РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 25 януари 2012 година
относно мярка C 36/07 (ex NN 25/07), приведена в действие от Германия в полза на Deutsche Post AG
(нотифицирано под номер C(2012) 184)
(само текстът на немски език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2012/636/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него (1),
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
като покани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с посочените по-горе разпоредби (2) и като взе предвид техните мнения,
като има предвид, че:
I. ПРОЦЕДУРА
I.1. Процедури за държавна помощ
I.1.1. Решението за откриване от 1999 г. и отрицателното решение от 2002 г.
(1)
През 1994 г. United Parcel Service (наричано по-нататък „UPS“) подаде жалба относно предоставянето на неправомерна помощ на Deutsche Bundespost Postdienst (наричано по-нататък „Postdienst“).
(2)
След откриването на процедурата на 23 октомври 1999 г. (наричано по-нататък „решението за откриване от 1999 г.“) Германия представи мнение на 16 септември 1999 г. След публикуването на решението за откриване Комисията получи мнения от 14 заинтересовани страни, които са надлежно предадени на германското правителство с писмо от 15 декември 1999 г., с което на Германия беше дадена възможност да представи своите съображения по тези мнения. Германия отговори с писмо от 1 февруари 2000 г., регистрирано като получено на 2 февруари 2000 г.
(3)
Комисията взе окончателно отрицателно решение (3) на 19 юни 2002 г. (наричано по-нататък „решението от 2002 г.“), като констатира, че Postdienst и неговият приемник Deutsche Post AG (наричано по-нататък „DPAG“; Postdienst и DPAG заедно ще бъдат наричани Deutsche Post) са определяли цени за услугите за колетни пратки от врата до врата под присъщите разходи за себестойност и че тази агресивна ценова политика не е част от задължението за универсална услуга на Deutsche Post. Произтичащите от това загуби в размер на 572 млн. EUR в крайна сметка са финансирани, в нарушение на членове 106 и 107 от ДФЕС, с държавните ресурси, които са били предоставени на Deutsche Post под различни форми (например държавни компенсационни плащания от друго дъщерно предприятие, Deutsche Bundespost Telekom (наричано по-нататък „Telekom“), държавни гаранции по заеми и държавни субсидии за финансиране на пенсиите на държавните служители в пощенските служби).
(4)
Вследствие на искането на Комисията Германия възстанови от DPAG несъвместимата държавна помощ в размер на 572 млн. EUR. Deutsche Post оспори решението пред съдилищата на Съюза.
(5)
В решението си от 2008 г. (4) Общият съд (наричан по-нататък „Съдът“) анулира отрицателното решение на Комисията от 2002 г., тъй като Комисията не е направила изчерпателен анализ на всички приходи и разходи, свързани с универсални услуги, за да определи дали Deutsche Post е получило недостатъчна компенсация или свръхкомпенсация.
(6)
Впоследствие Германия изплати възстановената държавна помощ в размер на 572 млн. EUR заедно с натрупаните лихви на Deutsche Post.
(7)
На 2 септември 2010 г. Съдът на Европейските общности отхвърли жалбата на Комисията срещу решението на Общия съд (5).
I.1.2. Други жалби след отрицателното решение от 2002 г.
(8)
На 13 май 2004 г. UPS подаде нова жалба относно неправомерна държавна помощ, предоставена на Deutsche Post след отрицателното решение от 2002 г. UPS твърди, че в решението от 2002 г. не са разгледани всички мерки, изброени в първоначалната жалба от 1994 г., и че Deutsche Post се е ползвало от финансови облаги, които са значително по-големи от несъвместимата помощ в размер на 572 млн. EUR. UPS също така е на мнение, че Deutsche Post е използвало държавни ресурси за разширяване на своята дейност по доставка на колетни пратки (например за придобиване на други дружества) и за продажба на услуги на неоправдано ниски трансферни цени на своите дъщерни предприятия Postbank AG и Deutsche Post Euro Express GmbH & Co OHG (наричани по-нататък „DPEED“), които развиват дейност съответно в областта на банковите услуги и разпространението на служебни колетни пратки под марката DHL.
(9)
На 9 ноември 2004 г. и на 1 април 2005 г. Комисията изпрати до Германия искания за информация. Германия представи отговори съответно на 2 декември 2004 г. и на 3 юни 2005 г.
(10)
На 16 юли 2004 г. TNT Post AG & Co KG (наричано по-нататък „TNT“) подаде жалба, в която също се твърди, че Deutsche Post е продавало услуги на неоправдано ниски трансферни цени на Postbank AG. Дружеството твърди, че докато Postbank AG е платило единствено променливите разходи за предоставените услуги, Deutsche Post е финансирало общите постоянни разходи на разпространителската мрежа изцяло от приходите от своя монопол в областта на писмовните пратки.
(11)
На 11 ноември 2004 г. и на 25 април 2005 г. Комисията изпрати до Германия искания за информация. Германия представи отговори съответно на 17 декември 2004 г. и на 23 юни 2005 г.
I.1.3. Решение за разширяване на обхвата от 2007 г.
(12)
След новите жалби Комисията с писмо от 12 септември 2007 г. (6) информира Германия за решението си да разшири обхвата на процедурата (наричано по-нататък „решението за разширяване от 2007 г.“), която първоначално е била открита през 1999 г. Целта на решението за разширяване от 2007 г. е да бъде включена новата представена информация и да бъдат подробно разгледани всички потенциални нарушения на конкуренцията, произтичащи от предоставените на Deutsche Post публични мерки (за повече подробности относно държавните компенсационни плащания, държавните гаранции, пенсионните субсидии и изключителната лицензия за предоставяне на пощенски услуги, свързани с писма, вж. раздел I.1.14).
(13)
Комисията счете за необходимо да възстанови в подробности счетоводните отчети на Deutsche Post за периода 1990-2007 г., за да получи яснота относно въздействието на държавната помощ върху приходите и разходите, свързани с различните услуги, предоставяни от Deutsche Post.
I.1.4. Мнение на Германия относно решението за разширяване от 2007 г.
(14)
Германия изпрати мнението си на 14 декември 2007 г. и Deutsche Post оспори решението за разширяване от 2007 г. (вж. също раздел I.3.1).
I.1.5. Мнения на трети страни относно решението за разширяване от 2007 г. и забележки на Германия по мненията на трети страни
(15)
На 16 ноември 2007 г. UPS и TNT представиха своите мнения.
(16)
След искане за удължаване на срока от 20 декември 2007 г. Германия представи своите забележки по мненията на TNT и UPS на 12 март 2008 г.
I.1.6. Избор на външен експерт
(17)
На 23 януари 2008 г. Комисията публикува покана за участие в търг за експертно проучване, за да се подпомогне Комисията при установяването дали Deutsche Post е получило свръхкомпенсация за задълженията си за универсална услуга за периода 1990-2007 г. (7).
(18)
На 18 юни 2008 г. Комисията сключи договор с WIK Consult GmbH, което е специализирано в областта на аналитичното счетоводство в пощенския сектор.
I.1.7. Мнение на Германия относно достатъчната продължителност на обхванатия от разследването период
(19)
С писма от 10 и 18 юни 2008 г. Германия обяви своето несъгласие с предвидената продължителност на обхванатия от разследването период (1990-2007 г.) и заяви, че е достатъчно разследването да се ограничи в периода от 1990 до 1994 г., когато са били предоставени държавните компенсационни плащания, тъй като загубите през този период са били по-големи от държавните компенсационни плащания, поради което Deutsche Post не се е ползвало от свръхкомпенсация. Съгласно Рамката на Общността за държавна помощ под формата на компенсации за обществени услуги (наричана по-нататък „Рамката от 2005 г.“) (8), в която периодът за изчисляване на свръхкомпенсация е ограничен до четири години, предоставянето на счетоводна информация за периода след 1994 г. би било непропорционално.
(20)
На 27 юни 2008 г. Германия представи експертно становище относно задължението на Комисията да проучи поотделно държавните компенсационни плащания, държавните гаранции и пенсионната субсидия (9). Освен това Германия изрази мнение, че за оценката на държавната гаранция и на пенсионната субсидия не е необходимо проучване на счетоводните данни.
(21)
Германските органи потвърдиха същата позиция на срещите с отделите на Европейската комисия на 29 май и на 15 юли 2008 г.
I.1.8. Искане за информация от 17 юли 2008 г.
(22)
На 17 юли 2008 г. Комисията изпрати до Германия искане за информация относно всички мерки за държавна помощ, които са предмет на разследването, като приложи въпросник относно приходите и разходите на Deutsche Post в периода между 1990 и 2007 г. Искането за информация беше изготвено съвместно с WIK Consult. На 5 август 2008 г. Германия отправи искане за удължаване на срока без определяне на крайна дата, тъй като най-напред било необходимо да се установи наличието на някои данни.
I.1.9. Последващи действия във връзка с искането за информация от 12 и 22 август 2008 г.
(23)
На 12 август 2008 г. Комисията разясни защо проучването на разходите и приходите на Deutsche Post следва да се отнася за периода 1990-2007 г. и настоя поисканата информация да бъде предоставена.
(24)
В съобщението си от 14 август 2008 г. Германия заяви, че няма основания за разглеждане на приходите и загубите на Deutsche Post за периода след 1994 г. На 22 август 2008 г. Комисията си запази правото да издаде разпореждане за информация в съответствие с член 10, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (10), ако Германия не представи исканата информация.
(25)
В съобщението си от 29 септември 2008 г. Германия представи резултатите от допълнително експертно становище, което е внесено на 2 октомври 2008 г., за да подкрепи позицията си, че счетоводен анализ след 1994 г. не е необходим и че подходящият период на разследване е от 1990 до 1994 г. (11).
(26)
На 28 октомври 2008 г. Германия предостави информация относно държавната гаранция и пенсионната субсидия.
I.1.10. Разпореждане за информация от 30 октомври 2008 г.
(27)
Комисията не прие аргументите на Германия и настоя, че за пълното оценяване на въздействието върху конкуренцията на предоставените мерки за държавна помощ е необходим анализ до 2007 г. След двете напомняния за представяне на информация от 12 и от 22 август 2008 г., на 30 октомври 2008 г. Комисията издаде разпореждане за информация, с което нареди на Германия да предостави цялата необходима счетоводна информация за целия период от 1990 до 2007 г.
(28)
Германия и Deutsche Post оспориха валидността на разпореждането за информация (вж. раздел I.3.2).
(29)
На 27 ноември 2008 г. Германия представи поисканата счетоводна информация за периода 1990-1994 г. На 5 и 16 декември 2008 г. Германия актуализира счетоводната информация, предоставена на 27 ноември 2008 г.
I.1.11. Предоставяне на счетоводна информация за периода от 1990 до 2007 г.
(30)
След проведена на 6 февруари 2009 г. среща между държавния секретар на Германия г-н Pfaffenbach, изпълнителния директор на DPAG г-н Appel и комисаря, който отговаря за политиката на конкуренция, Германия и Deutsche Post се съгласиха да предоставят счетоводна информация за периода след 1994 г.
(31)
На 3 март 2009 г. Германия предостави първия набор счетоводна информация за целия период, обхванат от разследването - от 1990 до 2007 г.
(32)
Срещите между Deutsche Post и отделите на Комисията се състояха на 3 март 2009 г. в Брюксел и на 12 март, 2 април, 28 май, 23 юни и 18 септември 2009 г. в Бон. Германия предостави съответните презентации от Deutsche Post на 26 март, 7 май и 22 юни 2009 г.
(33)
След тези срещи и предаването от страна на Комисията на два списъка с въпроси на Deutsche Post на 4 юни и на 30 юли 2009 г. Германия предостави актуализирана счетоводна информация и допълнителни разяснения на 9 юли, 31 юли, 17 август, 8 септември, 10 септември и 15 октомври 2009 г.
(34)
На 16 и 24 септември 2009 г. службите на Комисията изпратиха допълнителни въпроси, на които Германия предостави отговори на 14 октомври 2009 г.
I.1.12. Предоставяне на проучването на WIK
(35)
В резултат на закъснението при предоставянето на счетоводните данни се е наложило договорът с WIK Consult да бъде удължаван неколкократно. В края на краищата WIK Consult предостави експертното си проучване (наричано по-нататък „проучването на WIK“) на 9 ноември 2009 г.
(36)
На 14 и на 21 януари 2010 г. Германия предостави мнението си по проучването на WIK. На 11 февруари 2010 г. Германия предостави експертно проучване от KPMG (наричано по-нататък „проучването на KPMG“) относно правния характер на прехвърлените плащания (12) (Ablieferungen), които Deutsche Post е трябвало да извърши към националния бюджет до 1995 г., както и експертно проучване на Deloitte (13) (наричано по-нататък „проучването на Deloitte-I“) относно референтната печалба, използвана в проучването на WIK.
(37)
На 23 април 2010 г. Германия предостави ново проучване на Deloitte (наричано по-нататък „проучването Deloitte-II“) относно нивото на разумна печалба, което следва да бъде прието по отношение на универсалните услуги на Deutsche Post.
(38)
На 9 август 2010 г. Германия предостави допълнително мнение по изчисляването на свръхкомпенсацията и прилагането на принципа на частния инвеститор в условията на пазарна икономика към оценката на държавните компенсационни плащания.
I.1.13. Мнение след анулирането на отрицателното решение от 2002 г.
(39)
На 5 ноември 2010 г. Германия предостави допълнително експертно становище, в което се разглежда значението на решението по дело C-399/08 Комисията срещу Deutsche Post (вж. раздел I.3.5) за настоящото разследване (14).
I.1.14. Решение за разширяване на обхвата от 2011 г.
(40)
С писмо от 10 май 2011 г. Комисията информира Германия за решението си да разшири обхвата на процедурата съгласно член 108, параграф 2 от ДФЕС, която първоначално е открита през 1999 г. и обхватът ѝ е разширен през 2007 г., с оглед да се извърши задълбочен анализ на пенсионната субсидия, която Deutsche Post получава от 1995 г. насам (наричано по-нататък „решението за разширяване от 2011 г.“).
(41)
След първоначално искане за удължаване на срока от 23 май 2011 г. Германия предостави мнението си на 29 юли 2011 г. заедно с допълнителни експертни проучвания относно необходимостта от изчисляване на свръхкомпенсацията за доказване на предполагаемо кръстосано субсидиране (15), относно съпоставянето на плащаните от Deutsche Post разходи за социално осигуряване със средните разходи за социално осигуряване на пазара (16), както и относно размера на плащаните от Deutsche Post допълнителни разходи за социално осигуряване (17).
(42)
UPS предостави мнението си на 4 октомври 2011 г. Те бяха последвани от мнението, предоставено от „Free and Fair Postal Initiative“ (наричана по-нататък „FFIP“) на 5 октомври 2011 г., и от мнението, предоставено от Bundesverband Internationaler Express und Kurierdienste (наричано по-нататък „BIEK“) на 7 октомври 2011 г. На 13 октомври 2011 г. Комисията предаде мненията на заинтересованите страни на Германия.
(43)
На 14 ноември 2011 г. Германия предостави забележките си по мненията на третите страни.
(44)
На 18 ноември 2011 г. Комисията изпрати искане за допълнителна информация, свързана с подробни данни за финансирането на пенсиите за периода след 2007 г. Германия предостави отговори на 2 и 19 януари 2012 г. На 16 декември 2011 г. Комисията предостави на Германия експертно проучване от Charles River Associates относно определянето на референтната печалба (18) (наричано по-нататък „проучването CRA“) за мнение, на което Германия отговори на 16 януари 2012 г.
I.2. Процедури по прилагане на член 102 от ДФЕС
(45)
Въз основа на жалбата на UPS от 1994 г. Комисията установи, че Deutsche Post е нарушило член 102 от ДФЕС чрез агресивно ценообразуване по отношение на пратките от страна на търговци към потребители в периода 1990-1995 г. На Deutsche Post беше наложена глоба в размер на 24 млн. EUR (19).
(46)
На 22 април 2004 г. UPS подаде нова жалба относно злоупотреба на Deutsche Post с господстващо положение по смисъла на член 102 от ДФЕС. UPS твърди, че Deutsche Post е определило прекомерно високи цени на марките за своите регулирани пощенски услуги, свързани с писма.
(47)
В хода на разследването на 5 ноември 2004 г. Комисията получи документи, свързани с решението, от германската Агенция за регулиране на пощенските услуги (наричана по-нататък „регулаторният орган в пощенския сектор“) относно праговете на цените за регулирани пощенски услуги, свързани с писма, на Deutsche Post за периода, започващ от 1 януари 2003 г. (наричано по-нататък „решението за прагове на цените от 2002 г.“). С писмо от 13 юни 2007 г. Германия изрази съгласие, че тези документи също биха могли да се използват в процедурата за държавна помощ.
(48)
На 25 март 2008 г. Комисията реши да закрие антитръстовото разследване поради малката вероятност за установяване на такова нарушение по член 102 от ДФЕС (20).
I.3. Съдебни дела
I.3.1. Дело T-421/07 Deutsche Post AG/Комисията
(49)
Deutsche Post оспори валидността на решението за разширяване от 2007 г., като твърдеше, че отрицателното решение от 2002 г. е породило оправдано очакване Комисията да не възобнови своето разследване.
(50)
На 8 декември 2011 г. Общият съд отхвърли тази жалба като недопустима (21).
I.3.2. Дело Т-570/08 Deutsche Post AG/Комисията и дело Т-571/08 Германия/Комисията
(51)
Германия и Deutsche Post оспориха валидността на разпореждането за информация на Комисията от 30 октомври 2008 г., тъй като считат, че с разпореждането се изисква нецелесъобразна информация и на Deutsche Post се налага непропорционална тежест.
(52)
На 16 юли 2010 г. Общият съд обяви и двете жалби за недопустими, тъй като с издаването на разпореждането за информация не са нарушени процесуални права нито на Deutsche Post, нито на Германия.
I.3.3. Дело C-463/10 P Deutsche Post AG/Комисията и дело C-475/10 P Германия/Комисията
(53)
На 27 септември 2010 г. Deutsche Post и Германия обжалваха решението на Общия съд и заявиха, че разпореждането за информация нарушава техните права. На 13 октомври 2011 г. Съдът на Европейския съюз отмени решението на Общия съд от 16 юли 2010 г. (22). Вследствие на това делото беше върнато на Общия съд и все още е висящо.
I.3.4. Дело T-344/10 UPS/Комисията
(54)
На 20 август 2010 г. UPS подаде в Общия съд жалба, твърдейки, че по отношение на разследването за държавна помощ от 2007 г. е налице неправомерно бездействие от страна на Комисията. Предвид факта, че от решението за разширяване от 2007 г. са изтекли почти три години, UPS счита, че Комисията е имала достатъчна възможност да разследва въпросните мерки и да прецени фактологическите и юридическите обстоятелства, за да вземе окончателно решение и да закрие процедурата по разследване. Делото все още е висящо.
I.3.5. Дело T-388/11 Deutsche Post AG/Комисията
(55)
На 22 юли 2011 г. Deutsche Post оспори валидността на решението за разширяване от 2011 г., тъй като счита, че Комисията е допуснала явна грешка в предварителната оценка на пенсионната субсидия като държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС и като нова помощ по смисъла на член 108, параграф 1 от ДФЕС. Делото все още е висящо.
II. ПОДРОБНО ОПИСАНИЕ НА ПУБЛИЧНИТЕ МЕРКИ
(56)
От 1989 г. нататък Deutsche Post е получила държавна помощ под формата на няколко различни мерки:
-
пенсионна субсидия въз основа на:
-
Закона за служителите на бившето Deutsche Bundespost (Postpersonalrechtsgesetz от 1994 г.) (23) (наричан по-нататък „PostPersRG от 1994 г.“)
-
Плащания на държавни компенсационни плащания и гаранции въз основа на:
-
Закона за организацията на пощенските услуги (Postverfassungsgesetz от 1989 г.) (24) (наричан по-нататък „PostVerfG от 1989 г.“)
-
Закона за реорганизацията на пощенските услуги (Postumwandlungsgesetz от 1994 г.) (25) (наричан по-нататък „PostUmwG от 1994 г.“)
-
наредба за изключителни права и цени въз основа на:
-
Закона за пощенската система (Gesetz über das Postwesen 1989) (26) (наричан по-нататък „PostG от 1989 г.“)
-
Закона за пощите (Postgesetz от 1997 г.) (наричан по-нататък „PostG от 1997 г.“)
II.1. Пенсионната субсидия в контекста на социалните придобивки и схемите за социалноосигурителните вноски за държавни и частни служители
(57)
От 1995 г. нататък с пенсионната субсидия е финансирана голяма част от пенсиите за пенсионирани държавни служители на Deutsche Post. С оглед при оценката на пенсионната субсидия въздействието ѝ да бъде разбрано в пълнота, в следващия раздел ще бъдат описани по-подробно социалните придобивки и социалноосигурителните вноски на държавните служители в сравнение със схемите за задължително социално осигуряване за служители по договори с частноправен характер (наричани по-нататък „частните служители“).
II.1.1. Социални придобивки за държавните служители
(58)
Държавните служители имат право на пенсия за старост, на здравни и медико-социални грижи. Придобивките за държавните служители на Deutsche Post са същите като тези, предоставяни на всички останали държавни служители:
-
Нивото на пенсията е предварително установено съгласно член 14 от BeamtVG (27) като определен процент от последната заплата на държавния служител. Например държавен служител, който се е пенсионирал през 2010 г. и е изработил необходимия брой години, ще получава пенсия, равняваща се на 71,75 % от неговата последна заплата.
-
Държавните служители имат право на възстановяване на 50-70 % от разходите за здравни и медико-социални грижи, докато останалите разходи трябва да заплатят сами. Точната разбивка на разходите за здравни грижи зависи от различни критерии, като например от броя на децата. Държавният служител може да избере или да участва в допълнително доброволно осигуряване, или да плаща своята част от разходите за здравни грижи с налични средства.
II.1.2. Финансиране на социалните придобивки за държавните служители на Postdienst в периода 1989-1994 г.
(59)
След първата реформа на пощите от 1989 г., съгласно член 54, параграф 2 от PostVerfG от 1989 г., Postdienst, Telekom и Postbank са задължени да финансират изцяло пенсионните плащания и здравните разходи на пенсионираните държавни служители, които са разпределени в съответните категории въз основа на дейностите си в миналото. Независимо от това, че исковете на държавните служители продължават да се предявяват към държавата, по силата на тази разпоредба държавата има право да предяви иск за цялата сума съответно към Postdienst, Telekom и Postbank.
II.1.3. Финансиране на социалните придобивки за държавните служители на DPAG от 1995 г. нататък
(60)
С втората реформа на пощите от 1994 г. държавните служители, които са работили за Postdienst, са прехвърлени към DPAG съгласно член 2, параграф 1 от PostPersRG от 1994 г. Съгласно член 2, параграф 3 от PostPersRG от 1994 г.държавните служители запазват своя съществуващ правен статут. Съгласно член 1, параграф 1 от PostPersRG от 1994 г. DPAG поема всички права и задължения на работодателя от федералното управление и в съответствие с член 2, параграф 3 от PostPersRG от 1994 г., поема всички парични вземания на държавните служители.
(61)
Съгласно член 15 от PostPersRG от 1994 г. плащането на пенсиите и разходите за здравни грижи на пенсионираните държавни служители се поема от новосъздаден пенсионен фонд за държавните служители на Deutsche Post. На 1 юли 2001 г. пенсионните фондове за Deutsche Post, Deutsche Telekom AG и Postbank AG се сливат в пенсионния фонд за държавните служители на пощенските служби (Postbeamtenversorgungskasse) (наричани заедно по-нататък „пенсионния фонд“ за целия период от 1 януари 1995 г. нататък).
(62)
Съгласно член 16, параграф 1 от PostPersRG от 1994 г. Deutsche Post е трябвало да плаща на пенсионния фонд годишна вноска от 2,045 млрд. ЕUR за периода 1995-1999, обща сума в размер на 10,225 млрд. ЕUR. От 2000 г. нататък въз основа на член 16, параграф 2 от PostPersRG от 1994 г. Deutsche Post е трябвало да плаща на пенсионния фонд годишна вноска от 33 % от общата сума на заплатите на държавните служители (т.е. от 735 млн. EUR през 2000 г. до 540 млн. EUR през 2010 г.).
(63)
Съгласно член 16, параграф 2 от PostPersRG от 1994 г. пенсионната субсидия покрива оставащия дефицит (т.е. разликата между пенсиите за пенсионираните държавни служители и вноската на Deutsche Post в пенсионния фонд). Пенсионната субсидия се увеличава от 151 млн. EUR през 1995 г. на 3,203 млрд. EUR през 2010 г. и достига общ размер 37,121 млрд. EUR през периода 1995-2010 г.
Фигура 1
Финансиране на пенсионния фонд (в млн. EUR)
II.1.4. Схеми за задължително социално осигуряване за частни служители и допълнително пенсионно осигуряване за частни служители на Deutsche Post
(64)
Частните служители трябва да участват в четири схеми за социално осигуряване: пенсионно осигуряване, осигуряване за безработица, за здравни грижи и осигуровка за медико-социални грижи (28). В сравнение със схемата за държавните служители, схемите за задължително социално осигуряване предлагат различно ниво на покритие по отношение на схемите за пенсионно и здравно осигуряване:
-
Нивото на пенсията се изчислява не като процент от последната месечна заплата, а като процент от усредненото възнаграждение през целия професионален живот.
-
Разходите за здравни и медико-социални грижи се покриват изцяло.
(65)
Налице са също важни различия във финансирането на социалните придобивки в сравнение с тези на държавните служители. Схемите за задължително социално осигуряване за частни служители се финансират със съвместни вноски от служителя и работодателя през целия професионален живот на служителя (наричани по-нататък „вноски за задължително социално осигуряване“). Общата ставка на социалноосигурителната вноска формално се разделя на дял на служителя и дял на работодателя, като всеки от двата дяла включва приблизително половината от цялата вноска. Работодателят обаче има формалното задължение да плати цялата ставка на вноската по схемите за социално осигуряване.
Фигура 2
Ставки на вноските за задължително социално осигуряване като процент от брутното възнаграждение на частните служители (вж. също приложението)
(66)
Фигура 2 показва, че ставките на вноските за задължително социално осигуряване от 1995 г. нататък са били в порядъка от 38 % до 42 % от брутното възнаграждение (= нетното възнаграждение + дела на служителя). Дяловете на работодателя и на служителя от ставката на социалноосигурителната вноска са варирали в порядъка от 19 % до 21 % от брутното възнаграждение (за повече подробности относно динамичния ред вж. приложението).
(67)
Частните служители на Deutsche Post са се ползвали не само от задължителни схеми за социално осигуряване, но и от допълнително пенсионно осигуряване. На частните служители, започнали работа преди 1997 г., е било предложено покритие на допълнително пенсионно осигуряване, което би им позволило да получават пенсии, близки до тези на държавните служители. Допълнителното пенсионно осигуряване е покривало разликата между пенсията на частните служители от задължителното социално осигуряване - която се равнява на определен процент от усредненото възнаграждение през целия професионален живот - и пенсията на държавните служители, която е определен процент от последната заплата. Подробните правила са определени в Хартата на пенсионния институт на германските пощи (Versorgungsanstalt der Deutschen Bundespost - VAP) (29).
(68)
До 1997 г. Deutsche Post е финансирало плащанията за допълнителна пенсия за пенсионираните частни служители с вноска от приблизително [5-10 %] (30) от брутното възнаграждение на действащите частни служители. От 1997 г. нататък Deutsche Post е формирало провизия за неизплатените задължения на VAP (вж. също описанието на тежест № 4 в раздел II.3.1.3).
(69)
От 1997 г. нататък на новоназначените частни служители е предлагано значително намалено допълнително пенсионно осигуряване, за което Deutsche Post плаща вноска в размер между [0 и 5 %] от брутното възнаграждение от 1997 до 2007 г.
II.2. Държавни компенсационни плащания и гаранции в контекста на изключителното право на Deutsche Post и задължението за универсална пощенска услуга
II.2.1. Изключително право до 2007 г.
