych predpisov o označovaní stále platné, treba ich zjednodušiť s cieľom zabezpečiť ich ľahšie dodržiavanie a väčšiu zrozumiteľnosť pre zainteresované strany a zmodernizovať ich so zreteľom na nový vývoj v oblasti informácií o potravinách. Toto nariadenie bude slúžiť záujmom vnútorného trhu tým, že zjednoduší právne predpisy, zabezpečí právnu istotu a odbúra administratívne zaťaženie, ako aj záujmom občanov tým, že vyžaduje jasné, zrozumiteľné a čitateľné označovanie potravín.
(10)
Široká verejnosť sa zaujíma o vzťah medzi stravovaním a zdravím a o výber vhodnej stravy, tak aby vyhovovala individuálnym potrebám. V Bielej knihe Komisie z 30. mája 2007 o stratégii riešenia zdravotných problémov súvisiacich s výživou, nadváhou a obezitou v Európe (ďalej len „Biela kniha Komisie“) sa poznamenalo, že nutričné označovanie je jeden z významných spôsobov, ako možno informovať spotrebiteľov o zložení potravín a pomôcť im informovane si vyberať. V oznámení Komisie z 13. marca 2007 s názvom Stratégia spotrebiteľskej politiky EÚ 2007 - 2013 - Posilniť postavenie spotrebiteľov, zlepšiť ich spokojnosť, účinne ich chrániť sa zdôraznilo, že kľúčovým faktorom účinnej hospodárskej súťaže, ako aj vytvorenia dobrých podmienok pre spotrebiteľov je skutočnosť, že spotrebitelia majú možnosť rozhodovať sa o výbere na základe informácií. Poznanie základných zásad výživy a primerané informácie o výživovej hodnote potravín by výrazne prispeli k tomu, aby sa spotrebiteľ mohol rozhodovať na základe informácií. Vzdelávacie a informačné kampane sú významným mechanizmom na lepšie pochopenie informácií o potravinách spotrebiteľmi.
(11)
Na zvýšenie právnej istoty a zabezpečenie rozumného a jednotného presadzovania právnych predpisov je vhodné zrušiť smernice 90/496/EHS a 2000/13/ES a nahradiť ich jediným nariadením, ktoré spotrebiteľom a ostatným zainteresovaným stranám zabezpečí istotu a zníži administratívne zaťaženie.
(12)
V záujme zrozumiteľnosti je vhodné zrušiť a zahrnúť do tohto nariadenia aj ďalšie horizontálne akty, a to smernicu Komisie 87/250/EHS z 15. apríla 1987 o uvádzaní objemovej koncentrácie alkoholu na označení alkoholických nápojov určených na predaj konečnému spotrebiteľovi (7), smernicu Komisie 1999/10/ES z 8. marca 1999 umožňujúcu výnimky z ustanovení článku 7 smernice Rady 79/112/EHS, ktoré sa týkajú označovania potravín (8), smernicu Komisie 2002/67/ES z 18. júla 2002 o označovaní potravín, ktoré obsahujú chinín a kofeín (9), nariadenie Komisie (ES) č. 608/2004 z 31. marca 2004, ktoré sa týka označovania potravín a potravinových prísad s pridanými fytosterolmi, fytosterolovými estermi, fytostanolmi a/alebo fytostanolovými estermi (10), a smernicu Komisie 2008/5/ES z 30. januára 2008 o povinnom uvádzaní podrobných údajov na označení určitých potravín okrem tých, ktoré ustanovuje smernica Európskeho parlamentu a Rady 2000/13/ES (11).
(13)
Je potrebné ustanoviť spoločné definície, zásady, požiadavky a postupy tak, aby sa sformoval jasný rámec a spoločný základ pre opatrenia Únie a vnútroštátne opatrenia, ktorými sa riadia informácie o potravinách.
(14)
Na dodržanie komplexného a evolučného prístupu k informáciám poskytovaným spotrebiteľom o potravinách, ktoré konzumujú, by mala existovať široká definícia potravinového informačného práva zahŕňajúca pravidlá všeobecnej a konkrétnej povahy, ako aj široká definícia informácií o potravinách zahŕňajúca informácie poskytované inými prostriedkami než označením na etikete.
(15)
Pravidlá Únie by sa mali uplatňovať, len ak ide o podniky, ktorých koncepcia navodzuje určitú kontinuitu činností a určitý stupeň organizácie. Činnosti ako príležitostné spracovanie a dodávka potravín, podávanie jedál a predaj potravín súkromnými osobami, napríklad počas charitatívnych akcií alebo miestnych obecných trhov a stretnutí, by nemali patriť do rozsahu pôsobnosti tohto nariadenia.
(16)
Potravinové informačné právo by malo poskytovať dostatočnú pružnosť, aby sa mohol držať krok s novými požiadavkami spotrebiteľov na informácie a zabezpečovať rovnováha medzi ochranou vnútorného trhu a rozdielmi vo vnímaní spotrebiteľov v členských štátoch.
(17)
Prvotným dôvodom na vyžadovanie povinných informácií o potravinách by malo byť umožnenie spotrebiteľom identifikovať a vhodne využívať potraviny a vyberať si tie, ktoré vyhovujú ich individuálnym stravovacím potrebám. Na tento účel by mali prevádzkovatelia potravinárskych podnikov uľahčiť prístupnosť týchto informácií osobám so zrakovým postihnutím.
(18)
Na to, aby sa potravinové informačné právo dalo upravovať podľa meniacich sa informačných potrieb spotrebiteľov, by všetky úvahy o potrebe povinných informácií o potravinách mali zohľadňovať široko prejavovaný záujem väčšiny spotrebiteľov o poskytovanie určitých informácií.
(19)
Nové povinné požiadavky na informácie o potravinách by sa však mali stanoviť len vtedy, ak a keď je to potrebné v súlade so zásadami subsidiarity, proporcionality a trvalej udržateľnosti.
(20)
Potravinové informačné právo by malo zakazovať používanie informácií, ktoré by uviedli spotrebiteľa do omylu, najmä pokiaľ ide o charakteristiky, účinky alebo vlastnosti potravín, alebo pripisovali potravinám liečivé vlastnosti. Na to, aby bol tento zákaz účinný, by sa mal uplatňovať aj na reklamu a prezentáciu potravín.
(21)
V snahe zabrániť rozdrobovaniu pravidiel týkajúcich sa zodpovednosti prevádzkovateľov potravinárskych podnikov za informácie o potravinách je vhodné objasniť zodpovednosti prevádzkovateľov potravinárskych podnikov v tejto oblasti. Toto objasnenie by malo byť v súlade so zodpovednosťami voči spotrebiteľovi uvedenými v článku 17 nariadenia (ES) č. 178/2002.
(22)
Mal by sa vypracovať zoznam všetkých povinných informácií, ktoré by sa v zásade mali poskytovať o všetkých potravinách určených konečnému spotrebiteľovi a zariadeniam spoločného stravovania. V tomto zozname by sa mali uchovávať informácie, ktoré sa podľa existujúcich právnych predpisov Únie už vyžadujú, keďže sa všeobecne považujú za cenné acquis v súvislosti s informovaním spotrebiteľov.
(23)
V snahe zohľadniť zmeny a vývoj v oblasti informácií o potravinách by sa mali vypracovať ustanovenia s cieľom splnomocniť Komisiu, aby umožnila sprístupnenie určitých údajov alternatívnymi prostriedkami. Konzultácia so zainteresovanými stranami by mala umožniť včasné a veľmi adresné zmeny požiadaviek na informácie o potravinách.
(24)
Určité zložky alebo iné látky alebo výrobky (ako napríklad technologické pomocné látky) môžu byť, ak sa použijú pri výrobe potravín, ktoré ich stále obsahujú, príčinou alergií alebo neznášanlivosti u niektorých ľudí, pričom niektoré z týchto alergií alebo neznášanlivostí predstavujú nebezpečenstvo pre zdravie dotknutých osôb. Je dôležité poskytovať informácie o prítomnosti prídavných látok v potravinách, technologických pomocných látok a iných látok alebo výrobkov s vedecky preukázaným účinkom v podobe alergie alebo neznášanlivosti, aby si spotrebitelia, najmä tí, ktorí trpia na potravinovú alergiu alebo neznášanlivosť, mohli informovane vyberať potraviny, ktoré sú pre nich bezpečné.
(25)
S cieľom informovať spotrebiteľov o prítomnosti umelých nanomateriálov v potravinách je vhodné vymedziť pojem „umelých nanomateriálov“. Vzhľadom na to, že potravina, ktorá obsahuje umelé nanomateriály alebo z nich pozostáva, by mohla byť novou potravinou, by sa mal zvážiť primeraný legislatívny rámec pre toto vymedzenie pojmu v kontexte nadchádzajúceho preskúmania nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 258/97 z 27. januára 1997 o nových potravinách a nových prídavných látkach (12).
(26)
Etikety na potravinách by mali byť jasné a zrozumiteľné, aby pomáhali spotrebiteľom, ktorí sa chcú pri výbere potravín a stravy rozhodovať na základe lepších informácií. Štúdie ukazujú, že dôležitým prvkom maximalizácie možnosti, že informácie na etikete ovplyvnia čitateľov, je dobrá čitateľnosť a že nečitateľné informácie na výrobku sú jednou z hlavných príčin nespokojnosti spotrebiteľov s etiketami na potravinách. Preto by sa mal vypracovať komplexný prístup, ktorý by zohľadňoval všetky aspekty súvisiace s čitateľnosťou, vrátane typu písma, farby a kontrastu.
(27)
Na zabezpečenie poskytovania informácií o potravinách je potrebné zvážiť všetky spôsoby dodávania potravín spotrebiteľom vrátane predaja potravín pomocou komunikácie na diaľku. Hoci je jasné, že akékoľvek potraviny dodávané prostredníctvom predaja na diaľku by mali spĺňať rovnaké požiadavky na informácie ako potraviny predávané v obchodoch, treba objasniť, že aj v týchto prípadoch by príslušné povinné informácie o potravinách mali byť k dispozícii pred ukončením nákupu.
(28)
V posledných desaťročiach došlo k výraznému rozvoju technológie používanej pri zmrazovaní potravín, pričom táto technológia našla rozsiahle využitie jednak na zlepšenie obehu tovaru na spoločnom trhu Únie, jednak na zníženie rizík súvisiacich s potravinovou bezpečnosťou. Zmrazovanie a neskoršie rozmrazovanie niektorých potravín, najmä mäsa a rybárskych výrobkov, však obmedzuje ich ďalšie možné použitie a takisto môže mať vplyv na ich bezpečnosť, chuť a fyzikálne vlastnosti. Naopak, v prípade iných potravín, najmä masla, zmrazovanie takýto účinok nemá. Preto v prípade, že výrobok bol rozmrazený, by konečný spotrebiteľ mal byť primerane informovaný o jeho stave.
(29)
Krajina alebo miesto pôvodu potraviny by sa mali uviesť vždy, ak by ich neuvedenie mohlo uviesť spotrebiteľov do omylu pri určení skutočnej krajiny alebo miesta pôvodu daného výrobku. Krajina alebo miesto pôvodu by sa mali vždy označiť spôsobom, ktorý neklame spotrebiteľa, a na základe jasne vymedzených kritérií, ktoré zaistia rovnaké podmienky pre priemyselné odvetvie a zlepšia zrozumiteľnosť informácií o krajine alebo mieste pôvodu potravín pre spotrebiteľov. Takéto kritériá by sa nemali uplatňovať na údaje súvisiace s názvom alebo adresou prevádzkovateľa potravinárskeho podniku.
(30)
V niektorých prípadoch môžu prevádzkovatelia potravinárskych podnikov chcieť uviesť pôvod potraviny dobrovoľne, aby upriamili pozornosť spotrebiteľov na vlastnosti svojho výrobku. Takéto označenia by tiež mali byť v súlade s harmonizovanými kritériami.
(31)
Označenie pôvodu je v súčasnosti v Únii povinné pre hovädzie mäso a výrobky z neho (13) v dôsledku krízy spôsobenej bovinnou spongiformnou encefalopatiou, čo aj spotrebitelia očakávali. Posúdenie vplyvu, ktoré vypracovala Komisia, potvrdzuje, že pôvod mäsa je pre spotrebiteľa prvoradým faktorom. V Únii sa vo veľkej miere konzumujú aj iné druhy mäsa, ako napríklad bravčové, ovčie, kozie a hydinové mäso. Je preto vhodné, aby bolo uvádzanie pôvodu týchto výrobkov povinné. Osobitné požiadavky na uvádzanie pôvodu by sa mohli pri jednotlivých druhoch mäsa líšiť podľa charakteristík živočíšnych druhov. Je preto vhodné ustanoviť, že prostredníctvom vykonávacích predpisov sa stanovia povinné požiadavky, ktoré sa môžu pri jednotlivých druhoch mäsa líšiť, pričom sa zohľadní zásada proporcionality a administratívne zaťaženie pre prevádzkovateľov potravinárskych podnikov a orgány presadzovania práva.
(32)
Ustanovenia o povinnom uvádzaní pôvodu sa vypracovali na základe vertikálnych prístupov, napríklad pre med (14), ovocie a zeleninu (15), ryby (16), hovädzie mäso a výrobky z hovädzieho mäsa (17) a olivový olej (18). Je potrebné preskúmať možnosť rozšíriť povinné označovanie pôvodu na iné potraviny. Preto je vhodné požiadať Komisiu, aby vypracovala správy, ktoré sa budú týkať týchto potravín: iných druhov mäsa, ako je mäso hovädzie, bravčové, ovčie, kozie a hydinové, mlieka, mlieka použitého ako zložka v mliečnych výrobkoch, mäsa použitého ako zložka, nespracovaných potravín, jednozložkových výrobkov a zložiek, ktoré predstavujú viac ako 50 % potraviny. Keďže mlieko je jeden z výrobkov, pre ktoré sa označenie pôvodu považuje za mimoriadne dôležité, správa Komisie o tomto výrobku by mala byť k dispozícii čo najskôr. Na základe záverov takýchto správ môže Komisia predložiť návrhy na úpravu relevantných predpisov Únie alebo v prípade potreby môže prijať nové iniciatívy na sektorovom základe.