(70)
Преди 1998 г. член 2 от PostG от 1989 г. предоставя на Deutsche Post изключителното право за изграждане и поддържане на съоръжения за пренос на писмовни пратки. Други пощенски услуги - пренос на колетни пратки, вестници или периодични издания - не са резервирани за Deutsche Post, а са открити за конкуренция. Съгласно член 37 от PostVerfG от 1989 г. печалбите от резервираните услуги за писмовни пратки трябва да се използват за финансиране на загубите от универсалните услуги, които се предлагат на отворените за конкуренция пазари. Съгласно член 4 от Закона за регламентиране на далекосъобщенията и системата на пощите - PTRegG 1994 (31) - федералният министър на пощите и далекосъобщенията отговаря за одобряване на цените за резервираните услуги за писмовни пратки.
(71)
С влизането в сила на PostG от 1997 г. през 1998 г. обхватът на резервираните за Deutsche Post услуги постепенно се стеснява. Съгласно член 51 от PostG от 1997 г. изключителното право през 1997 г. обхваща доставката на писма и адресирани каталози с тегло под 200 g, но таванът за тегло постепенно бива снижаван, като през 2006 г. достига 50 g. Впоследствие действието на изключителното право изтича на 31 декември 2007 г.
II.2.2. Задължение за предоставяне на универсална пощенска услуга до 2007 г.
(72)
Задължението за универсална пощенска услуга на Deutsche Post е установено в два официални акта за възлагане:
-
Наредбата за задължителните пощенски услуги (32) (наричана по-нататък „Наредбата за задължителни услуги“) определя Deutsche Post като доставчика на универсална пощенска услуга за доставка на писма и колети с тегло до 20 kg, като възлага на дружеството предоставянето на тези услуги на цялата територия на Германия по единни тарифи.
-
С PostG от 1997 г. и придружаващите го правила по прилагане от 1999 г. (33) (наричана по-нататък „Наредбата за универсална услуга от 1999 г.“) услугата продължава да е възложена на DPAG.
(73)
В член 11 от PostG от 1997 г. универсалната услуга се определя като основен пакет от пощенски услуги, които се предоставят в национален мащаб на достъпни цени. Тези услуги включват доставката на писма, адресирани колетни пратки с тегло до 20 kg, книги, каталози, вестници и списания (наричани по-нататък „универсалните услуги“).
(74)
Наредбата за универсална услуга от 1999 г. определя минималните изисквания за качество на универсалната услуга:
-
На територията на Германия трябва да са разположени най-малко 12 000 пощенски клона.
-
Средногодишно 80 процента от писмата и колетните пратки трябва да се доставят в определени срокове (един работен ден за писма и два работни дни за колети) и през делничните дни трябва да има най-малко една доставка дневно.
-
Основното изискване за цените на универсалните услуги е достъпност, като същевременно DPAG е трябвало да определя единни цени за услугите за писмовни пратки, извършвани в рамките на изключителното право, чието действие се изчерпва през 2007 г. DPAG обаче е разполагало с известна гъвкавост при определянето на цените за резервираните услуги, тъй като е можело да сключва отделни ценови споразумения с клиенти, които изпращат най-малко 50 пратки на транзакция.
(75)
С член 52 от PostG от 1997 г. възлагането на доставката на универсални услуги на DPAG се запазва до 31 декември 2007 г., т.e. датата, на която изтича изключителното право на дружеството за осъществяване на услуги за писмовни пратки. След изчерпването на изключителното право задължението за универсална услуга не е възложено на пощенски оператор в Германия, което означава, че от всички доставчици на пощенски услуги се очаква да предоставят универсални пощенски услуги („пазарни сили“). Когато се установи или има основания да се счита, че дадена универсална услуга не е предоставяна по целесъобразен или подходящ начин, в PostG от 1997 г. Се предвиждат законови механизми за обезпечаване на предоставянето на такива услуги.
(76)
Както се вижда от проучването WIK (вж. Фигура 3), универсалните услуги формират около 88 % от общите приходи през периода 1990-2007 г. В голямата си част универсалните услуги за писмовни пратки подлежат на ценово регулиране поради господстващото положение на Deutsche Post на тези пазари (вж. раздел II.2.1). Освен услугите с регулирани цени, които формират около 62 % от общите приходи, Deutsche Post е предоставяло универсални услуги за колетни пратки (около 15 % от общите приходи) и допълнително универсални услуги за писмовни пратки с нерегулирани цени (около 11 % от общите приходи) в конкуренция с други оператори.
(77)
Освен това Deutsche Post е предлагало и търговски услуги (например банкиране на дребно на Postbank, услуги по продажба на Telekom, доставка на неадресирани пощенски пратки и др.). Като цяло търговските услуги формират 12 % от приходите на Deutsche Post за периода 1990-2007 г.
II.2.3. Държавни компенсационни плащания
(78)
От създаването му през 1950 г. Deutsche Bundespost представлява специален актив на федералното правителство (наричан по-нататък „Sondervermögen“). Съгласно германското административно право Sondervermögen няма юридическа правосубектност, която е независима от държавата, но разполага със собствен бюджет и не носи отговорност за общите задължения на държавата.
(79)
Първата реформа на пощите от 1989 г. определя Sondervermögen да има три различни подразделения - Postdienst, Postbank и Telekom - които се категоризират като „публични предприятия“, но при все това нямат независима от държавата юридическа правосубектност.
(80)
Съгласно член 37, параграфи 2 и 3 от PostVerfG от 1989 г., въпреки че се очаква всяка услуга на трите подразделения да се самофинансира, кръстосаното финансиране между трите подразделения е било допустимо до размера на загубите в резултат на задълженията за универсална услуга. На тази основа в периода между 1990 и 1993 г. Postdienst е получило трансфери в размер на 2,844 млрд. EUR от Telekom, за да покрива загубите си.
(81)
В хода на втората реформа на пощите, която влиза в сила от 1 януари 1995 г., трите подразделения на Sondervermögen са преобразувани в публични акционерни дружества: Postdienst е преобразувано в DPAG, Postbank в Postbank AG, а Telekom - в Telekom AG. Съгласно член 2, параграф 2 от PostUmwG от 1994 г. Telekom AG поема всички задължения, произтичащи от заеми, които са относими към Sondervermögen като цяло, но си запазва правото да си възстанови средства от DPAG и Postbank AG до размера на задълженията по заеми, които могат да бъдат приписани на техните правни предшественици.
(82)
Съгласно член 7 от PostUmwG от 1994 г. обаче правото на Telekom AG (произтичащо от член 2, параграф 2 от PostUmwG от 1994 г.) да предявява претенции спрямо DPAG до размера на загубите, реализирани от Postdienst, се изчерпва на 31 декември 1994 г. Това довежда до прехвърлянето на активи на стойност 2,822 млрд. EUR от Telekom AG към DPAG. Според Германия това прехвърляне от Telekom AG, както и предходните прехвърляния въз основа на член 37, параграф 3 от PostVerfG от 1989 г., е било крайно необходимо за DPAG, за да изпълни задълженията си за универсална услуга.
(83)
През периода 1990-1995 г. Postdienst е получило общо 5,666 млрд. EUR като компенсация за своето задължение за универсална услуга.
II.2.4. Държавна гаранция по дългови инструменти, емитирани преди 1995 г.
(84)
От 1953 г. нататък в член 22, параграф 4 от PostVwG от 1953 г. (34) се предвижда емитираните от Deutsche Bundespost дългови инструменти, да имат същата правна стойност като дълговите инструменти, емитирани от Федерална република Германия. Когато PostVwG от 1953 г. е отменен от PostVerfG от 1989 г., същата разпоредба е включена в член 40 от PostVerfG от 1989 г.
(85)
След създаването на трите подразделения през 1989 г. самото дружество Postdienst не емитира дългови облигации; Postbank управлява тези сделки за всички подразделения на Deutsche Bundespost. След това дълговите инструменти са разпределени между Postdienst, Telekom и Postbank според финансовите им нужди.
(86)
Съгласно член 2, параграф 4 от PostUmwG от 1994 г. след 1995 г. Германия остава задължена по всички сделки с дългови облигации, сключени преди 1995 г. от Deutsche Bundespost и впоследствие разпределени между Postdienst, Telekom и Postbank. Германия обаче няма задължения по дълговите инструменти, емитирани по-късно от DPAG.
II.3. Приходите от регулирани цени като допълнителна компенсация за разходите за пенсии и разходите за мрежа за универсалната услуга
(87)
С PostG от 1997 г. се създава също Bundesnetzagentur (наричан по-нататък „регулаторният орган в пощенския сектор“) за надзор на резервираните и либерализираните пазари на писмовни пратки. Съгласно член 19 от PostG от 1997 г. регулаторният орган в пощенския сектор разполага с компетенции да регулира ценообразуването на Deutsche Post на пазарите за писмовни пратки, на които дружеството се ползва от господстващо положение. Deutsche Post е заемало господстващо положение не само по отношение на резервираните услуги - съгласно член 51 от PostG от 1997 г. - но също така по отношение на всички останали услуги за писмовни пратки, които вече са били отворени за конкуренция. Регулирането на цените може да бъде или под формата на предварително определен ценови праг, или под формата на последващ ценови контрол.
(88)
Според проведените от регулаторния орган в пощенския сектор пазарни проучвания Deutsche Post е държало среден пазарен дял от 90-97 % на пазарите за писмовни пратки с регулирани цени. В последния си доклад регулаторния орган в пощенския сектор изразява неодобрение от факта, че постепенното отваряне на пазара от 1997 г. нататък не е довело до ефективна конкуренция на пазара за писмовни пратки в Германия (35).
(89)
Услугите за писмовни пратки с регулирани цени формират основната част от общите приходи на Deutsche Post (например около 62 % от общите приходи на Deutsche Post за периода 1990-2007 г. (вж. Фигура 3) и около 56 % за периода 2008-2010 г.).
(90)
Всички останали универсални и търговски услуги, които не подлежат на ценово регулиране съгласно членове 19-27 от PostG от 1997 г. (36), ще бъдат наричани услуги с нерегулирани цени.
(91)
По отношение на услугите за писмовни пратки с регулирани цени в член 20, параграфи 1 и 2 от PostG от 1997 г. се предвижда, че цените трябва да отразяват разходите за ефективно предоставяне на услугата. Когато обаче това е обективно обосновано, регулаторния орган в пощенския сектор следва надлежно да отчита inter alia:
-
разходите за универсално предоставяне на пощенски услуги и
-
разходите за финансиране на пенсионни и здравни плащания за служителите, които са били прехвърлени от Postdienst.
(92)
С член 57 от PostG от 1997 г. и министерски указ от 27 март 2000 г. на федералния министър на икономическите въпроси и технологиите регулираните цени се запазват на нивото им от 1997 г. до 31 декември 2002 г.
II.3.1. Решение за прагове на цените от 2002 г.
(93)
Едва през 2002 г. регулаторния орган в пощенския сектор издава първото си решение относно прага на цените за услугите за писмовни пратки с регулирани цени за периода от 1 януари 2003 г. до 31 декември 2007 г. (наричано по-нататък „решението за прагове на цените от 2002 г.“). Регулирането чрез ценови прагове представлява система за регулиране на цените на пакет услуги, посредством която не се контролира отделната цена за всяка услуга, а съществува таван за претеглената средна стойност на всички цени в пакета. Съгласно член 19 от PostG от 1997 г. регулирането чрез предварително определен ценови праг включва всички пощенски услуги, по отношение на които Deutsche Post се е намирало в господстващо положение.
(94)
За целите на решението за прагове на цените от 2002 г. Deutsche Post за първи път представя на регулаторния орган в пощенския сектор предназначени за регулаторите счетоводни данни за приходите и разходите (по-нататък наричани „счетоводни данни за регулаторите от 2002 г.“), които обхващат периода 1998-2006 г. Счетоводните данни за регулаторите се основават на резултатите до 2001 г. и на прогнози за следващите години.
(95)
През 2002 г. Deutsche Post декларира „финансови тежести“ по отношение на предоставянето на универсалната услуга и във връзка с назначаването на държавни и частни служители, които са били прехвърлени от Postdienst. Според твърдението от Deutsche Post тези тежести представляват разходите, които не биха възникнали без задължението за универсална пощенска услуга и без прехвърлянето на персонал и инфраструктура от Postdienst (за подробен списък вж. таблица 1).
Таблица 1
Тежести, одобрени с решението за определяне на прагове на цените от 2002 г. (в млн. EUR, номинални стойности)
№
Тежести от решението за определяне на прагове на цените от 2002 г.
Среден размер на тежестта (1998-2006 г.) в млн. EUR
%
1
Допълнителни разходи за заплати
[…]
[…]
2
Допълнителни разходи за социално осигуряване
[…]
[…]
3
Инфраструктурна тежест на пощенските клонове
[…]
[…]
4
Допълнително пенсионно осигуряване на служителите (VAP)
[…]
[…]
5
Тежест на транспортната инфраструктура
[…]
[…]
6
Социални и здравни разходи (BAnstPT)
[…]
[…]
7
Преструктуриране на персонала
[…]
[…]
8
Покриване на дефицита по здравното осигуряване на държавните служители
[…]
[…]
Общ среден размер на тежестта
[…]
100 %
(96)
В крайна сметка регулаторният орган в пощенския сектор приема аргумента на Deutsche Post, че дружеството не би понесло тези тежести, ако не е било натоварено със задължението за универсална услуга (за тежести № 3 и № 5 по разходи за универсална услуга) и със задължението за приемане на държавните и частните служители от Postdienst (тежести с номера 1, 2, 4, 6, 7 и 8). Ето защо регулаторният орган в пощенския сектор одобрява увеличени регулирани цени за писмовни пратки с оглед финансирането на декларираните средногодишни тежести в размер на […] млрд. EUR за периода 2002-2006 г. от приходите от услуги за писмовни пратки с регулирани цени. Съгласно решението за прагове на цените от 2002 г. 100 % от тежестите се разпределят към цените, които подлежат на предварително определен ценови праг.
II.3.1.1. Допълнителни възнаграждения (тежест № 1)
(97)
Тежест № 1 показва декларираните допълнителни разходи за възнаграждения на пощенски служители над средната стойност за отрасъла. Deutsche Post използва като „конкурентно“ референтно възнаграждение възнаграждението на новонаетия след 2002 г. персонал, което е определено в колективен трудов договор (Entgelttarifvertrag) с профсъюзите (наричано по-нататък „ETV възнаграждение“). За изчисляването на тежест № 1 обаче този референтен показател се прилага към целия персонал. Той също така се прилага с обратно действие до 1998 г. в предоставените счетоводни данни.
II.3.1.2. Допълнителни социалноосигурителни вноски (тежест № 2)
(98)
Регулаторният орган в пощенския сектор също така приема аргумента на Deutsche Post, че е трябвало да плаща по-високи социалноосигурителни вноски за своите частни и държавни служители, отколкото частните конкуренти обикновено трябва да плащат за своите частни служители.
(99)
Deutsche Post основава изчисленията си на ставката на социалноосигурителната вноска, която определя като „конкурентна“ (наричана по-нататък „нормативно определена ставка на вноската“) едновременно за държавните и за частните служители. Тази нормативно определена ставка се определя като сумата от:
-
дела на работодателя от социалноосигурителни вноски за частен служител (приблизително 19-21 %, което е около половината от общата ставка на социалноосигурителната вноска, както е посочено във Фигура 2),
-
вноската по схема за осигуряване за злополука (в диапазона [0-5 %]; Deutsche Post е добавило тази вноска към нормативно определената ставка на вноската от 2001 г. нататък),
-
вноската по схема за допълнително пенсионно осигуряване (в диапазона [0-5 %]; Deutsche Post е добавило тази вноска към нормативно определената ставка на вноската от 1997 г. нататък, тъй като вноска по схема за допълнително пенсионно осигуряване с такава величина се счита за „конкурентна“. Ставката се основава на допълнителното пенсионно осигуряване, което Deutsche Post е предлагало от 1997 г. нататък на новоназначените частни служители).
(100)
С приходите от услуги с регулирани цени се финансират всички социалноосигурителни вноски, които надхвърлят нормативно определената ставка на вноската (наричани по-нататък „допълнителни вноски“). Като се използват за пример изчисленията на допълнителните социалноосигурителни вноски за държавните служители през 2001 г., в таблица 2 е показано, че действителните социалноосигурителни вноски за държавните служители са с почти двоен размер в сравнение с „конкурентните“ социалноосигурителни вноски, основани на нормативно определената ставка на вноската.
Таблица 2
Изчисляване на допълнителните разходи за социално осигуряване за държавните служители през 2001 г. въз основа на счетоводни данни, предназначени за регулаторите, за 2002 г. (в млн. EUR)
% от действителните възнаграждения
(1)
Ставка на вноската в пенсионен фонд
33 %
(2)
Общ размер на възнагражденията на държавните служители
[…]
(3)
=(1)*(2)
Ставка на вноската в пенсионен фонд
[…]
(4)
Разходи за здравно осигуряване
[…]
(5)
=(3)+(4)
Действителни социалноосигурителни вноски
[…]
[40-45 %]
(6)
Дял на работодателя от социалноосигурителните вноски
20,43 %
(7)
Осигуряване за злополука
[…]
(8)
Допълнително пенсионно осигуряване
[…]
(9)
=(6)+(7)+(8)
Нормативно определена ставка на вноската
[…]
(10)
=(2)*(9)
Референтни разходи на регулаторите за социално осигуряване
[…]
[20-25 %]
(11)
=(5)-(10)
Допълнителни социалноосигурителни вноски
[…]
[15-20 %]
(101)
Действителните социалноосигурителнш вноски включват плащането от Deutsche Post на 33 % от действителните възнаграждения на държавните служители в пенсионния фонд (годишно еднократно плащане в размер на 2,045 млрд. EUR в периода 1995-1999 г.), както и вноски за разходите за здравно осигуряване на държавните служители. Сумата на действителните социалноосигурителнш вноски достига [40-45 %] от действителните възнаграждения на държавните служители през 2001 г.
(102)
Въпреки че ставката на социалноосигурителната вноска се определя като процент от брутното възнаграждение на частните служители (нетно възнаграждение + дела на служителя от социалноосигурителната вноска), за да изчисли референтния показател за регулаторите Deutsche Post умножава нормативно определената ставка на вноската от [20-25 %] по действителното възнаграждение на държавните служители.
II.3.1.3. Допълнително пенсионно осигуряване за частните служители (тежест № 4)
(103)
Предназначението на тежест № 4 е да компенсира формирането на провизия за задълженията отпреди 1997 г. от схемата за допълнително пенсионно осигуряване VAP за частните служители на Deutsche Post.
(104)
Както е обяснено в раздел II.1.4, на частните служители на Deutsche Post, наети преди 1997 г., е било предложено допълнително пенсионно осигуряване, за да им се гарантира пенсия, близка до тази на държавните служители. Postdienst обаче не е формирало съответната провизия за бъдещи пенсионни плащания. Едва след учредяването на DPAG в счетоводния баланс са включени провизии в размер на 8,153 млрд. EUR.
II.3.1.4. Разни допълнителни разходи за социално осигуряване (тежести № 6, 7 и 8)
(105)
Тежест № 6 включва вноската на Deutsche Post във Федералния институт за пощите и далекосъобщенията (Bundesanstalt für Post und Telekommunikation - BanstPT), който осигурява някои социални придобивки (например социални жилища) за държавни и частни служители, които са били прехвърлени от Postdienst. Тежест № 7 включва вноските от Deutsche Post за покриване на дефицита по схемата за здравно осигуряване на държавни служители. Тежест № 8 за преструктуриране на персонала се отнася както за държавни, така и за частни служители.
II.3.1.5. Тежести на универсалната услуга (№ 3 и № 5)
(106)
Тези тежести показват икономиите на разходи, които Deutsche Post би могло да постигне, ако можеше да планира пощенските си клонове и мрежата за колетни пратки въз основа единствено на търговски съображения. Икономиите на разходи се изчисляват въз основа например на хипотетичния брой пощенски клонове, които Deutsche Post би използвало без задължението за универсална услуга.
II.3.2. Решения за прагове на цените от 2007 и 2011 г.
(107)
На 7 ноември 2007 г. регулаторният орган в пощенския сектор одобрява прага на цените за периода от 1 януари 2008 г. до 31 декември 2011 г. (наричано по-нататък „решението за прагове на цените от 2007 г.“). На 14 ноември 2011 г. регулаторният орган в пощенския сектор одобрява прага на цените за периода от 1 януари 2012 г. до 31 декември 2013 г. (наричано по-нататък „решението за прагове на цените от 2011 г.“).
(108)
След решението за прагове на цените от 2007 г. цените за изпращане на над 50 писмовни пратки вече не се контролират предварително, а подлежат на последващ ценови контрол съгласно член 25 от PostG от 1997 г. (37). Цените за всички останали пощенски услуги, по отношение на които Deutsche Post заема господстващо положение, продължават да подлежат на предварителен контрол съгласно член 19 от PostG от 1997 г.
(109)
Навсякъде в настоящото решение с понятието „услуги с регулирани цени“ Комисията ще обозначава онези услуги, по отношение на които Deutsche Post заема господстващо положение и които подлежат на предварителен ценови контрол съгласно член 19 от PostG от 1997 г. или на последващ ценови контрол съгласно член 25 от PostG от 1997 г. Всички останали услуги, по отношение на които Deutsche Post не заема господстващо положение и които не подлежат на ценови контрол, ще бъдат наричани „услуги с нерегулирани цени“.
(110)
Deutsche Post продължава да декларира тежестите за допълнителни възнаграждения и разходите за социално осигуряване от прехвърлянето на персонал от Postdienst (например усреднения размер на тежест № 2 за допълнителни разходи за социално осигуряване на стойност […] млн. EUR от 2008 г. нататък), както и тежестите от задължението за универсална услуга. Както в случая с решението за прагове на цените от 2002 г., регулаторният орган в пощенския сектор одобрява финансирането на тези тежести от приходите от услуги с регулирани цени и определя прагове на цените на съответно завишено ниво. Следователно по отношение на услугите с нерегулирани цени признаването на тези тежести от страна на регулаторният орган в пощенския сектор в решенията за прагове на цените от 2002, 2007 и 2009 г. се запазва непроменено.
II.4. Финансови резултати на DPAG
(111)
Финансовите резултати на DPAG за периода 1995-2006 г. са представени на фигура 2 от решението за разширяване от 2007 г. Резултатите от 1995 до 1999 г. са разнородни (през някои години са отчетени загуби, а през други - печалби), докато в периода 2000-2006 г. DPAG постоянно реализира печалба преди данъчно облагане в размер на 1-2 млрд. EUR.
(112)
Между 2007 и 2010 г. DPAG е реализирало следните нетни печалби: 1,8 млрд. EUR (2007 г.); - 2,0 млрд EUR (2008 г.); 0,7 млрд. EUR (2009 г.); 2,6 млрд. EUR (2010 г.).
(113)
Публикуваните счетоводни отчети на DPAG не дават възможност печалбите да бъдат разпределени към различните услуги. Ето защо не е възможно с помощта на публикуваните счетоводни отчети да се установи дали универсалните услуги с регулирани цени като цяло са били на загуба или на печалба.
III. ОСНОВАНИЯ ЗА ОТКРИВАНЕ НА ПРОЦЕДУРАТА
(114)
Както потвърждава Общият съд в решението си по дело T-421/07 (38), от решението за откриване от 1999 г. нататък всички мерки, предмет на разследването, са били част от процедурата, която е продължена с решението за разширяване от 2007 г.
III.1. Пенсионна субсидия
(115)
В решението за разширяване от 2011 г. се установява, че пенсионната субсидия представлява нова мярка за помощ, тъй като преди пенсионната реформа от 1995 г. Deutsche Post е било задължено да финансира в пълна степен разходите за пенсии от собствени ресурси. Освен това в решението за разширяване от 2011 г. се отхвърля твърдението на Германия, основано на решението по делото Combus (39), че пенсионната субсидия не представлява помощ.
(116)
За целите на оценката за съвместимост на пенсионната субсидия като компенсация за „предшестващи“ разходи за пенсии (например в съответствие с решението на Комисията относно френското дружество La Poste (наричано по-нататък „решението относно La Poste“) (40), в решението за разширяване от 2011 г. е бил отчетен фактът, че декларираните допълнителни разходи за социално осигуряване са били компенсирани не само с пенсионната субсидия, а също и с приходите от услуги с регулирани цени (например тежест № 2 за допълнителни социалноосигурителни вноски).
(117)
Изчисленията в решението за разширяване от 2011 г., които отчитат и двата източника на компенсации, показват, че Deutsche Post е имало ефективната възможност да приложи ставка на вноските за задължително социално осигуряване с 10-14 процентни пункта под общата ставка на вноските за задължително социално осигуряване (делът на работодателя и на служителя), който е трябвало да плащат частните конкуренти.
(118)
Ето защо в решението за разширяване от 2011 г. са изразени съмнения по отношение на съвместимостта на пенсионната субсидия като компенсация за „предшестващи“ разходи за пенсии съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС.
III.2. Компенсация за предоставяне на универсални услуги
(119)
Германия се позовава на член 106, параграф 2 от ДФЕС в подкрепа на съвместимостта на държавните компенсационни плащания и на държавната гаранция като компенсация за задължението за универсална услуга.
(120)
Въз основа на решението по делото Altmark (41) в решението за разширяване от 2007 г. Комисията застъпва становището, че държавните компенсационни плащания и държавната гаранция представляват държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(121)
В решението за разширяване от 2007 г. Комисията е изразила съмнения относно това дали държавните компенсационни плащания и гаранцията са били необходими за изпълнението на задълженията за универсална услуга и пропорционални за тази цел. По-специално Комисията е счела за необходимо да прегледа разпределението на разходите между универсалните и търговските услуги в съответствие с принципите, заложени в рамката от 2005 г. Комисията е изразила съмнения и относно определянето на разумната печалба, при което е трябвало да се отчете средната рентабилност за сектора и позицията на Deutsche Post по отношение на риска.
IV. ПРОУЧВАНЕ НА WIK
(122)
Проучването на WIK е възложено с цел Комисията да бъде подпомогната при прегледа на счетоводните отчети на Deutsche Post за периода 1990-2007 г. с оглед да се установи дали Deutsche Post е получило свръхкомпенсация за задълженията си за универсална услуга. По-конкретно на WIK Consult GmbH са възложени следните задачи:
-
сравнително проучване на разумната печалба;
-
преглед на вътрешното разпределение на разходите и организацията на цените на прехвърляне; и
-
изчисляване на свръхкомпенсацията за нетните разходи по задължението за универсална услуга.
IV.1. Описание на предназначените за регулаторите счетоводни данни за приходите и разходите за 2009 г.
(123)
След приемането от Комисията на разпореждането за информация на 30 октомври 2008 г., през 2009 г. Германия в крайна сметка предоставя пълен комплект счетоводни данни, предназначени за регулаторите, за периода 1990-2007 г. (наричани по-нататък „счетоводни данни за регулаторите за 2009 г.“).
IV.1.1. Приходи
(124)
Приходите на Deutsche Post могат да се разпределени в три големи категории:
-
Универсални услуги за писмовни пратки с регулирани цени (62 % от общите приходи през периода 1990-2007 г.)
Услугите за писмовни пратки с регулирани цени включват всички универсални услуги, предоставяни на пазари, на които Deutsche Post е заемало господстващо положение, включително онези услуги, по отношение на които Deutsche Post е имало изключителни права. Тези услуги са формирали 62 % от общите приходи на Deutsche Post през периода 1990-2007 г. (42).
-
Универсални услуги с нерегулирани цени (26 % от общите приходи през периода 1990-2007 г.)
Универсалните услуги за колетни пратки винаги са били предоставяни на отворени за конкуренция пазари, на които Deutsche Post е държало среден пазарен дял от 30 %. През периода 1990-2007 г. универсалните услуги за колетни пратки са генерирали 15 % от общите приходи на Deutsche Post.
Универсалните услуги за писмовни пратки с нерегулирани цени (например каталози, трансгранична поща) са формирали приблизително 11 % от общите приходи на Deutsche Post.
-
Търговски услуги с нерегулирани цени (12 % от общите приходи през периода 1990-2007 г.)
Deutsche Post е използвало своята мрежа от пощенски клонове не само за разпространението на пощенски услуги, а и за продажба на продукти и услуги на Postbank AG и, в по-малка степен, на Deutsche Telekom. Тези търговски услуги по продажби са формирали около 6 % от общите приходи на Deutsche Post.
Търговските услуги за колетни и писмовни пратки (например адресирани пратки в големи количества) формират около 4 % от общите приходи на Deutsche Post.
На последно място, Deutsche Post предоставя редица разнородни услуги, например в качеството си на холдингова компания - за международните дъщерни предприятия, активни в други стопански сегменти (например Danzas, DHL). Тези други търговски услуги са формирали около 2 % от общите приходи на Deutsche Post.
Фигура 3
Средни дялове на приходите за периода 1990-2007 г. (въз основа на номинална стойност)
(125)
Проучването на WIK обхваща само търговски услуги, които са били предоставяни заедно с универсални услуги от юридическото лице DPAG и неговия предшественик Postdienst. Търговските услуги (например експресните операции на DHL в световен мащаб), които се предоставят от различни юридически лица в рамките на Deutsche Post World Net (наричано по-нататък „DPWN“), не са обхванати в разследването.
IV.1.2. Изчисляване на тежестите в счетоводни данни за регулаторите за 2009 г.
(126)
За разлика от счетоводните данни за регулаторите, които Deutsche Post е представило на регулаторния орган в пощенския сектор във връзка с решенията за прагове на цените от 2002, 2007 и 2011 г., счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. - които никога не са били предоставени на регулаторния орган в пощенския сектор - съдържат значително увеличение на тежестите, които Deutsche Post разпределя към услугите с регулирани цени.
(127)
Въз основа на данните за регулаторите за 2009 г. Deutsche Post декларира тежести със средна стойност […] млрд. EUR за периода 1990-2006 г., в сравнение с […] млрд. EUR въз основа на счетоводните данни за регулаторите за 2002 г.
Фигура 4
Съпоставка между заявените тежести от универсални услуги въз основа на счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. и одобрените тежести въз основа на решението за прагове на цените от 2002 г. (средногодишен размер, номинална стойност в EUR)
[…]
(128)
Докато тежест № 2 (допълнителни разходи за социално осигуряване) и тежест № 4 (допълнително пенсионно осигуряване) не се различават съществено в счетоводните данни за регулаторите за периода 2002-2009 г., тежест № 1 (допълнителни възнаграждения) достига почти […]. За разлика от счетоводните данни за регулаторите за 2002 г., към момента Deutsche Post вече не използва ETV възнаграждението като „конкурентно“ референтно възнаграждение. Вместо това дружеството използва минималното възнаграждение за пощенския сектор въз основа на наредба, издадена от Федералното министерство на труда през 2007 г. (наричано по-нататък „минималното възнаграждение за 2007 г.“). Следва обаче да се отбележи, че в крайна сметка наредбата е обявена за незаконосъобразна от федералния административен съд и никога не придобива правна ефективност.
(129)
Освен това в счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. Deutsche Post декларира нова тежест - „пощенска инфраструктура“ - която покрива вътрешно присъщите разходи за шестия ден на доставка (средно […] млн. EUR годишно). Изчислението се основава на хипотетичен сценарий, според който без задължението за универсална услуга Deutsche Post би доставяло пощенските пратки само за пет, вместо за шест дни.
(130)
Инфраструктурната тежест № 3 (мрежата от пощенски клонове) се изчислява по различен начин в сравнение със счетоводните данни за регулаторите за 2002 г. Сега тежестта включва предполагаемите икономии на разходи, които е можело да бъдат постигнати, ако всички пощенски клонове са били управлявани като агенции от 1990 г. нататък. Тежестта е изчислена въз основа на възнаграждението, което Deutsche Post е платило на трети страни за услуги по продажби през 2007 г.
IV.1.3. Маржове на печалбата в счетоводните данни за регулаторите за 2009 г.
(131)
Разпределянето на тежестите към универсалните услуги за писмовни пратки с регулирани цени предвижда значително облекчение за услугите с нерегулирани цени от разходи като възнаграждения и разходи за социално осигуряване. Това преразпределяне води до осезаеми положителни маржове на печалбата в размер на [15-25 %] от продажби на търговски услуги и загуби в размер на почти [0-10 %] от продажбите на услуги за писмовни пратки с регулирани цени.
(132)
Въпреки че в годишните си счетоводни отчети Deutsche Post посочва много големи печалби на подразделението за писмовни пратки (вж. също раздел V.3), тези печалби са погълнати и надвишени от тежестите, прехвърлени от услугите с нерегулирани цени към тези с регулирани цени.
Фигура 5
Средна възвращаемост на продажбите въз основа на счетоводните данни за регулаторите за 2009 г.
[…]
IV.2. Определяне на референтната печалба
IV.2.1. Верига на стойността на Deutsche Post: нискотехнологични операции и ниско ниво на търговски риск
(133)
За подготовка за определянето на референтната печалба и оценката на разпределението на разходите е належащо да се извърши анализ на веригата на стойността и на свързаните търговски рискове. Търсенето на набор от „сравними“ предприятия и изчисляването на референтен показател за разумната печалба, която е вероятно да генерира Deutsche Post, е възможно единствено ако са известни функционалните и рисковите характеристики.
IV.2.1.1. Веригата на стойността на нискотехнологична стопанска дейност
(134)
Веригата на стойността на Deutsche Post може да се раздели на две основни функции:
-
мрежа за доставки в национален мащаб за разпространение на писмовни и колетни пратки,
-
национална мрежа от пощенски клонове.
(135)
Логистиката на мрежа за колетни и писмовни пратки е нискотехнологична стопанска дейност, която не изисква значителни усилия за научни изследвания и развитие. Поради това всички останали оператори в отрасъла работят по подобен и стандартизиран начин. Следователно тези дейности често се обозначават като „рутинни“ задачи. Големият дял на дейностите, които Deutsche Post възлага на трети страни, също е доказателство за техния рутинен характер. Същото се отнася и за услугите по продажби, които се осъществяват чрез националната мрежа от пощенски клонове, като все по-голяма част от тези услуги също се възлага на външни изпълнители.
(136)
Освен рутинните задачи, основните нематериални активи на Deutsche Post са неговата база от клиенти, марката и стабилните пазарни позиции, по-специално на пазарите за писмовни пратки. В проучването на WIK обаче се изразява мнението, че на практика тези нематериални активи не са резултат от собствените усилия или инвестиции на Deutsche Post, а по-скоро от традиционните изключителни права. На Deutsche Post не се е налагало да инвестира мащабно във функции по предлагане на пазара. Вместо това до 2007 г. то е можело да разчита на гарантираната от закона пазарна позиция. Поради това на Deutsche Post не следва да бъде разрешено възнаграждение за тези нематериални активи.
IV.2.1.2. Нисък риск благодарение на държавните мерки
(137)
Deutsche Post е било изложено на по-нисък риск от своите конкуренти по отношение както на регулираните, така и на нерегулираните услуги, поради няколко причини.
(138)
На първо място, до 2007 г. Deutsche Post е било защитено със законен монопол върху неговите услуги в областта на писмовните пратки. Освен това в обхвата на услугите за писмовни пратки с регулирани цени Deutsche Post се е възползвало от 90-процентен пазарен дял и несъществуваща или слаба конкуренция. Услугите с регулирани цени са формирали почти две трети от приходите на Deutsche Post.
(139)
На второ място, регулаторният орган в пощенския сектор е одобрил прагове на цените на услугите за писмовни пратки с регулирани цени. Определеният праг надвишава разходите за ефективно предприятие, за да позволи inter alia компенсирането на предполагаеми допълнителни разходи, свързани с услугите с нерегулирани цени. Нито един от конкурентите на DPAG не се е ползвал от изключително право или господстващо положение, които биха им позволили кръстосано финансиране на техните разходи за социално осигуряване. Ето защо изключителното право и господстващото положение са довели до значително намаляване на търговските рискове по отношение не само на услугите с регулирани цени, но също и на универсалните и търговските услуги с нерегулирани цени.
(140)
На трето място, други държавни мерки също значително са намалили риска за универсалните и търговските услуги. Държавните компенсационни плащания са погълнали загубите от началото на деветдесетте години, а държавната гаранция е позволила на Deutsche Post да сключва заеми на независим лихвен процент до 1995 г. въпреки затрудненото му финансово положение в началото на 90-те години на миналия век.
(141)
Като цяло Deutsche Post е било изправено пред значително по-малки пазарни и свързани с разходите рискове от своите конкуренти, тъй като не му се е налагало да изгражда база от клиенти и е можело да прехвърля увеличенията на разходите чрез повишени регулирани цени. Въз основа на тази логика в проучването на WIK се заключава, че най-подходящите сравними конкуренти са пощенските предприятия, които изпълняват само рутинни задачи (например не инвестират мащабно в предлагане на пазара и марки) и не са изложени на високи нива на риск (например могат да разчитат на дългосрочни договори).
IV.2.2. Количествено определяне на референтната печалба
(142)
Въз основа на резултатите от анализа на задачите и риска в проучването на WIK се прави анализ въз основа на финансови данни (като се използва например базата данни ORBIS, която обхваща около 10 милиона дружества в целия свят) за търсене на сравними пощенски предприятия. Чрез мерки за контролиран количествен и качествен подбор е определена група от сравними предприятия, които предлагат пощенски услуги на конкурентни пазари.
(143)
В проучването на WIK е подбрана група за сравнение от 26 пощенски предприятия, които предлагат основно услуги за колетни пратки и изпълняват типичните рутинни дейности на пощенските оператори. Всички сравними конкуренти са от стопанския сектор „Пощенски и куриерски дейности“ (код по NACE (43) 641).
(144)
Важно е да се отбележи, че броят на сравнимите конкуренти е ограничен, тъй като досега частните дружества са предлагали услуги за писмовни пратки в по-голям мащаб в редки случаи поради изключителното право на заварените дружества в пощенския сектор, които покриват значителен дял от услугите за писмовни пратки. Освен това в проучването на WIK се изключват като база за сравнение заварените дружества в пощенския сектор от други държави, тъй като те, както Deutsche Post, са били защитени от изключителни права и не извършват дейност предимно на конкурентни пазари.
(145)
За измерване на „разумната“ печалба в проучването на WIK се използва маржът на възвращаемостта на продажбите (ROS), който е счетоводната печалба (получените резултати преди лихви и данъци (EBIT)), разделена на приходите. Освен това в проучването на WIK като референтна печалба, базирана на капитала, се изчислява маржът на възвращаемостта на активите (ROA), т.е. EBIT като процент от общия капитал.
Таблица 3
Референтните показатели ROS и ROA от проучването на WIK
Възвращаемост на продажбите
(ROS)
Възвращаемост на активите
(ROA)
Медиана
3,48 %
7,33 %
Горна граница (75-ти процентил)
6,77 %
13,41 %
(146)
От избраната извадка за периода 1998-2007 г. средната възвращаемост на печалбата (ROS) в конкурентната част на пощенския сектор е 3,48 %. В проучването на WIK обаче се представя не само средната възвращаемост, а и горната граница за разумната печалба, т.e. третия квартил от печалбата на сравнимите конкуренти, която се равнява на 6,77 % възвращаемост на печалбата. С други думи, 75 % от сравнимите конкуренти генерират печалба, която е под 6,77 % ROS (44).
(147)
Що се отнася до възвращаемостта на активите, проучването на WIK показва средна ROA от 7,33 % и горна граница от 13,41 %.
(148)
Тъй като Deutsche Post е изложено на значително по-малък риск от пазарните си аналози, които извършват дейност на висококонкурентни пазари (например пазара на експресни колетни пратки), в проучването на WIK се твърди, че за Deutsche Post средната ROS от 3,48 % е умерена и консервативна референтна печалба. В него не се препоръчва използването на по-висок процент в диапазона до третия квартил на ROS в размер на 6,77 %. Възможно е да е оправдан дори по-нисък референтен показател, тъй като средната ROS от 3,48 % съответства на ROA от 7,33 %, която все още би надхвърляла значително безрисковия лихвен процент.
IV.3. Преглед на разпределението на разходите
(149)
В проучването на WIK разпределението на тежестите в счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. е подложено на критика, тъй като маржовете на ROS за търговски услуги от [15-25 %] надвишават значително средните стойности за отрасъла (45). Тъй като частните конкуренти са на печалба въпреки значително по-ниските маржове на печалбата, в проучването на WIK се заключава, че към търговските услуги на Deutsche Post следва да бъде разпределен по-голям дял от разходите и намалява съответно тежестите за услугите с регулирани цени.
(150)
Изводът от проучването на WIK е, че всички търговски услуги, независимо от дела им от разходите, все пак показват печалба предвид средната ROS на конкурентите от 3,48 %. По този начин докладът формулира основата за намаляване на средногодишната тежест на услугите с регулирани цени с […] млн. EUR за целия период 1990-2007 г.
(151)
Тъй като голяма част от търговските услуги по продажби е била предоставена на свързаните предприятия Postbank и Telekom, в проучването на WIK също така се анализира дали платените от тях окончателни цени могат да се разглеждат като сделки между несвързани лица и следователно като подходящ референтен показател за разходите, с които могат да бъдат натоварени търговските услуги по продажби. Въз основа на наличните данни в проучването на WIK се изразява мнението, че договорите между Deutsche Post и тези свързани предприятия отразяват условията, с които биха се съгласили и независими трети страни. Тъй като в началото на 90-те години на миналия век нито Postbank, нито Telekom са разполагали с реални възможности за използване на външни разпространителски мрежи, те са се съгласили да споделят произтичащите разходи. Впоследствие обаче, тъй като Postbank и Telekom имат възможност да намират по-лесно други разпространителски мрежи и разходите за мрежата за универсална услуга намаляват, договорът е променен на основана на приходите комисионна такса, което съответства в по-голяма степен на типичния договор за услуги по продажби. (46)
IV.4. Коригиране на счетоводните данни за регулаторите за 2009 г.
(152)
В проучването на WIK се правят няколко корекции в счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. въз основа на следния метод:
Таблица 4
Метод на изчисляване на допълнителния годишен резултат въз основа на счетоводните данни за регулаторите за 2009.г и проучването на WIK
Приходи от универсални услуги
-
Разходи за универсални услуги
-
Разумна печалба
+
Държавни компенсационни плащания
Допълнителен резултат
IV.4.1. Коригиране на приходите от универсални услуги
(153)
Deutsche Post продава голяма част от своите недвижими имоти (например недвижими имоти, които са станали излишни поради преструктуриране на пощенските дейности). Тези приходи следва да бъдат разпределени към универсалната услуга, за която активите са използвани първоначално и от която са дадени под наем на търговските услуги.
(154)
Съответните корекции водят до средно годишно увеличение от […] млн. EUR на приходите от универсални услуги за целия период от 1990 до 2007 г.
IV.4.2. Коригиране на разходите за универсални услуги
IV.4.2.1. Разбивка на счетоводните отчети за разходите
(155)
Счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. не предлагат коректна разбивка на цените за прехвърляне на вътрешно ниво. Общата печалба от универсалните услуги не е представена, тъй като печалбите, формирани от определени функции (например пощенските клонове), не са разделени между универсалните и търговските услуги (например разходи за индивидуални услуги), а са обединени и отчетени като търговски печалби. Следователно Deutsche Post не е било в състояние да предостави отделни сметки, както се изисква от Директива 2006/111/ЕО на Комисията от 16 ноември 2006 година относно прозрачността на финансовите отношения между държавите членки и публичните предприятия, както и относно финансовата прозрачност в рамките на някои предприятия (47).
(156)
Въпреки че Deutsche Post е предоставило приблизителна разбивка на вътрешните разходи за годините до 1997 г., в проучването на WIK е трябвало да се коригират сметките за годините след 1997 г. Неправилно разпределените разходи ‘е трябвало да бъдат пренесени от сметките за универсалните услуги в сметките за търговските услуги.
(157)
Съответните корекции водят до намаление на годишните разходи за универсални услуги със средно […] млн. EUR за периода 1998-2007 г.
IV.4.2.2. Коригиране на разпределението на тежестите между услугите с регулирани и тези с нерегулирани цени
(158)
Както бе обяснено по-горе, в проучването на WIK не се коригира всяка тежест поотделно. Вместо това преизчисленията в него са основани на окончателните цени на търговските услуги, които се смятат за надеждни референтни средни разходи за отрасъла. Следователно всички допълнителни печалби от търговските услуги (48) се използват за финансиране на първоначално предявените тежести. Средното годишно намаление на тежестите възлиза на […] млн. EUR за целия период от 1990 до 2007 г.
IV.4.2.3. Извънбалансови разходи във връзка с допълнителното пенсионно осигуряване (тежест № 4)
(159)
С тежест № 4 (допълнително пенсионно осигуряване) Deutsche Post добавя разходи, които не са представени в годишните счетоводни отчети. Тъй като референтната ROS се изчислява въз основа на законоустановените счетоводни отчети на сравнимите конкуренти, могат да бъдат включвани само разходи, които също така се разрешават съгласно националните счетоводни стандарти или международните счетоводни стандарти (МСС). Следователно всички допълнителни разходи, които обикновено не се включват в отчетите по МСС, не могат да бъдат приети като елементи от разходите, а трябва да се финансират от (референтния) марж на печалбата.
(160)
Съответните корекции водят до средно годишно намаление от […] млн. EUR на тежест № 4 (допълнително пенсионно осигуряване) за целия период от 1990 до 2007 г.
IV.4.3. Коригиране на капиталовите разходи спрямо разумната печалба
(161)
В счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. Deutsche Post приписва капиталови разходи, които първоначално не са били включени в законоустановените отчети: например […] разходи и […] разходи. В проучването на WIK се изключват както […] разходи, така и […], и се заменят с референтната стойност за разумна печалба.
IV.4.3.1. Период 1996-2007 г.
(162)
Разумната печалба се изчислява въз основа на коригираните приходи от универсални услуги и референтната ROS от 3,48 %, което води до средна годишна разумна печалба в размер на […] млн. EUR. Средните годишни капиталови разходи от […] млн. EUR (разходи за лихви от […] млн. EUR и увеличена нормативно определена амортизация от […] млн. EUR) са изключени от счетоводните данни за регулаторите за 2009 г.
(163)
Важно е да се отбележи, че в сравнение със счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. референтната ROS от 3,48 % дава разумна печалба, която в абсолютно изражение надвишава предявените от Deutsche Post капиталови разходи (например разходи за лихви, изчислени на базата на процент на възвращаемост на капитала (IRR) от около […] върху вложения капитал и увеличена амортизация на базата на пазарната стойност).
IV.4.3.2. Период 1990-1995 г.
(164)
Съгласно член 63, параграф 1 от PostVerfG до 1995 г. Deutsche Post е трябвало да осъществи прехвърлени плащания (49) за федералното правителство, които възлизат на 5,838 млрд. EUR, или на приблизително 8 % от продажбите. В замяна на това обаче член 63, параграф 4 от PostVerfG освобождава Deutsche Post от задължението да изплати дивиденти за сумата над прехвърлените плащания.
(165)
Следователно в проучването на WIK не се изразява съгласие с добавянето на „разумна печалба“ за периода до 1995 г., тъй като прехвърлените плащания вече са покрили изцяло разходите на Deutsche Post за собствен капитал. Поради това средните годишни капиталови разходи на Deutsche Post от […] млн. EUR (разходи за лихви от […] млн. EUR и увеличена нормативно определена амортизация от […] млн. EUR) се изключват от счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. и разходите за универсална услуга съответно се намаляват.
IV.4.4. Заключения
(166)
Счетоводните данни за регулаторите за 2009 г., както и проучването на WIK, показват, че до 1996 г. приходите от универсални услуги са били недостатъчни за покриване на разходите по тях. При все това, въпреки че Deutsche Post остава с натрупан дефицит дори след отчитането в счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. на държавните компенсационни плащания, в проучването на WIK се стига до заключението, че компенсационните плащания са били достатъчни, за да позволят на Deutsche Post през 1997 г. да достигне прага на печалба.
(167)
Счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. показват твърде незначително подобрение в рентабилността на универсалните услуги до 1999 г. Едва от 2000 г. нататък средните приходи от универсални услуги покриват разходите. Напротив, въпреки факта, че универсалните услуги за колетни пратки показват по-ниска от средната възвращаемост на продажбите в размер на […], проучването на WIK показва значителни печалби за универсалните услуги над средната ROS от 3,48 % от 2000 г. нататък (вж. Фигура 6)
Фигура 6
Сравнение на допълнителния годишен резултат от универсални услуги за периода 1990-2007 г. (в млн. EUR, номинални годишни стойности)
V. МНЕНИЯ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ
(168)
Заинтересованите страни предоставиха мнения относно решението за откриване от 1999 г., решението за разширяване от 2007 г. и решението за разширяване от 2011 г. Най-важните мнения относно трите решения са обобщени в настоящия раздел.
V.1. Изключително право за използване на пощенски марки, издадени от Федералното министерство на финансите
(169)
TNT поставя въпроса дали Deutsche Post е платило такса за изключителното право да използва пощенски марки, издадени от Федералното министерство на финансите. Съгласно член 43 от PostG от 1997 г. правото за издаване на марки с надписа „Германия“ е запазено за Федералното министерство на финансите. Пощенски оператор, който подава заявление за използване на тези марки, е длъжен да заплати такса и да възстанови непредвидените разходи. Съгласно член 54 от PostG до 31 декември 2007 г. Deutsche Post е притежавало изключителното право за използване на пощенски марки, издадени от Федералното министерство на финансите.
(170)
Ако Deutsche Post в действителност е използвало безплатно марките, издадени от Федералното министерство на финансите, TNT твърди, че това би представлявало неправомерна държавна помощ.
(171)
Комисията отбелязва, че тази мярка не е разгледана в решението за откриване от 1999 г., решението за разширяване от 2007 г. или решението за разширяване от 2011 г. Следователно тя попада извън обхвата на настоящото решение.
V.2. Пенсионна субсидия
(172)
Според UPS на Deutsche Post е било предоставено предимство, тъй като е било частично освободено от задължението за плащане, което е трябвало да изпълнява преди 1995 г. Тъй като обикновените оператори трябва да поемат своите собствени разходи за пенсии, Deutsche Post е било поставено в по-добра позиция спрямо неговите конкуренти. Освен това UPS е съгласно с логиката на Комисията, че помощта не може да се разглежда като съществуваща помощ предвид съществената промяна в позицията на Deutsche Post и въвеждането на ново законодателство за премахване на част от задълженията на Deutsche Post за плащане на разходите за пенсии на своите държавни служители. Според UPS такива основни промени в дадена система не могат да се определят като обикновени изменения с чисто формален или административен характер.
(173)
UPS подкрепя предварителното заключение на Комисията, че пенсионната субсидия не може да се счита за съвместима по смисъла на член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС. Предвид нивото на поддържаната рентабилност, както и изключителното право на Deutsche Post, е обосновано да се постави под въпрос необходимостта от облекчения за предявените предшестващи разходи. Също така отпуснатата субсидия не е пропорционална на целта от общ интерес, както е представено от Германия, още повече че предшестващите разходи са компенсирани от увеличените цени на писмовните пратки и от пенсионната субсидия. UPS изтъква, че тежестта на доказване на пропорционалността на мярката пада върху Германия. До този момент обаче Германия не е предоставила точни доказателства за пропорционалността на ползите, които Deutsche Post е получило от тази мярка.
(174)
UPS счита, че получената помощ е дала възможност на Deutsche Post да придобие облагодетелствано положение не само в Германия, но също така и на други европейски пазари, където то се конкурира с други пощенски оператори като UPS. Тъй като пенсионните субсидии са дали възможност на Deutsche Post да укрепи позицията си в търговския сектор за сметка на другите оператори, неговите конкуренти са претърпели вреди от нарушаването на конкуренцията.
(175)
UPS изисква от Комисията да оцени допълнително необходимостта от пенсионните субсидии, определени в решението за разширяване от 2011 г. по отношение на периода 2007-2011 г. и тяхната пропорционалност, както и да разгледа дали Deutsche Post все още се ползва от неправомерна държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(176)
Накрая UPS изисква от Комисията да предостави повече информация как е достигнала до заключението, че Deutsche Post се е ползвало от несъвместима помощ. По-специално UPS иска копие от проучването на WIK, за да получи разяснение доколко констатациите от проучването на WIK са били използвани за оценката на пенсионната субсидия в решението за разширяване от 2011 г.
V.3. Компенсация за предоставяне на универсални услуги
(177)
UPS напълно подкрепя разследването на Комисията и напълно приема съдържанието на решението за разширяване от 2007 г. по отношение на оценката на компенсацията за универсалната услуга. Също така UPS е предоставило актуализирано издание (50) на проучването на NERA от октомври 2006 г. (51), на което Комисията се позовава в съображение 58 от решението за разширяване от 2007 г.
(178)
Изследването на NERA от 2006 г. показва, че средната възвращаемост на вложения капитал е над 20 % за подразделението за писмовни пратки на DPWN за периода след 1999 г. (52), а в актуализираното издание се подчертава, че възвращаемостта на вложения капитал от 2000 г. до 2005 г. би могла да се запази дори на ниво над 50 %. От 2003 г. до 2005 г. възвращаемостта на вложения капитал е оценена на над 100 %. UPS заключава, че печалбите от изключително рентабилните регулирани услуги с писмовни пратки биха били повече от достатъчни за покриване на загубите от универсалната услуга.
(179)
Също така UPS твърди, че собствените данни на Deutsche Post за осчетоводяване на разходите не са добра основа за анализ и разбиране на рентабилността и тежестите в запазения сектор. Поради тази причина е необходимо да се направи обстоен анализ на разпределянето на разходите между регулираните, универсалните и търговските услуги. Всички помощи, които Deutsche Post е получило за покриване на своите предшестващи тежести, като например капиталови инжекции, предоставени на Deutsche Post от Германия през 1995 г., както и активи под формата на недвижими имоти и инфраструктура, следва да бъдат включени при определянето на размера на помощта и на свръхкомпенсацията.
(180)
По отношение на договореностите за ценообразуване при вътрешно прехвърляне UPS твърди, че следва да се спазва принципът на сделката между несвързани лица в съответствие с решението по делото Chronopost (53). Поради това Комисията следва да преразгледа условията на договора, уреждащ отношенията между Deutsche Post и DPEED, и по-специално договореностите между страните относно ценообразуването.
V.4. Прекомерно високи цени за писма
(181)
FFPI напълно подкрепя решението за разширяване от 2011 г. FFPI заявява, че законодателните и административните промени, които водят до по-високи разходи за пенсии, представляват обичаен икономически риск, който може да окаже въздействие върху рентабилността на дейностите. Тъй като предприятията, които осъществяват дейност при обичайни пазарни условия, трябва да поемат такива допълнителни разходи със собствени ресурси, Deutsche Post не е следвало да получи пенсионни субсидии от Германия.
(182)
Също така FFPI посочва, че в годишния си доклад от 2000 г. Deutsche Post е подчертало значението на пенсионната реформа, като е твърдяло, че по-ниските вноски в пенсионния фонд за държавните служители са основната причина за увеличаване на печалбата преди лихви, данъци и амортизации (EBITA) с 98,6 % в корпоративното подразделение за пощенски пратки. Поради тази причина пенсионната реформа не би следвало да се счита за маловажна или с предимно административен характер.
(183)
Според проучване, проведено от FFPI от 2001 г. до 2008 г., цените на марките в Германия през 2009 г. за стандартни писма с тегло до 20 g, изпратени чрез пощенската услуга за писма първи клас с марка, са били сред най-високите. За разлика от тях, цената за изпращане на колетна пратка с тегло до 500 g първи клас е била относително ниска, което посочва наличието на кръстосано субсидиране.
(184)
FFPI е убедено, че отпуснатата на Deutsche Post помощ не е била предназначена да стимулира растежа на немския пощенски пазар или на определени пощенски услуги. През разглеждания период Deutsche Post е било рентабилно дружество, което е успяло да укрепи водещата си позиция на немския пазар, да подобри ефективността си и да разшири своята дейност. Следователно пенсионните субсидии не би следвало да се считат за съвместими с вътрешния пазар в съответствие с член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС.
V.5. Маржове на печалбата
(185)
BIEK счита, че другите пощенски оператори са претърпели загуби поради това, че Deutsche Post се е възползвало от своето господстващо положение на определени пазари за писмовни пратки за прилагане на кръстосано финансиране на разходите за услугите за писмовни и колетни пратки, които се предоставят на по-конкурентни пазари. По-специално, тъй като Deutsche Post може да повиши своите цени на пазари, където то е имало изключително право и все още притежава пазарен дял над 90 %, то е в състояние да финансира кръстосано разходите за услуги на по-конкурентни пазари.