(33)
Nepreferenčné pravidlá Únie týkajúce sa pôvodu sa ustanovujú v nariadení Rady (EHS) č. 2913/92 z 12. októbra 1992, ktorým sa ustanovuje Colný kódex Spoločenstva (19), a jeho vykonávacích predpisoch v nariadení Komisie (EHS) č. 2454/93 z 2. júla 1993, ktorým sa vykonáva nariadenie Rady (EHS) č. 2913/92, ktorým sa ustanovuje Colný kódex Spoločenstva (20). Určenie krajiny pôvodu potravín sa bude zakladať na týchto pravidlách, ktoré sú dobre známe prevádzkovateľom potravinárskych podnikov a správnym orgánom, čo by malo uľahčiť ich vykonávanie.
(34)
Označenie výživovej hodnoty na potravinách sa týka informácií o energetickej hodnote a prítomnosti určitých živín v potravinách. Povinné poskytovanie informácií o výživovej hodnote na balení by malo napomáhať opatrenia v oblasti výživy v rámci politík verejného zdravia, ktoré by mohli zahŕňať poskytovanie vedeckých odporúčaní pre vzdelávanie verejnosti v oblasti výživy a podporovať informovaný výber potravín.
(35)
S cieľom uľahčiť porovnanie výrobkov v rôznych veľkostiach balenia je preto vhodné zachovať požiadavku povinne uvádzať údaje o výživovej hodnote na množstvá 100 g alebo 100 ml a prípadne povoliť dodatočné údaje na jednu porciu. Ak sú teda potraviny balené v jednotlivých porciách alebo stravných jednotkách, malo by sa okrem vyjadrenia na 100 g alebo na 100 ml povoliť označenie výživovej hodnoty na porciu alebo stravnú jednotku. Navyše s cieľom poskytnúť porovnateľné údaje týkajúce sa porcií alebo stravných jednotiek by Komisia mala byť oprávnená prijať pravidlá o uvádzaní výživovej hodnoty na porciu alebo na stravnú jednotku v prípade konkrétnych kategórií potravín.
(36)
V Bielej knihe Komisie sa vyzdvihli určité výživové prvky dôležité pre ľudské zdravie, ako sú napríklad nasýtené mastné kyseliny, cukry alebo sodík. Preto je vhodné, aby sa tieto prvky zohľadnili v požiadavkách na povinné poskytovanie informácií o výživovej hodnote.
(37)
Keďže jedným z cieľov tohto nariadenia je poskytnúť konečnému spotrebiteľovi základ na rozhodovanie o výbere na základe informácií, je v tejto súvislosti dôležité zabezpečiť, aby konečný spotrebiteľ informáciám poskytnutým na označení ľahko rozumel. Preto je vhodné používať na označení termín „soľ“ namiesto zodpovedajúceho názvu živiny „sodík“.
(38)
V záujme jednotnosti a ucelenosti práva Únie by sa dobrovoľné zaraďovanie výživových alebo zdravotných tvrdení na etikety potravín malo zosúladiť s nariadením Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1924/2006 z 20. decembra 2006 o výživových a zdravotných tvrdeniach o potravinách (21).
(39)
Aby nedochádzalo k zbytočnému zaťažovaniu prevádzkovateľov potravinárskych podnikov, je vhodné oslobodiť určité kategórie potravín, ktoré nie sú spracované alebo v prípade ktorých nie je informácia o výživovej hodnote určujúcim faktorom rozhodovania spotrebiteľov o kúpe, alebo ktorých balenie je príliš malé na splnenie požiadavky povinného označenia, od povinného poskytovania označenia výživovej hodnoty, pokiaľ nie je povinnosť poskytovať takéto informácie uvedená v iných predpisoch Únie.
(40)
Vzhľadom na osobitý charakter alkoholických nápojov je primerané vyzvať Komisiu, aby hlbšie analyzovala požiadavky na informácie o týchto produktoch. Komisia by preto mala so zreteľom na potrebu zabezpečiť jednotnosť s ostatnými príslušnými politikami Únie vypracovať do troch rokov od nadobudnutia účinnosti tohto nariadenia správu o uplatňovaní požiadaviek v súvislosti s poskytovaním informácií o zložkách a výživovej hodnote na alkoholické nápoje. Navyše so zreteľom na uznesenie Európskeho parlamentu z 5. septembra 2007 o stratégii Európskej únie na podporu členských štátov pri znižovaní rozsahu škôd súvisiacich s požívaním alkoholu (22), stanovisko Európskeho hospodárskeho a sociálneho výboru (23), činnosť Komisie a obavy širokej verejnosti týkajúce sa škôd spôsobených alkoholom, najmä u mladých a zraniteľných spotrebiteľov, by Komisia po konzultácii so zúčastnenými stranami a členskými štátmi mala zohľadniť potrebu definície nápojov, ako sú tzv. alkoholické limonády (tzv. alcopops), ktorých cieľovou skupinou sú osobitne mladí ľudia. Komisia by tiež mala v kontexte tohto nariadenia v prípade potreby navrhnúť osobitné požiadavky týkajúce sa alkoholických nápojov.
(41)
Ak poskytované informácie majú apelovať na priemerného spotrebiteľa a slúžiť na informačný účel, na ktorý sa uvádzajú, ako aj vzhľadom na bežnú úroveň znalostí o predmete výživy by mali byť jednoduché a ľahko zrozumiteľné. Uvádzanie jednej časti informácií o výživovej hodnote v hlavnom zornom poli, všeobecne známom ako predná strana balenia, a druhej časti na inej strane balenia, napríklad na zadnej strane, by mohlo spotrebiteľov mýliť. Označenie výživovej hodnoty by sa teda malo uvádzať v jednom zornom poli. Navyše sa na báze dobrovoľnosti najdôležitejšie informácie o výživovej hodnote môžu opakovať v hlavnom zornom poli s cieľom pomôcť spotrebiteľom, aby pri nakupovaní potravín ľahko rozoznali základné informácie o výživovej hodnote. Slobodný výber toho, ktoré informácie by sa mohli opakovať, by spotrebiteľov mohol mýliť. Preto je potrebné spresniť, ktoré informácie sa môžu opakovať.
(42)
S cieľom podnietiť prevádzkovateľov potravinárskych podnikov, aby v prípade potravín, ako sú alkoholické nápoje a nebalené potraviny, pri ktorých sa označenie výživovej hodnoty nemusí uvádzať, poskytovali informácie obsiahnuté v označení výživovej hodnoty dobrovoľne, by sa malo umožniť uviesť v označení výživovej hodnoty len obmedzený počet prvkov. Je však vhodné jasne stanoviť informácie, ktoré sa môžu poskytovať dobrovoľne, aby sa zabránilo tomu, že voľný výber prevádzkovateľov potravinárskych podnikov uvedie spotrebiteľa do omylu.
(43)
V niektorých členských štátoch alebo organizáciách v potravinárstve došlo nedávno k zmene vo vyjadrení označenia výživovej hodnoty, ktoré je iné ako na 100 g, na 100 ml alebo na porciu, alebo v jeho prezentácii použitím grafických zobrazení alebo symbolov. Takéto ďalšie formy vyjadrenia alebo prezentácie môžu spotrebiteľom pomôcť ľahšie pochopiť označenie výživovej hodnoty. V rámci celej Únie však neexistujú dostatočné poznatky o tom, ako priemerný spotrebiteľ chápe a používa alternatívne formy vyjadrenia a prezentácie týchto informácií. Preto je vhodné umožniť, aby sa na základe kritérií ustanovených v tomto nariadení tvorili rôzne formy vyjadrenia a prezentácie, a vyzvať Komisiu, aby vypracovala správu o používaní týchto foriem vyjadrenia a prezentácie, ich vplyve na vnútorný trh a vhodnosti ďalšej harmonizácie.
(44)
S cieľom pomôcť Komisii pri vypracovaní uvedenej správy by jej členské štáty mali poskytnúť relevantné informácie o používaní ďalších foriem vyjadrenia a prezentácie označenia výživovej hodnoty na trhu na ich území. Na tieto účely by členské štáty mali byť oprávnené požadovať od prevádzkovateľov potravinárskych podnikov, ktorí na trh na svojom území umiestňujú potraviny s ďalšími formami vyjadrenia a prezentácie, aby vnútroštátnym orgánom oznamovali používanie týchto ďalších foriem vyjadrenia a prezentácie a príslušným spôsobom preukázali splnenie požiadaviek ustanovených v tomto nariadení.
(45)
Je potrebné zabezpečiť určitú jednotnosť pri tvorbe ďalších foriem vyjadrenia a prezentácie označenia výživovej hodnoty. Preto je vhodné podporovať neustálu výmenu najlepších postupov a skúseností medzi členskými štátmi a Komisiou a ich spoločné používanie a účasť zainteresovaných strán na tejto výmene.
(46)
Uvádzanie množstva živín a porovnateľných ukazovateľov v jednom zornom poli v ľahko rozoznateľnej forme umožňujúcej hodnotenie výživových vlastností potravín by sa ako celok malo považovať za súčasť označenia výživovej hodnoty, a nie za skupinu jednotlivých tvrdení.
(47)
Skúsenosti ukazujú, že v mnohých prípadoch je dobrovoľné uvádzanie informácií o potravinách na úkor zrozumiteľnosti povinných informácií o potravinách. Preto by sa mali stanoviť kritériá, ktoré pomôžu prevádzkovateľom potravinárskych podnikov a orgánom presadzovania práva dosiahnuť vyváženosť medzi poskytovaním povinných a dobrovoľných informácií o potravinách.
(48)
Členské štáty by si v závislosti od miestnych praktických podmienok a okolností mali zachovať právo stanovovať pravidlá v súvislosti s poskytovaním informácií o nebalených potravinách. Aj keď je v takýchto prípadoch dopyt spotrebiteľa po ďalších informáciách obmedzený, za veľmi dôležité sa považujú informácie o možných alergénoch. Dôkazy naznačujú, že väčšinu prípadov alergií na potraviny spôsobili nebalené potraviny. Preto by sa informácie o možných alergénoch mali spotrebiteľovi vždy poskytovať.
(49)
Ak ide o otázky, ktoré sa týmto nariadením konkrétne harmonizujú, členské štáty by nemali mať možnosť prijímať vnútroštátne predpisy, ak to nepovoľuje právo Únie. Týmto nariadením by sa členským štátom nemalo brániť, aby prijímali vnútroštátne opatrenia týkajúce sa otázok, ktoré sa týmto nariadením konkrétne neharmonizujú. Takýmito vnútroštátnymi opatreniami by sa však nemal zakazovať, sťažovať ani obmedzovať voľný pohyb tovaru, ktorý je v súlade s týmto nariadením.
(50)
Spotrebitelia v Únii prejavujú čoraz väčší záujem o vykonávanie pravidiel Európskej únie v oblasti dobrých podmienok zvierat pri ich zabití vrátane toho, či bolo zviera pred zabitím omráčené. V tejto súvislosti by sa malo v kontexte budúcej stratégie Únie v oblasti ochrany a dobrých podmienok zvierat zvážiť vypracovanie štúdie o možnosti poskytnúť spotrebiteľom príslušné informácie o omračovaní zvierat.
(51)
Pravidlá týkajúce sa informácií o potravinách by sa mali dať prispôsobovať rýchlo sa meniacemu sociálnemu, hospodárskemu a technologickému prostrediu.
(52)
S cieľom presadzovať dodržiavanie tohto nariadenia by členské štáty mali vykonávať úradné kontroly v súlade s nariadením Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 882/2004 z 29. apríla 2004 o úradných kontrolách uskutočňovaných s cieľom zabezpečiť overenie dodržiavania potravinového a krmivového práva a predpisov o zdraví zvierat a o starostlivosti o zvieratá (24).
(53)
Odkazy na smernicu 90/496/EHS v nariadení (ES) č. 1924/2006 a v nariadení Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1925/2006 z 20. decembra 2006 o pridávaní vitamínov a minerálnych látok a niektorých ďalších látok do potravín (25) by sa mali zaktualizovať tak, aby sa v nich zohľadňovalo toto nariadenie. Nariadenia (ES) č. 1924/2006 a (ES) č. 1925/2006 by sa preto mali zodpovedajúcim spôsobom zmeniť a doplniť.
(54)
Nepravidelné a časté aktualizovanie požiadaviek na informácie o potravinách môže potravinárskym podnikom, najmä malým a stredným podnikom, spôsobovať značné administratívne zaťaženie. Preto je vhodné zabezpečiť, aby sa opatrenia, ktoré môže prijať Komisia pri výkone právomocí, ktoré sa jej zverujú v tomto nariadení, začali uplatňovať vždy v rovnaký deň kalendárneho roka po uplynutí vhodného prechodného obdobia. Pre naliehavé prípady, keď je účelom dotknutých opatrení ochrana ľudského zdravia, by sa mali môcť ustanoviť výnimky z tejto zásady.
(55)
Aby prevádzkovatelia potravinárskych podnikov mohli prispôsobiť označovanie svojich výrobkov novým požiadavkám zavedeným týmto nariadením, je potrebné ustanoviť na uplatňovanie tohto nariadenia vhodné prechodné obdobia.
(56)
Vzhľadom na zásadné zmeny v požiadavkách vzťahujúcich sa na nutričné označovanie, ktoré sa zavádzajú týmto nariadením, najmä zmeny týkajúce sa obsahu označenia výživovej hodnoty, je vhodné povoliť prevádzkovateľom potravinárskych podnikov predvídať uplatňovanie tohto nariadenia.
(57)
Keďže ciele tohto nariadenia nemožno uspokojivo dosiahnuť na úrovni jednotlivých členských štátov, ale možno ich lepšie dosiahnuť na úrovni Únie, môže Únia prijať opatrenia v súlade so zásadou subsidiarity podľa článku 5 Zmluvy o Európskej únii. V súlade so zásadou proporcionality podľa uvedeného článku toto nariadenie neprekračuje rámec nevyhnutný na dosiahnutie týchto cieľov.