(186)
Също така BIEK твърди, че въпреки предполагаемите предшестващи разходи Deutsche Post е значително по-рентабилно от подобни дружества в други европейски държави, за което свидетелства маржът на възвращаемостта на печалбите (ROS) в размер на 10-20 % за неговото вътрешно подразделение за пощенски пратки. Този марж на печалбата може дори да бъде занижен, тъй като вътрешното подразделение за пощенски пратки включва също вътрешните услуги за колетни пратки, които средно имат по-ниски маржове от услугите за писмовни пратки.
(187)
Относно предявената от Deutsche Post тежест от увеличените разходи за заплати BIEK посочва, че Deutsche Post е използвало средни заплати в транспортния сектор като референтна стойност за изчисляване на разликите в разходите за заплати на Deutsche Post и неговите конкуренти. Макар че Комисията прие тези данни в решението за разширяване от 2011 г. като референтни стойности за своите изчисления, BIEK твърди, че разходите за заплати на конкурентите на Deutsche Post превишават с най-малко 15 % тези средни заплати. Следователно предполагаемите прекомерни заплати на Deutsche Post са значително по-ниски отколкото то твърди. BIEK твърди, че оставащата разлика в разходите за заплати не е резултат от предшестващите разходи, а произтича от размера на Deutsche Post и господстващото му положение на пазара.
(188)
На последно място, BIEK счита, че предшестващите разходи на Deutsche Post, включително разходите за пенсии, са повече от компенсирани от увеличените регулирани цени на писмовните пратки. Тази мярка за помощ, която Комисията оценява, е довела до липса на конкуренция по отношение на услугите за писмовни пратки и сериозно е нарушила конкуренцията по отношение на услугите за колетни пратки.
VI. МНЕНИЕ НА ГЕРМАНИЯ
VI.1. Мнение относно пенсионната субсидия
VI.1.1. Отсъствие на финансово предимство от компенсацията за допълнителни разходи за социално осигуряване
(189)
Предвид решението по делото Combus (54) Германия счита, че в хода на приватизацията на доставчици на универсална услуга, които преди това са били държавна собственост, публичната компенсация за разходите за пенсии - които надхвърлят обичайно приеманото от частните конкуренти ниво - не представлява помощ.
(190)
Германия е съгласна с Комисията, че следва да се направи сравнение между разходите за социално осигуряване, заплатени от Deutsche Post, и тези на неговите конкуренти. Такова сравнение обаче следва да е вече направено в съответствие с член 107, параграф 1 от ДФЕС, а не да се прави впоследствие на етапа на оценяване на съвместимостта съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС.
VI.1.2. Отсъствие на финансово предимство в сравнение с положението преди 1995 г.
(191)
Германия счита, че пенсионната субсидия не е освободила Deutsche Post от разходите, които обикновено то би трябвало да заплати със свои собствени ресурси. Следователно Deutsche Post не се е възползвало от предимство по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС. Според Германия Deutsche Post не е имало законово задължение, нито икономическата мощ да плати пенсиите на държавните служители преди и след 1995 г.
(192)
На първо място, Германия твърди, че съгласно член 46 от PostVerfG от 1989 г. държавните служители, които са прехвърлени в Deutsche Post през 1989 г., са останали на служба към федералното правителство. След втората реформа на пощите през 1995 г. съгласно член 2, параграф 3 от PostPersRG от 1994 г. и нововъведения член 143б от Конституцията държавните служители на Deutsche Post също са продължили да бъдат на служба към федералното правителство.
(193)
Следователно, тъй като федералното правителство винаги е било единственият длъжник по отношение на пенсионните задължения на държавните служители, Deutsche Post никога не имало законово задължение да използва собствените си ресурси.
(194)
Въпреки че съгласно член 54, параграф 2 от PostVerfG от 1989 г. Deutsche Post е било задължено да финансира разходите за пенсии на държавните служители, Германия твърди, че тази разпоредба е била вътрешна договореност за набиране на средства за държавния бюджет (подобно на задължението за изплащане на прехвърлените плащания съгласно член 63 от PostVerfG от 1989 г.). Тя не налага някаква отговорност на Deutsche Post към държавните служители.
(195)
След втората реформа на пощите през 1995 г., съгласно член 2, параграф 3 от PostPersRG от 1994 г. и членове 14 и 16 от PostPersRG от 1994 г., федералното правителство отново остава единственият длъжник към държавните служители, които имат право на пенсия. Следователно, подобно на задълженията съгласно член 54, параграф 2 от PostVerfG от 1989 г., задълженията съгласно член 16, параграф 1 от PostPersRG за Deutsche Post да участва в пенсионния фонд просто намаляват тежестта върху държавния бюджет. Те не променят единствената отговорност на федералното правителство във връзка с пенсиите на държавните служители.
(196)
Също така съгласно частното право не би било възможно федералното правителство да прехвърли своето задължение във връзка с пенсионните права на държавните служители на новосъздаденото през 1995 г. DPAG. Съгласно принципа на частното право, ако съществуващи пенсионни задължения бъдат прехвърлени на юридически независимо дъщерно дружество, въпреки това дружеството майка остава отговорно за плащането на паричните вземания на трети страни.
(197)
На второ място, Германия твърди, че Deutsche Post никога не е разполагало с достатъчно собствени ресурси, за да финансира разходите за пенсии. Преди 1995 г. Postdienst винаги е търпяло загуби, които е трябвало да бъдат финансирани чрез прехвърляне на публични средства в размер на 5,6 млрд. EUR. Когато Postdienst става DPAG през 1995 г., натрупаните задължения във връзка с пенсиите на държавните служители са възлизали на […] млрд. EUR. Не би било възможно DPAG да бъде създадено като частноправно дружество с тези задължения, вписани в неговия балансов отчет, тъй като федералното правителство не е предоставило достатъчен капитал, за да направи от DPAG икономически жизнеспособно предприятие.
VI.1.3. Пенсионната субсидия като съществуваща помощ съгласно член 108, параграф 1 от ДФЕС
(198)
Германия счита, че ако пенсионната субсидия трябва да се класифицира като държавна помощ, тя би трябвало да се разглежда като съществуваща помощ съгласно член 1, буква б), точка i) от Регламент (ЕО) № 659/1999, тъй като държавата е единственият длъжник и страната, длъжна да финансира пенсиите на държавните служители от влизането в сила на съответната разпоредба в германската конституция през 1953 г. Германия твърди, че нито първата реформа на пощите през 1989 г., нито втората реформа на пощите през 1995 г. са променили задължението на държавата за финансиране на пенсиите. Според Германия Deutsche Post не е бил правно задължено, нито е имало икономическата мощ да плати пенсиите на държавните служители преди и след 1995 г.
(199)
Освен това Германия се позовава на становище на Комисията пред Общия съд по дело T-266/02. Според Германия от точка 54 от решението става ясно, че Комисията „е приела в рамките на обжалваното решение, че единствено трансферите, извършени от DВ-Telekom, са му предоставили предимство“ (55).
(200)
От това становище Германия заключава, че Комисията вече е обявила, че пенсионната субсидия не предоставя каквото и да било финансово предимство на Deutsche Post. Следователно тя е взела ефективно „решение да не повдига възражения“ по смисъла на член 4 от Регламент (ЕО) № 659/1999. Също така съгласно член 1, буква б), точка ii) от Регламент (ЕО) № 659/1999 такова положително решение би означавало, че пенсионната субсидия е класифицирана като съществуваща помощ.
VI.1.4. Пенсионната субсидия като съвместима компенсация за предшестващите разходи съгласно член 107, параграф 3 от ДФЕС
(201)
В съответствие с мотивите на Комисията в решението относно La Poste Германия счита, че пенсионната субсидия е съвместима помощ в съответствие с член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС по следните причини:
-
Германия посочва, че Deutsche Post редовно е плащало по-високо ниво на разходи за социално осигуряване отколкото вноската на работодателя за пенсионно осигуряване и за осигуряване за здравни и медико-социални грижи.
-
Германия оспорва направеното от Комисията изчисление на сравнителното предимство, тъй като то е основано на предположението, че услугите с регулирани цени покриват заявената тежест № 2 (допълнителни социалноосигурителни вноски). La Poste, подобно на всеки друг заварен пощенски оператор, също е рефинансирало своите разходи за социално осигуряване чрез повишените регулирани цени на писмовните пратки, но Комисията не е взела това под внимание в решението си относно La Poste.
-
Въпреки че Германия принципно е съгласна, че приходите от услуги с регулирани цени следва да покриват заявените тежести, Комисията не е доказала нито че регулаторният орган в пощенския сектор е одобрил искането на Deutsche Post да финансира допълнителните разходи за социално осигуряване чрез регулираните приходи, нито че регулираните приходи действително са били достатъчно високи за финансирането на тези допълнителни разходи за социално осигуряване.
(202)
Освен това Германия посочва, че в решението си за откриване от 2007 г. относно Royal Mail (56) Комисията е подчертала значението на оценяването на разходите за пенсии на бивши публични предприятия посредством последователни критерии в интерес на практиката за вземане на последователни решения. Поради това Комисията следва да се съобрази с решението си относно La Poste и предварителната оценка във връзка с Royal Mail. В последния случай Комисията не е повдигнала възражения срещу компенсацията за пенсионните дефицити, макар че от доклада на Hooper от 2008 г. става ясно, че разходите за пенсии на Royal Mail са били частично покрити чрез увеличените регулирани цени на писмовните пратки.
VI.1.4.1. Референтен показател, основан на конкурентните разходи за социално осигуряване
(203)
Въз основа на експертното проучване на професор Ehlermann от 19 юли 2011 г. (57) Германия твърди, че Комисията е допуснала две грешки при изчисляването на референтния показател за разходите на Deutsche Post за социално осигуряване.
(204)
Делът на служителя следва да не се включва в референтния показател, тъй като работодател от частния сектор няма правна отговорност за плащане на дела на служителя. Единствено поради административни причини работодателят извършва плащането на общата социалноосигурителна вноска, но това не поражда правна отговорност за него. Освен това включването на дела на служителя в референтния показател противоречи на предходната практика за вземане на решения по дело C 265/02 (вж. решението относно La Poste).
(205)
Изчисляването на референтните разходи за социално осигуряване следва да се базира на „конкурентно“ референтно възнаграждение (58), тъй като заплатите на държавните служители са значително по-високи от средните на пазара.
VI.1.4.2. Приходите от услуги с регулирани цени са недостатъчни за покриване на допълнителните разходи за социално осигуряване
(206)
На първо място Германия подчертава, че допускането за пълно покриване на тежест № 2 от приходи от услуги с регулирани цени е напълно хипотетично, тъй като не е възможно да се установи дали в действителност регулираните цени са били повишени, за да се компенсират допълнителните разходи за социално осигуряване. От решението за прагове на цените от 2002 г. не става ясно дали и в каква степен регулаторният орган в пощенския сектор е взел под внимание заявените тежести за допълнителни разходи за социално осигуряване. До 2002 г. цените са поддържани на одобреното ниво за 1997 г. и не е възможно да се установи дали тези цени са включвали компенсация за допълнителните разходи за социално осигуряване, свързани с нерегулираните услуги.
(207)
Според Германия не би било достатъчно само да се покаже, че услугите с нерегулирани цени са се облагодетелствали от по-ниските социалноосигурителни вноски спрямо тези на конкурентите. Трябва също така да се проучи дали услугите с регулирани цени всъщност са били в състояние да финансират чрез своите приходи предявените тежести, произтичащи от допълнителните разходи за социално осигуряване.
(208)
Финансово предимство за Deutsche Post от компенсацията за неговите допълнителни разходи за социално осигуряване би съществувало само ако предоставената компенсация е била по-висока от общите допълнителни разходи на Deutsche Post за социално осигуряване на неговите държавни служители.
(209)
Следователно Германия изразява неодобрение от липсата на цялостно изчисление, с което да се установи дали Deutsche Post е било като цяло свръхкомпенсирано или недостатъчно компенсирано за допълнителните разходи за социално осигуряване на държавните служители. Тя подчертава необходимостта от такова изчисление, за да се установи съществуването на финансово предимство по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
а) Недостатъчна компенсация за допълнителните разходи за социално осигуряване въз основа на експертно проучване
(210)
За да се отстрани този дефект, Германия изпрати експертното проучване на професор Weber (59) с цел определяне на финансовия недостатък на Deutsche Post във връзка с разходите за социално осигуряване, произтичащи от назначаването на държавни служители. Първо, в експертното проучване се определя с колко разходите на Deutsche Post за социално осигуряване на държавните служители надвишават тези на частен конкурент за частни служители (определени в експертното проучване като „допълнителни разходи на DPAG за социално осигуряване“ или „структурен недостатък“). Второ, в експертното проучване се сравняват тези допълнителни разходи за социално осигуряване с компенсацията за тежест № 2.
(211)
Както е показано в таблица 5, в експертното проучване се включва следното в разходите за социално осигуряване, възникнали поради назначаването на държавни служители: вноската на Deutsche Post в пенсионния фонд и други разходи за социално осигуряване, като например вноската на Deutsche Post за здравни разходи, осигуряване за злополука и други осигурителни плащания.
(212)
В експертното проучване се определят разходите за социално осигуряване, произтичащи от назначаването на частни служители, като: делът на работодателя в ставката на вноската за задължително пенсионно осигуряване, за безработица, здравни и медико-социални грижи, умножен по „конкурентните“ възнаграждения (например минималното възнаграждение за 2007 г. за по-голямата част от държавните служители).
(213)
Допълнителните разходи за социално осигуряване са надвишаващият размер на разходите на Deutsche Post за социално осигуряване на държавните служители над определените референтни разходи за социално осигуряване, основани на дела на работодателя в социалноосигурителните вноски за частни служители.
Таблица 5
Изчисляване на нетния резултат съгласно представеното от Германия експертно проучване
-
Вноска в пенсионния фонд
-
Други разходи за социално осигуряване
+
„Конкурентни“ референтни разходи за социално осигуряване (основани на дела на работодателя в ставката на социалноосигурителната вноска и „конкурентните“ възнаграждения (например минималното възнаграждение за 2007 г.))
Допълнителни разходи за социално осигуряване
+
Компенсация от регулирани приходи (тежест № 2 - допълнителни социалноосигурителни вноски)
Нетен резултат (недостатъчна компенсация или свръхкомпенсация)
(214)
За периода 1995-2007 г. изчисленията показват, че тежест № 2 е била недостатъчна, за да покрие допълнителните разходи за социално осигуряване. Всъщност експертът твърди, че Deutsche Post е било недостатъчно компенсирано с […] млрд. EUR. Експертът стига до заключението, че дори ако приходите от услуги с регулирани цени включват тежест № 2, Deutsche Post ще остане недостатъчно компенсирано за разходите му за социално осигуряване.
б) Счетоводните данни за регулаторите от 2009 г. потвърждават, че приходите от услуги с регулирани цени са били недостатъчни, за да покрият допълнителните разходи за социално осигуряване
(215)
Германия твърди, че докато услугите с регулирани цени претърпяват загуби, които са по-високи от допълнителните разходи за социално осигуряване, не може да се установи дали регулираните приходи ефективно са компенсирали допълнителните разходи за социално осигуряване. Във връзка с това Германия изпрати експертно проучване, основано на счетоводните данни за регулаторите от 2009 г. (60), за да докаже, че загубите от услугите с регулирани цени са били систематично по-високи от допълнителните разходи за социално осигуряване.
(216)
Изчисленията са основани на счетоводните данни за регулаторите от 2009 г. и в тях се приема, че услугите с регулирани цени следва да постигнат разумна печалба от възвращаемост на продажбите в размер на 7 % (въз основа на проучването Deloitte-II, което е разгледано по-подробно в раздел VI.3.2). След приспадане на разумната печалба услугите с регулирани цени показват загуба от […] млрд. EUR, която е по-висока от заявените допълнителни разходи за социално осигуряване за периода 1995-2007 г. Приходите от услуги с регулирани цени следователно са били недостатъчни, за да покрият заявените допълнителни разходи за социално осигуряване.
VI.2. Мнение относно компенсацията за универсалната услуга
VI.2.1. Държавни компенсационни плащания
(217)
Германия твърди, че държавните компенсационни плащания не предоставят финансово предимство на Deutsche Post, тъй като държавните компенсационни плащания в размер на 5 666 млрд. EUR са компенсирали само прехвърлените плащания в размер на 5,838 млрд. EUR, които Deutsche Post е трябвало да плати до 1995 г.
(218)
Както е обяснено в решението за разширяване от 2007 г., прехвърлените плащания произхождат от предишната пощенска администрация, която е била задължена да прехвърля около 10 % от годишните си оперативни приходи в държавния бюджет. От 1989 г. до 1995 г. прехвърлените плащания са премахвани поетапно съгласно член 63, параграф 1 от PostVerfG от 1989 г. До 1993 г. Deutsche Post е трябвало да плаща 10 % от оперативните си приходи. От 1993 г. прехвърлените плащания са намалени постепенно, например до 10 % от оперативните приходи минус 153 млн. EUR през 1993 г. За 1994 г. прехвърлените плащания възлизат на до 70 % от прехвърлените плащания за 1993 г. През 1995 г. Deutsche Post е платило 50 % от сумата за 1993 г. От 1990 г. до 1995 г. Deutsche Post е платило общо 5,838 млрд. EUR.
(219)
В член 63, параграф 4 от PostVerfG от 1989 г. Се предвижда, че всички изплатени дивиденти трябва да бъдат приспаднати от прехвърлените плащания. Въз основа на тази разпоредба и освобождаването от всички преки и косвени данъци, в решението за разширяване от 2007 г. Комисията твърди, че прехвърлените плащания трябва да се разглеждат като заместител на освобождаването от косвени и преки данъци, както и като възнаграждение за държавата за капитала, който е предоставила като акционер.
(220)
В отговор на този аргумент Германия е изпратила проучването на KPMG, в което се стига до заключението, че прехвърлените плащания не могат да се разглеждат като заместител на данъци или дивиденти по редица причини.
(221)
Според проучването на KPMG прехвърлените плащания не могат да бъдат класифицирани като корпоративен данък, тъй като са били изчислявани като процент от оперативните приходи от 1931 г. нататък. В резултат на това е трябвало те да бъдат плащани дори през години, когато Deutsche Post е отчело загуба. В противовес на това корпоративният данък се базира на действителната годишна печалба. Класифицирането на прехвърлените плащания като корпоративен данък би било в противоречие с конституционното изискване корпоративният данък да бъде основан на платежоспособността.
(222)
Освен това в проучването се установява, че прехвърлените плащания не могат да бъдат сравнени с данък добавена стойност. Тъй като не е било възможно да се приспадне данък добавена стойност, платен върху постъпления от прехвърлените плащания, изчислението на прехвърлените плащания се различава значително от обичайните задължения на дадено предприятие, свързани с данък добавена стойност.
(223)
Второ, Германия твърди, че прехвърлените плащания не могат да бъдат категоризирани като дивиденти. Разпределението на дивиденти е свързано с печалбата, постигната през предходната финансова година или през по-ранни години. Между 1990 г. и 1995 г. Deutsche Post обаче не е отчело никакви печалби, но въпреки това е изплатило прехвърлените плащания. Поради тази причина прехвърлените плащания не могат да бъдат класифицирани като дивиденти.
(224)
В проучването на KPMG се заключава, че прехвърлените плащания не могат да бъдат класифицирани като данък или дивиденти, но следва да се разглеждат като налог sui generis, който единствено Deutsche Bundespost и неговите правоприемници са били задължени да плащат.
(225)
Въз основа на проучването на KPMG Германия отхвърля допускането на Комисията, че прехвърлените плащания следва да се считат за заместител на плащанията на данъци и дивиденти. Германия счита, че прехвърлените плащания са представлявали тежест за Deutsche Post, която не би могла да бъде обоснована от обективна или икономическа гледна точка. Тъй като държавните компенсационни плащания са освободили Deutsche Post само от прехвърлените плащания, те не са предоставили някакво икономическо предимство и поради това не представляват държавна помощ.
(226)
Като алтернатива Германия предлага два допълнителни довода защо държавните компенсационни плащания не представляват държавна помощ. Първо, те ще изпълняват принципа на инвеститор в условия на пазарна икономика предвид значителната възвращаемост на инвестицията през последните години и високите приходи от котирането на фондовата борда на Deutsche Post. Второ, те не представляват помощ, тъй като счетоводните данни за регулаторите от 2009 г. и проучването на WIK показват, че натрупаните загуби от универсалната услуга през периода 1990-1994 г. са били по-високи от държавните компенсационни плащания. Следователно Deutsche Post не е било компенсирано достатъчно за задължението си във връзка с универсалната услуга.
VI.2.2. Държавна гаранция
(227)
Германия твърди, че удължената държавна гаранция съгласно член 2, параграф 4 от PostUmwG от 1994 г. по дълговите инструменти, емитирани преди 1995 г., не предоставят избирателно предимство на Deutsche Post по няколко причини.
(228)
Първо, всяко частно дружество, което създава дъщерно дружество, ще продължи да носи отговорност за задълженията, поети от това дъщерно дружество. Частното дружество продължава да носи отговорност за неизплатените си задължения дори след продажбата им на трета страна. Също така следва да се отбележи, че първоначалната държавна гаранция по дълговите инструменти се е изисквала единствено защото Postdienst не е имало отделна юридическа правосубектност. В член 40 от PostVerfG от 1989 г. е предвидено, че емитираните от Deutsche Bundespost дългови инструменти имат същата правна стойност като дълговите инструменти, емитирани от Федерална република Германия, и поради това имат само декларативен ефект.
(229)
Второ, DPAG не би могло да извлече полза от поемането на дълговите инструменти на Postdienst, тъй като през 1995 г. DPAG би могло да се рефинансира при по-ниски лихвени проценти. Към 1 януари 1995 г. дълговите инструменти на Postdienst са възлизали на 931 млн. EUR при среден лихвен процент от 7,17 % и 8,8 години до падежа. Тъй като краткосрочният лихвен процент на 1 януари 1995 г. е бил 5,0-5,5 %, DPAG е понесло недостатък по отношение на разходите от 1,7 %, който е довел до по-високи годишни разходи за лихви в размер на 15,3 млн. EUR.
(230)
Трето, сравнявайки средните пазарни лихвени проценти за дългови инструменти, емитирани от частни дружества, с лихвените проценти за дълговите инструменти на Postdienst към датата на първоначалното емитиране на инструментите, Германия счита, че Postdienst е получило кредит при лихвени проценти над средните за пазара. Германия не е извършила обстойно проучване, а само е сравнила лихвените проценти на някои дългови инструменти на Postdienst с общата средна пазарна стойност.
(231)
От друга страна Германия твърди, че държавните гаранции представляват съществуваща помощ по смисъла на член 1, буква б), точка i) от Регламент (ЕО) № 659/1999. Тъй като Deutsche Bundespost е било част от публичната администрация до края на 1994 г., дълговите инструменти са били равностойни на държавен дълг от момента на създаването на Deutsche Post през 1950 г. Ако държавните гаранции са осигурили някакви предимства на Deutsche Post по отношение на лихвените проценти, те би трябвало да се класифицират като съществуваща помощ. Германия също така се позовава на решението на Комисията относно EDF (61), в което подобна гаранция е оценена като съществуваща помощ.
VI.2.3. Изключително право
(232)
Германия твърди, че в съответствие с решението по делото Preussen Elektra (62) регулираните приходи от писмовни пратки не представляват държавни ресурси.
(233)
Следователно, след като регулираните приходи от писмовни пратки не представляват държавни ресурси, всички твърдения за прекомерно ценообразуване могат да подлежат единствено на процедурите съгласно член 102 от ДФЕС.
VI.3. Мнение на Германия относно проучването на WIK
VI.3.1. В проучването на WIK се потвърждава необходимостта от държавни компенсационни плащания като компенсация за нетните разходи за задълженията, свързани с универсалната услуга, до 1995 г.
(234)
Независимо от всички методологически възражения Германия счита, че проучването на WIK потвърждава нейното становище, че държавните компенсационни плащания са били необходими като компенсация за загубите на Deutsche Post от универсалните услуги през периода 1990-1995 г.
(235)
Всички допълнителни печалби след 1995 г. не трябва да се вземат под внимание, тъй като държавните компенсационни плащания са били погълнати от нетните разходи за задълженията, свързани с универсалните услуги, които Deutsche Post е направило до 1995 г. Анулирането от Съда на отрицателното решение от 2002 г. също потвърждава, че това, което е погълнато веднъж, не може да бъде погълнато повторно. Предвид факта, че държавните компенсационни плащания са били обосновани със загубите от универсалните услуги до 1995 г., не би било възможно държавните компенсационни плащания да финансират на по-късен етап постигнатата допълнителна печалба.
VI.3.2. Неправилно определяне на референтната печалба
(236)
Въз основа на проучванията на Deloitte основното възражение на Германия е, че референтната рамка в проучването на WIK включва твърде голям брой малки дружества. Извадката от сравними дружества следва да включва много повече големи дружества от сектора на колетните пратки и логистиката, чиито мрежи са сравними по размер и сложност с тази на Deutsche Post (63).
(237)
В проучването на Deloitte-II се изхожда от предположението, че дружествата от сектора на колетните пратки и пощенския сектор, които използват сложни и огромни мрежи за събиране и доставка, логично могат да се сравняват с Deutsche Post. Предвид значението на икономиите от мащаба и обхвата и гъстотата, които преобладават в пощенските мрежи, големите предприятия биха били много по-подходящи за сравнение отколкото малките предприятия. Макар и в по-малка степен, дружества за транспортиране на стоки и логистика също са подходящи за сравнение, тъй като те използват подобни активи.
(238)
Проучването на Deloitte-II обхваща само пощенски оператори с годишни приходи над 100 млн. EUR. В резултат на това извадката за сравнение е съставена от шест сравними дружества, включително големите многонационални оператори за експресни колетни пратки (UPS, FedEx и TNT Express), както и няколко пощенски оператори (главно от САЩ и Обединеното кралство).
(239)
Тази група от сравними дружества има средна възвръщаемост на продажбите в размер на 7,4 % за периода 1998-2007 г. и трети квартил на възвращаемост на продажбите в размер на 12 % като горна граница за разумна печалба. В резултат на една по-голяма извадка за сравнение, която включва 18 дружества от сектора на логистиката и 19 дружества за транспортиране на стоки, се получава средна възвращаемост на продажбите между 4,6 % и 5,7 %, въпреки че в проучването Deloitte-II се изразяват опасения относно тяхната съпоставимост с Deutsche Post.
(240)
Въз основа на данните за двете извадки със сравними дружества в проучването Deloitte-II се препоръчва обхват на възвращаемостта на продажбите от 6,1 % до 11,7 % като референтен показател за разумна печалба.
(241)
По отношение на определянето на подходящия марж на печалбата от извадката за сравнение, в проучването Deloitte-II се отбелязва, че използването на обичайна многогодишна възвращаемост на продажбите като референтен показател за разумната печалба подценява разумната печалба, тъй като i) ще се наблюдава значително и систематично отклонение от година на година и ii) също така може да има значителна разлика между рентабилността на дружествата в същия сектор. При използването на неподходящо ниска референтна разумна печалба съществува опасност от възпрепятстване на ефективните инвестиции.
(242)
Освен това, както бе подчертано от проучването Deloitte-I, при използването на средната печалба на сравнимите дружества като референтен показател от проучването на WIK въобще не се отчита повишението на ефективността, която Deutsche Post е постигнало предимно от 1990 г. нататък. В съответствие с параграфи 14 и 18 от Рамката от 2005 г. разумната печалба следва обаче да въведе „стимулиращи критерии, свързани например с качеството на предоставяната услуга или повишаването на производствената ефективност“.
(243)
Следователно подходящата референтна печалба следва да бъде основана на годишен диапазон. Печалбите в горния край или дори тези, които надвишават диапазона на разумната печалба, могат да отразяват подобрена ефективност поради по-добри оперативни или търговски резултати. Такива печалби следва да бъдат позволени от регулаторните органи, за да се запазят стимулите за ефективността.
(244)
Накрая, Германия посочва, че нивото на разумна печалба следва да бъде в съответствие с предишните решения на Комисията, в които бе одобрена възвращаемост на продажбите между 7 % и 8 % за железопътни и автобусни дружества (64).