(58)
Komisii by sa mala udeliť právomoc prijímať delegované akty v súlade s článkom 290 ZFEÚ, okrem iného v súvislosti s dostupnosťou určitých povinných údajov inými spôsobmi ako uvedením na obale alebo etikete, zoznamom potravín, pri ktorých sa nemusí uvádzať zoznam zložiek, opätovným preskúmaním zoznamu látok alebo výrobkov, ktoré spôsobujú alergie alebo neznášanlivosti, alebo zoznamom živín, ktoré sa môžu oznámiť dobrovoľne. Je mimoriadne dôležité, aby Komisia počas svojich prípravných prác uskutočňovala náležité konzultácie, a to aj na úrovni expertov. Pri príprave a vypracúvaní delegovaných aktov by Komisia mala zabezpečiť súčasné, včasné a vhodné postúpenie príslušných dokumentov Európskemu parlamentu a Rade.
(59)
S cieľom zabezpečiť jednotné podmienky vykonávania tohto nariadenia by sa mali na Komisiu preniesť vykonávacie právomoci na prijímanie vykonávacích aktov týkajúcich sa okrem iného spôsobov vyjadrenia jedného alebo viacerých údajov prostredníctvom piktogramov alebo symbolov namiesto slov alebo čísel, spôsobu uvádzania dátumu minimálnej trvanlivosti, spôsobu uvádzania krajiny alebo miesta pôvodu pri mäse, presnosti uvádzaných hodnôt v označení výživovej hodnoty alebo vyjadrenia na porciu alebo stravnú jednotku v označení výživovej hodnoty. Uvedené právomoci by sa mali vykonávať v súlade s nariadením Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 182/2011 zo 16. februára 2011, ktorým sa ustanovujú pravidlá a všeobecné zásady mechanizmu, na základe ktorého členské štáty kontrolujú vykonávanie vykonávacích právomocí Komisie (26),
PRIJALI TOTO NARIADENIE:
KAPITOLA I
VŠEOBECNÉ USTANOVENIA
Článok 1
Predmet a rozsah pôsobnosti
1. Týmto nariadením sa poskytuje základ zaistenia vysokej úrovne ochrany spotrebiteľa vo vzťahu k informáciám o potravinách, pričom sa zohľadňujú rozdiely vo vnímaní spotrebiteľov a ich informačných potrieb a zároveň sa zabezpečuje hladké fungovanie vnútorného trhu.
2. Týmto nariadením sa ustanovujú všeobecné zásady, požiadavky a zodpovednosti, ktoré sa vzťahujú na informácie o potravinách, a najmä označovanie potravín. Ustanovujú sa ním prostriedky, ktoré zaručujú právo spotrebiteľov na informácie, a postupy poskytovania informácií o potravinách so zreteľom na potrebu zabezpečiť dostatočne pružné reagovanie na budúci vývoj a nové požiadavky na informácie.
3. Toto nariadenie sa vzťahuje na prevádzkovateľov potravinárskych podnikov na všetkých stupňoch potravinového reťazca, kde sa ich činnosti týkajú poskytovania informácií o potravinách spotrebiteľom. Vzťahuje sa na všetky potraviny určené konečnému spotrebiteľovi vrátane potravín dodávaných zariadeniami spoločného stravovania a potravín určených na zásobovanie zariadení spoločného stravovania.
Toto nariadenie sa vzťahuje na stravovacie služby poskytované dopravnými podnikmi, ak sa miesto odchodu nachádza na území členských štátov, na ktoré sa vzťahujú zmluvy.
4. Toto nariadenie sa uplatňuje bez toho, aby boli dotknuté požiadavky na označovanie ustanovené v osobitných predpisoch Únie uplatniteľných na konkrétne potraviny.
Článok 2
Vymedzenie pojmov
1. Na účely tohto nariadenia sa uplatňuje toto vymedzenie pojmov:
a)
vymedzenia pojmov „potraviny“, „potravinové právo“, „potravinársky podnik“, „prevádzkovateľ potravinárskeho podniku“, „maloobchod“, „umiestnenie na trhu“ a „konečný spotrebiteľ“ v článku 2 a v článku 3 bodoch 1, 2, 3, 7, 8 a 18 nariadenia (ES) č. 178/2002;
b)
vymedzenia pojmov „spracovanie“, „nespracované produkty“ a „spracované výrobky“ v článku 2 ods. 1 písm. m), n) a o) nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 852/2004 z 29. apríla 2004 o hygiene potravín (27);
c)
vymedzenie pojmu „potravinársky enzým“ v článku 3 ods. 2 písm. a) nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1332/2008 zo 16. decembra 2008 o potravinárskych enzýmoch (28);
d)
vymedzenia pojmov „prídavná látka v potravinách“, „technologická pomocná látka“ a „nosiče“ v článku 3 ods. 2 písm. a) a b) nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1333/2008 zo 16. decembra 2008 o prídavných látkach v potravinách (29) a v bode 5 prílohy I k uvedenému nariadeniu;
e)
vymedzenie pojmu „aróma“ v článku 3 ods. 2 písm. a) nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1334/2008 zo 16. decembra 2008 o arómach a určitých zložkách potravín s aromatickými vlastnosťami na použitie v potravinách (30);
f)
vymedzenia pojmov „mäso“, „mechanicky separované mäso“, „mäsové prípravky“, „rybárske výrobky“ a „mäsové výrobky“ v bodoch 1.1, 1.14, 1.15, 3.1 a 7.1 prílohy I k nariadeniu Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 853/2004 z 29. apríla 2004, ktorým sa ustanovujú osobitné hygienické predpisy pre potraviny živočíšneho pôvodu (31);
g)
vymedzenie pojmu „reklama“ v článku 2 písm. a) smernice Európskeho parlamentu a Rady 2006/114/ES z 12. decembra 2006 o klamlivej a porovnávacej reklame (32);
2. Uplatňuje sa aj toto vymedzenie pojmov:
a)
„informácie o potravinách“ sú informácie o potravine sprístupnené konečnému spotrebiteľovi prostredníctvom etikety, iného sprievodného materiálu alebo akýmikoľvek inými prostriedkami vrátane nástrojov modernej technológie alebo verbálnej komunikácie;
b)
„potravinové informačné právo“ sú predpisy Únie, ktoré sa vzťahujú na informácie o potravinách, a najmä na označovanie, vrátane pravidiel všeobecnej povahy, ktoré sa uplatňujú na všetky potraviny za určitých okolností alebo na určité kategórie potravín, a pravidiel, ktoré sa uplatňujú len na špecifické potraviny;
c)
„povinné informácie o potravinách“ sú údaje, ktorých poskytovanie konečnému spotrebiteľovi sa vyžaduje v predpisoch Únie;
d)
„zariadenie spoločného stravovania“ je akékoľvek zariadenie (vrátane vozidla alebo stánku s pevným stanovišťom alebo pojazdného stánku), ako sú reštaurácie, závodné jedálne, školské jedálne, nemocnice a keteringové spoločnosti, v ktorých sa v pracovnom čase pripravuje jedlo, aby bolo vhodné na priamu spotrebu konečným spotrebiteľom;
e)
„balená potravina“ je akákoľvek jednotlivá položka určená na prezentáciu ako taká pre konečného spotrebiteľa a pre zariadenia spoločného stravovania, ktorá pozostáva z potraviny a obalu, do ktorého bola vložená predtým, ako bola ponúknutá na predaj, a ktorý obaľuje potravinu úplne alebo čiastočne, ale v každom prípade takým spôsobom, že obsah nemôže byť zmenený bez otvorenia alebo pozmenenia obalu; „balená potravina“ nie je potravina balená v priestoroch predaja na žiadosť spotrebiteľa alebo balená na priamy predaj;
f)
„zložka“ je akákoľvek látka alebo výrobok vrátane aróm, prídavných látok v potravinách a potravinárskych enzýmov a akákoľvek iná súčasť zloženej zložky, ktorá sa používa pri výrobe alebo príprave potraviny a ktorá sa nachádza v konečnom výrobku dokonca aj v pozmenenom stave; za zložky sa nepovažujú rezíduá;
g)
„miesto pôvodu“ je akékoľvek miesto, o ktorom sa uvádza, že z neho potravina pochádza, a nie je to „krajina pôvodu“, ako sa určuje v súlade s článkami 23 až 26 nariadenia (EHS) č. 2913/92; meno, obchodné meno alebo adresa prevádzkovateľa potravinárskeho podniku na etikete nepredstavuje v zmysle tohto nariadenia označenie krajiny pôvodu ani miesto pôvodu potraviny;
h)
„zložená zložka“ je zložka, ktorá je zložená z viac ako jednej zložky;
i)
„etiketa“ je akákoľvek visačka, značka, známka, obrázkový alebo iný opisný materiál napísaný, vytlačený, šablónou natlačený, vyznačený, vyrazený alebo natlačený na obal alebo nádobu potravín alebo k nemu pripojený;
j)
„označenie“ sú akékoľvek slová, údaje, ochranné známky, obchodná značka, zobrazenia alebo symboly, ktoré sa týkajú potraviny a sú umiestnené na akomkoľvek obale, dokumente, oznámení, etikete, krúžku alebo prstenci, ktoré sprevádzajú takúto potravinu alebo sa jej týkajú;
k)
„zorné pole“ sú všetky plochy balenia, ktoré sú čitateľné z jedného uhla pohľadu;
l)
„hlavné zorné pole“ je zorné pole obalu, ktoré spotrebiteľ pri nákupe s najväčšou pravdepodobnosťou uvidí ako prvé a ktoré mu umožní okamžite identifikovať výrobok z hľadiska jeho charakteru a vlastností a tiež obchodnej značky, ak ju výrobok má; ak má balenie niekoľko rovnakých hlavných zorných polí, hlavné zorné pole je to, ktoré určí prevádzkovateľ potravinárskeho podniku;
m)
„čitateľnosť“ je vonkajší vzhľad informácie, prostredníctvom ktorého je informácia vizuálne zrozumiteľná pre širokú verejnosť a ktorý je okrem iného určený veľkosťou písma, medzerami medzi písmenami, riadkovaním, hrúbkou písma, typom farby, typom písma, pomerom medzi šírkou a výškou písmen, povrchom materiálu a výrazným kontrastom medzi písmom a pozadím;
n)
„názov podľa právnych predpisov“ je názov potraviny ustanovený v príslušných predpisoch Únie alebo ak takéto predpisy Únie neexistujú, je to názov ustanovený v zákonoch, iných právnych predpisoch a správnych opatreniach platných v členskom štáte, v ktorom sa potravina predáva konečnému spotrebiteľovi alebo zariadeniam spoločného stravovania;
o)
„zaužívaný názov“ je názov, ktorý používajú ako názov potraviny spotrebitelia v členskom štáte, v ktorom sa potravina predáva, bez toho, aby ho bolo treba vysvetľovať;
p)
„opisný názov“ je názov obsahujúci opis potraviny, a ak je to potrebné z hľadiska jej použitia, ktorý je spotrebiteľom dostatočne zrozumiteľný na určenie skutočnej povahy potraviny a jej odlíšenie od ostatných výrobkov, s ktorými by ju bolo možné zameniť;
q)
„základná zložka“ je zložka alebo zložky potraviny, ktorá predstavuje viac ako 50 % tejto potraviny alebo ktorú spotrebiteľ zvyčajne spája s názvom potraviny a v prípade ktorej sa vo väčšine prípadov vyžaduje kvantitatívne označenie;
r)
„dátum minimálnej trvanlivosti potraviny“ je dátum, do ktorého si potravina, ak je riadne skladovaná, uchová svoje špecifické vlastnosti;
s)
„živina“ znamená bielkovinu, sacharid, tuk, vlákninu, sodík, vitamíny a minerálne látky, ktoré sú uvedené v časti A bode 1 prílohy XIII k tomuto nariadeniu, a látky, ktoré patria do jednej z týchto kategórií alebo sú zložkami jednej z týchto kategórií;
t)
„umelý nanomateriál“ je akýkoľvek úmyselne vyrobený materiál, ktorý má jeden alebo viac rozmerov rádovo 100 nm alebo menej alebo je zložený z oddelených funkčných častí vnútri alebo na povrchu, z ktorých mnohé majú jeden alebo viac rozmerov rádovo 100 nm alebo menej, vrátane štruktúr, aglomerátov alebo agregátov, ktoré majú veľkosť rádovo nad 100 nm, ale si zachovávajú vlastnosti, ktoré sú typické pre nanorozmery.
Vlastnosti, ktoré sú typické pre nanorozmery, zahŕňajú:
i)
vlastnosti súvisiace s veľkým špecifickým povrchom príslušných materiálov a/alebo
ii)
špecifické fyzikálno-chemické vlastnosti, ktoré sa líšia od vlastností rovnakého materiálu v inej forme ako v nanoforme;
u)
„prostriedky komunikácie na diaľku“ sú akékoľvek prostriedky, ktoré možno bez súčasnej fyzickej prítomnosti dodávateľa a spotrebiteľa použiť s cieľom uzavretia zmluvy medzi týmito stranami.
3. Na účely tohto nariadenia krajina pôvodu potraviny odkazuje na pôvod potraviny, ako sa určuje v súlade s článkami 23 až 26 nariadenia (EHS) č. 2913/92.
4. Uplatňujú sa aj osobitné vymedzenia pojmov uvedené v prílohe I.
KAPITOLA II
VŠEOBECNÉ ZÁSADY TÝKAJÚCE SA INFORMÁCIÍ O POTRAVINÁCH
Článok 3
Všeobecné ciele
1. Poskytovaním informácií o potravinách sa sleduje cieľ vysokej úrovne ochrany zdravia a záujmov spotrebiteľov tak, že sa konečným spotrebiteľom poskytuje základ na rozhodovanie o výbere na základe informácií a na bezpečné používanie potravín najmä so zreteľom na zdravotné, hospodárske, environmentálne, sociálne a etické aspekty.
2. Cieľom potravinového informačného práva je dosiahnuť v Únii voľný pohyb legálne vyrábaných a na trh uvádzaných potravín, v príslušných prípadoch so zreteľom na potrebu chrániť legitímne záujmy výrobcov a propagovať výrobu kvalitných výrobkov.
3. Keď sa potravinovým informačným právom stanovia nové požiadavky, poskytne sa prechodné obdobie po nadobudnutí účinnosti nových požiadaviek okrem riadne odôvodnených prípadov. Počas uvedeného prechodného obdobia potraviny s etiketami, ktoré nevyhovujú novým požiadavkám, možno umiestňovať na trh a pokračovať v predaji týchto potravín, ktoré boli umiestnené na trh pred koncom prechodného obdobia, až do vyčerpania zásob.