VI.3.3. Неправилно разпределение на разходите и определяне и отчитане на разходите
(245)
Германия подчертава, че всяко преразпределение на тежестите от универсалната услуга към търговските услуги е неоправдано от обективна и правна гледна точка. Съгласно член 7 от Директива 97/67/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 15 декември 1997 година относно общите правила за развитието на вътрешния пазар на пощенските услуги в Общността и за подобряването на качеството на услугата (65) всички допълнителни нетни разходи в резултат на задължението, свързано с универсалната услуга, трябва да бъдат финансирани от приходите от монопола в областта на писмовните пратки, а не от търговските услуги.
(246)
На второ място, Германия счита, че в проучването на WIK се подценяват определени разходи на Deutsche Post:
-
Прехвърлените плащания, които Deutsche Post е трябвало да плаща до 1995 г., е следвало да се приспаднат като разходи, а не да бъдат използвани като заместител на капиталовите разходи или разумната печалба. Въз основа на проучването на KPMG, Германия отхвърля твърдението, изложено в проучването на WIK, че прехвърлените плащания следва да се считат за заместител на плащания на данъци и дивиденти. Тя счита, че прехвърлените плащания са представлявали тежест за Deutsche Post, която не би могла да бъде обоснована от обективна или икономическа гледна точка. Следователно прехвърлените плащания е следвало да бъдат приспаднати като разходи за универсалната услуга, в допълнение към разумна печалба, като възнаграждение за вложения капитал.
-
Амортизационните разходи е следвало да се основават на действителните пазарни стойности на дълготрайните активи, използвани в данъчните отчети, а не на по-ниските счетоводни стойности, използвани в годишните счетоводни отчети.
-
Разходите за допълнително пенсионно осигуряване на частните служители е следвало да се вземат изцяло под внимание.
VI.4. Мнение относно становищата на заинтересованите страни
VI.4.1. Пенсионна субсидия
(247)
Германия припомня, че Deutsche Post не имала нито правната отговорност, нито икономическата мощ да поеме пенсионните задължения на държавните служители през 1995 г. Следователно разходите за пенсии представляват държавен дълг в съответствие с решението на Комисията във връзка с Poste Italiane (66). Пенсионните субсидии не са предоставили финансово предимство за Deutsche Post.
(248)
Въпреки че UPS изтъква, че всеки типичен оператор трябва да поеме собствените си разходи за пенсии, Германия твърди, че разходите за пенсии на държавните служители са необичайни разходи, които не могат да се сравняват със социалноосигурителните вноски, плащани от конкурентите на Deutsche Post за техните частни служители. Последните плащат само дела на работодателя от социалноосигурителната вноска без да поемат предшестващите разходи, свързани с пенсионни права.
(249)
Германия изтъква необходимостта от изчисляване на свръхкомпенсацията, тъй като представените от UPS и FFIP мнения са основани на предположението, че Комисията е направила такова изчисление, за да докаже, че Deutsche Post е получило свръхкомпенсация.
VI.4.2. Компенсация за универсалната услуга
(250)
Като се позовава се на проучването на NERA от 2006 г., Германия подчертава, че самата Комисия в дело COMP/37.821 е приела, че възвращаемостта на вложения капитал, изчислена в проучването на NERA от 2006 г. за подразделението за пощенски пратки на DPWN, е била недостатъчна, за да се докаже съществуването на прекомерно високо ценообразуване за целите на член 102 от ДФЕС.
(251)
На по-общо ниво Германия счита, че възвращаемостта на вложения капитал не е подходящата мярка за определяне на прекомерните печалби. Тя обяснява, че при по-ниска капиталоемкост една висока възвращаемост на вложения капитал може да бъде свързана с ниска възвращаемост на продажбите. Тъй като повечето рискове са свързани с приходите и разходите, възвращаемостта на продажбите е подходящата мярка за определяне на прекомерните печалби, особено за дружества с ниска капиталоемкост. Доколкото в проучванията на NERA се използват като алтернатива възвращаемостта на продажбите като референтна печалба, те показват, че Deutsche Post е имало по-висока възвращаемост на продажбите от Royal Mail, но значително по-ниска възвращаемост на продажбите от TNT. Възвращаемостта на продажбите за подразделението за пощенски пратки на DPWN, оценена от проучванията на NERA, следователно остава значително под референтното ниво за прекомерни печалби.
(252)
Поради това Германия счита, че нито проучването на NERA от 2006 г., нито неговото актуализирано издание имат отношение към разследването за държавна помощ и те не предоставят достатъчно доказателства за прекомерни печалби.
(253)
По отношение на твърдението на UPS, че собствените данни на Deutsche Post за осчетоводяване на разходите не са добра основа за анализиране на приходите и тежестите във връзка с универсалната услуга, Германия отговаря, че отчетите за разходите са проверени и одобрени от одитори и от регулаторния орган в пощенския сектор. Тя добавя, че те съответстват на разпоредбите на Директива 97/67/ЕО.
(254)
По отношение на договореностите между Deutsche Post и DPEED за ценообразуване при вътрешно прехвърляне Германия подчертава, че тези договореностите изпълняват изискванията на антитръстовото решение от 2001 г. Deutsche Post е докладвало редовно на Комисията за тяхното изпълнение. Досега Комисията не е направила никакви възражения.
(255)
Накрая, Германия възразява срещу включването на капиталовите инжекции, предоставени на Deutsche Post от Германия през 1995 г. (например активи под формата на недвижимо имущество и инфраструктура) в изчисляването на свръхкомпенсацията. Германия твърди, че вече е предоставила съответната информация заедно с мнението си относно решението за откриване от 1999 г. Тъй като Комисията не е възразила срещу тези мерки в решението относно държавната помощ от 2002 г., нито се е позовала на тях в решението за откриване от 2007 г., капиталовите инжекции не могат да бъдат предмет на настоящото разследване.
VI.4.3. Ниво на възнаграждението
(256)
Германия е съгласна, че средните възнаграждения на пазара следва да се използват като референтен показател за изчисляване на ставките на социалноосигурителните вноски, платени от конкурентите на Deutsche Post. Според Германия такъв един референтен показател обаче е в противоречие с решението за разширяване от 2011 г., тъй като Комисията използва коригираните брутни възнаграждения на държавните служители вместо средните възнаграждения на пазара, за да изчисли размера на платените от конкурентите на Deutsche Post социалноосигурителни вноски. Според експертното проучване на проф. Weber, средните възнаграждения на пазара възлизат само на приблизително […] % от брутното възнаграждение на държавните служители. Поради това не е логично коригираното брутно възнаграждение на държавните служители да се използва като референтен показател за изчисляване на ставките на социалноосигурителните вноски.
(257)
Според Германия предположението на BIEK, че Deutsche Post използва договорени възнаграждения в транспортния сектор като референтен показател за изчисляване на разликите в разходите за заплати на Deutsche Post и на неговите конкуренти, е неоснователно. Експертното проучване на проф. Weber показва, че Deutsche Post изчислява средните възнаграждения на пазара въз основа на действителните възнаграждения, платени от неговите конкуренти.
VII. ОЦЕНКА НА ПЕНСИОННАТА СУБСИДИЯ КАТО ПОМОЩ
VII.1. Съществуване на помощ съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(258)
Член 107, параграф 1 от ДФЕС гласи че „всяка помощ, предоставена от държава членка или чрез ресурси на държава членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите членки, е несъвместима с вътрешния пазар“. Когато определя дали дадена мярка представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, Комисията трябва да прилага следните критерии: мярката трябва да бъде приписана на държавата и да се използват държавни ресурси, тя трябва да поставя в по-благоприятно положение определени предприятия или сектори, с което се нарушава конкуренцията, и трябва да засяга търговията между държавите членки.
(259)
Тъй като пенсионната субсидия е основана на член 16 от PostPersG от 1994 г. и е финансирана от държавния бюджет, тя може да се припише на държавата, и е предоставена чрез държавни ресурси по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС. Също така, тъй като пенсионната субсидия е отпусната само на пенсионния фонд с цел Deutsche Post да бъде освободено от разходите за пенсии на държавните служители и следователно в крайна сметка подпомага Deutsche Post, тя има избирателен характер.
VII.1.1. Финансово предимство вследствие на пенсионната реформа от 1995 г.
(260)
Въз основа на решението по делото Combus Германия твърди, че пенсионната субсидия не предоставя никакво финансово предимство, тъй като тя е освободила Deutsche Post от допълнителните разходи за социално осигуряване.
(261)
За да се установи дали пенсионната субсидия е предоставила избирателно финансово предимство, трябва да се изследва дали тя е позволила на Deutsche Post да избегне разходи, които обикновено трябва да бъдат поети от едно дружество и по този начин биха попречили на пазарните сили да проявят обичайното си въздействие (67).
(262)
Комисията не може да приема твърдението на Германия, основано на съдебната практика в делото Combus. Трябва да се има предвид, че решението по делото Combus не е потвърдено от Съда. Някои елементи от практиката на Съда противоречат на хипотезата, според която мерките за компенсиране на структурен недостатък не трябва да се определят като помощ. В тази връзка, съгласно постоянната съдебна практика на Съда наличието на помощ трябва да се оценява според резултатите, а не според причините за или целите на държавната намеса (68). Съдът също така се е произнесъл, че понятието за помощ обхваща предоставените от държавните органи предимства, които по различни начини облекчават тежестите, обичайно включени в бюджета на едно предприятие (69). Също така Съдът ясно е показал, че разходите, свързани с възнаграждението на служителите, поради самия си характер натоварват бюджета на предприятията независимо от това дали тези разходи произтичат от законови задължения или от колективни трудови договори (70). В този контекст Съдът отчете факта, че държавните мерки целят да компенсират допълнителни разходи, които не могат да представляват основания за това мерките да не бъдат категоризирани като помощ (71).
(263)
Комисията е на мнение, че разходите, които дружествата понасят от финансовите задължения съгласно трудовото законодателство или колективни договори, като например разходите за пенсии, са част от обичайните разходи на дадено предприятие, които предприятието трябва да покрие със собствени ресурси (72). Тези разходи са присъщи на икономическата дейност на предприятието (73). В тази връзка няма значение дали предприятието покрива разходите за пенсии чрез пряко финансиране на пенсиите на свои бивши служители (какъвто е случаят с държавните служители на Deutsche Post) или чрез плащане на вноски в пенсионния фонд на частните служители, който на свой ред използва събраните вноски, за да изплаща пенсиите на всички частни служители. Ключовият елемент е, че по един или друг начин предприятията поемат пълните разходи за пенсиите.
(264)
Освен това Комисията отбелязва, че от създаването на Deutsche Bundespost през 1950 г. правната форма на Deutsche Bundespost е Sondervermögen. Sondervermögen означава, че макар предприятието да няма независима юридическа правоспособност, то трябва да има свой собствен бюджет и своя собствена счетоводна система (член 3 от PostVwG от 1953 г. и член 48 от HGrG (74)). Съгласно законодателството, приложимо за публични субекти, бюджетът трябва да обхваща разходите за персонал, които включват разходите за пенсии на пенсионираните държавни служители, които преди са били на служба в публичния субект (член 10 от HGrG). Поради това от 1950 г. нататък Deutsche Post финансира тези разходи от своите приходи. В член 15 от PostVwG от 1953 г. изрично се забранява всякакво субсидиране на Deutsche Bundespost от федералния бюджет. Това правило е включено в член 37, параграф 1 от PostVerfG от 1989 г.
(265)
PostVerfG от 1989 г. потвърждава това задължение в своята глава относно разходите за персонал и социално осигуряване. Съгласно член 54, параграф 2 от PostVerfG от 1989 г. Deutsche Post е било длъжно да финансира всички разходи, включително пенсиите на своите държавни служители, със свои собствени ресурси.
(266)
След втората реформа на пощите през 1995 г. Deutsche Post продължава да носи отговорността за финансиране на всички парични вземания на държавните служители в съответствие с член 2, параграф 3 от PostPersRG от 1994 г., но е частично освободено от плащането на разходите за пенсии на държавните служители. Съгласно член 16, параграф 1 от PostPersRG от 1994 г.Deutsche Post е изплатило еднократна годишна сума в размер на 2,045 млрд. EUR на пенсионния фонд за периода 1995-1999 г. Съгласно член 16, параграф 2 от PostPersRG от 1994 г., считано от 2000 г. годишните еднократни плащания са заменени с вноска, която се изчислява като 33 % от общите заплати на държавните служители. Също така в член 16, параграф 2 от PostPersRG 1994 се постановява, че останалите разходите за пенсии трябва да бъдат поети от федералния бюджет от 1995 г. нататък. Фигура 1 показва годишните плащания от федералния бюджет за всяка година от 1995 г. нататък, като плащането за тази година е 151 млн. EUR.
(267)
Следователно представените от Германия аргументи с цел да докаже, че DPAG е трябвало да понесе разходи за пенсии, по-високи от тези на неговите частни конкуренти, не са от значение за целта да се установи дали пенсионната субсидия представлява държавна помощ, но ще бъдат оценени в контекста на анализа на съвместимостта на тази мярка.
(268)
Германия твърди, че за да се оцени дали Deutsche Post е получило предимство вследствие на пенсионната субсидия, платената от Deutsche Post вноска в пенсионния фонд следва да се сравни с дела на частните работодатели в пенсионните вноски, без дела на служителите. Аргументите имат отношение към съвместимостта на мярката с вътрешния пазар, но за целите на пълнотата следва да се отбележи, че, от една страна, работодателят няма задължението да плаща общия размер на вноската в схемата за социално осигуряване в полза на служителя и извън брутната заплата на служителя. От друга страна, и което е по-важно, когато държавите членки освобождават служителите на определено предприятие от тежест, която трябва да се плати, това се превръща в предимство за работодателя, тъй като тази мярка намалява разликата между брутната и нетната заплата. Това позволява на работодателя да назначи или да запази служители, като плаща по-ниска брутна заплата. Следователно, предимствата по отношение на дела на служителя в социалноосигурителните вноски също представляват предимство за работодателя.
(269)
Германия също така твърди, че финансово предимство за Deutsche Post от компенсацията за неговите допълнителни разходи за социално осигуряване би съществувало единствено ако предоставената компенсация е по-висока от общите допълнителни разходи за социално осигуряване, които Deutsche Post е трябвало да направи за своите държавни служители, които работят в сектора на услугите с регулирани цени и услугите с нерегулирани цени. Комисията посочва, че компенсаторният характер на дадена мярка не изключва категоризирането ѝ като държавна помощ, като се позовава на съображение 260.
(270)
Освен това Германия счита, че пенсионните права на държавните служители всъщност винаги са били финансово задължение на федералното правителство. Следователно, тъй като пенсионната реформа от 1995 г. не е променила задължението на федералното правителство към държавните служители, пенсионната субсидия не предоставя финансово предимство на Deutsche Post.
(271)
Не се оспорва фактът, че федералното правителство е било крайният гарант на пенсиите на държавните служители преди и след 1995 г., макар че Комисията подчертава, че в член 3 от PostVwG от 1953 г. и в член 2 от PostVerfG от 1989 г. ясно се посочва, че за задълженията на Sondervermögen е отговорно само Sondervermögen, а не федералната държава. До 1995 г. обаче съгласно приложимото законодателство в пощенския сектор и общото законодателство пенсионните плащания са били включени в бюджета на Deutsche Bundespost, което е било Sondervermögen. Тези плащания е трябвало да бъдат покрити изцяло от приходите на Sondervermögen. За оценката на държавната помощ определящият фактор не е кой е крайният гарант на пенсиите на държавните служители. Ключовият въпрос е кой е имал задължението да финансира пенсиите в обичайния случай съгласно приложимото законодателство. В PostVwG от 1953 г., HGrG и PostVerfG от 1989 г. ясно се определя, че задължението е изцяло на Deutsche Post.
(272)
Освен това финансирането на разходите за пенсии е обичаен оперативен разход за всяко предприятие, публично или частно, със или без независима юридическа правосубектност. Между държавите членки и в самите тях съществува голямо разнообразие от механизми за финансиране на пенсиите. Често се прилагат различни системи, в зависимост от това кога е назначен служителят. Следователно Deutsche Post трябва да поеме разходите за пенсии на служителите, които назначава, включително на своите държавни служители, по същия начин като всяко друго предприятие. Фактът, че методът на финансиране на пенсиите на държавните служители е различен от метода на финансиране на пенсиите на частните служители не засяга задължението на Deutsche Post да включи финансирането на разходите за техните за пенсии в своите обичайни оперативни разходи. Ако аргументът на Германия бъде приет, това би означавало, че държавата може да освободи публично предприятие от важен елемент от разходите, свързан с неговите обичайни дейности.
(273)
Накрая, когато Германия твърди, че Deutsche Post никога не е разполагало с достатъчно собствени ресурси, за да финансира пенсионните задължения на държавните служители, с този аргумент се пренебрегва фактът, че оценката на финансово предимство не зависи от икономическия капацитет на дадено предприятие.
(274)
Тъй като пенсионната реформа частично е освободила Deutsche Post от задължението за финансиране на разходите за пенсии на нейните държавни служители, пенсионната субсидия е предоставила финансово предимство на Deutsche Post.
VII.1.2. Нарушаване на конкуренцията и засягане на търговията
(275)
Когато помощ, предоставена от държава членка, засилва позицията на дадено предприятие в сравнение с другите предприятия, конкуриращи се в търговията в рамките на Съюза, трябва да се счита, че последните са засегнати от тази помощ. В съответствие с установената съдебна практика (75), за да бъде счетено, че дадена мярка нарушава конкуренцията и засяга търговията между държавите членки, е достатъчно получателят на помощта да се конкурира с други предприятия на отворени за конкуренция пазари.
(276)
В Германия пазарите за колетни пратки, вестници и периодични издания винаги са били отворени за конкуренция. На тези пазари Postdienst винаги се е конкурирало с други дружества, включително предприятия от други държави членки (UPS, FedEx, TNT Express, GLS или DPD). От 1998 г. до 2007 г. DPAG постепенно губи своето изключително право по отношение на писмовните пратки. С отварянето на пазара за конкуренция в него навлизат нови предприятия. Поради това помощта засяга търговията между държавите членки и може да наруши конкуренцията.
(277)
Във връзка с това Комисията отбелязва също, че през 1997 г. Deutsche Post и неговото холдингово дружество DPWN са започнали да придобиват оператори на колетни пратки на европейския и международния пазар. През 1999 г. DPWN вече е водещо дружество на европейските пазари за експресни и колетни пратки с годишни приходи в размер на около 4,6 млрд. EUR. С придобиването на DHL през 1998 г. DPWN навлезе на азиатския и северноамериканския пазар. Придобиването на други дружества от сектора на логистиката (например Danzas, Nedlloyd, ASG, Air Express International) превърна DPWN в един от световните водещи доставчици на услуги за въздушни и морски товари и глобална логистика. DPWN действа и на пазари за пощенски пратки извън Германия (например придобиването на Unipost в Испания и Williams Lee в Обединеното кралство). Между 1998 г. и 2007 г. DPWN е придобило дружества на обща стойност от около 21 млрд. EUR (76).
(278)
Поради това Комисията счита, че пенсионната субсидия представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС
VII.2. Оценка на съществуващата помощ съгласно член 108, параграф 1 от ДФЕС.
(279)
Германия е на мнение, че ако пенсионната субсидия трябва да се разглежда като държавна помощ, тя би трябвало да се категоризира като съществуваща помощ съгласно член 1, буква б), точка i) от Регламент (ЕО) № 659/1999. Германия твърди, че държавата е крайният платец и страната, която е длъжна да финансира пенсиите на държавните служители след влизането в сила на съответните разпоредби в германската конституция през 1953 г. Германия твърди, че създаването на пенсионния фонд не е променило това задължение.
(280)
Съгласно член 1, буква б), точка i) от Регламент (ЕО) № 659/1999 понятието за съществуваща помощ обхваща всяка помощ, която е съществувала преди влизането в сила на Договора в съответните държави членки, т.е. схеми за помощ и индивидуална помощ, които са били въведени в действие преди и продължават да се прилагат след влизането в сила на Договора.
(281)
Съгласно приложимото законодателство за пощите и общото законодателство до 1995 г. пенсионните плащания са били включени в бюджета на Sondervermögen Deutsche Bundespost и е трябвало да бъдат покрити в тяхната цялост от приходите на Sondervermögen (вж. подробната оценка на това законодателство по-горе в съображения 262 и 263). Поради тази причина преди втората реформа на пощите през 1995 г. Deutsche Post е било длъжно да финансира пенсиите на своите държавни служители със свои собствени ресурси и не е получило никаква помощ, с която да бъде освободено от разходите за пенсии.
(282)
Създаването на DPAG и пенсионния фонд в пощенския сектор през 1995 г. довежда до пълна промяна във финансирането на пенсиите на държавните служители. След втората реформа на пощите през 1995 г. Deutsche Post поема основното задължение за плащане и финансиране на всички парични вземания на държавните служители в съответствие с член 2, параграф 3 от PostPersRG от 1994 г., но е частично освободено от плащането на разходите за пенсии на държавните служители. Съгласно член 16, параграфи 1 и 2 от PostPersRG от 1994 г. Deutsche Post вече не задължено да финансира разходите за пенсии над еднократните плащания (през периода 1995-1999 г.) или определените вноски (от 2000 г.). Оставащият дефицит впоследствие е покрит от пенсионната субсидия.
(283)
Следователно пенсионната субсидия представлява помощ, тъй като е въведена през 1995 г.
(284)
Във връзка с позоваването на Германия на изявлението на Комисията по дело T-266/02, Комисията би искала на-напред да посочи, че в параграф 54 от решението на Общия съд е изложена позицията на Германия (а не на Комисията, както твърди Германия). Точка 54 от решението показва, дори и според мнението на Германия, че в отрицателното решение от 2002 г. не е направена оценка на пенсионните субсидии. Точка 61 от решението представя позицията на Комисията:
„На първо място Комисията отговаря, доколкото е приела в рамките на обжалваното решение за единствено релевантни трансферите, извършени от DB-Telekom …“.
(285)
Следователно решението не подкрепя становището на Германия, че декларацията на представителя на Комисията имплицитно е одобрила пенсионната субсидия. Във всеки случай е очевидно, че тази декларация не би могла да има такова действие.
(286)
Освен това в дело T-421/07 (77) Общият съд установи, че решението за откриване от 1999 г. има отношение към пенсионната субсидия, както и че процедурата относно тази мярка не е била закрита с отрицателното решение от 2002 г.
(287)
В заключение, тъй като Комисията не е вземала решение, с което да обявява, че пенсионната субсидия не представлява помощ или е съвместима помощ, Комисията заключава, че пенсионната субсидия представлява нова мярка за помощ.
VII.3. Оценка на съвместимостта с вътрешния пазар съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС
(288)
Дерогациите, предвидени в член 107, параграф 2 от ДФЕС и в член 107, параграф 3, букви а) и б) от ДФЕС, очевидно не се прилагат.
(289)
В решението за разширяване от 2007 г. Комисията е предвидила възможност пенсионната субсидия да бъде поне отчасти съвместима с вътрешния пазар като компенсация за обществена услуга съгласно член 106, параграф 2 от ДФЕС. В отговора си във връзка с решението за разширяване от 2007 г. Германия настоява, че ако е представлявала помощ, пенсионната субсидия е трябвало да бъде оценявана въз основа на член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, а не въз основа на член 106, параграф 2 от ДФЕС. В решението за разширяване от 2011 г. Комисията допълнително е описала метод за оценяване на съвместимостта на пенсионната субсидия въз основа на член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, а Германия е предоставила мнение относно този метод.
(290)
Съгласно съдебната практика на Съда (78) държавите членки са тези, които трябва да се позоват на възможни основания за съвместимост и да докажат, че условията за такава съвместимост са изпълнени. От тази съдебна практика a fortiori следва, че в този случай Комисията не е задължена да оценява съвместимостта на пенсионната субсидия съгласно член 106, параграф 2 от ДФЕС, при положение че държавата членка и получателят изрично отхвърлят възможността за оценка на съвместимостта на тази основа.
(291)
Поради това Комисията ще оцени дали пенсионната субсидия е съвместима помощ съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС. Според тази разпоредба помощите, които имат за цел да улеснят развитието на някои икономически дейности или на някои икономически региони, могат да се приемат за съвместими с вътрешния пазар, доколкото тези помощи не засягат по неблагоприятен начин условията на търговия до степен, която противоречи на общия интерес.
(292)
В съответствие със съдебната практика Комисията може да обяви държавна помощ за съвместима с вътрешния пазар, ако помощта допринася за постигането на цел от общ интерес (79), ако е необходима за постигането на тази цел (80) и ако не засяга по неблагоприятен начин условията на търговия до степен, която противоречи на общия интерес (пропорционалност).
VII.3.1. Отварянето на пазара в пощенския сектор като цел от общ интерес
(293)
Пощенските услуги допринасят за социалното, икономическото и териториалното сближаване в Съюза. Постепенното отваряне на пощенските услуги за конкуренция, което започна през 1998 г. на равнището на Съюза, доведе до повишаване на качеството и на ефикасността и до подобряване на обслужването на клиентите (81). Отварянето на пазара даде възможност за създаване на вътрешен пазар на пощенските услуги. По този начин то допринася за целта за изграждане на вътрешния пазар, определена в член 3, параграф 3 от ДЕС.
(294)
След преобразуването си в публичноправно акционерно дружество през 1995 г. Deutsche Post не е назначавало нови държавни служители. Следователно задълженията за социални придобивки за държавните служители са формирани в периода, предхождащ отварянето на пощенския пазар за конкуренция. Те са сравними с невъзвръщаеми разходи. Такива разходи произтичат от ангажименти, поети преди да започне отварянето на пазара, които вече не могат да се изпълняват при същите условия в ситуацията на конкурентен пазар, тъй като завареният оператор вече не може да прехвърля съответните разходи на клиентите. Ако Deutsche Post не е било облекчено поне отчасти от тези „предшестващи“ разходи, то би трябвало да напусне пазара.
(295)
Комисията е признала, че постепенният преход от ситуация на сериозно ограничена конкуренция към ситуация на действителна конкуренция на равнището на Съюза трябва да се осъществява при приемливи икономически условия (82). Поради това в редица решения тя изразява съгласие държавите членки да предоставят държавна помощ за освобождаване на заварените оператори от част от „предшестващите“ пенсионни задължения (83).
VII.3.2. Необходимост от и пропорционалност на пенсионната субсидия
(296)
В практиката си за вземане на решения Комисията е изразила становището, че освобождаването от пенсионното бреме трябва да се ограничи до необходимото за уеднаквяване на ставката на социалноосигурителните вноски, които завареният оператор плаща като разход, със ставката на социалноосигурителните вноски, които плащат неговите конкуренти (84).
(297)
В настоящия случай Комисията признава, че при отсъствие на каквато и да било държавна намеса за облекчаване на Deutsche Post от част от пенсионното задължение по отношение на неговите държавни служители, дружеството не би могло да устои срещи своите конкуренти. Наследените от миналото плащания за социално осигуряване, с каквито не са натоварени неговите конкуренти, биха го изтласкали от конкурентните части на пазара на пощенски услуги.
(298)
В решението относно La Poste Комисията за пръв път оценява необходимостта от и пропорционалността на мярка за помощ, която е предоставила облекчения за разходите за пенсии за държавните служители, назначени преди отварянето на пазара. В това решение Комисията оценява дали пенсионната субсидия изравнява нивата на вноските за задължително социално осигуряване между заварения оператор и останалите предприятия в сектора на писмовните/колетните пратки (85).
(299)
Комисията ще приложи същия подход в настоящото решение. Комисията ще извърши анализа на три етапа:
1)
първо, Комисията установява нивото на социалноосигурителните вноски, основаващи се на заплатите, на други предприятия в сектора на писмовните/колетните пратки.
2)
След това тя трябва да установи нивото на социалноосигурителните вноски, основаващи се на заплатите, които Deutsche Post плаща за своите държавни служители.
3)
Накрая тя трябва да провери дали двете нива са еднакви или не.
VII.3.2.1. Ниво на социалноосигурителните вноски, основаващи се на заплатите, на други предприятия в сектора на писмовните/колетните пратки
(300)
Нивото на социалноосигурителните вноски, основаващи се на заплатите, се определя от два фактора: ставката на вноската и базовото възнаграждение, към което се прилага тази ставка.
а) Изчисляване на референтната ставка
(301)
Частните конкуренти трябва да финансират от своите приходи както дела на работодателя, така и дела на служителя. Както е показано на Фигура 2, общата ставка на вноската от 1995 г. нататък се движи между 38 % и 42 % от брутното възнаграждение на частните служители (= нетното възнаграждение + дела на служителя). Дяловете на работодателя и на служителя от ставката на социалноосигурителната вноска са били в диапазона 19-21 % от брутното възнаграждение (вж. приложението за повече подробности относно динамичния ред).