4. Počas prípravy, hodnotenia a revízie potravinového informačného práva sa budú uskutočňovať otvorené a transparentné konzultácie s verejnosťou vrátane zainteresovaných strán priamo alebo prostredníctvom zastupujúcich orgánov s výnimkou prípadov, keď to neumožňuje naliehavosť záležitosti.
Článok 4
Zásady, ktoré sa vzťahujú na povinné informácie o potravinách
1. Ak si potravinové informačné právo vyžaduje povinné informácie o potravinách, týka sa to informácií, ktoré patria najmä do jednej z týchto kategórií:
a)
informácie o totožnosti a zložení, vlastnostiach alebo iných charakteristikách potraviny;
b)
informácie o ochrane zdravia spotrebiteľov a bezpečnom používaní potraviny. To sa týka najmä informácií o:
i)
charakteristických znakoch zloženia, ktoré môžu byť škodlivé pre zdravie určitých skupín spotrebiteľov;
ii)
trvanlivosti, skladovaní a bezpečnom použití;
iii)
vplyve na zdravie vrátane rizík a dôsledkov súvisiacich so škodlivou a rizikovou konzumáciou potraviny;
c)
informácie o výživových vlastnostiach, aby sa spotrebitelia vrátane osôb s osobitnými stravovacími požiadavkami mohli rozhodovať o výbere na základe informácií.
2. Pri zvažovaní potreby povinných informácií o potravinách, a aby sa umožnilo spotrebiteľovi rozhodovať sa o výbere na základe informácií, sa berie do úvahy široko rozšírená potreba väčšiny spotrebiteľov dostávať určité informácie, ktorým prikladajú veľký význam, alebo akýkoľvek všeobecne prijatý prínos pre spotrebiteľa.
Článok 5
Konzultácia s Európskym úradom pre bezpečnosť potravín
Akékoľvek opatrenie Únie v oblasti potravinového informačného práva, ktoré môže mať vplyv na verejné zdravie, sa prijíma po konzultácii s Európskym úradom pre bezpečnosť potravín (ďalej len „úrad“).
KAPITOLA III
VŠEOBECNÉ POŽIADAVKY NA INFORMÁCIE O POTRAVINÁCH A ZODPOVEDNOSTI PREVÁDZKOVATEĽOV POTRAVINÁRSKYCH PODNIKOV
Článok 6
Základná požiadavka
Akúkoľvek potravinu určenú na dodanie konečnému spotrebiteľovi alebo zariadeniam spoločného stravovania musia sprevádzať informácie o potravine v súlade s týmto nariadením.
Článok 7
Čestné informačné postupy
1. Informácie o potravinách nesmú uvádzať do omylu, najmä:
a)
ak ide o vlastnosti potraviny a hlavne jej charakter, identitu, vlastnosti, zloženie, množstvo, trvanlivosť, krajinu pôvodu alebo miesto pôvodu, spôsob výroby alebo produkcie;
b)
pripisovaním takých účinkov alebo vlastností potravine, aké nemá;
c)
poukazovaním na to, že potravina má osobitné vlastnosti, aj keď v skutočnosti majú takéto vlastnosti všetky podobné potraviny, najmä konkrétnym zdôrazňovaním prítomnosti alebo neprítomnosti určitých zložiek a/alebo živín;
d)
poukazovaním na prítomnosť konkrétnej potraviny alebo zložky na základe vzhľadu, opisu alebo zobrazení, hoci v skutočnosti prirodzene prítomná zložka alebo bežne používaná zložka v tejto potravine sa nahradila inou zložkou.
2. Informácie o potravinách musia byť presné, jasné a ľahko zrozumiteľné pre spotrebiteľa.
3. Okrem výnimiek ustanovených v práve Únie uplatniteľnom na prírodné minerálne vody a potraviny určené na osobitné výživové účely nesmú informácie o potravinách pripisovať žiadnej potravine takú vlastnosť, že pomáha predchádzať určitej chorobe, liečiť ju alebo vyliečiť, ani sa odvolávať na takéto vlastnosti.
4. Odseky 1, 2 a 3 sa vzťahujú aj na:
a)
reklamu;
b)
prezentáciu potravín, najmä ich tvar, vzhľad alebo obal, použité obalové materiály, spôsob, akým sú upravené, a prostredie, kde sú vystavené.
Článok 8
Zodpovednosť
1. Za informácie o potravine je zodpovedný ten prevádzkovateľ potravinárskeho podniku, pod ktorého menom alebo obchodným menom sa potravina umiestňuje na trh, alebo ak tento prevádzkovateľ nie je usadený v Únii, dovozca na trh Únie.
2. Prevádzkovateľ potravinárskeho podniku zodpovedný za informácie o potravine zabezpečí prítomnosť a presnosť informácií o potravine v súlade s uplatniteľným potravinovým informačným právom a požiadavkami príslušných vnútroštátnych predpisov.
3. Prevádzkovatelia potravinárskych podnikov, ktorí neovplyvňujú informácie o potravinách, nedodávajú potraviny, o ktorých vedia, alebo na základe informácií, ktoré majú ako odborníci, predpokladajú, že nie sú v súlade s uplatniteľným potravinovým informačným právom či s príslušnými vnútroštátnymi predpismi.
4. Prevádzkovatelia potravinárskych podnikov v rámci svojej podnikateľskej činnosti nesmú meniť informácie priložené k potravine, ak by takáto zmena uviedla konečného spotrebiteľa do omylu alebo inak znížila úroveň ochrany spotrebiteľa a možnosti konečného spotrebiteľa rozhodovať sa o výbere na základe informácií. Prevádzkovatelia potravinárskych podnikov sú zodpovední za všetky zmeny informácií o potravine, ktoré potravinu sprevádzajú, ktoré vykonajú.
5. Bez toho, aby boli dotknuté odseky 2 až 4, prevádzkovatelia potravinárskych podnikov v rámci svojej podnikateľskej činnosti musia zabezpečiť plnenie požiadaviek potravinového informačného práva a príslušných vnútroštátnych predpisov, ktoré sú relevantné pre ich činnosti, a overia, či sú takéto požiadavky splnené.
6. Prevádzkovatelia potravinárskych podnikov v rámci svojej podnikateľskej činnosti zabezpečia, aby sa informácie o nebalených potravinách určených konečnému spotrebiteľovi alebo na zásobovanie zariadení spoločného stravovania zasielali prevádzkovateľovi potravinárskeho podniku, ktorý potraviny dostáva, aby mohol v prípade potreby poskytnúť konečnému spotrebiteľovi povinné informácie o potravinách.
7. V nasledujúcich prípadoch prevádzkovatelia potravinárskych podnikov v rámci svojej podnikateľskej činnosti zabezpečia, aby sa povinné údaje vyžadované podľa článkov 9 a 10 objavili na balení alebo na pripojenej etikete, alebo v obchodných dokladoch k potravinám, ak možno zaručiť, že takéto doklady buď sprevádzajú potraviny, ktorých sa týkajú, alebo boli zaslané vopred alebo zároveň s dodávkou:
a)
ak sú balené potraviny určené konečnému spotrebiteľovi, ale uvedené na trh v etape pred predajom konečnému spotrebiteľovi, a ak táto etapa nezahŕňa predaj zariadeniu spoločného stravovania;
b)
ak sú balené potraviny určené na zásobovanie zariadení spoločného stravovania na prípravu, spracovanie, delenie alebo porciovanie.
Bez ohľadu na prvý pododsek prevádzkovatelia potravinárskych podnikov zabezpečia, aby sa údaje uvedené v článku 9 ods. 1 písm. a), f), g) a h) uvádzali aj na vonkajšom obale, v ktorom sa balené potraviny prezentujú pri uvedení na trh.
8. Prevádzkovatelia potravinárskych podnikov, ktorí dodávajú iným prevádzkovateľom potravinárskych podnikov potraviny, ktoré nie sú určené konečnému spotrebiteľovi ani zariadeniam spoločného stravovania, zabezpečia, aby sa týmto iným prevádzkovateľom potravinárskych podnikov poskytli dostatočné informácie, aby mohli v prípade potreby splniť povinnosti, ktoré im vyplývajú z odseku 2.
KAPITOLA IV
POVINNÉ INFORMÁCIE O POTRAVINÁCH
ODDIEL 1
Obsah a prezentácia
Článok 9
Zoznam povinných údajov
1. V súlade s článkami 10 až 35 a okrem výnimiek obsiahnutých v tejto kapitole je povinné uvádzať tieto údaje:
a)
názov potraviny;
b)
zoznam zložiek;
c)
akúkoľvek zložku alebo technologickú pomocnú látku uvedenú v prílohe II alebo akúkoľvek zložku alebo technologickú pomocnú látku odvodenú z látky alebo výrobku uvedeného v prílohe II, ktorá spôsobuje alergie alebo neznášanlivosť a ktorá sa používa pri výrobe alebo príprave potraviny, pričom sa nachádza aj v konečnom výrobku, aj keď v pozmenenom stave;
d)
množstvo určitých zložiek alebo kategórií zložiek;
e)
netto množstvo potraviny;
f)
dátum minimálnej trvanlivosti alebo dátum spotreby;
g)
všetky osobitné podmienky skladovania a/alebo podmienky použitia;
h)
meno alebo obchodné meno a adresu prevádzkovateľa potravinárskeho podniku uvedeného v článku 8 ods. 1;
i)
krajinu pôvodu alebo miesto pôvodu, ak sú ustanovené v článku 26;
j)
návod na použitie, ak by bez poskytnutia takéhoto návodu bolo ťažké potravinu správne použiť;
k)
ak ide o nápoje obsahujúce viac ako 1,2 objemového percenta alkoholu, skutočný obsah alkoholu v objemových percentách;
l)
označenie výživovej hodnoty.
2. Údaje uvedené v odseku 1 sa uvedú slovami a číslami. Bez toho, aby bol dotknutý článok 35, môžu byť navyše vyjadrené prostredníctvom piktogramov alebo symbolov.
3. Ak Komisia prijme delegované a vykonávacie akty uvedené v tomto článku, údaje uvedené v odseku 1 môžu byť prípadne vyjadrené prostredníctvom piktogramov alebo symbolov namiesto slov alebo čísel.
S cieľom zabezpečiť, aby spotrebitelia mohli využívať ďalšie spôsoby vyjadrenia povinných informácií o potravinách, než sú slová a čísla, a za predpokladu, že sa zaistí rovnaká úroveň informovania ako pomocou slov a čísel, môže Komisia s prihliadnutím na dôkazy o jednotnom chápaní spotrebiteľmi stanoviť prostredníctvom delegovaných aktov v súlade s článkom 51 kritériá, na základe ktorých možno vyjadriť jeden alebo viacero údajov uvedených v odseku 1 prostredníctvom piktogramov alebo symbolov namiesto slov alebo čísel.
4. Na účely zabezpečenia jednotného vykonávania odseku 3 tohto článku môže Komisia prijať vykonávacie akty týkajúce sa spôsobov uplatňovania kritérií vymedzených v súlade s odsekom 3 s cieľom vyjadriť jeden alebo viac údajov prostredníctvom piktogramov a symbolov namiesto slov a čísel. Uvedené vykonávacie akty sa prijmú v súlade s postupom preskúmania uvedeným v článku 48 ods. 2.
Článok 10
Dodatočné povinné údaje pre osobitné druhy alebo kategórie potravín
1. Okrem údajov uvedených v článku 9 ods. 1 sú v prílohe III ustanovené dodatočné povinné údaje pre osobitné druhy alebo kategórie potravín.
2. S cieľom zabezpečiť informovanie spotrebiteľov v súvislosti s osobitnými druhmi alebo kategóriami potravín a zohľadniť technický pokrok, vedecký vývoj, ochranu zdravia spotrebiteľov alebo bezpečné používanie potraviny môže Komisia zmeniť a doplniť prílohu III prostredníctvom delegovaných aktov v súlade s článkom 51.
Ak sa to v prípade rizika pre zdravie spotrebiteľov vyžaduje z vážnych a naliehavých dôvodov, na delegované akty prijaté podľa tohto článku sa uplatňuje postup ustanovený v článku 52.
Článok 11
Hmotnosť a rozmery
Článok 9 sa nedotýka presnejších predpisov Únie týkajúcich sa hmotností a rozmerov.
Článok 12
Dostupnosť a umiestnenie povinných informácií o potravinách
1. Povinné informácie o potravinách musia byť v súlade s týmto nariadením v prípade všetkých potravín k dispozícii a ľahko prístupné.
2. Ak ide o balené potraviny, povinné informácie o potravinách musia byť uvedené priamo na balení alebo na pripojenej etikete.
3. S cieľom zabezpečiť, aby spotrebitelia mohli získavať povinné informácie o potravinách iným spôsobom, ktorý je lepšie prispôsobený určitým povinným údajom, a za predpokladu, že je zaistená rovnaká úroveň informovania ako prostredníctvom balenia alebo etikety, môže Komisia s prihliadnutím na dôkazy o jednotnom chápaní spotrebiteľmi a o rozsiahlom využívaní uvedených spôsobov spotrebiteľmi stanoviť prostredníctvom delegovaných aktov v súlade s článkom 51 kritériá, na základe ktorých možno vyjadriť určité povinné údaje iným spôsobom ako na balení alebo na etikete.
4. Na účely zabezpečenia jednotného vykonávania odseku 3 tohto článku môže Komisia prijať vykonávacie akty týkajúce sa spôsobov uplatňovania kritérií uvedených v odseku 3 s cieľom vyjadriť určité povinné údaje inými spôsobmi než na balení alebo etikete. Uvedené vykonávacie akty sa prijmú v súlade s postupom preskúmania uvedeným v článku 48 ods. 2.