(302)
За разлика от дела от социалноосигурителната вноска на частните служители, делът на държавните служители включва само 30-50 % от техните разходи за здравно осигуряване, но не включва допълнителни вноски към техните разходи за пенсия, здравни и медико-социални грижи. Следователно вноската на Deutsche Post надхвърля дела на частния работодател и включва всички разходи за пенсии, както и оставащите разходи за здравни и медико-социални грижи.
(303)
Следователно за определянето на равностойна референтна ставка за Deutsche Post трябва да се отчете фактът, че вноската на държавните служители е по-ниска от тази на частните служители.
(304)
Може да се приеме, че вноската на държавните служители в размер на 30-50 % от техните разходи за здравни и медико-социални грижи по своя икономически ефект съответства в голяма степен на вноската на частните служители в задължителните осигурителни схеми за здравни и медико-социални грижи (през 2006 г. например тя е била 8,50 % от брутното възнаграждение на частните служители).
(305)
Тъй като държавните служители не плащат никакви вноски по задължителни схеми за пенсионно осигуряване и осигуряване за безработица, Deutsche Post трябва да се ангажира с равностойна сума, за да може ефективно да плаща социалноосигурителни вноски на ниво, еднакво с вноските за задължително социално осигуряване, които частно предприятие трябва да финансира от своите приходи.
(306)
Следователно референтната ставка на вноските на Deutsche Post за социално осигуряване, основаващи се на заплатите (наричана по-нататък „референтната ставка“) трябва да включва общата ставка на вноската (= дела на работодателя + дела на работника) по схеми за пенсионно осигуряване и осигуряване за безработица и дела на работодателя по осигурителни схеми за здравни и медико-социални грижи, както е показано в таблицата:
Фигура 7
Определяне на референтната ставка на социалноосигурителната вноската на Deutsche Post
(307)
Както е показано на Фигура 8, в периода 2003-2010 г., референтната ставка е била между 30 % и 34,1 % от брутното възнаграждение на частните служители (86).
(308)
Германия възразява, че всеки референтен показател, надвишаващ дела на работодателя от социалноосигурителната вноска, би поставил Deutsche Post в неблагоприятно положение спрямо конкурентите, които са задължени да плащат само дела на работодателя. Както обаче показва следващият опростен пример (въз основа на вноските за 2006 г.), Deutsche Post би спечелило безспорно предимство спрямо частните конкуренти, ако референтната ставка се равнява само на дела на работодателя от социалноосигурителните вноски:
1)
Deutsche Post и частният конкурент плащат еднакво нетно възнаграждение в размер на 79,5 EUR съответно на държавен и на частен служител.
2)
Делът от социалноосигурителната вноска на работодателя, както и на служителя, възлиза за всеки от тях на 20,5 % от брутното възнаграждение на частния служител. Когато към дела на служителя от 20,5 EUR се добави нетното възнаграждение от 79,5 EUR, се получава брутното възнаграждение от 100 EUR. Следователно общият размер на социалноосигурителните вноските се равнява на 41 EUR (= 41 % от брутното възнаграждение на частния служител).
3)
Германия твърди, че в допълнение към вноската на държавния служител за разходи за здравно осигуряване (която се приема за равна на вноската на частния служител от 7,5 EUR по осигурителни схеми за здравни и медико-социални грижи), Deutsche Post следва да плаща само дела на работодателя от социалноосигурителните вноски.
4)
Германия изчислява дела на работодателя на базата на действителното възнаграждение на държавния служител от 87 EUR (сбора на нетното възнаграждение от 79,5 EUR и вноската на държавния служител за разходи за здравно осигуряване от 7,5 EUR). Следователно разходите за социално осигуряване възлизат общо на 17,8 EUR (дела на работодателя в размер на 20,5 % от действителното възнаграждение на държавния служител от 87 EUR) и на вноската на държавния служител за разходи за здравно осигуряване от 7,5 EUR.
5)
Въз основа на изчисленията на Германия разходите за социално осигуряване на държавния служител ще достигат едва 25,3 EUR спрямо 41 EUR за частния служител.
(309)
Въпреки че Deutsche Post и частният конкурент плащат еднакво нетно възнаграждение, ако в референтния показател бъде включен делът на служителя от социалноосигурителните вноски, Deutsche Post ще трябва да плаща разходи за социално осигуряване, които са едва около 62 % от вноските за задължително социално осигуряване за частен служител.
(310)
В допълнение трябва да се отбележи, че делът на работодателя от социалноосигурителната вноска (който от 1995 нататък се е движил между 19 % и 21 %) също е бил значително под ставката на вноската от 33 % от действителното възнаграждение на държавните служители, която Законът за пенсиите от 1995 г. определя като референтен показател за вноската на Deutsche Post в пенсионния фонд. Следователно германският законодател не е предвиждал Deutsche Post да финансира само дела на работодателя, а е изисквал от предприятието да плаща значително по-голяма вноска в разходите за пенсии на държавните служители, а също така да поеме и всички останали разходи за социално осигуряване (например принос към разходите за здравно осигуряване на държавните служители).
(311)
Поради това Комисията отхвърля използването на дела на работодателя от социалноосигурителната вноска като референтна ставка, тъй като държавните служители - за разлика от частните - не са задължени да плащат вноски по схемите за пенсионно осигуряване и осигуряване за безработица. Следователно тези вноски трябва да бъдат включени в референтната ставка, за да се гарантира, че Deutsche Post и частните конкуренти плащат пряко или косвено вноски на еднакви нива.
б) Изчисляване на основното възнаграждение
(312)
Щом нивото на социалноосигурителните вноски, които Deutsche Post трябва да плаща за своите държавни служители, следва да бъде съгласувано с нивото на вноските за задължително социално осигуряване, които трябва да плащат частните конкуренти, е важно Deutsche Post не само да бъде обложено със същата ставка, но и ставката да се прилага към едно и също базово възнаграждение. Както е показано в горния пример, изчисляването на дела на работодателя от 20,5 % на базата на действителното възнаграждение на държавните служители води до вноска от 17,8 EUR, докато частният конкурент трябва да плаща 20,5 EUR (например на база 100 EUR това са 20,5 %).
(313)
Поради това е необходимо да се определи брутно възнаграждение за държавните служители (наричано по-нататък „брутното възнаграждение за държавните служители“), което предвижда базово възнаграждение, равно на брутното възнаграждение за частните служители. Приема се, че вноската за здравно осигуряване на държавните служители се равнява на вноската на частните служители по осигурителните схеми за здравни и медико-социални грижи. Следователно оставащата разлика между брутното възнаграждение и действителното възнаграждение е равна на дела на служителя от вноските по схемите за пенсионно осигуряване и осигуряване за безработица. Следващата формула преобразува действителното възнаграждение в брутно възнаграждение, което е равно на брутното възнаграждение на частните служители:
Таблица 6
Изчисляване на брутното възнаграждение на държавните служители (въз основа на вноските за 2006 г.)
Брутно възнаграждение за държавните служители =
(314)
Ако вземем например вноските за 2006 г., брутното възнаграждение за държавните служители надвишава с 15 % действителното възнаграждение на държавните служители. Следователно този процент дава количествено изражение на грешката, която би била допусната, ако като база за изчисление на социалноосигурителните вноски на Deutsche Post, сравнени с вноските за задължително социално осигуряване на частните конкуренти, се използва действителното вместо брутното възнаграждение. Даденият в съображение 308 пример онагледява тази позиция, тъй като делът на работодателя в размер на 20,5 EUR, който правилно се основава на брутното възнаграждение, надвишава с 15 % дела на работодателя в размер на 17,8 EUR, който би се формирал от неточната база на действителното възнаграждение.
(315)
Поради това Комисията констатира, че референтната ставка на социалноосигурителните вноски на Deutsche Post трябва да се основава на вноската на работодателя и на служителя за пенсионно осигуряване и осигуряване за безработица и вноската на работодателя по осигурителните схеми за здравни и медико-социални грижи. Референтната ставка трябва да се приложи към брутното възнаграждение на държавните служители (както е определено в Таблица 6).
VII.3.2.2. Основани на заплатите социалноосигурителни вноски, плащани от Deutsche Post за неговите държавни служители
(316)
Съгласно член 16, параграф 1 от PostPersRG от 1994 г. Deutsche Post е трябвало да плаща годишна вноска в размер на 2,045 млрд. ЕUR в пенсионния фонд за периода 1995-1999, с общ размер 10,225 млрд. ЕUR. Съгласно член 16, параграф 2 от PostPersRG от 1994 г. от 2000 г. нататък Deutsche Post плаща ставка от 33 %. Тази ставка се прилага към действителното възнаграждение на държавните служители.
(317)
При оценката на необходимостта от и пропорционалността на помощта обаче трябва да се вземе предвид и фактът, че от икономическа гледна точка Deutsche Post не трябва да поема цялата вноска за пенсионния фонд в размер на 2,045 млрд. EUR, съответстваща на 33 % от действителните възнаграждения. В това отношение Комисията е на мнение, че трябва да се прави разграничение между периода 1995-2002 г. и периода от 2003 г. до днес.
а) Вноска на Deutsche Post за периода 1995-2002 г.
(318)
Германия твърди, че Deutsche Post е плащало социалноосигурителни вноски, надвишаващи вноските за задължително социално осигуряване, които е трябвало да плащат конкурентите, особено предвид годишните еднократни плащания за пенсионния фонд в размер на 2,045 млрд. EUR от 1995 г. до 1999 г. Следователно за периода до 1999 г., но също така през целия обхванат от разследването период, Deutsche Post е плащало най-малко равностойни, ако не и по-високи вноски от частните дружества. Съответно, не е възможно да бъда установено, че пенсионната субсидия е поставила Deutsche Post в по-благоприятно положение спрямо неговите конкуренти. Комисията трябва да отхвърли този аргумент, тъй като той не отчита специфичните регулаторни мерки, които германските власти са определили с оглед покриването на разходите за услугите с нерегулирани цени.
(319)
В настоящото решение Комисията констатира, че Deutsche Post е било в по-благоприятно положение спрямо своите конкуренти на пазарите с нерегулирани цени, тъй като част от действителните разходи за социално осигуряване на държавните служители, работещи за тези услуги, не се покриват от въпросните услуги. Вместо това тази част от действителните разходи за социално осигуряване е била прибавена към услугите с регулирани цени, приходите от които се запазват на достатъчно високо ниво, за да позволят финансирането на разходи в допълнение към разходите, произтичащи от услугите с регулирани цени.
(320)
Отчетите за управлението на Deutsche Post от 1995 г. нататък показват, че предприятието е заделило за услугите с нерегулирани цени само сума за социалноосигурителни вноски, която се основава на нормативно определената ставка на вноската. В допълнение, счетоводните данни за регулаторите за 2002 г. и следващите години потвърждават тази практика. Така че икономическото предимство за услугите с нерегулирани цени е съществувало преди и след 1999 г., тъй като тези услуги безспорно са били освободени от произтичащите разходи.
(321)
Твърдението на Германия, че Deutsche Post е претърпяло вреди от сравнително неблагоприятно положение на пазарите с регулирани цени, тъй като е трябвало да финансира по-високи разходи за социално осигуряване поради годишните еднократни плащания от 1995 г. до 1999 г., не се подкрепя от фактите. Първо, Deutsche Post все още се е ползвало от изключително право за повечето от услугите с регулирани цени. Второ, и което е особено важно, цените за услугите, предмет на изключително право, са определени на достатъчно високо ниво, за да покриват тези разходи за сметка на базата от потребители.
(322)
За периода до 1995 г. регулирането на цените се основава на Наредбата за пощите (Postdienstverordnung) (87) от 24 юни 1991 г., която постановява, че цените за монопола трябва да са балансирани. В административната практика това включва разходите за пенсии. За периода 1995-1997 г. регулирането на цените се основава на Закона за регламентиране на далекосъобщенията и системата на пощите от 14 септември 1994 г. (Gesetz über die Regulierung der Telekommunikation und des Postwesens, BGBl. I, стр. 2325, 2371). Член 4 във връзка с членове 2 и 7 от него разрешават приходите от услуги с регулирани цени да покриват не само разходите, произтичащи от регулираните услуги, включително вноските в пенсионния фонд, но също така да финансират разходите за услугите с нерегулирани цени.
(323)
Както показват годишните счетоводни отчети на Deutsche Post, по времето на пенсионната реформа от 1995 г. регулираните цени са се запазили на същото ниво като цените, приложими когато Deutsche Post все още е трябвало да плаща всички разходи за пенсии. Въпреки че по-късно разходите за пенсии са били ограничени до нивото на еднократната сума (от 1995 г. до 1999 г.) или са били фиксирани на 33 % от общия размер на заплатите на държавните служители (считано от 2000 г. нататък), които са намалявали всяка година, регулираните цени не са били съответно намалени, за да покриват само социалноосигурителните вноски в съответствие със задължителните социалноосигурителни вноски, плащани от конкурентите. Тъй като определените вноски в пенсионния фонд до 1999 г. (2,045 млрд. ЕUR годишно) остават приблизително равни на разходите за пенсии през 1994 г., за Deutsche Post икономическата ситуация по отношение на покриването на разходите за пенсии от услугите с регулирани цени не се променя. Нивото на приходите на Deutsche Post, както и неговата вноска в пенсионния фонд, остават в равновесие.
(324)
В PostG от 1997 г. ясно се постановява, че регулираните цени следва да покриват не само разходите за ефективно предоставяне на услугите, но също така тежестите, например разходите за социално осигуряване на държавните служители. Следователно в The PostG от 1997 г. изрично се признава, че приходите от услуги с регулирани цени трябва да се определят така, че да гарантират покриване на всички еднократни плащания. Тъй като изглежда германският законодател е сметнал, че тогавашното ниво на регулираните цени е отговаряло на изискванията на PostG от 1997 г., той е решил цените да бъдат запазени на нивото от 1997 г. до 1999 г. Впоследствие на 27 март 2000 г. министърът на икономиката и технологиите е взел решение одобрените на 1 септември 1997 г. цени да останат в сила до 31 декември 2002 г.
(325)
Следователно регулираните цени са били запазени на исторически високо ниво и не са били понижени до ниво, при което Deutsche Post би трябвало да понесе вреди от сравнително неблагоприятно положение.
(326)
От 2000 г. Deutsche Post е дори в още по-добро положение спрямо своите конкуренти, тъй като определените вноски в пенсионния фонд са понижени на 33 % от действителното възнаграждение на държавните служители. В абсолютно изражение това ниво води до намаление на разходите от 2,045 млрд. EUR на 735 млн. EUR (дори и по-ниско през следващите години, тъй като броят на държавните служители намалява и тази тенденция се компенсира само частично от повишението на заплатите). Тъй като регулираните цени са се запазили на исторически високо ниво, от 2000 г. нататък Deutsche Post е можело да генерира значителни печалби от услугите с регулирани цени.
(327)
Като прави преглед на рентабилността на Deutsche Post от услуги с регулирани цени за целия период от 1995 г. до 2002 г., проучването на WIK стига до заключението, че Deutsche Post не е претърпяло загуби от услугите с регулирани цени, например в периода до 1999 г., въпреки еднократните плащания за пенсионния фонд. Проучването на WIK даже показва значителна положителна възвращаемост от 2000 г. нататък.
(328)
Поради това Комисията трябва да отхвърли твърдението на Германия, че Deutsche Post е било поставено в по-лоша позиция от конкурентите по отношение на покриването на социалноосигурителните вноски при услугите с регулирани цени и че преди 2002 г. пенсионната субсидия е била необходима и пропорционална.
(329)
Независимо от гореизложеното, Комисията приема, че в този случай съществуват достатъчно данни за определяне на точното ниво на основаните на заплатите социалноосигурителни вноски, които Deutsche Post е платило в периода 1995-2002 г. Комисията е на мнение, че такова количествено определяне не може основателно да се базира на последващи констатации, че известна част от разходите за социално осигуряване от услуги с нерегулирани цени е била прехвърлена, за да се финансира от приходи от услуги с регулирани цени, и че като цяло Deutsche Post не е било ощетено от схемата за пенсионен фонд, тъй като приходите от регулирани услуги фактически са били определени на ниво, достатъчно да покрие вноските на предприятието в пенсионния фонд, в това число и прехвърлените тежести. Също така е невъзможно да се разработи метод, по който държавата членка да изчисли ставката на вноските за този период. Комисията счита, след оценка на правните основания за действащите регулирани цени от 1995 г. до 2002 г., че методът, по който компетентните органи са определили на ex-ante основа състава на регулираните цени, не може да бъде изведен със сигурност от законовите разпоредби. По-конкретно, в този случай не може със сигурност да се докаже, че когато компетентните органи са определили регулираните цени на ниво, което в крайна сметка фактически е покрило прехвърлените разходи, в своето решение те безпогрешно са определили част от регулираната цена, която да покрие размера на заявените тежести от услугите с нерегулирани цени.
(330)
За разлика от решенията за прагове на цените от 2002, 2007 и 2011 г., в които тези тежести са изрично признати и одобрени от регулаторния орган в пощенския сектор, това предварително фактическо покриване може да се е дължало на съображения на компетентните органи по определяне на цените, свързани с развитието на други разходни компоненти или с тенденциите при други икономически променливи. Следователно в този случай това предварително фактическо покриване не е достатъчно за точното и несъмнено количествено измерване на това доколко компетентните органи са увеличили регулираните цени, за да ги съобразят със заявените тежести по отношение на услугите с нерегулирани цени.
(331)
Напротив, от решенията за прагове на цените от 2002, 2007 и 2011 г. може безспорно да се установи как регулаторният орган в пощенския сектор е формирал състава на регулираните цени за периода от 1 януари 2003 г. Сигурно е, че те недвусмислено са определени на по-високо ниво с оглед да покрият тежестите от услугите с нерегулирани цени с приходите от услугите с регулирани цени.
б) Вноската на Deutsche Post от 2003 г.
(332)
PostG 1997 позволява на Deutsche Post да поиска от регулатора при определянето на допустимото ниво на приходите от изключителното право и регулираните услуги да включи в разходите, които да бъдат възстановени за сметка на потребителите, наред с останалото и „допълнителната социална тежест“, както и разходите за ефективно предоставяне на универсалната услуга. Този метод се прилага от регулаторният орган в пощенския сектор за първи път в решението за прагове на цените от 2002 г. Регулаторният орган в пощенския сектор одобрява тежестта от допълнителните социалноосигурителни вноски също така в решенията за прагове на цените от 2007 и 2011 г. Фактът, че само част от услугите с регулирани цени подлежат на предварителен ценови контрол, не променя оценката на Комисията. Независимо от това Deutsche Post е имало право да възстанови цялата тежест, като се възползва от господстващото си положение. В този смисъл няма значение дали регулаторът е упражнявал предварителен или последващ ценови контрол.
(333)
Регулаторният орган в пощенския сектор последователно одобрява искането на Deutsche Post за рефинансиране на тежест № 2 (действителните разходи за социално осигуряване, надвишаващи нормативно определената ставка на вноската) от приходите от услуги с регулирани цени. С оглед определяне на допълнителните разходи за социално осигуряване (тежест № 2) за 2001 г., действителните социалноосигурителни вноски на Deutsche Post за неговите държавни служители в размер на [40-45 %] от действителните възнаграждения (88) са съпоставени с нормативно определената вноска. Тази референтна вноска се формира от дела на работодателя от вноските за социално осигуряване, осигуряването за злополука и допълнителното пенсионно осигуряване, които заедно достигат общо [20-25 %] от действителното възнаграждение.
(334)
Разликата между двете ставки от [15-20 %] от действителното възнаграждение на държавните служители е включена в тежест № 2 и е покрита с приходите от услуги с регулирани цени (вж. таблица 2).
(335)
Следователно от икономическа гледна точка Deutsche Post не плаща ставка в размер на 33 % от действителното възнаграждение като основани на заплатите социалноосигурителни вноски, а само [20-25 %]. От 2003 г. нататък разликата се поема от базата от потребители, която плаща цени, изчислени така че да покриват разходите за социално осигуряване на Deutsche Post за услугите, за които предприятието има изключително право до 2007 г., както и за универсалните услуги, по отношение на които Deutsche Post заема господстващо положение.
(336)
С цел да се съпостави приложената към действителното възнаграждение ставка с нивото на социалноосигурителните вноски на конкурентите, действителното възнаграждение трябва да бъде преобразувано в брутното възнаграждение на държавните служители.
(337)
Действителното възнаграждение отговаря на [85-90 %] от брутното възнаграждение на държавните служители (89). Въз основа на това [20-25 %] от действителното възнаграждение отговарят на [17,5-22,5 %] от брутното възнаграждение.
(338)
В резултат на ограничаването на 33 % на вноската на Deutsche Post в пенсионния фонд и одобряването на тежест № 2 от регулаторният орган в пощенския сектор, нивото на плащаните от Deutsche Post социалноосигурителни вноски, основани на заплатата, е [17,5-22,5 %] от брутното възнаграждение на държавните служители.
VII.3.2.3. Съпоставка
а) Периодът между 1995 и 2002.г
(339)
През периода между 1995 г. и 2002 г. приходите от цените, прилагани от Deutsche Post в запазения сектор, значително намаляват действителната икономическа тежест от вноската на предприятието за покриване на неговите разходи за социално осигуряване. При все това, при липсата на заделен за тази цел елемент на цените, Комисията може да установи единствено, че нивото на вноската на Deutsche Post остава под референтната ставка. Комисията не може да изчисли точната разлика между тези две нива или да разработи метод, който би позволил на държавата членка да направи това.
б) Периодът от 2003 г. насам
(340)
С оглед да се сравни нормативно определената ставка на вноската с референтната ставка, трябва да се отбележи, че нормативно определената ставка на вноската се основава на действителното възнаграждение на държавните служители, което е твърде ниско базово възнаграждение в сравнение с брутното възнаграждение на частните служители. Ето защо нормативно определената ставка на вноската трябва да се преизчисли като процент от брутното възнаграждение на държавните служители.
(341)
Съпоставката за 2006 г. показва, че услугите с нерегулирани цени са били ефективно натоварени със социалноосигурителни вноски в размер на [17,5-22,5 %] от брутното възнаграждение на държавните служители ([20-25 %] от действителното възнаграждение на държавните служители) в сравнение с референтната ставка от 33,5 %. Следователно по отношение на ставките на социалноосигурителните вноски през 2006 г. Deutsche Post се е ползвало от сравнително предимство в размер на [10-15 %] от брутното възнаграждение на държавните служители.
Таблица 7
Съпоставка на нормативно определената ставка на вноската с референтната ставка на вноската на Deutsche Post за социално осигуряване през 2006.г
Ставка на социалноосигурителната вноска
Нормативно определена ставка на вноската
Референтна ставка на поетата от Deutsche Post социалноосигурителна вноска
като процент от
Брутно възнаграждение на частните служители
Брутно възнаграждение на държавните служители
Брутно възнаграждение на държавните служители
Дял на работодателя
20,50 %
17,84 %
20,50 %
Здравно осигуряване
6,65 %
5,79 %
6,65 %
Осигуряване за медико-социални грижи
0,85 %
0,74 %
0,85 %
Осигуряване за безработица
3,25 %
2,83 %
3,25 %
Пенсионно осигуряване
9,75 %
8,48 %
9,75 %
Дял на служителя
20,50 %
Здравно осигуряване
6,65 %
Осигуряване за медико-социални грижи
0,85 %
Осигуряване за безработица
3,25 %
3,25 %
Пенсионно осигуряване
9,75 %
9,75 %
Допълнително пенсионно осигуряване
[0-5 %]
Осигуряване за злополука
[0-5 %]
Ставка на вноската
[17,5-22,5 %]
33,50 %
(342)
Таблица 7 показва, че референтното ниво за Deutsche Post възлиза на 33,5 % от брутното възнаграждение на държавните служители и е с [10-15] процентни пункта по-високо от нивото, което Deutsche Post е плащало в действителност.
(343)
Разликата от [10-15] процентни пункта за 2006 г. надвишава номиналната разлика от [8-13] % между референтната ставка от 33,5 % и нормативно определената ставка на вноската от [20-25] %. Разликата включва горница от [2-3] процентни пункта, която отразява факта, че номиналната нормативно определена ставка на вноската от [20-25] % неправилно се основава на действителното възнаграждение на държавните служители, а не на брутното им възнаграждение, което се равнява на брутното възнаграждение на частните служители.
VII.3.2.4. Предварителни заключения относно необходимостта и пропорционалността
(344)
Пенсионната субсидия, която покрива нуждите от финансиране на пенсионния фонд над вноската от 33 % от действителното възнаграждение на държавните служители на Deutsche Post, не е необходима, нито пропорционална, по следните причини:
1)
Между 1995 г. и 2002 г. Deutsche Post в действителност е платило разходи под референтното ниво, но точната разлика не може да се определи.
2)
От 2003 г. нататък Deutsche Post е платило разходи със среден размер около [17,5-22,5] % от брутното възнаграждение на своите държавни служители в сравнение със средната референтна ставка от 32 % от брутното възнаграждение на държавните служители; оставащите разходи са се поемали от потребителя, тъй като приходите, разрешени съгласно прага на цените, включват тежестта от допълнителните разходи за социално осигуряване, които покриват оставащите [10-15 %] от брутното възнаграждение на държавните служители.
(345)
Разликата в ставката от 2003 г. нататък се дължи на два фактора:
1)
Нивото на основаните на заплатата социалноосигурителни вноски, плащани от предприятията в сектора на писмовните/колетните пратки, е 41 % от брутното възнаграждение. За да бъде съпоставено с със социалноосигурителната вноска, която Deutsche Post плаща за своите държавни служители, трябва да се направи корекция, която да отчита факта, че държавните служители поемат 30-50 % от своите разходи за здравни и медико-социални грижи. Тази вноска на държавните служители се равнява на дела на служителя от разходите за здравни и медико-социални грижи, който възлиза на 7,5 % от брутното възнаграждение.
2)
Вноската на Deutsche Post се изчислява въз основа на действителното, а не на брутното възнаграждение на държавните служители. Следователно референтната ставка за държавните служители на Deutsche Post е 33,5 % от брутното възнаграждение. Облекчение, което надхвърля това ниво, по правило нито е необходимо, нито е пропорционално.
(346)
За периода 1995-2002 г. не е възможно да се определи точната част от облекчението, надхвърляща размера, който може да се приеме за необходим и пропорционален. От 2003 г. нататък тази част съответства на [10-15 %] от брутното възнаграждение.
VII.3.2.5. Въздействие на конкретната конкурентна и регулаторна среда върху необходимостта и пропорционалността
(347)
Оценката на необходимостта и пропорционалността на пенсионната субсидия трябва обаче да вземе предвид конкретната конкурентна и регулаторна среда.
(348)
Както е обяснено в раздел II.2.1, до 31 декември 2007 г. Deutsche Post се е ползвало от изключителни права по отношение на някои услуги за писмовни пратки. Те са му предоставени до тази дата по силата на член 52 от PostG от 1997 г. със задължението за универсална услуга, предвидено в раздел 2 от Директива 97/67/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (90) и в член 11 от PostG от 1997 г. От 1 януари 2008 г. нататък предприятието предоставя универсални услуги на доброволни начала.
(349)
Докато Deutsche Post е разполагало с изключителни права по отношение на някои услуги за писмовни пратки, неговите конкуренти не са можели да предлагат своите услуги на тази част от пощенския пазар. Фактът, че регулаторният орган в пощенския сектор е разрешил на Deutsche Post изцяло да рефинансира частта от разходите за социално осигуряване на държавните служители, произтичащи от предоставянето на запазени услуги, която превишава нивото на основаните на заплатата социалноосигурителни вноски на неговите конкуренти, чрез увеличени регулирани цени, показва, че е съществувала малка вероятност това да повлияе на търговията в степен, противоречаща на общия интерес.
(350)
Според обосновката за задължението за универсална услуга на конкурентен пазар пощенските оператори не биха предлагали определени услуги в селски и отдалечени райони, или поне не на достъпни цени. Ето защо в член 4 от Директива 97/67/ЕО всяка държава членка се задължава да гарантира, че потребителите ще се ползват от правото на универсална услуга, което включва непрекъснатото осигуряване на пощенски услуги с определено качество във всички части на тяхната територия на цени, достъпни за всички потребители.