5. Ak ide o nebalené potraviny, uplatňujú sa ustanovenia článku 44.
Článok 13
Prezentácia povinných údajov
1. Bez toho, aby boli dotknuté vnútroštátne opatrenia prijaté podľa článku 44 ods. 2, povinné údaje o potravinách sa uvádzajú na nápadnom mieste, tak aby boli ľahko viditeľné, jasne čitateľné a v prípade potreby nezmazateľné. Žiadnym spôsobom ich nemožno skrývať, zakrývať, odvádzať od nich pozornosť ani ich nemožno narušiť iným textom alebo obrázkami či iným rušivým materiálom.
2. Bez toho, aby boli dotknuté osobitné predpisy Únie uplatniteľné na konkrétne potraviny, ak sú uvedené na balení alebo na pripojenej etikete, povinné údaje uvedené v článku 9 ods. 1 musia byť vytlačené na balení alebo na etikete tak, aby bola zaistená jednoznačná čitateľnosť, písmom takej veľkosti, že stredná výška písma vymedzená v prílohe IV je väčšia alebo sa rovná 1,2 mm.
3. Ak ide o obaly alebo nádoby, ktorých najväčšia plocha je menšia ako 80 cm2, je stredná výška písma uvedená v odseku 2 väčšia alebo sa rovná 0,9 mm.
4. Na dosiahnutie cieľov tohto nariadenia Komisia prostredníctvom delegovaných aktov v súlade s článkom 51 zmluvy ustanoví pravidlá čitateľnosti.
Na tie isté účely, ako sú uvedené v prvom pododseku, môže Komisia pre určité druhy alebo kategórie potravín prostredníctvom delegovaných aktov v súlade s článkom 51 rozšíriť požiadavky podľa odseku 5 tohto článku o ďalšie povinné údaje.
5. Údaje uvedené v článku 9 ods. 1 písm. a), e) a k) musia byť uvedené v jednom zornom poli.
6. Odsek 5 tohto článku sa neuplatňuje v prípadoch uvedených v článku 16 ods. 1 a 2.
Článok 14
Predaj na diaľku
1. Bez toho, aby boli dotknuté požiadavky na informácie ustanovené v článku 9, ak ide o balené potraviny ponúkané na predaj prostriedkami komunikácie na diaľku:
a)
povinné informácie o potravinách okrem údajov uvedených v článku 9 ods. 1 písm. f) sú k dispozícii pred uskutočnením kúpy a uvádzajú sa v materiáloch podporujúcich predaj na diaľku alebo sa poskytujú inými vhodnými prostriedkami, ktoré jasne určí prevádzkovateľ potravinárskeho podniku. Ak sa použijú iné vhodné prostriedky, povinné informácie o potravinách sa poskytujú bez toho, aby prevádzkovateľ potravinárskeho podniku účtoval spotrebiteľovi dodatočné náklady;
b)
všetky povinné údaje musia byť k dispozícii pri dodaní.
2. Ak ide o nebalené potraviny ponúkané na predaj prostriedkami komunikácie na diaľku, uvedú sa v súlade s odsekom 1 tohto článku údaje požadované podľa článku 44.
3. Odsek 1 písm. a) sa neuplatňuje na potraviny, ktoré sa ponúkajú na predaj prostredníctvom predajných automatov alebo automatizovaných obchodných priestorov.
Článok 15
Jazykové požiadavky
1. Bez toho, aby bol dotknutý článok 9 ods. 3, povinné informácie o potravinách sa uvádzajú v jazyku, ktorý je ľahko zrozumiteľný pre spotrebiteľov v členských štátoch, v ktorých sa potraviny uvádzajú na trh.
2. Na svojom území môžu členské štáty, kde sa potravina uvádza na trh, ustanoviť, aby sa takéto údaje poskytovali v jednom alebo viacerých jazykoch, ktoré si môžu určiť spomedzi úradných jazykov Únie.
3. Odseky 1 a 2 nebránia tomu, aby sa údaje uvádzali v niekoľkých jazykoch.
Článok 16
Vynechanie určitých povinných údajov
1. Ak ide o sklené fľaše určené na opätovné použitie, ktoré sú nezmazateľne označené a z toho dôvodu nemajú žiadnu etiketu, krúžok ani prstenec, povinné sú iba údaje uvedené v článku 9 ods. 1 písm. a), c), e), f) a l).
2. Ak ide o obaly alebo nádoby, ktorých najväčšia plocha má veľkosť menšiu ako 10 cm2, sú na balení alebo na etikete povinné iba údaje uvedené v článku 9 ods. 1 písm. a), c), e) a f). Údaje uvedené v článku 9 ods. 1 písm. b) sa uvádzajú iným spôsobom alebo sa spotrebiteľovi sprístupnia na požiadanie.
3. Bez toho, aby boli dotknuté iné predpisy Únie vyžadujúce povinné označenie výživovej hodnoty, označenie uvedené v článku 9 ods. 1 písm. l) nie je povinné, ak ide o potraviny uvedené v prílohe V.
4. Bez toho, aby boli dotknuté iné predpisy Únie vyžadujúce uvedenie zoznamu zložiek alebo povinné označenie výživovej hodnoty, nie sú údaje uvedené v článku 9 ods. 1 písm. b) a l) povinné pre nápoje, ktoré obsahujú viac ako 1,2 objemového percenta alkoholu.
Do 13. decembra 2014 Komisia vypracuje správu o uplatňovaní článku 18 a článku 30 ods. 1 na výrobky uvedené v tomto odseku, v ktorej sa bude zaoberať aj tým, či by sa v budúcnosti mala vzťahovať na alkoholické nápoje najmä povinnosť poskytovať informácie o energetickej hodnote, a dôvodmi prípadných výnimiek, pričom zohľadní potrebu zabezpečenia súladu s inými relevantnými politikami Únie. V tejto súvislosti Komisia zváži, či je potrebné navrhnúť vymedzenie pojmu tzv. alkoholických limonád.
K tejto správe Komisia v prípade potreby pripojí legislatívny návrh, v ktorom sa určia pravidlá týkajúce sa zoznamu zložiek alebo povinného označenia výživovej hodnoty týchto výrobkov.
ODDIEL 2
Podrobné ustanovenia o povinných údajoch
Článok 17
Názov potraviny
1. Názov potraviny je jej názov podľa právnych predpisov. Ak takýto názov neexistuje, názov potraviny je jej zaužívaný názov, alebo ak neexistuje zaužívaný názov alebo sa zaužívaný názov nepoužíva, uvádza sa opisný názov potraviny.
2. V členskom štáte, v ktorom sa výrobok uvádza na trh, sa povoľuje používať názov potraviny, pod ktorým sa výrobok legálne vyrába a uvádza na trh v členskom štáte, kde sa vyrába. Avšak v prípade, ak by uplatnenie ostatných ustanovení tohto nariadenia, najmä ustanovení článku 9, neumožňovalo spotrebiteľom v členskom štáte, kde sa výrobok uvádza na trh, rozpoznať skutočný charakter potraviny a odlíšiť ju od potravín, s ktorými by si ju bolo možné zameniť, názov potraviny sa doplní o ďalšie opisné informácie, ktoré sa uvádzajú v blízkosti názvu potraviny.
3. Vo výnimočných prípadoch sa názov potraviny v členskom štáte, kde sa vyrába, nepoužíva v členskom štáte, kde sa uvádza na trh, ak je potravina, ktorú označuje v členskom štáte, kde sa vyrába, taká odlišná, čo sa týka zloženia alebo výroby, od potraviny známej pod týmto názvom v členskom štáte, kde sa uvádza na trh, že odsek 2 nie je postačujúci v členskom štáte, kde sa uvádza na trh, na poskytnutie správnej informácie spotrebiteľovi.
4. Názov potraviny nesmie byť nahradený žiadnym názvom chráneným ako duševné vlastníctvo, obchodnou značkou ani vymysleným názvom.
5. Osobitné ustanovenia o názve potraviny a o údajoch, ktoré ho sprevádzajú, sú ustanovené v prílohe VI.
Článok 18
Zoznam zložiek
1. Zoznam zložiek sa uvádza pod alebo za vhodným nadpisom, ktorý pozostáva zo slova „zložky“ alebo toto slovo obsahuje. Zahŕňa všetky zložky potraviny v zostupnom poradí podľa hmotnosti, ako sú zaznamenané v čase ich použitia pri výrobe potraviny.
2. Zložky sa označia ich špecifickým názvom, kde je to vhodné, v súlade s pravidlami ustanovenými v článku 17 a v prílohe VI.
3. Všetky zložky prítomné vo forme umelých nanomateriálov sa musia jasne uviesť v zozname zložiek. Za názvy týchto zložiek sa musí uviesť slovo „nano“ v zátvorkách.
4. Technické pravidlá uplatňovania odsekov 1 a 2 tohto článku sú ustanovené v prílohe VII.
5. Na účely dosiahnutia cieľov tohto nariadenia Komisia prostredníctvom delegovaných aktov v súlade s článkom 51 upraví a prispôsobí definíciu umelých nanomateriálov uvedenú v článku 2 ods. 2 písm. t) technickému a vedeckému pokroku alebo definíciám dohodnutým na medzinárodnej úrovni.
Článok 19
Vynechanie zoznamu zložiek
1. Zoznam zložiek sa nemusí uvádzať, ak ide o tieto potraviny:
a)
čerstvé ovocie a zeleninu vrátane zemiakov, ktoré neboli šúpané, krájané ani podobne upravené;
b)
vodu sýtenú oxidom uhličitým, ktorej opis uvádza, že bola sýtená;
c)
kvasné octy získané výlučne z jediného základného produktu za predpokladu, že sa nepridala žiadna iná zložka;
d)
syr, maslo, fermentované mlieko a smotanu, do ktorých nebola pridaná žiadna iná zložka okrem mliečnych zložiek, potravinových enzýmov a kultúr mikroorganizmov, ktoré sú nevyhnutné na výrobu, alebo v prípade iného než čerstvého syra a taveného syra okrem soli, ktorá je potrebná na jeho výrobu;
e)
potraviny pozostávajúce z jedinej zložky, kde:
i)
názov potraviny je rovnaký ako názov zložky alebo
ii)
názov potraviny umožňuje jasnú identifikáciu charakteru zložky.
2. S cieľom zohľadniť význam zoznamu zložiek pre spotrebiteľa môže Komisia prostredníctvom delegovaných aktov pre určité druhy alebo kategórie potravín vo výnimočných prípadoch v súlade s článkom 51 doplniť odsek 1 tohto článku za predpokladu, že takéto vynechanie nespôsobí, že koneční spotrebitelia alebo zariadenia spoločného stravovania nebudú adekvátne informovaní.
Článok 20
Vynechanie zložiek potravín zo zoznamu zložiek
Bez toho, aby bol dotknutý článok 21, nemusí zoznam zložiek obsahovať tieto zložky potraviny:
a)
časti zložky, ktoré sa počas výrobného procesu dočasne oddelili a neskôr znovu zaviedli, avšak neprekračujú ich pôvodné proporcie;
b)
prídavné látky v potravinách a potravinárske enzýmy:
i)
ktoré sa nachádzajú v danej potravine iba na základe skutočnosti, že ich obsahovala jedna alebo viaceré zložky tejto potraviny v súlade so zásadou prenosu uvedenou v článku 18 ods. 1 písm. a) a b) nariadenia (ES) č. 1333/2008, za predpokladu, že v konečnom výrobku nemajú žiadnu technologickú funkciu, alebo
ii)
ktoré sa používajú ako pomocné látky pri spracovaní;
c)
nosiče a látky, ktoré nie sú prídavnými látkami v potravinách, ale používajú sa rovnako a na rovnaký účel ako nosiče, a ktoré sa používajú len v nevyhnutnom množstve;
d)
látky, ktoré nie sú prídavnými látkami v potravinách, ale používajú sa rovnako a na rovnaký účel ako technologické pomocné látky a nachádzajú sa v konečnom výrobku, aj keď v pozmenenej forme;
e)
voda:
i)
ak sa voda používa počas výrobného procesu výhradne s cieľom obnovenia zložky použitej v zahustenej alebo dehydrovanej forme alebo
ii)
ak je kvapalným médiom, ktoré sa zvyčajne nekonzumuje.
Článok 21
Označovanie určitých látok alebo výrobkov spôsobujúcich alergie alebo neznášanlivosť
1. Bez toho, aby boli dotknuté pravidlá prijaté podľa článku 44 ods. 2, údaje uvedené v článku 9 ods. 1 písm. c) spĺňajú tieto požiadavky:
a)
uvádzajú sa v zozname zložiek v súlade s pravidlami ustanovenými v článku 18 ods. 1 s presným odkazom na názov látky alebo výrobku, ktoré sa uvádzajú v prílohe II, a
b)
názov látky alebo výrobku zo zoznamu v prílohe II sa zdôrazní prostredníctvom sadzby, ktorá ich jasne odlíši od zvyšnej časti zoznamu zložiek, napríklad prostredníctvom písma, štýlu alebo farby pozadia.
Ak zoznam zložiek neexistuje, údaje uvedené v článku 9 ods. 1 písm. c) zahŕňajú slovo „obsahuje“, po ktorom nasleduje názov látky alebo výrobku, ktoré sa uvádzajú v prílohe II.
Ak viaceré zložky alebo technologické pomocné látky potraviny pochádzajú z jedinej látky alebo výrobku, ktoré sa uvádzajú v prílohe II, na označení to musí byť jasne uvedené pre každú dotknutú zložku alebo technologickú pomocnú látku.
Údaje uvedené v článku 9 ods. 1 písm. c) sa nemusia uvádzať, ak názov potraviny jasne odkazuje na dotknutú látku alebo výrobok.
2. S cieľom zabezpečiť lepšiu informovanosť spotrebiteľov a zohľadniť najnovší vedecký pokrok a technické znalosti Komisia systematicky skúma a v prípade potreby aktualizuje zoznam uvedený v prílohe II prostredníctvom delegovaných aktov v súlade s článkom 51.
Ak sa to v prípade vzniku rizika pre zdravie spotrebiteľov vyžaduje z vážnych a naliehavých dôvodov, na delegované akty prijaté podľa tohto článku sa uplatňuje postup ustanovený v článku 52.
Článok 22
Uvádzanie množstva zložiek
1. Uvádzanie množstva zložky alebo kategórie zložiek použitých na výrobu alebo prípravu potraviny sa vyžaduje, ak sa daná zložka alebo kategória zložiek:
a)
vyskytuje v názve potraviny alebo ju spotrebiteľ zvyčajne spája s týmto názvom;
b)
na označení zdôrazní slovami, obrázkami alebo graficky alebo
c)
je nevyhnutná pre charakteristiku potraviny a na jej odlíšenie od výrobkov, s ktorými by sa pre svoj názov alebo vzhľad mohla zameniť.
2. Technické pravidlá uplatňovania odseku 1 vrátane osobitných prípadov, v ktorých sa množstvo určitých zložiek nemusí uvádzať, sú ustanovené v prílohe VIII.
Článok 23
Netto množstvo
1. Netto množstvo potraviny sa podľa potreby vyjadruje v litroch, centilitroch, mililitroch, kilogramoch alebo gramoch:
a)
v objemových jednotkách, ak ide o kvapaliny;
b)
v hmotnostných jednotkách, ak ide o ostatné výrobky.
2. S cieľom zabezpečiť, aby spotrebiteľ lepšie pochopil informácie o potravinách na označení, môže Komisia v súlade s článkom 51 prostredníctvom delegovaných aktov ustanoviť pre určité potraviny spôsob vyjadrenia netto množstva iným spôsobom, ako je spôsob uvedený v odseku 1 tohto článku.
3. Technické pravidlá uplatňovania odseku 1 vrátane osobitných prípadov, v ktorých sa netto množstvo nemusí uvádzať, sú ustanovené v prílohe IX.
Článok 24
Dátum minimálnej trvanlivosti, dátum spotreby a dátum zmrazenia
1. Ak ide o potraviny, ktoré z mikrobiologického hľadiska rýchlo podliehajú skaze a z tohto dôvodu môžu po krátkom čase predstavovať bezprostredné nebezpečenstvo pre zdravie ľudí, dátum minimálnej trvanlivosti sa nahrádza dátumom spotreby. Po uplynutí dátumu spotreby sa potravina považuje za nebezpečnú v súlade s článkom 14 ods. 2 až 5 nariadenia (ES) č. 178/2002.
2. Príslušný dátum sa uvádza v súlade s prílohou X.
3. S cieľom zabezpečiť jednotné uplatňovanie spôsobu uvádzania dátumu minimálnej trvanlivosti, ktorý je uvedený v prílohe X bode 1 písm. c), môže Komisia prijať vykonávacie akty, ktorými sa stanovia pravidlá na tento účel. Uvedené vykonávacie akty sa prijmú v súlade s postupom preskúmania uvedeným v článku 48 ods. 2.
Článok 25
Podmienky skladovania alebo podmienky spotreby
1. V prípade, že potraviny si vyžadujú osobitné podmienky skladovania a/alebo podmienky použitia, tieto podmienky sa uvedú.
2. S cieľom umožniť primerané skladovanie alebo spotrebu potravín po otvorení balenia sa prípadne uvedú podmienky skladovania a/alebo lehota na spotrebu.
Článok 26
Krajina pôvodu alebo miesto pôvodu
1. Tento článok sa uplatňuje bez toho, aby boli dotknuté požiadavky na označovanie ustanovené v osobitných predpisoch Únie, konkrétne v nariadení Rady (ES) č. 509/2006 z 20. marca 2006 o zaručených tradičných špecialitách z poľnohospodárskych výrobkov a potravín (33) a v nariadení Rady (ES) č. 510/2006 z 20. marca 2006 o ochrane zemepisných označení a označení pôvodu poľnohospodárskych výrobkov a potravín (34).
2. Označenie krajiny pôvodu alebo miesto pôvodu sa povinne uvádza:
a)
ak by ich neuvedenie mohlo uviesť spotrebiteľa do omylu, pokiaľ ide o skutočnú krajinu pôvodu alebo miesto pôvodu potraviny, najmä ak by z informácií sprevádzajúcich potravinu alebo z celej etikety inak vyplývalo, že potravina má inú krajinu pôvodu alebo miesto pôvodu;
b)
ak ide o mäso, ktoré patrí pod kódy kombinovanej nomenklatúry (KN) uvedené v prílohe XI. Uplatňovanie tohto písmena podlieha prijatiu vykonávacích aktov uvedených v odseku 8.
3. Ak sa krajina pôvodu alebo miesto pôvodu potraviny uvádza a ak nie je taká istá ako krajina pôvodu alebo miesto pôvodu jej základnej zložky:
a)
uvedie sa aj krajina pôvodu alebo miesto pôvodu príslušnej základnej zložky alebo
b)
sa uvedie, že krajina pôvodu alebo miesto pôvodu základnej zložky je iné ako krajina pôvodu alebo miesto pôvodu potraviny.
Uplatňovanie tohto odseku podlieha prijatiu vykonávacích aktov uvedených v odseku 8.
4. Komisia predloží do piatich rokov od dátumu začiatku uplatňovania odseku 2 písm. b) Európskemu parlamentu a Rade správu, v ktorej zhodnotí povinné označovanie krajiny pôvodu alebo miesta pôvodu výrobkov uvedených v uvedenom písmene.
5. Komisia predloží do 13. decembra 2014 Európskemu parlamentu a Rade správy o povinnom označovaní krajiny pôvodu alebo miesta pôvodu týchto potravín:
a)
iné druhy mäsa ako hovädzie mäso a tie, ktoré sú uvedené v odseku 2 písm. b);
b)
mlieko;
c)
mlieko, ktoré sa používa ako zložka v mliečnych výrobkoch;
d)
nespracované potraviny;
e)
jednozložkové výrobky;
f)
zložky, ktoré predstavujú viac ako 50 % danej potraviny.
6. Komisia predloží do 13. decembra 2013 Európskemu parlamentu a Rade správu o povinnom označovaní krajiny pôvodu alebo miesta pôvodu v prípade mäsa, ktoré sa použije ako zložka.
7. V správach uvedených v odsekoch 5 a 6 sa zohľadní potreba spotrebiteľa byť informovaný, uskutočniteľnosť poskytovania povinného označovania krajiny pôvodu alebo miesta pôvodu a analýza nákladov a prínosov zavedenia takýchto opatrení vrátane právnych vplyvov na vnútorný trh a vplyvu na medzinárodný obchod.
Komisia môže k týmto správam pripojiť návrhy na úpravu príslušných predpisov Únie.
8. Komisia po hodnotení vplyvu prijme do 13. decembra 2013 vykonávacie akty týkajúce sa uplatňovania odseku 2 písm. b) tohto článku a uplatňovania odseku 3 tohto článku. Uvedené vykonávacie akty sa prijmú v súlade s postupom preskúmania uvedeným v článku 48 ods. 2.
9. V prípade potravín uvedených v odseku 2 písm. b), odseku 5 písm. a) a odseku 6 sa v správach a hodnoteniach vplyvu podľa tohto článku preskúmajú okrem iného možné spôsoby vyjadrenia krajiny pôvodu alebo miesta pôvodu týchto potravín, najmä s ohľadom na každý z týchto rozhodujúcich bodov v živote zvieraťa:
a)
miesto narodenia;
b)
miesto chovu;
c)
miesto zabitia.
Článok 27
Návod na použitie
1. Návod na použitie potraviny musí byť uvedený tak, aby umožňoval vhodné použitie potraviny.
2. Komisia môže prijať vykonávacie akty, ktorými sa stanovia podrobné pravidlá týkajúce sa vykonávania odseku 1 pre určité potraviny. Uvedené vykonávacie akty sa prijmú v súlade s postupom preskúmania uvedeným v článku 48 ods. 2.
Článok 28
Obsah alkoholu
1. Pravidlá týkajúce sa uvádzania obsahu alkoholu v objemových percentách sú v prípade výrobkov klasifikovaných v rámci KN pod kódom 2204 tie, ktoré sú ustanovené v osobitných predpisoch Únie uplatniteľných na tieto výrobky.
2. Skutočný obsah alkoholu v objemových percentách nápojov obsahujúcich viac ako 1,2 objemového percenta alkoholu okrem tých, ktoré sú uvedené v odseku 1, sa uvádza v súlade s prílohou XII.
ODDIEL 3
Označenie výživovej hodnoty
Článok 29
Vzťah s inými právnymi predpismi
1. Tento oddiel sa nevzťahuje na potraviny v rozsahu pôsobnosti týchto právnych predpisov:
a)
smernica Európskeho parlamentu a Rady 2002/46/ES z 10. júna 2002 o aproximácii právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa potravinových doplnkov (35);
b)
smernica Európskeho parlamentu a Rady 2009/54/ES z 18. júna 2009 o využívaní a uvádzaní na trh prírodných minerálnych vôd (36).
2. Tento oddiel sa uplatňuje bez toho, aby bola dotknutá smernica Európskeho parlamentu a Rady 2009/39/ES zo 6. mája 2009 o potravinách na osobitné výživové účely (37) a osobitné smernice uvedené v článku 4 ods. 1 uvedenej smernice.
Článok 30
Obsah
1. Povinné označenie výživovej hodnoty obsahuje tieto údaje:
a)
energetickú hodnotu a
b)
množstvo tuku, nasýtených mastných kyselín, sacharidov, cukrov, bielkovín a soli.
V prípade potreby sa môže v tesnej blízkosti označenia výživovej hodnoty uviesť tvrdenie, že obsah soli je spôsobený výlučne prítomnosťou prirodzene sa vyskytujúceho sodíka.
2. Obsah povinného označenia výživovej hodnoty uvedeného v odseku 1 sa môže doplniť o uvedenie množstva jednej alebo viacerých z týchto látok:
a)
mononenasýtené mastné kyseliny;
b)
polynenasýtené mastné kyseliny;
c)
alkoholické cukry (polyoly);
d)
škrob;
e)
vláknina,
f)
ktorýkoľvek z vitamínov alebo ktorákoľvek z minerálnych látok uvedených v prílohe XIII časti A bode 1 a prítomných vo významných množstvách, ako je vymedzené v prílohe XIII časti A bode 2.
3. Ak sa na označení balených potravín uvádza povinné označenie výživovej hodnoty uvedené v odseku 1, môžu sa na ňom opakovať tieto informácie:
a)
energetická hodnota alebo
b)
energetická hodnota spolu s množstvami tuku, nasýtených mastných kyselín, cukrov a soli.
4. Odchylne od článku 36 ods. 1, ak sa na označení výrobkov uvedených v článku 16 ods. 4 uvádza označenie výživovej hodnoty, stačí, keď sa v ňom uvedie len energetická hodnota.
5. Bez toho, aby bol dotknutý článok 44, a odchylne od článku 36 ods. 1, ak sa na označení výrobkov uvedených v článku 44 ods. 1 uvádza označenie výživovej hodnoty, stačí, keď sa v ňom uvedie len:
a)
energetická hodnota alebo
b)
energetická hodnota spolu s množstvami tukov, nasýtených mastných kyselín, cukrov a soli.
6. S cieľom zohľadniť význam údajov uvedených v odsekoch 2 až 5 tohto článku pre informovanosť spotrebiteľa môže Komisia prostredníctvom delegovaných aktov v súlade s článkom 51 zmeniť a doplniť zoznamy v odsekoch 2 až 5 tohto článku tým, že doplní alebo vypustí údaje.
7. Komisia s ohľadom na vedecké dôkazy a skúsenosti získané v jednotlivých členských štátoch predloží do 13. decembra 2014 správu o prítomnosti transmastných kyselín v potravinách a celkovo v strave obyvateľstva Únie. Účelom správy je posúdiť vplyv primeraných prostriedkov, ktoré by mohli umožniť spotrebiteľom rozhodovať sa pre zdravšie potraviny a celkovo zdravšiu stravu alebo by mohli podporovať poskytovanie zdravších potravín spotrebiteľom, čo okrem iného znamená, že spotrebiteľom sa poskytnú informácie o transmastných kyselinách alebo obmedzeniach týkajúcich sa ich použitia. V prípade potreby Komisia pripojí k tejto správe legislatívny návrh.
Článok 31
Výpočet
1. Energetická hodnota sa vypočítava pomocou konverzných koeficientov uvedených v prílohe XIV.
2. Komisia môže prostredníctvom delegovaných aktov v súlade s článkom 51 prijať konverzné koeficienty pre vitamíny a minerálne látky uvedené v prílohe XIII časti A bode 1 na presnejší výpočet obsahu takýchto vitamínov a minerálnych látok v potravinách. Konverzné koeficienty sa doplnia do prílohy XIV.
3. Energetická hodnota a množstvá živín uvedené v článku 30 ods. 1 až 5 musia zodpovedať hodnotám potravín pri predaji.
V príslušných prípadoch sa informácie môžu týkať potraviny po príprave, ak je uvedený dostatočne podrobný návod na prípravu a informácie sa týkajú potraviny pripravenej na konzumáciu.
4. Uvádzané hodnoty sú v jednotlivých prípadoch priemerné hodnoty založené na:
a)
analýze potraviny výrobcom;
b)
výpočte zo známych alebo skutočných priemerných hodnôt použitých zložiek alebo
c)
výpočte vychádzajúcom zo všeobecne ustanovených a akceptovaných údajov.
Komisia môže prijať vykonávacie akty, ktorými sa stanovia podrobné pravidlá jednotného vykonávania tohto odseku, pokiaľ ide o presnosť uvádzaných hodnôt, ako napríklad rozdiely medzi uvádzanými hodnotami a hodnotami ustanovenými v priebehu úradných kontrol. Uvedené vykonávacie akty sa prijmú v súlade s postupom preskúmania uvedeným v článku 48 ods. 2.
Článok 32
Vyjadrenie na 100 g alebo 100 ml
1. Energetická hodnota a množstvo živín uvedené v článku 30 ods. 1 až 5 sa vyjadrujú v merných jednotkách uvedených v prílohe XV.
2. Energetická hodnota a množstvo živín uvedené v článku 30 ods. 1 až 5 sa vyjadrujú na 100 g alebo na 100 ml.
3. Ak sa uvádza množstvo vitamínov a minerálnych látok, vyjadrí sa okrem formy vyjadrenia uvedenej v odseku 2 aj ako percentuálny podiel referenčných príjmov uvedených v prílohe XIII časti A bode 1 vo vzťahu k vyjadreniu na 100 g alebo na 100 ml.