(351)
В този смисъл германското национално законодателство вменява конкретно задължение на всеки пощенски оператор с господстващо положение на даден пазар, което попада в обхвата на задължението за универсална услуга. Съгласно член 2 от PDLV (91) такива оператори трябва да предлагат услуги на този пазар при равни условия за всички потребители. Досега само Deutsche Post се е ползвало с такова господстващо положение и е било обект на това задължение.
(352)
След приватизацията Deutsche Post не е получавало държавна помощ като компенсация за предоставянето на универсални услуги. То обаче получава компенсация за разходите, произтичащи от гарантираната универсална услуга, от приходите от услуги с регулирани цени, по отношение на които заема господстващо положение. Комисията смята за целесъобразно да вземе предвид този факт при оценката на необходимостта и пропорционалността на пенсионната субсидия.
(353)
Поради това Комисията заключава, че що се отнася до разходите за социално осигуряване на държавните служители, направени за предоставянето на услуги с регулирани цени, които попадат в обхвата на задължението за универсална услуга и по отношение на които Deutsche Post заема господстващо положение, фактът, че регулаторният орган в пощенския сектор е одобрил пълното финансиране на тези разходи за социално осигуряване чрез увеличени регулирани цени - дори ако тези разходи за социално осигуряване превишават нивото, което обичайно се плаща от конкурентите - не влияе на търговията в степен, противоречаща на общия интерес. Това заключение се основава на конкретната конкурентна и регулаторна среда, в която се предоставят услугите. Следователно неговото приложно поле не може да бъде разширено до други сектори.
VII.3.3. Заключение
(354)
Следователно може да се заключи, че от 2003 г. нататък Deutsche Post е платило за държавните служители, работещи в областта на услугите с нерегулирани цени, ниво на основаните на заплатата социалноосигурителни вноски, което е с 11-14 процентни пункта под ставките на вноските на неговите конкуренти.
Фигура 8
Сравнително предимство по отношение на ставката на социалноосигурителните вноски спрямо услугите с нерегулирани цени (ставки на вноските като процент от брутното възнаграждение на държавните служители)
[…]
(355)
За постигането на целта за постепенно отваряне на пазара за пощенски услуги ниските социалноосигурителни вноски не са нито необходими, нито пропорционални. На разглежданите пазари Deutsche Post е в жестока конкуренция с останалите предприятия. Ето защо Комисията счита, че по-ниско ниво на вноските влияе на търговията в степен, противоречаща на общия интерес, и не може да се приеме за съвместимо с вътрешния пазар.
(356)
Несъвместимата част от пенсионната субсидия за периода след 1 януари 2003 г. се изчислява като разликата между референтната ставка и нормативно определената ставка на вноските, умножена по общия размер на брутното възнаграждение на държавните служители, работещи в областта на услугите с нерегулирани цени, по следната формула:
Таблица 8
Формула за изчисляване на несъвместимата помощ за периода след 1 януари 2003 г.
Несъвместима помощ =
=
(референтна ставка - нормативно определена ставка на вноската)
×
Общ размер на брутното възнаграждение на държавните служители в областта на услугите с нерегулирани цени
(357)
Въз основа на наличните данни полученото сравнително предимство за периода 2003-2010 г. възлиза на [500-1 000] млн. EUR (вж. приложението). През този период годишният размер на несъвместимата помощ спада от […] млн. EUR през 2003 г. на […] млн. EUR през 2010 г. поради намаляващия брой на държавните служители.
VII.3.4. Отговор на аргументите, представени от Германия
(358)
В решението за разширяване от 2011 г. са изразени съмнения относно необходимостта и пропорционалността на пенсионната субсидия, тъй като социалноосигурителните вноски, плащани за услугите с нерегулирани цени, са с 11-14 % по-ниски от тези на частните конкуренти. В решението за разширяване от 2011 г. полученото предимство се определя в количествено отношение в диапазона 100-200 млн. EUR годишно.
(359)
Германия представя две основни възражения в отговор на решението за разширяване от 2011 г.:
1)
Германия настоява, че референтната ставка може да се основава само на дела на работодателя от социалноосигурителните вноски, тъй като частните предприятия не са законово задължени да плащат вноската на служителите. Нещо повече, референтната ставка трябва да отчита факта, че Deutsche Post винаги е плащало възнаграждения, които са по-високи от „конкурентните“.
2)
Германия твърди, че Комисията не е успяла да докаже, че приходите от универсални услуги с регулирани цени са достатъчни за финансиране на заявените тежести от допълнителни разходи за социално осигуряване.
VII.3.4.1. Комисията с право включва вноската на служителите в референтната ставка и не коригира нивото на възнаграждението спрямо дадено „конкурентно възнаграждение“.
(360)
Германия твърди, че всеки референтен показател, надвишаващ дела на работодателя от социалноосигурителната вноска, би поставил Deutsche Post в неблагоприятно положение спрямо конкурентите, които са задължени да плащат само дела на работодателя.
(361)
По първия аргумент Комисията отбелязва, че държавните служители - за разлика от частните - не са задължени да плащат вноски по схемите за пенсионно осигуряване и осигуряване за безработица. Следователно тези вноски трябва непременно да бъдат включени в референтната ставка, за да се гарантира, че Deutsche Post и частните конкуренти плащат преки и косвени вноски с еднакъв размер.
(362)
Германия освен това твърди, че референтната ставка не се прилага за брутното или действителното възнаграждение на държавните служители, а само за „конкурентното възнаграждение“. В счетоводните данни за регулаторите за 2002, 2007 и 2011 г. Deutsche Post счита, че „конкурентното възнаграждение“ следва да се основава на ETV възнаграждението или на определените в колективните трудови договори възнаграждения в пощенския сектор от 2003 нататък.
(363)
В счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. „конкурентното“ възнаграждение се определя като минималното възнаграждение за 2007 г., което е по-ниско дори от ETV възнаграждението.
(364)
Германия твърди, че е необходимо изчислението да се основава на тези „конкурентни“ възнаграждения с оглед поставяне на разходите за социално осигуряване на Deutsche Post на същото ниво като тези на неговите конкуренти.
(365)
Комисията не може да приеме този аргумент, тъй като помощта трябва да е ограничена до необходимия минимум, за да се гарантира, че постепенният преход от ситуация на сериозно ограничена конкуренция към ситуация на действителна конкуренция на нивото на Съюза се осъществява при приемливи икономически условия.
(366)
Би било непропорционално помощта да се увеличи до такава степен, че от 1995 г. нататък Deutsche Post да трябва да финансира само социалноосигурителни вноски, основани на „конкурентни“ възнаграждения, които не отразяват условията на пазара на труда в предишните години. Разликите в нивата на възнагражденията за персонал, назначен на различни етапи във времето от заварени и нови участници на пазара, са обичайно явление в икономическия живот.
(367)
В решението по делото за държавна помощ France Telecom (92) Комисията също отхвърля представените от Франция аргументи, че нивото на основаните на заплатата социалноосигурителни вноски следва да отразяват факта, че държавните служители получават по-високи възнаграждения от служителите на конкурентите. В този контекст Комисията е отбелязала, че благодарение на държавните служители в момента на отваряне на пазара завареният оператор е разполагал с добре квалифициран и компетентен персонал, без който не би могъл да запази позицията си на пазара. При всички случаи би било напълно неестествено да се изтъкнат конкретни слабости на заварения пощенски оператор и да се пренебрегнат неговите важни предимства по отношение например на пазарен дял, разпознаваемостта на марката и базата от клиенти.
(368)
И накрая, изчисленията на Deutsche Post не могат убедително да докажат, че без задължението за назначаване на държавни служители предприятието би постигнало изчислените икономии от разходите за възнаграждения. Дори ако приемем, че през 1995 г. държавните служители биха преминали ефективно към статут на частни служители, не е установено нито колко държавни служители са щели да бъдат заменени от частни служители през 1995 г., нито какви са щели да бъдат нивата на възнагражденията. Дори само общият брой на държавните служители на Deutsche Post през 1995 г. (93) прави неправдоподобно предположението, че би било законово и икономически възможно от 1995 г. нататък всички държавни служители да бъдат заменени с частни служители на по-ниски заплати и със същата производителност.
(369)
Поради това Комисията отхвърля възраженията на Германия във връзка с референтната ставка и възнагражденията.
VII.3.4.2. Относно твърдението на Германия, че приходите от услуги с регулирани цени са недостатъчни за финансиране на предявените тежести
(370)
Германия твърди, че Комисията е оценила само нивото на основаните на заплатата социалноосигурителни вноски за услугите с нерегулирани цени, но не е проверила дали печалбата от универсалните услуги с регулирани цени е достатъчна за финансиране на заявените тежести.
(371)
Германия предлага обосновка в две направления. На първо място тя твърди, че Комисията не е доказала, че националният регулаторен орган в пощенския сектор действително е одобрил заявените от Deutsche Post тежести. На второ място Германия твърди, че дори ако регулаторът е одобрил тези тежести, печалбите от универсалните услуги с регулирани цени не са били достатъчни за финансирането им. Германия е представила две експертни проучвания - от професор Weber и от CTcon - за да покаже, че услугите с регулирани цени са били недостатъчни за покриването на заявените тежести от допълнителни разходи за социално осигуряване и, следователно Deutsche Post е получило недостатъчни компенсации за допълнителните си разходи за социално осигуряване.
а) Решенията за прагове на цените от 2002, 2007 и 2011 г. се основават на счетоводните данни за регулаторите, представени от Deutsche Post, и утвърждават всички заявени тежести.
(372)
Налице са документални доказателства, че след решението за прагове на цените от 2002 г. Регулаторният орган в пощенския сектор е одобрил тежестите на Deutsche Post и е определил регулираните цени така, че да ги покриват. Решенията за прагове на цените от 2007 и 2011 г. също потвърждават, че регулаторният орган в пощенския сектор е приел претенциите на Deutsche Post и е одобрил финансирането на заявените допълнителни разходи за социално осигуряване от приходите от услуги с регулирани цени.
б) Проучването на професор Weber не подкрепя твърдението, че приходите от универсални услуги с регулирани цени са недостатъчни за покриване на заявените от Deutsche Post тежести.
(373)
Проучването на професор Weber обхваща периода от 1995 г. до 2010 г. и в него се подчертава, че Deutsche Post се е ползвало не само от пенсионната субсидия, но също и от пълно покритие на тежест № 2 от приходите от услуги с регулирани цени (вж. раздел 0 за подробно описание на проучването).
(374)
За да се оцени експертното проучване, е полезно най-напред да се припомни накратко правилото за определяне на цените съгласно член 20, параграф 2 от PostG от 1997 г. В него се изисква прагът на цените да отчита надлежно разходите за ефективно предоставяне на услугите, тежестта на разходите за предоставяне на универсална услуга, както и разходите, които произтичат от прехвърлянето на пенсионноосигурителните тежести за служителите, които произтичат от правоприемника за Deutsche Bundespost.
Таблица 9
Правило за определяне на цените съгласно член 20, параграф 2 от PostG от 1997 г.
Праг на цените за регулирани услуги =
=
Разходи за ефективно предоставяне на регулирани услуги + тежести =
=
Общи разходи за регулирани услуги + тежести от нерегулираните услуги
(375)
Регулаторният орган в пощенския сектор трябва да определи регулираните цени така, че приходите да покриват разходите за „ефективно предоставяне“ на услуги с регулирани цени и одобрените тежести. С други думи, регулираните цени финансират изцяло не само общите разходи за регулираните услуги - независимо дали те са обозначени като „тежести“ или като „разходи за ефективно предоставяне на услугите“ - но също и частта от тежестта от услугите с нерегулирани цени. Ето защо в член 20, параграф 2 от PostG от 1997 г. се гарантира, че одобрените тежести ще бъдат изцяло покрити от приходите от услуги с регулирани цени. Оттук следва, че противно на твърдението на Германия законът изисква услугите с регулирани цени да не бъдат недостатъчно компенсирани поради прехвърлянето на допълнителните разходи за социално осигуряване на служителите в областта на услугите с нерегулирани цени.
(376)
Като първа стъпка в експертното проучване се определят допълнителните разходи за социално осигуряване на държавните служители като разликата между всички разходи за социално осигуряване, направени от Deutsche Post за неговите държавни служители (вноска в пенсионния фонд, здравни разходи, осигуряване за злополука, разни осигурителни плащания) и вноските на работодателите по схеми за пенсионно осигуряване и осигуряване за здравни и медико-социални грижи, основани на минималното възнаграждение за 2007 г. Като втора стъпка тази разлика се сравнява с тежест № 2.
(377)
Експертното проучване на професор Weber страда от два основни недостатъка. Първо, в него се преувеличава нивото на допълнителните разходи за социално осигуряване. Второ, в него се пропуска фактът, че в резултат на това преувеличение допълнителните разходи за социално осигуряване включват и елементи от разходите, за които Deutsche Post е получило компенсации, които не са разпределени към тежест № 2, а към други разходни пера. Комисията би искала подробно да подчертае следните недостатъци.
(378)
На първо място, в експертното проучване допълнителните разходи за социално осигуряване се изчисляват с помощта на дела на работодателя от социалноосигурителните вноски. Тежест № 2 обаче се изчислява въз основа на нормативно определената ставка на вноската. Тъй като последната надвишава дела на работодателя от социалноосигурителните вноски, допълнителните разходи за социално осигуряване, изчислени в експертното проучване, са по-големи от тежест № 2. Следователно в експертното проучване са включени допълнителни разходи за социално осигуряване, които регулаторният орган в пощенския сектор счита за разходи за „ефективно предоставяне“.
(379)
На второ място, в експертното проучване се отчита фактът, че тежест № 1 (допълнителни възнаграждения) покрива и част от допълнителните разходи за социално осигуряване (например поради разликата между действителното възнаграждение и „конкурентното“ референтно възнаграждение) и следователно тези разходи се финансират чрез тежест № 1. Други разходи за социално осигуряване, отчетени в експертното проучване, се покриват от отделни тежести (например плащанията за BAnstPT се покриват от тежест № 6) и така се компенсират. Въпреки че общата сума на действителните разходи за социално осигуряване на държавните служители е представена, не се посочва фактът, че допълнителни разходи за социално осигуряване се покриват и от други тежести освен от тежест № 2.
(380)
На трето място, не бива да се забравя, че тежест № 2 съдържа допълнителни разходи за социално осигуряване и на държавни, и на частни служители. Социалноосигурителните вноски на частните служители преди 2003 г. са били по-високи от нормативно определената референтна ставка, тъй като в тези разходи са включени също разходи за лихви в размер на […] млн. EUR за допълнителното пенсионно осигуряване на частните служители. От 2003 г. тези разходи за лихви се разпределят към финансовите разходи и разходите за социално осигуряване на частните служители са под нормативно определената референтна ставка.
(381)
Тъй като в експертното проучване е включен пълният размер на тежест № 2 като компенсация за допълнителните разходи за социално осигуряване на държавните служители, облекчението за разходите за социално осигуряване на държавните служители е прекомерно преди 2003 г. и недостатъчно след 2003 г. С оглед изчисляване на съответната компенсация, която тежест № 2 е осигурила за допълнителните разходи за социално осигуряване на държавните служители, тежест № 2 трябва да бъде разделена между държавните и частните служители.
(382)
Оттук следва, че установената в проучването недостатъчна компенсация е подвеждаща, тъй като в проучването се пропуска фактът, че заявените допълнителни разходи за социално осигуряване се покриват не само от тежест № 2 и че регулаторният орган в пощенския сектор разглежда като разходи за „ефективно предоставяне“ завишена част от разходите за социално осигуряване. Съответно коригиране на грешките в експертното проучване, свързани с компенсирането, изравнява тежестите и допълнителните разходи за социално осигуряване съгласно изискванията на член 20, параграф 2 от PostG от 1997 г.
(383)
Възражението на Германия, че Комисията е допуснала грешка в решението за разширяване от 2011 г., като е изчислила сравнителното предимство само за услугите с нерегулирани цени, следователно трябва да бъде отхвърлено, тъй като съгласно член 20, параграф 2 от PostG от 1997 г. регулаторният орган в пощенския сектор трябва да определя прага на цените по такъв начин, че приходите от услуги с регулирани цени да покриват разходите за ефективно предоставяне на услуги с регулирани цени и одобрените тежести.
в) Отсъствие на доказателства за недостатъчна компенсация за допълнителните разходи за социално осигуряване според проучването на WIK
(384)
Като се позовава на счетоводните данни за регулаторите за 2009 г., Германия твърди, че Deutsche Post е претърпяло значителни загуби от своите услуги с регулирани цени от 1990 г. нататък, тъй като приходите от услуги с регулирани цени са били погълнати от разходите за услугите с регулирани цени, както и от нетните разходи за изпълнение на задължението за универсална услуга (94). Поради това Германия отхвърля аргумента на Комисията, че печалбата от услуги с регулирани цени би била достатъчна за финансиране на всички допълнителни разходи за социално осигуряване от услугите с нерегулирани цени.
(385)
На първо място, Комисията отбелязва, че от решенията на регулаторния орган в пощенския сектор от 2003 г. нататък е видно, че регулаторът е определил дял от приходите от услуги с регулирани цени като компенсация за тежест № 2. Следователно наличието на принос от приходите от услуги с регулирани цени е установено по безспорен начин от решенията на регулаторния орган в пощенския сектор.
(386)
На второ място, проучването на WIK показва, противно на счетоводните данни за регулаторите за 2009 г., че от 2000 г. услугите с регулирани цени са постигнали значителни положителни маржове на печалбите от продажбите в размер над [6,5--8,5] %.
Фигура 9
Изчисляване на възвращаемостта на продажбите при услугите с регулирани цени въз основа на проучването на WIK Study
[…]
Забележка:
Изчисленията се основават на корекциите на счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. в проучването на WIK. Освен това се приема, че услугите с регулирани цени покриват всички загуби от универсалните услуги с нерегулирани цени. Занижената печалба през 2007 г. се дължи най-вече на извънредните амортизационни разходи за портфейла на недвижимите имоти.
(387)
Увеличените печалби от 2000 г. нататък са пряко свързани с намаляването на определените пенсионни вноски съгласно Закона за пенсиите от 1995 г. Докато през 1999 г. Deutsche Post е осъществило годишно еднократно плащане в размер на 2,045 млрд. EUR, съответната сума през 2000 г. е била едва 735 млн. EUR (33 % от действителното възнаграждение на държавните служители). Тъй като през 2000 г. регулаторният орган в пощенския сектор не е коригирал към намаление регулираните цени в съответствие с намалените пенсионни вноски, печалбата на Deutsche Post значително се е увеличила. Дори след решението за прагове на цените от 2002 г. реализираната печалба пак остава на високо ниво, тъй като регулираните цени не са били достатъчно намалени, за да отговорят на разходите за услугите с регулирани цени.
(388)
Що се отнася до критиките на Германия по отношение на проучването на WIK, Комисията смята, че проучването предоставя по-подходящо описание на икономическото положение на Deutsche Post като цяло и на печалбата от услуги с регулирани цени в частност, отколкото счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. Причините са следните:
i) по-подходящо разпределяне на разходите към търговските услуги
(389)
Съгласно решението по делото Chronopost търговските услуги трябва да поемат собствените си преки разходи и да осигуряват достатъчен принос в общите разходи. Подходящото разпределяне на разходите между различните услуги може да се докаже или чрез външни референтни показатели (например пазарни цени), или чрез вътрешни данни за разходите (95).
(390)
Счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. се основават на принципа, заложен в член 20, параграф 2 от PostG от 1997 г., в който се предвижда, че към услугите с нерегулирани цени следва да се разпределят само разходите за ефективно предоставяне на услугата, докато всички тежести (например допълнителните разходи за назначаване на персонала на Postdienst и нетните разходи за задължението за универсална услуга) трябва да се финансират от приходите от услуги с регулирани цени. При все това в прегледа му на счетоводните данни за регулаторите за 2009 г., сравнени с рентабилността на частните конкуренти, в проучването на WIK се установява, че Deutsche Post разпределя твърде голям дял от тежестите към услугите с регулирани цени и твърде малко разходи към търговските услуги.
(391)
Констатациите на проучването на WIK се потвърждават от оценката на твърдяните „конкурентни“ референтни показатели, които Deutsche Post е използвало при изчисляването на отделните тежести. Както беше показано по-горе, нормативно определената ставка на вноската за изчисляване на тежест № 2 (допълнителни разходи за социално осигуряване) е твърде нисък референтен показател в сравнение с вноските за задължително социално осигуряване, които трябва да плащат частните конкуренти. Нещо повече, като се има предвид например инфраструктурната тежест на мрежата от пощенски клонове, това е един напълно хипотетичен референтен показател, тъй като не може да се потвърди, че Deutsche Post не би поддържало собствени пощенски клонове след 1990 г. без универсалното задължение. По същия начин не може да се докаже, че след 1990 г. Deutsche Post би работило изключително с персонал, на който да трябва да плаща възнаграждения на нивото на минималната заплата за 2007 г.
(392)
Поради това Комисията заключава, че проучването на WIK предлага по-подходяща основа за установяване на разходите, които да бъдат разпределени към търговските услуги.
(393)
В допълнение, определянето на разходите следва да се извършва при спазване на общите счетоводни принципи съгласно Директива 97/67/ЕО и Директива 2006/111/ЕО. Нито увеличените амортизационни разходи, нито увеличените разходи за допълнително пенсионно осигуряване са включени в годишните счетоводни отчети на Deutsche Post. Такива разходи обичайно се покриват от нетната печалба на предприятието и това важи за Deutsche Post, както и за неговите конкуренти. Следователно едно коригиране на разходите към увеличение би поставило Deutsche Post в облагодетелствано положение спрямо неговите конкуренти.
ii) Определяне на референтната печалба с оглед позицията на Deutsche Post по отношение на риска
(394)
Реализираните печалби на Deutsche Post от 2000 г. нататък превишават значително средната възвращаемост на продажбите (ROS) от 3,48 % в проучването на WIK, както и долната граница на ROS от 6,1 % в проучването Deloitte-II. Следователно не може да се приеме твърдението на Германия, че Deutsche Post е претърпяло толкова тежки загуби, че не е било в състояние да покрие тежестите с приходите от услугите с регулирани цени.
(395)
Освен това проучването Deloitte-II, което се основава на малка извадка за сравнение основно от многонационални оператори за експресни колетни пратки (като UPS, FedEx, TNT Express), трябва да бъде цялостно преразгледано. Препоръката на проучването Deloitte-II за диапазон на разумната печалба, който започва от възвращаемост на продажбите от 6,1 % и достига средна възвращаемост на продажбите от 7,4 %, пренебрегва факта, че Deutsche Post развива стопанска дейност със значително по-ниска капиталоемкост и по-малко рискове:
1)
Самото Deutsche Post не извършва услуги за международни експресни колетни пратки, които се извършват само от неговите дъщерни предприятия на DHL.
2)
Операциите по писмовни пратки, които формират 75 % от приходите на Deutsche Post, изискват значително по-малко капиталови инвестиции в сравнение с многонационалните оператори за колетни пратки, тъй като основните разходи за доставката на писмовни пратки са възнагражденията на пощенските раздавачи. Операторите на експресни колетни пратки трябва да инвестират много по-големи суми в капиталоемко оборудване (96).
3)
Господстващото положение на Deutsche Post на пазара за писмовни пратки се създава и затвърждава чрез изключителното право, което предоставя на Deutsche Post база от потребители, без да му се налага да осъществява големи инвестиции в предлагане на пазара и в търговски марки. Обратно, многонационалните оператори за колетни пратки е трябвало да изградят своите позиции на всеки национален пазар от нула и са създали някои от най-известните марки (97) на собствен риск и със собствени разходи.
4)
Накрая, Deutsche Post е било защитено от пазарни и свързани с разходите рискове чрез държавни мерки (98). В частност ценовото регулиране е осигурявало покритие за всички тежести от услугите с нерегулирани цени (99).
(396)
Следователно в проучването на WIK правилно се прилага референтна печалба под диапазона на Deloitte-II, за да вземе надлежно предвид по-ниската капиталоемкост и по-малките търговски рискове на Deutsche Post в сравнение с многонационалните оператори за експресни колетни пратки. Не е необходимо обаче нивото на референтната печалба да се определя с точност, тъй като достигнатите средни маржове на възвращаемостта на продажбите от 8,3 % така или иначе са по-високи от изчислената долна граница за възвращаемост на продажбите от 6,1 % в проучването Deloitte-II. Дори ако се използва собственото експертно проучване на Германия, не би могло да се установи недостатъчно компенсиране на Deutsche Post от 2000 г. нататък.
(397)
Във всички случаи критиките на Германия по проучването на WIK трудно могат да бъдат разбрани, тъй като средната възвращаемост на продажбите от 3,48 % не надвишава нивото на печалбата, което регулаторният орган в пощенския сектор и самото Deutsche Post считат за разумно. От една страна, както е обяснено в раздел IV.4.3, в абсолютно изражение референтната възвращаемост на продажбите от 3,48 % дава по-висока печалба от капиталовите разходи (например […] и […]), декларирани от Deutsche Post в счетоводните данни и одобрени от регулатора. От друга страна, средната възвращаемост на продажбите от 7,66 % в проучването на WIK е подобна на възвращаемостта на капитала, която Deutsche Post […].
(398)
Заключенията относно определянето на референтната печалба не са повлияни от цитираните от Германия разумни ставки на печалбата от 7-8 % от продажбите в секторите на железопътния и автобусния транспорт. Тези сектори са по-капиталоемки и следователно изискват по-висока възвращаемост на продажбите за покриване на капиталовите разходи. Обратно, тези цифри потвърждават, че референтната печалба според проучването Deloitte-II съответства в по-голяма степен на средната възвращаемост на продажбите в капиталоемък, отколкото в трудоемък отрасъл.
г) Заключения
(399)
Комисията трябва да отхвърли твърдението на Германия, че приходите от услуги с регулирани цени не са били достатъчни за покриване на тежестите за допълнителни разходи за социално осигуряване. Твърдението на Германия не се подкрепя нито от представеното експертно проучване, нито от счетоводните данни за регулаторите за 2009 г.
(400)
Напротив, с решенията за прагове на цените от 2002, 2007 и 2011 г. е ясно документирано, че регулаторният орган в пощенския сектор последователно одобрява компенсирането на заявените тежести от приходите от услуги с регулирани цени.
VII.3.5. Преустановяване на несъвместимата помощ от 1 януари 2003 г.
(401)
Съгласно установената съдебна практика на Съда, Комисията е компетентна да реши дали съответната държава членка трябва да отмени или да измени помощта (100), когато се установи, че тази помощ е несъвместима с вътрешния пазар. Както Съдът многократно е постановявал, целта на това задължение е да бъде възстановена съществувалата преди това ситуация (101). В този контекст Съдът е постановил, че целта е постигната, когато получателят е изплатил сумите, предоставени чрез неправомерна помощ, като по този начин се е отказал от предимството, което е имал спрямо конкурентите си на пазара, и ситуацията отпреди плащането на помощта е възстановена (102).
(402)
В съответствие с тази съдебна практика член 14, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 659/1999 постановява, че „Когато са взети отрицателни решения в случаи с неправомерна помощ, Комисията решава съответната държава членка да вземе всички необходими мерки за възстановяване на помощта от получателя …. Комисията не изисква възстановяване на помощта, ако това противоречи на общ принцип на правото на Общността.“
(403)
Комисията отбелязва още, че решенията за разширяване от 2007 г. и 2011 г. се отнасят за периода 1990-2007 г. Пенсионната субсидия обаче представлява постоянна схема за помощ, която не е преустановена през 2007 г. Следователно компенсацията за тежестите от приходите от услуги с регулирани цени не е прекратена през 2007 г. Всъщност в писмените си изявления от 2 януари 2012 г. Германия предоставя данни за пенсионната субсидия и приходите от услуги с регулирани цени, които включват 2010 г. Ето защо Комисията заключава, че възстановяването на несъвместимата част от пенсионната субсидия не трябва да се ограничи до 2007 г., а трябва да продължи до датата на уведомяването за настоящото решение.
(404)
За изчисляването на елемента на помощта, която вече е предоставена на разположение на Deutsche Post, следва да се отбележи, че в съответствие със съдебна практика на Съда нито една разпоредба от законодателството на Съюза не изисква от Комисията да определя точния размер на помощта, която да бъде възстановена, когато нарежда възстановяване на държавна помощ, несъвместима с вътрешния пазар. Достатъчно е решението на Комисията да включва информация, която дава възможност на получателя сам да определи размера без излишни затруднения (103).