4. Okrem formy vyjadrenia uvedenej v odseku 2 tohto článku sa energetická hodnota a množstvo živín uvedené v článku 30 ods. 1, 3, 4 a 5 môžu vyjadriť, ak je to vhodné, ako percentuálny podiel referenčných príjmov uvedených v prílohe XIII časti B vo vzťahu k vyjadreniu na 100 g alebo na 100 ml.
5. Ak sa uvedú informácie podľa odseku 4, v ich tesnej blízkosti sa uvedie toto dodatočné oznámenie: „Referenčný príjem priemerného dospelého (8 400 kJ/2 000 kcal)“.
Článok 33
Vyjadrenie na jednu porciu alebo stravnú jednotku
1. Energetická hodnota a množstvo živín uvedené v článku 30 ods. 1 až 5 sa môžu v týchto prípadoch vyjadriť na jednu porciu a/alebo na stravnú jednotku, ktorú spotrebiteľ ľahko spozná, ak je množstvo porcie alebo stravnej jednotky uvedené na etikete a ak je počet porcií alebo stravných jednotiek v balení uvedený:
a)
dodatočne k forme vyjadrenia na 100 g alebo na 100 ml uvedenej v článku 32 ods. 2;
b)
dodatočne k forme vyjadrenia na 100 g alebo na 100 ml uvedenej v článku 32 ods. 3, pokiaľ ide o množstvo vitamínov a minerálnych látok;
c)
dodatočne k forme vyjadrenia na 100 g alebo na 100 ml uvedenej v článku 32 ods. 4 alebo namiesto nej.
2. Odchylne od článku 32 ods. 2 v prípadoch uvedených v článku 30 ods. 3 písm. b) sa môže množstvo živín a/alebo percentuálny podiel referenčných príjmov uvedených v prílohe XIII časti B vyjadriť len na jednu porciu alebo stravnú jednotku.
Ak sú množstvá živín vyjadrené iba na jednu porciu alebo stravnú jednotku v súlade s prvým pododsekom, energetická hodnota sa vyjadrí na 100 g alebo na 100 ml a na jednu porciu alebo stravnú jednotku.
3. Odchylne od článku 32 ods. 2 v prípadoch uvedených v článku 30 ods. 5 sa môže energetická hodnota a množstvo živín a/alebo percentuálny podiel referenčných príjmov uvedených v prílohe XIII časti B vyjadriť len na jednu porciu alebo stravnú jednotku.
4. Porcia a jednotka sa uvádzajú v tesnej blízkosti označenia výživovej hodnoty.
5. S cieľom zabezpečiť jednotné vykonávanie vyjadrovania označenia výživovej hodnoty na jednu porciu alebo stravnú jednotku a zabezpečiť jednotný základ porovnania pre spotrebiteľa Komisia vzhľadom na skutočné správanie spotrebiteľov v oblasti spotreby, ako aj stravovacie odporúčania prijme prostredníctvom vykonávacích aktov pravidlá týkajúce sa vyjadrovania hodnôt na jednu porciu alebo stravnú jednotku pre určité kategórie potravín. Uvedené vykonávacie akty sa prijmú v súlade s postupom preskúmania uvedeným v článku 48 ods. 2.
Článok 34
Prezentácia
1. Údaje uvedené v článku 30 ods. 1 a 2 sa nachádzajú v jednom zornom poli. Prezentujú sa spolu v zrozumiteľnej podobe, a ak je to vhodné, v poradí ustanovenom v prílohe XV.
2. Údaje uvedené v článku 30 ods. 1 a 2 sa prezentujú v podobe tabuľky s číslami pod sebou, ak to priestor dovoľuje. Ak to priestor nedovoľuje, údaje sa uvádzajú v riadkoch.
3. Údaje uvedené v článku 30 ods. 3 sa uvádzajú:
a)
v hlavnom zornom poli a
b)
prostredníctvom veľkosti písma v súlade s článkom 13 ods. 2.
Údaje uvedené v článku 30 ods. 3 sa môžu uvádzať v inej podobe, než aká je uvedená v odseku 2 tohto článku.
4. Údaje uvedené v článku 30 ods. 4 a 5 sa môžu uvádzať v inej podobe, než aká je uvedená v odseku 2 tohto článku.
5. Ak je energetická hodnota alebo množstvo živín vo výrobku zanedbateľné, informácie o týchto prvkoch možno nahradiť tvrdením, ako napríklad „obsahuje zanedbateľné množstvá…“, ktoré sa uvádza v tesnej blízkosti označenia výživovej hodnoty, ak je uvedené.
S cieľom zabezpečiť jednotné vykonávanie tohto odseku môže Komisia prijať vykonávacie akty týkajúce sa energetickej hodnoty a množstva živín uvedených v článku 30 ods. 1 až 5, ktoré sa môžu považovať za zanedbateľné. Uvedené vykonávacie akty sa prijmú v súlade s postupom preskúmania uvedeným v článku 48 ods. 2.
6. S cieľom zabezpečiť jednotné uplatňovanie spôsobu prezentácie označenia výživovej hodnoty vo formátoch, ktoré sú uvedené v odsekoch 1 až 4 tohto článku, môže Komisia v tejto súvislosti prijať vykonávacie akty. Uvedené vykonávacie akty sa prijmú v súlade s postupom preskúmania uvedeným v článku 48 ods. 2.
Článok 35
Ďalšie formy vyjadrenia a prezentácie
1. Okrem foriem vyjadrenia uvedených v článku 32 ods. 2 a 4 a v článku 33 a prezentácie uvedenej v článku 34 ods. 2 možno energetickú hodnotu a množstvo živín uvedené v článku 30 ods. 1 až 5 uvádzať inými formami vyjadrenia a/alebo prezentovať s použitím grafických zobrazení alebo symbolov, ktoré sa doplnia k slovám alebo číslam, za predpokladu, že sú splnené tieto požiadavky:
a)
vychádzajú z dôkladného a nezávislého spotrebiteľského prieskumu a neuvádzajú spotrebiteľa do omylu, ako je uvedené v článku 7;
b)
ich vytvorenie je výsledkom konzultácií so širokou škálou skupín zúčastnených strán;
c)
ich cieľom je uľahčiť spotrebiteľovi pochopenie prínosu alebo významu potraviny z hľadiska energetickej a výživovej hodnoty stravy;
d)
existuje vedecky odôvodnený dôkaz o tom, že priemerný spotrebiteľ týmto formám vyjadrenia alebo prezentácie rozumie;
e)
ak ide o iné formy vyjadrenia, tieto formy vychádzajú buď z harmonizovaných referenčných príjmov stanovených v prílohe XIII, alebo ak tieto neexistujú, zo všeobecne prijatého vedeckého odporúčania týkajúceho sa príjmu energie alebo živín;
f)
sú objektívne a nediskriminačné a
g)
ich uplatňovanie nespôsobuje prekážky voľnému pohybu tovaru.
2. Členské štáty môžu prevádzkovateľom potravinárskych podnikov odporučiť používanie jednej alebo viacerých ďalších foriem vyjadrenia alebo prezentácie označenia výživovej hodnoty, ktoré podľa ich názoru najlepšie spĺňa požiadavky ustanovené v odseku 1 písm. a) až g). Členské štáty poskytnú Komisii údaje o takýchto ďalších formách vyjadrenia a prezentácie.
3. Členské štáty zabezpečia náležité monitorovanie ďalších foriem vyjadrenia alebo prezentácie označenia výživovej hodnoty, ktoré sa vyskytujú na trhu na ich území.
Na uľahčenie monitorovania používania takýchto ďalších foriem vyjadrenia alebo prezentácie môžu členské štáty vyžadovať od prevádzkovateľov potravinárskych podnikov, ktorí umiestňujú na trh na ich území potraviny označené takýmito informáciami, aby príslušnému orgánu oznámili použitie ďalších foriem vyjadrenia alebo prezentácie a poskytli im príslušné odôvodnenia týkajúce sa plnenia požiadaviek uvedených v odseku 1 písm. a) až g). V takýchto prípadoch sa môže vyžadovať, aby informovali aj o tom, keď sa takéto ďalšie formy vyjadrenia alebo prezentácie prestanú používať.
4. Komisia podporuje a organizuje výmenu informácií medzi členskými štátmi, ňou a zainteresovanými stranami o záležitostiach týkajúcich sa používania všetkých ďalších foriem vyjadrenia alebo prezentácie označenia výživovej hodnoty.
5. Na základe získaných skúseností Komisia predloží do 13. decembra 2017 Európskemu parlamentu a Rade správu o používaní ďalších foriem vyjadrenia a prezentácie, o ich účinku na vnútorný trh a o vhodnosti ďalšej harmonizácie týchto foriem vyjadrenia a prezentácie. Členské štáty poskytnú Komisii na tento účel príslušné informácie týkajúce sa použitia takýchto ďalších foriem vyjadrenia a prezentácie na trhu na ich území. Komisia môže k tejto správe pripojiť návrhy na úpravu príslušných predpisov Únie.
6. S cieľom zabezpečiť jednotné uplatňovanie tohto článku Komisia prijme vykonávacie akty, ktorými sa stanovia pravidlá týkajúce sa vykonávania odsekov 1, 3 a 4 tohto článku. Uvedené vykonávacie akty sa prijmú v súlade s postupom preskúmania uvedeným v článku 48 ods. 2.
KAPITOLA V
NEPOVINNÉ INFORMÁCIE O POTRAVINÁCH
Článok 36
Uplatniteľné požiadavky
1. Ak sa informácie o potravinách uvedené v článkoch 9 a 10 poskytujú na dobrovoľnom základe, tieto informácie musia spĺňať požiadavky ustanovené v kapitole IV oddieloch 2 a 3.
2. Informácie o potravinách poskytnuté na dobrovoľnom základe musia spĺňať tieto požiadavky:
a)
neuvádzajú spotrebiteľa do omylu, ako je uvedené v článku 7;
b)
nie sú nejednoznačné ani mätúce pre spotrebiteľa a
c)
podľa potreby sú založené na relevantných vedeckých údajoch.
3. Komisia prijme vykonávacie akty týkajúce sa uplatňovania požiadaviek uvedených v odseku 2 tohto článku pre tieto nepovinné informácie o potravinách:
a)
informácie o možnej a neúmyselnej prítomnosti látok v potravinách alebo výrobkoch, ktoré môžu spôsobiť alergie alebo neznášanlivosti;
b)
informácie týkajúce sa vhodnosti potravín pre vegetariánov alebo vegánov a
c)
uvádzanie referenčných príjmov pre osobitné skupiny obyvateľstva okrem referenčných príjmov stanovených v prílohe XIII.
Uvedené vykonávacie akty sa prijmú v súlade s postupom preskúmania uvedeným v článku 48 ods. 2.
4. S cieľom zabezpečiť, aby spotrebitelia boli náležite informovaní v prípade, že nepovinné informácie o potravinách poskytujú prevádzkovatelia potravinárskych podnikov na odlišnom základe, ktorý by mohol uviesť spotrebiteľa do omylu alebo ho zmiasť, môže Komisia prostredníctvom delegovaných aktov v súlade s článkom 51 ustanoviť aj ďalšie prípady poskytovania nepovinných informácií o potravinách okrem prípadov uvedených v odseku 3 tohto článku.
Článok 37
Prezentácia
Nepovinné informácie o potravinách sa nesmú zobrazovať na úkor priestoru, ktorý je k dispozícii pre povinné informácie o potravinách.
KAPITOLA VI
VNÚTROŠTÁTNE OPATRENIA
Článok 38
Vnútroštátne opatrenia
1. Ak ide o otázky, ktoré sa týmto nariadením konkrétne harmonizujú, členské štáty nemôžu prijímať ani si zachovať vnútroštátne opatrenia, ak to nepovoľuje právo Únie. Tieto vnútroštátne opatrenia nesmú vytvárať prekážky voľnému pohybu tovaru ani diskrimináciu, pokiaľ ide o potraviny z iných členských štátov.
2. Bez toho, aby bol dotknutý článok 39, členské štáty môžu prijímať vnútroštátne opatrenia v súvislosti s otázkami, ktoré sa v tomto nariadení konkrétne neharmonizujú, za predpokladu, že sa nimi nezakazuje voľný pohyb tovaru, ktorý je v súlade s týmto nariadením, ani sa mu nebráni a neobmedzuje sa.
Článok 39
Vnútroštátne opatrenia o ďalších povinných údajoch
1. Okrem povinných údajov uvedených v článku 9 ods. 1 a v článku 10 môžu členské štáty v súlade s postupom uvedeným v článku 45 prijať v prípade, že ide o osobitné druhy alebo kategórie potravín, opatrenia, ktoré vyžadujú ďalšie povinné údaje, ktoré sú opodstatnené na základe aspoň jedného z týchto dôvodov:
a)
ochrana verejného zdravia;
b)
ochrana spotrebiteľov;
c)
predchádzanie podvodom;
d)
ochrana priemyselných a obchodných vlastníckych práv, označenia miesta pôvodu, registrovaného označenia pôvodu a predchádzanie nekalej súťaži.
2. Podľa odseku 1 môžu členské štáty zaviesť opatrenia týkajúce sa povinného uvádzania krajiny pôvodu alebo miesta pôvodu potravín, len ak je dokázané prepojenie medzi určitými vlastnosťami potraviny a jej pôvodom alebo miestom pôvodu. Členské štáty pri oznamovaní takýchto opatrení Komisii poskytnú dôkaz, že väčšina spotrebiteľov prikladá poskytovaniu týchto informácií veľký význam.
Článok 40
Mlieko a mliečne výrobky
Členské štáty môžu prijať opatrenia odchylné od článku 9 ods. 1 a článku 10 ods. 1, ak ide o mlieko a mliečne výrobky dodávané v sklených fľašiach určených na opakované použitie.
Znenie týchto opatrení bezodkladne oznámia Komisii.
Článok 41
Alkoholické nápoje
Pokiaľ sa neprijmú predpisy Únie uvedené v článku 16 ods. 4, môžu členské štáty zachovať vnútroštátne opatrenia týkajúce sa zoznamu zložiek, ak ide o nápoje obsahujúce viac ako 1,2 objemového percenta alkoholu.
Článok 42
Vyjadrenie netto množstva
Ak neexistujú ustanovenia Únie uvedené v článku 23 ods. 2, ktoré sa týkajú vyjadrenia netto množstva pre určité potraviny iným spôsobom, ako je spôsob uvedený v článku 23 ods. 1, členské štáty môžu zachovať svoje vnútroštátne opatrenia prijaté pred 12 decembra 2011.
Členské štáty informujú do 13. decembra 2014 Komisiu o takýchto opatreniach. Komisia na ne upozorní ostatné členské štáty.
Článok 43
Dobrovoľné uvádzanie referenčných príjmov pre osobitné skupiny obyvateľstva
Členské štáty môžu až do prijatia ustanovení Únie uvedených v článku 36 ods. 3 písm. c) prijať vnútroštátne opatrenia týkajúce sa dobrovoľného uvádzania referenčných príjmov pre osobitné skupiny obyvateľstva.
Členské štáty bezodkladne informujú Komisiu o znení týchto opatrení.
Článok 44
Vnútroštátne opatrenia pre nebalené potraviny
1. Ak sa potraviny ponúkajú na predaj konečnému spotrebiteľovi alebo zariadeniam spoločného stravovania bez balenia alebo ak sú potraviny zabalené v priestoroch predaja na žiadosť spotrebiteľa alebo sú balené na priamy predaj:
a)
poskytnutie údajov uvedených v článku 9 ods. 1 písm. c) je povinné;
b)
poskytnutie iných údajov uvedených v článkoch 9 a 10 nie je povinné, ak členské štáty neprijmú vnútroštátne opatrenia, podľa ktorých sa vyžaduje poskytnutie niektorých alebo všetkých týchto údajov alebo prvkov týchto údajov.
2. Členské štáty môžu prijať vnútroštátne opatrenia týkajúce sa spôsobu, akým sa majú údaje alebo prvky týchto údajov uvedené v odseku 1 dávať k dispozícii, a v prípade potreby pravidlá týkajúce sa ich formy vyjadrenia a prezentácie.
3. Členské štáty bezodkladne oznámia Komisii znenie opatrení uvedených v odseku 1 písm. b) a v odseku 2.
Článok 45
Oznamovací postup
1. Ak sa odkazuje na tento článok, členský štát, ktorý považuje za potrebné prijať nové právne predpisy v oblasti informácií o potravinách, plánované opatrenia vopred oznámi Komisii a ostatným členským štátom a uvedie dôvody, ktoré ich opodstatňujú.
2. Komisia konzultuje so Stálym výborom pre potravinový reťazec a zdravie zvierat zriadeným článkom 58 ods. 1 nariadenia (ES) č. 178/2002, ak takúto konzultáciu považuje za užitočnú alebo ak o to požiada členský štát. V tomto prípade Komisia zabezpečí, aby bol tento proces transparentný pre všetky zúčastnené strany.
3. Členský štát, ktorý považuje za potrebné prijať nové právne predpisy v oblasti informácií o potravinách, môže prijať plánované opatrenia až po troch mesiacoch od oznámenia uvedeného v odseku 1 za predpokladu, že od Komisie nedostal negatívne stanovisko.
4. Ak je stanovisko Komisie negatívne, začne Komisia pred uplynutím lehoty uvedenej v odseku 3 tohto článku postup preskúmania uvedený v článku 48 ods. 2 s cieľom zistiť, či sa plánované opatrenia môžu vykonávať po uskutočnení vhodných úprav, ak je to potrebné.
5. Na opatrenia, na ktoré sa vzťahuje oznamovací postup uvedený v tomto článku, sa neuplatňuje smernica Európskeho parlamentu a Rady 98/34/ES z 22. júna 1998, ktorou sa ustanovuje postup pri poskytovaní informácií v oblasti technických noriem a predpisov, ako aj pravidiel vzťahujúcich sa na služby informačnej spoločnosti (38).
KAPITOLA VII
VYKONÁVANIE, ZMENY A DOPLNENIA A ZÁVEREČNÉ USTANOVENIA
Článok 46
Zmeny a doplnenia príloh
S cieľom zohľadniť technický pokrok, vedecký vývoj, zdravie spotrebiteľov alebo potrebu spotrebiteľov mať k dispozícii informácie a s výhradou článku 10 ods. 2 a článku 21 ods. 2 týkajúcich sa zmien a doplnení príloh II a III môže Komisia prostredníctvom delegovaných aktov v súlade s článkom 51 zmeniť a doplniť prílohy k tomuto nariadeniu.
Článok 47
Prechodné obdobie pre vykonávacie opatrenia alebo delegované akty a dátum ich uplatňovania
1. Bez toho, aby bol dotknutý odsek 2 tohto článku, Komisia pri vykonávaní právomocí, ktoré sa jej udeľujú týmto nariadením na prijatie opatrení prostredníctvom vykonávacích aktov v súlade s postupom preskúmania uvedeným v článku 48 ods. 2 alebo prostredníctvom delegovaných aktov v súlade s článkom 51:
a)
ustanoví primerané prechodné obdobie na uplatňovanie nových opatrení, počas ktorého potraviny s etiketami, ktoré nie sú v súlade s týmito novými opatreniami, možno umiestňovať na trh a po ktorom možno zásoby potravín, ktoré sa umiestnili na trh pred koncom tohto prechodného obdobia, naďalej predávať, pokiaľ sa nevyčerpajú, a
b)
zabezpečí, aby sa tieto opatrenia uplatňovali v každom kalendárnom roku od 1. apríla.
2. Odsek 1 sa neuplatňuje v naliehavých prípadoch, keď je účelom opatrení uvedených v uvedenom odseku ochrana ľudského zdravia.
Článok 48
Postup výboru
1. Komisii pomáha Stály výbor pre potravinový reťazec a zdravie zvierat zriadený článkom 58 ods. 1 nariadenia (ES) č. 178/2002. Tento výbor je výborom v zmysle nariadenia (EÚ) č. 182/2011.
2. Ak sa odkazuje na tento odsek, uplatňuje sa článok 5 nariadenia (EÚ) č. 182/2011.
Ak výbor nevydá žiadne stanovisko, Komisia neprijme návrh vykonávacieho aktu a uplatňuje sa článok 5 ods. 4 tretí pododsek nariadenia (EÚ) č. 182/2011.
Článok 49
Zmeny a doplnenia nariadenia (ES) č. 1924/2006
V článku 7 nariadenia (ES) č. 1924/2006 sa prvý a druhý odsek nahrádzajú takto:
„Označenie výživovej hodnoty výrobkov, na ktoré sa vzťahuje výživové a/alebo zdravotné tvrdenie, je povinné s výnimkou všeobecnej reklamy. Informácie, ktoré sa majú poskytovať, pozostávajú z informácií uvedených v článku 30 ods. 1 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1169/2011 z 25. októbra 2011 o poskytovaní informácií o potravinách spotrebiteľom (*1). Ak sa uvádza výživové a/alebo zdravotné tvrdenie pre živinu uvedenú v článku 30 ods. 2 nariadenia (EÚ) č. 1169/2011, množstvo tejto živiny sa označuje v súlade s článkami 31 až 34 uvedeného nariadenia.
Množstvá látok, na ktoré sa vzťahuje výživové alebo zdravotné tvrdenie a ktoré sa neuvádzajú na označení o výživovej hodnote, sa uvádzajú v rovnakom zornom poli ako označenie o výživovej hodnote a vyjadrujú v súlade s článkami 31, 32 a 33 nariadenia (EÚ) č. 1169/2011. Merné jednotky, ktoré sa používajú na vyjadrenie množstva látky, zodpovedajú jednotlivým príslušným látkam.
Článok 50
Zmeny a doplnenia nariadenia (ES) č. 1925/2006
V článku 7 nariadenia (ES) č. 1925/2006 sa odsek 3 nahrádza takto:
„3. Nutričné označovanie výrobkov, do ktorých boli pridané vitamíny a minerálne látky a na ktoré sa vzťahuje toto nariadenie, je povinné. Informácia, ktorá sa má poskytnúť, pozostáva z informácie uvedenej v článku 30 ods. 1 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1169/2011 z 25. októbra 2011 o poskytovaní informácií o potravinách spotrebiteľom (*2) a z informácií o celkových množstvách vitamínov a minerálnych látok pridaných do potraviny.
Článok 51
Vykonávanie delegovania právomoci
1. Právomoc prijímať delegované akty sa Komisii udeľuje za podmienok stanovených v tomto článku.
2. Právomoc prijímať delegované akty uvedené v článku 9 ods. 3, článku 10 ods. 2, článku 12 ods. 3, článku 13 ods. 4, článku 18 ods. 5, článku 19 ods. 2, článku 21 ods. 2, článku 23 ods. 2, článku 30 ods. 6, článku 31 ods. 2, článku 36 ods. 4 a článku 46 sa Komisii udeľuje na obdobie piatich rokov od 12. decembra 2011. Komisia predloží správu týkajúcu sa delegovania právomoci najneskôr deväť mesiacov pred uplynutím tohto päťročného obdobia. Delegovanie právomoci sa automaticky predlžuje na rovnako dlhé obdobia, pokiaľ Európsky parlament alebo Rada nevznesú voči takémuto predĺženiu námietku najneskôr tri mesiace pred koncom každého obdobia.
3. Delegovanie právomoci uvedené v článku 9 ods. 3, článku 10 ods. 2, článku 12 ods. 3, článku 13 ods. 4, článku 18 ods. 5, článku 19 ods. 2, článku 21 ods. 2, článku 23 ods. 2, článku 30 ods. 6, článku 31 ods. 2, článku 36 ods. 4 a článku 46 môže Európsky parlament alebo Rada kedykoľvek odvolať. Rozhodnutím o odvolaní sa ukončuje delegovanie v ňom uvedenej právomoci. Rozhodnutie nadobúda účinnosť dňom nasledujúcim po jeho uverejnení v Úradnom vestníku Európskej únie alebo k neskoršiemu dátumu, ktorý je v ňom určený. Nie je ním dotknutá platnosť delegovaných aktov, ktoré už nadobudli účinnosť.
4. Komisia oznamuje delegovaný akt Európskemu parlamentu a Rade súčasne, a to hneď po jeho prijatí.
5. Delegovaný akt prijatý podľa článku 9 ods. 3, článku 10 ods. 2, článku 12 ods. 3, článku 13 ods. 4, článku 18 ods. 5, článku 19 ods. 2, článku 21 ods. 2, článku 23 ods. 2, článku 30 ods. 6, článku 31 ods. 2, článku 36 ods. 4 a článku 46 nadobudne účinnosť, len ak Európsky parlament alebo Rada voči nemu nevzniesli námietku v lehote dvoch mesiacov odo dňa oznámenia uvedeného aktu Európskemu parlamentu a Rade alebo ak pred uplynutím uvedenej lehoty Európsky parlament a Rada informovali Komisiu o svojom rozhodnutí nevzniesť námietku. Na podnet Európskeho parlamentu alebo Rady sa táto lehota predĺži o dva mesiace.
Článok 52
Postup pre naliehavé prípady
1. Delegované akty prijaté podľa tohto článku nadobúdajú účinnosť okamžite a uplatňujú sa, pokiaľ voči nim nie je v súlade s odsekom 2 vznesená námietka. V oznámení delegovaného aktu Európskemu parlamentu a Rade sa uvedú dôvody použitia postupu pre naliehavé prípady.
2. Európsky parlament alebo Rada môžu vzniesť voči delegovanému aktu námietku v súlade s postupom uvedeným v článku 51 ods. 5. V takom prípade Komisia po oznámení rozhodnutia Európskeho parlamentu alebo Rady vzniesť námietku akt bez odkladu zruší.
Článok 53
Zrušovacie ustanovenie
1. Smernice 87/250/EHS, 90/496/EHS, 1999/10/ES, 2000/13/ES, 2002/67/ES a 2008/5/ES a nariadenie (ES) č. 608/2004 sa zrušujú s účinnosťou od 13. decembra 2014.
2. Odkazy na zrušené akty sa považujú za odkazy na toto nariadenie.
Článok 54
Prechodné opatrenia
1. Potraviny umiestnené na trh alebo označené pred 13. decembra 2014, ktoré nespĺňajú požiadavky tohto nariadenia, sa môžu uvádzať na trh až do vyčerpania zásob.
Potraviny umiestnené na trh alebo označené pred 13. decembrom 2016 ktoré nespĺňajú požiadavky uvedené v článku 9 ods. 1 písm. l), sa môžu uvádzať na trh až do vyčerpania zásob.
Potraviny umiestnené na trh alebo označené pred 1. januárom 2014, ktoré nespĺňajú požiadavky uvedené v prílohe VI časti B, sa môžu uvádzať na trh až do vyčerpania zásob.
2. V čase od 13. decembra 2014 do 13. decembra 2016, keď sa označenie výživovej hodnoty poskytuje dobrovoľne, musí byť toto označenie v súlade s článkami 30 až 35.
3. Odchylne od smernice 90/496/EHS, článku 7 nariadenia (ES) č. 1924/2006 a článku 7 ods. 3 nariadenia (ES) č. 1925/2006 sa potraviny označené v súlade s článkami 30 až 35 tohto nariadenia môžu umiestniť na trh pred 13. decembrom 2014.
Odchylne od nariadenia Komisie (ES) č. 1162/2009 z 30. novembra 2009, ktorým sa stanovujú prechodné opatrenia na implementáciu nariadení Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 853/2004, (ES) č. 854/2004 a (ES) č. 882/2004 (39), potraviny umiestnené na trh v súlade s časťou B prílohy VI k tomuto nariadeniu môžu byť uvedené na trh pred 1. januárom 2014.
Článok 55
Nadobudnutie účinnosti a dátum uplatňovania
Toto nariadenie nadobúda účinnosť dvadsiatym dňom po jeho uverejnení v Úradnom vestníku Európskej únie.
Uplatňuje sa od 13. decembra 2014 s výnimkou článku 9 ods. 1 písm. l), ktoré sa uplatňuje od 13. decembra 2016, a prílohy VI časti B, ktorá sa uplatňuje od 1. januára 2014.
Toto nariadenie je záväzné v celom rozsahu a priamo uplatniteľné vo všetkých členských štátoch.
V Štrasburgu 25. októbra 2011