(405)
Несъвместимата помощ трябва да бъде изчислена по формулата в Таблица 8 въз основа на нормативно определената ставка на вноската и референтната ставка, както е определено в приложението и е показано в Таблица 7, и въз основа на брутното възнаграждение на държавните служители, определено в Таблица 6. Върху сумата на неправомерната помощ, предоставяна всяка година, се дължи лихва до датата на нейното възстановяване. Размерът на лихвата се определя съгласно глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004 на Комисията от 21 април 2004 г. за прилагането от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (104).
(406)
Изчисленията в приложението, с които се оценява неправомерната помощ за периода 2003-2010 г., без лихвите, се основават на предположението, че държавни служители работят в еднакво съотношение за услугите с регулирани цени и за услугите с нерегулирани цени. Наличните данни не дават информация относно точния брой държавни служители, които са работили за услугите с регулирани цени и за тези с нерегулирани цени. Поради това се приема, че частите от приходите от услуги с регулирани цени и от услуги с нерегулирани цени дават най-близкия надежден приблизителен резултат за разпределението на разходите за възнаграждения.
(407)
Следователно с по-подробни данни може да се получи по-точно изчисление и резултатите да се променят. Наскоро Германия е предоставила нова информация относно общия размер на възнаграждението на държавните служители в областта на услугите с нерегулирани цени за периода 1995-2007 г. В информацията се предполага, че общият размер на възнаграждението на държавните служители следва да се изчислява чрез разделяне на базата на разходите за персонал на Deutsche Post в счетоводните отчети. Такъв подход може да доведе до общ размер на възнаграждението на държавните служители, по-нисък от оценката му чрез разделяне на базата на частите от приходите. Германия е предоставила мнения на 2 и 19 януари 2012 г., които показват, че поне по отношение на решението за прагове на цените от 2011 г. относителната част на тежестите в рамките на услугите с регулирани цени, а също и между услугите с регулирани цени и тези с нерегулирани цени, се е изменила. Тази информация изглежда показва, че от 2008 г. нататък част от тежестите са разпределени към услугите с нерегулирани цени. При прилагането на настоящото решение точният размер на неправомерната помощ ще бъде изчислен съвместно с Германия, като се вземат под внимание тези съображения.
(408)
Въпреки всички усилия, положени от Комисията, тя не успя да получи надеждни цифри за размера на неправомерната помощ, предоставена между 1995 г. и 2002 г. Също така не е възможно в настоящото решение да бъдат изчислени достатъчно точни параметри, които да позволят на държавата членка (самостоятелно или съвместно с Комисията) да направи окончателното изчисление през фазата на изпълнение на решението. При тези конкретни обстоятелства зачитането на правото на държавата членка на защита и принципът на правна сигурност представляват пречки за възстановяването съгласно член 14, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 659/1999, който гласи, че „Комисията не изисква възстановяване на помощта, ако това противоречи на общ принцип на правото на Общността.“
(409)
Поради това възстановяването следва да започне от 1 януари 2003 г. и да продължи, докато сравнителното предимство за услугите с нерегулирани цени престане да съществува.
(410)
За периода след датата на уведомяването за настоящото решение трябва да се гарантира, че нивото на основаните на заплатата социалноосигурителни вноски, които Deutsche Post плаща за своите държавни служители, не е по-ниско от плащаното от неговите конкуренти за частните служители. При съпоставката трябва да се вземе под внимание всяка компенсация, която Deutsche Post получава въз основа на ценовото регулиране съгласно член 20 от PostG.
VIII. ОЦЕНКА НА ДЪРЖАВНИТЕ КОМПЕНСАЦИОННИ ПЛАЩАНИЯ КАТО ПОМОЩ
VIII.1. Наличие на помощ съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС
(411)
Член 107, параграф 1 от ДФЕС гласи че „всяка помощ, предоставена от държава членка или чрез ресурси на държава членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите членки, е несъвместима с вътрешния пазар“. Когато определя дали дадена мярка представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, Комисията трябва да прилага следните критерии: мярката трябва да бъде вменена на държавата и да се използват държавни ресурси, тя трябва да поставя в по-благоприятно положение определени предприятия или сектори, с което се нарушава конкуренцията, и трябва да засяга търговията между държавите членки.
(412)
Държавните компенсационни плащания представляват държавни ресурси, тъй като са се основавали на членове 37 и 40 от PostVerfG от 1989 г. и на член 2 от PostUmwG от 1994 г. и са били финансирани от ресурсите на притежаваното от държавата предприятие Telekom.
VIII.1.1. Финансово предимство, предоставено чрез държавните компенсационни плащания
VIII.1.1.1. Твърдение на Германия, че прехвърлените плащания представляват специално задължение
(413)
Германия твърди, че държавните компенсационни плащания е трябвало да компенсират само прехвърлените плащания, представляващи разходи, които частните конкуренти обикновено не трябва да финансират. Тя разглежда прехвърлените плащания като налог sui generis, който не може да се класифицира като данък или дивидент.
(414)
Deutsche Post е трябвало да извърши прехвърлените плащания, които варират между 6,6 % и 10 % от получените приходи, в периода 1924-1995 г. Според доклада на KPMG в решението си от 22 март 1984 г. Федералният конституционен съд (Bundesverfassungsgericht) не е определил точния правен характер на прехвърлените плащания, а ги е окачествил като приход за държавния бюджет (Erwerbseinkünfte). Освен това прехвърлените плащания са определени като разходи (Kosten der Leistung), които Deutsche Post е трябвало да плати за предоставянето на своите услуги.
(415)
Въпреки че Федералният конституционен съд не е определил с точност до каква степен прехвърлените плащания следва да се разглеждат като заместител на данъци или дивиденти, е ясно, че прехвърлените плащания са генерирали приходи в държавния бюджет.
(416)
На първо място, в миналото държавите членки са използвали приходите от монополите в сектора на пощите и далекосъобщенията като източник на приходи за държавния бюджет. Тъй като Bundespost и неговите предшественици са били освободени от общи данъци до 1995 г. поради техния публичноправен статут, определянето на налог sui generis се е използвало за генериране на приходи от тези сектори в държавния бюджет. Освен това облагането на тези монополи с налози е било икономически обосновано. Потребителите са били готови да приемат увеличения на цените без значително да ограничават потреблението на услугите, така че е било възможно генерирането на значителни приходи за държавния бюджет.
(417)
На второ място, за разлика от частните предприятия Deutsche Post не е било задължено да плаща преки или косвени данъци, нито дивиденти върху предоставения капитал. В резултат на това прехвърлените плащания са били единственото средство за федералното правителство - в качеството му на данъчен орган, както и в качеството му на акционер - да получава приходи от Deutsche Post. В този смисъл няма значение дали прехвърлените плащания отговарят изцяло на определението за даден данъчен режим или режим за плащане на дивиденти. Във всеки случай прехвърлените плащания са вноски, които Deutsche Post е трябвало да извършва от 1924 г. нататък и които са генерирали приходи за държавния бюджет.
(418)
На последно място, налагането на прехвърлените плащания е било в съответствие с публичната цел за генериране на приходи за държавния бюджет - независимо дали под формата на данъци или на дивиденти - от държавен монопол. Следователно прехвърлените плащания представляват обичаен разход, който Deutsche Post е било задължено да финансира от собствените си ресурси.
VIII.1.1.2. Твърдение на Германия, че държавните компенсационни плащания са в съответствие с поведението на частен инвеститор
(419)
Германия твърди, че при предоставянето на държавните компенсационни плащания отчасти е действала като частен инвеститор, тъй като с прехвърлянето на публични средства са финансирани печеливши инвестиции в мрежата на Deutsche Post.
(420)
Тъй като обаче държавните компенсационни плащания са предоставени въз основа на натрупаните загуби - в противовес на инвестиционните планове - е очевидно, че никой частен инвеститор не би възприел такава инвестиционна стратегия.
(421)
Следователно държавните компенсационни плащания са предоставили финансово предимство на Deutsche Post.
VIII.1.1.3. Твърдение на Германия, че държавните компенсационни плащания са представлявали компенсация за нетните разходи по задължението за универсална услуга
(422)
Германия твърди, че държавните компенсационни плащания не представляват помощ, тъй като са компенсирали нетните разходи по задължението за универсална услуга.
(423)
В решението по делото Altmark (105) Съдът постановява, че компенсацията за обществена услуга не представлява държавна помощ за целите на член 107 от ДФЕС, при условие че са спазени четири кумулативни критерия. Първо, предприятието получател трябва да бъде действително натоварено с изпълнението на задължения за обществена услуга и тези задължения трябва да бъдат ясно определени. Второ, параметрите, въз основа на които е изчислена компенсацията, трябва да бъдат предварително установени по обективен и прозрачен начин. Трето, компенсацията не може да надвишава това, което е необходимо да покрие всички или част от разходите, понесени при изпълнение на задължението за обществени услуги, като се отчитат съответните постъпления и една разумна печалба. Четвърто, когато изборът на предприятие, на което в конкретен случай да се възложи изпълнението на задълженията за обществена услуга, не е извършен в рамките на процедура за обществена поръчка, която създава условия за избор на кандидата, способен да предостави тези услуги при най-ниски разходи за съответната общност, необходимото ниво на компенсация трябва да бъде определено въз основа на анализ на разходите, които едно средно предприятие, добре ръководено и оборудвано с необходимите средства, би направило.
(424)
Тъй като Deutsche Post не е избрано чрез процедура за възлагане на обществена поръчка и Германия не е доказала, че Deutsche Post е добре ръководено предприятие, четвъртото условие от решението Altmark не е изпълнено.
VIII.1.2. Заключения относно наличието на помощ
(425)
Държавните компенсационни плащания са предоставени с държавни ресурси и са освободили Deutsche Post от разходи, които частните предприятия обичайно трябва да поемат. Германия не успява да докаже, че държавните компенсационни плащания изпълняват критериите на решението Altmark, което би ги поставило извън обхвата на класификацията за помощ.
(426)
Поради причините, изложени в раздел VII.1.2, съществува вероятност държавните компенсационни плащания да нарушат конкуренцията и да засегнат търговията.
(427)
Поради това Комисията счита, че държавните компенсационни плащания представляват държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
VIII.2. Оценка на съществуващата помощ съгласно член 108, параграф 3 от ДФЕС.
(428)
Държавните компенсационни плащания са въведени с член 37, параграфи 2 и 3 от PostVerfG от 1989 г. и следователно представляват нова мярка за помощ.
VIII.3. Оценка на съвместимостта с вътрешния пазар съгласно член 106, параграф 2 от ДФЕС
(429)
Член 106, параграф 2 от ДФЕС гласи, че предприятията, които са натоварени с изпълнението на услуги от общ икономически интерес или които имат характер на фискален монопол, се подчиняват на разпоредбите, съдържащи се в Договорите, и по-специално на правилата относно конкуренцията. В него обаче се предвижда изключение от правилата, съдържащи се в Договора, при условие че са изпълнени няколко критерия. Първо, трябва да е налице акт на възлагане, чрез който държавата да предоставя отговорността за изпълнението на определена задача на дадено предприятие. Второ, възлагането трябва да засяга услуга от общ икономически интерес. Трето, изключението трябва да е необходимо за изпълнението на възложените задачи и да е пропорционално на тази цел. На последно място, развитието на търговията не трябва да се засяга до степен, която би била в противоречие с интересите на Съюза.
(430)
В съобщенията от 1996 г. и 2001 г. (106), (107) и в Рамката за услугите от общ икономически интерес от 2005 г. Комисията обяснява прилагането на изискванията за необходимост и пропорционалност по отношение на изключението по член 106, параграф 2 от ДФЕС. Раздел 2.4 от Рамката от 2005 г. съдържа последната кодификация на смисъла и обхвата на тези изисквания, които Съдът на ЕО, Общият съд и Комисията последователно са прилагали в миналото.
(431)
Съгласно раздел 2.4 от Рамката от 2005 г. Необходимостта от и пропорционалността на предоставената компенсация трябва е в съответствие със следните принципи:
1)
Размерът на компенсацията не може да надвишава това, което е необходимо за покриване на разходите, понесени при изпълнение на задълженията за обществени услуги, като се отчитат съответните постъпления и една разумна печалба за изпълнение на тези задължения.
2)
Размерът на компенсацията включва всички предимства, предоставени от държавата или чрез държавни ресурси, независимо под каква форма, без оглед на класификацията им за целите на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
3)
Размерът на компенсацията трябва действително да се използва за извършването на съответната услуга от общ икономически интерес. Компенсациите за обществени услуги, предназначени за дадена услуга от общ икономически интерес, но в действителност използвани за дейности в други пазарни сектори, са неоправдани и следователно представляват несъвместима държавна помощ.
(432)
В практиката на Комисията по вземане на решения държавните компенсационни плащания за разходи за универсална услуга се разглеждат като съвместима помощ (или не се считат за помощ), доколкото плащанията са по-ниски от действителните нетни разходи за универсалната услуга (108).
VIII.3.1. Възлагане на услуга от общ икономически интерес
(433)
Последващите директиви за пощенските услуги и съдебната практика на Съда (109) винаги са признавали универсалното предоставяне на пощенски услуги като услуга от общ икономически интерес.
(434)
Предоставянето на универсални пощенски услуги е възложено на Deutsche Post до 31 декември 2007 г. с последователно приети закони за пощенските услуги.
VIII.3.2. Необходимост от и пропорционалност на държавните компенсационни плащания
(435)
Германия твърди, че държавните компенсационни плащания са пропорционална компенсационна мярка, тъй като съгласно счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. размерът им е значително по-нисък от действителните нетни разходи за задължението за универсална услуга от 1990 г. до 1995 г. Счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. показват, че през 1995 г. въпреки държавните компенсационни плащания Deutsche Post е получило недостатъчна компенсация в размер на […] млрд. EUR (настояща стойност за 1995 г.) за натрупаните нетни разходи за задължението за универсална услуга за периода 1990-1995 г.
(436)
След корекциите на разпределението на разходите и определянето им в счетоводните данни за регулаторите за 2009 г., в проучването на WIK се достига до заключението, че държавните компенсационни плащания са компенсирали натрупаните нетни разходи за задължението за универсална услуга за периода 1990-1995 г.
(437)
Изчисленията на WIK показват, че през 1995 г. компенсацията е превишила натрупаните нетни разходи с [0-20] млн. EUR. Комисията обаче признава, че качеството на данните за осчетоводяване на разходите за тези години е лошо. Нещо повече, WIK признава като капиталов разход само прехвърлените плащания и не допуска каквато и да било допълнителна разумна печалба.
(438)
Поради тези две причини Комисията счита, че проучването на WIK не може да се използва като основа за оборване на твърдението на Германия, че държавните компенсационни плащания представляват съответна компенсация за разходите на Deutsche Post за универсалната услуга.
Таблица 10
Изчисляване на натрупаните нетни разходи за задължението за универсална услуга и държавни компенсационни плащания (настояща стойност за 1995 г.)
счетоводни данни за регулаторите за 2009 г.
Проучване на WIK
Натрупани нетни разходи
- […] млн. EUR
- […] млн. EUR
Държавни компенсационни плащания
+6 707 млн. EUR
+6 707 млн. EUR
Свръх-/недостатъчна компенсация
- […] млн. EUR
+ [0-20] млн. EUR
(439)
Следователно държавните компенсационни плащания представляват съвместима помощ съгласно член 106, параграф 2 от ДФЕС, тъй като те не превишават нетните разходи, които Deutsche Post е направило за изпълнение на задълженията си за универсална услуга.
IX. ДЪРЖАВНАТА ГАРАНЦИЯ ПО ДЪЛГОВИ ИНСТРУМЕНТИ, ЕМИТИРАНИ ПРЕДИ 1995 Г., ПРЕДСТАВЛЯВА СЪЩЕСТВУВАЩА ПОМОЩ СЪГЛАСНО ЧЛЕН 108, ПАРАГРАФ 3 ОТ ДФЕС
(440)
Комисията отбелязва, че правилата за държавната гаранция по дългови инструменти са въведени през 1953 г. с член 22, параграф 4 от PostVwG от 1953 г. Когато PostVwG 1953 е отменен с PostVerfG от 1989 г., същата разпоредба е включена в член 40 от PostVerfG от 1989 г. без изменение.
(441)
Тъй като държавната гаранция по дългови инструменти е въведена през 1953 г., и следователно преди влизането в сила на Договора за ЕИО през 1958 г., тя представлява съществуваща помощ съгласно член 1, буква б), точка i) от Регламент (ЕО) № 659/1999.
(442)
Член 2, параграф 4 от PostUmwG от 1995 г. отменя тази съществуваща помощ. Фактът, че държавата е останала гарант по дългови инструменти, емитирани преди приватизацията на Deutsche Post, не представлява нова помощ, тъй като предимството за Deutsche Post е предоставено към момента на емитиране на дълговите инструменти.
X. ЗАКЛЮЧЕНИЯ
(443)
Комисията счита, че пенсионната субсидия и държавните компенсационни плащания представляват мерки за помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, тъй като те са освободили Deutsche Post AG от разходи, които предприятията обичайно трябва да поемат.
(444)
Освен това Комисията счита, че Германия е приложила неправомерно пенсионната субсидия и държавните компенсационни плащания в нарушение на член 108, параграф 2 от ДФЕС. Държавната гаранция по дългови инструменти, емитирани от Deutsche Post преди приватизирането му, представлява съществуваща помощ, която е преустановена през 1995 г.
(445)
Пенсионната субсидия е несъвместима с вътрешния пазар съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, тъй като е предоставила сравнително предимство за услугите с нерегулирани цени, при положение че финансирането на тежести от приходите от услуги с регулирани цени е било одобрено от регулаторния орган в пощенския сектор. Германия е освободила по непропорционален начин Deutsche Post AG от социалноосигурителни вноски, тъй като в рамките на мерките за освобождаване от пенсионно бреме тя не само е отпуснала пенсионната субсидия, но също така е разрешила на Deutsche Post AG да прехвърли на потребителите на услугите с регулирани цени част от разходите за социално осигуряване по услугите с нерегулирани цени, които Deutsche Post AG е следвало да поеме самó, както частните му конкуренти.
(446)
Като резултат, мерките за освобождаване от пенсионно бреме са поставили Deutsche Post AG в по-благоприятно положение спрямо частните конкуренти, тъй като за своите услуги с нерегулирани цени Deutsche Post AG е трябвало да плати тежест по социалноосигурителни вноски, по-ниска от законоустановените разходи, които по необходимост произтичат за частните конкуренти.
(447)
Следователно несъвместимата помощ следва да се изчисли като разликата между референтната ставка, която приравнява социалноосигурителните вноски по услугите с нерегулирани цени на Deutsche Post AG към тези на конкурентите, и нормативно определената ставка на вноската, която Deutsche Post AG в действителност плаща за своите услуги с нерегулирани цени, умножена по общия размер на брутното възнаграждение на държавните служители в услугите с нерегулирани цени. По-конкретно несъвместимата помощ следва да се изчисли по формулата в Таблица 8 въз основа на определенията за нормативно определена ставка на вноската и нормативно определена референтна ставка, посочени в Таблица 7 и в приложението, и брутното възнаграждение на държавните служители, определено в Таблица 6.
(448)
Несъвместимата помощ, която е била предоставена на Deutsche Post от 1 януари 2003 г., следва да бъде възстановена считано от тази дата до момента, в който сравнителното предимство е престанало да съществува. Освен това Германия следва да вземе всички необходими мерки за коригиране на освобождаването от разходи за пенсии, основано на пенсионната субсидия и ценовото регулиране, с оглед премахване на сравнителното предимство.
(449)
Комисията счита, че държавните компенсационни плащания са съвместима мярка за помощ съгласно член 106, параграф 2 от ДФЕС, тъй като те са компенсирали натрупаните нетни разходи на Deutsche Post във връзка със задължението за универсална услуга,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
1. Пенсионната субсидия за Deutsche Post AG представлява държавна помощ съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС и е отпусната неправомерно от Германия в нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС.
2. Пенсионната субсидия е несъвместима с вътрешния пазар, тъй като Германия е допринесла непропорционално за финансирането на пенсиите на пенсионираните държавни служители на Deutsche Post AG.
Член 2
Държавните компенсационни плащания, които представляват помощ за Deutsche Post AG съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС и са отпуснати неправомерно от Германия в нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС, са съвместими с вътрешния пазар.
Член 3
Държавната гаранция представлява съществуваща помощ за Deutsche Post AG съгласно член 107, параграф 1 и член 108, параграф 3 от ДФЕС.
Член 4
1. Германия възстановява от Deutsche Post AG несъвместимата помощ, посочена в член 1, която е предоставена на Deutsche Post AG за периода от 1 януари 2003 г. до момента, в който сравнителното предимство е премахнато.
2. Върху подлежащата на връщане помощ съгласно параграф 1 се дължат лихви от датата, на която тя е била на разположение на получателя, до датата на нейното възстановяване.
3. Лихвите се изчисляват с натрупване в съответствие с глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004 и Регламент (ЕО) № 271/2008 на Комисията (110) за изменение на Регламент (ЕО) № 794/2004.
4. Считано от датата на уведомяването за настоящото решение Германия прави необходимото Deutsche Post AG да не се ползва повече от сравнително предимство за услугите с нерегулирани цени от гледна точка на финансирането на тежестите с приходи от услугите с регулирани цени, одобрено от регулаторния орган в пощенския сектор.
Член 5
1. Посочената в член 1 помощ, съгласно предвиденото в член 4, се възстановява незабавно и ефективно.
2. Германия прави необходимото за изпълнение на настоящото решение в срок от четири месеца след датата, на която е уведомена за него.
Член 6
1. В срок от два месеца от датата на уведомяването за настоящото решение Германия представя следната информация на Комисията:
а)
общия размер (главница и лихва), който трябва да се възстанови от Deutsche Post AG;
б)
подробно описание на вече предприетите и планираните мерки за изпълнение на настоящото решение;
в)
документални доказателства, че на Deutsche Post AG е наредено да възстанови несъвместимата помощ.
2. Германия информира редовно Комисията напредъка по предприетите на национално равнище мерки за изпълнение на настоящото решение до пълното възстановяване на несъвместимата държавна помощ, посочена в член 1. Тя предоставя незабавно, при поискване от страна на Комисията, информация относно вече предприетите и планираните мерки за изпълнение на настоящото решение. Тя предоставя и подробна информация относно сумите на помощта и лихвите, които вече са възстановени от Deutsche Post AG.
Член 7
Адресат на настоящото решение е Федерална република Германия.
Съставено в Брюксел на 25 януари 2012 година.
ROZHODNUTIE KOMISIE
z 25. januára 2012
o opatrení C 36/07 (ex NN 25/07), ktoré prijalo Nemecko v prospech Deutsche Post AG
[oznámené pod číslom C(2012) 184]
(Iba nemecké znenie je autentické)
(Text s významom pre EHP)
(2012/636/EÚ)
EURÓPSKA KOMISIA,
so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie (1), a najmä na jej článok 108 ods. 2 prvý pododsek,
po vyzvaní zainteresovaných strán, aby predložili pripomienky v súlade s uvedenými článkami (2), a so zreteľom na tieto pripomienky,
so zreteľom na Dohodu o Európskom hospodárskom priestore, a najmä na jej článok 62 ods. 1 písm. a),
keďže:
I. POSTUP
I.1. Konanie vo veci štátnej pomoci
I.1.1. Rozhodnutie o začatí konania z roku 1999 a zamietavé rozhodnutie z roku 2002
(1)
V roku 1994 podala spoločnosť United Parcel Service (ďalej len „UPS“) sťažnosť, v ktorej uviedla, že spoločnosti Deutsche Bundespost POSTDIENST (ďalej len „POSTDIENST“) sa poskytla neoprávnená pomoc.
(2)
Po tom, ako sa 23. októbra 1999 začalo konanie vo veci štátnej pomoci (ďalej len „rozhodnutie o začatí konania z roku 1999“), predložilo Nemecko 16. septembra 1999 svoje stanovisko. Komisia dostala po zverejnení rozhodnutia o začatí konania z roku 1999 pripomienky 14 zainteresovaných strán, ktoré boli listom z 15. decembra 1999 doručené spolkovej vláde, aby mala možnosť zaujať k nim stanovisko. Nemecko odpovedalo listom z 1. februára 2000, ktorého doručenie bolo zaevidované 2. februára 2000.
(3)
Komisia prijala 19. júna 2002 zamietavé rozhodnutie (3) (ďalej len „zamietavé rozhodnutie z roku 2002“), v ktorom konštatovala, že POSTDIENST a jej nástupkyňa Deutsche Post AG (ďalej len „DPAG“, zatiaľ čo POSTDIENST a DPAG sa v ďalšom texte uvádzajú pod spoločným názvom „Deutsche Post“) určovali ceny balíkových zásielok doručovaných od dverí k dverám pod úrovňou prírastkových nákladov a že táto agresívna cenová politika nebola súčasťou povinnosti Deutsche Post poskytovať univerzálne služby. Straty vo výške 572 miliónov EUR, ktoré tým vznikli, boli napokon v rozpore s článkami 106 a 107 ZFEÚ financované zo štátnych prostriedkov, ktoré Deutsche Post dostávala v rôznej forme [napríklad ako štátne kompenzácie od dcérskej spoločnosti Deutsche Bundespost TELEKOM (ďalej len „TELEKOM“), štátne úverové záruky a štátna podpora na financovania dôchodkov štátnych zamestnancov pošty (ďalej len „dotácie dôchodkov“)].
(4)
Nemecko na výzvu Komisie požiadalo DPAG o vrátenie štátnej pomoci nezlučiteľnej s vnútorným trhom vo výške 572 miliónov EUR. Deutsche Post sa proti tomuto rozhodnutiu odvolala na súdoch Únie.
(5)
Všeobecný súd vo svojom rozsudku z roku 2008 (4) zrušil zamietavé rozhodnutie z roku 2002, pretože Komisia nevykonala podrobnú analýzu všetkých výnosov a nákladov spojených s univerzálnymi službami, aby zistila, či Deutsche Post dostala nedostatočnú alebo nadmernú kompenzáciu.
(6)
Následne Nemecko vrátilo Deutsche Post vyžiadanú štátnu pomoc vo výške 572 miliónov EUR vrátane úrokov.
(7)
Súdny dvor 2. septembra 2010 zamietol odvolanie Komisie proti rozsudku Všeobecného súdu (5).
I.1.2. Ďalšie sťažnosti po zamietavom rozhodnutí z roku 2002
(8)
UPS podala 13. mája 2004 ďalšiu sťažnosť, podľa ktorej sa Deutsche Post po zamietavom rozhodnutí z roku 2002 poskytla neoprávnená štátna pomoc. Podľa názoru UPS sa v zamietavom rozhodnutí z roku 2002 nepreskúmali všetky opatrenia uvedené v pôvodnej sťažnosti z roku 1994 a finančné výhody poskytnuté Deutsche Post, výrazne prevyšujú tie, ktoré jej boli poskytnuté na základe pomoci vo výške 572 miliónov EUR nezlučiteľnej s pravidlami štátnej pomoci. Deutsche Post využívala štátne prostriedky na rozšírenie svojich operácií v oblasti balíkových zásielok (napríklad prostredníctvom akvizícií iných podnikov) a na predávanie služieb za neprimerane nízke transferové ceny svojim dcérskym spoločnostiam Postbank AG a Deutsche Post Euro Express GmbH & Co OHG (ďalej len „DPEED“), ktoré poskytovali bankové služby, resp. marketing firemných balíkových zásielok pod obchodnou značkou DHL.
(9)
Komisia zaslala Nemecku 9. novembra 2004 a 1. apríla 2005 žiadosť o informácie. Nemecko predložilo svoje odpovede 2. decembra 2004 a 3. júna 2005.
(10)
Spoločnosť TNT Post AG & Co KG (ďalej len „TNT“) podala 16. júla 2004 sťažnosť, v ktorej tiež uviedla, že Deutsche Post predávala spoločnosti Postbank AG služby za neprimerane nízke transferové ceny. TNT uviedla, že Postbank AG platila za poskytované služby len variabilné náklady, pričom Deutsche Post financovala celkové fixné náklady na distribučnú sieť v plnom rozsahu z výnosov svojho monopolu na listové zásielky.
(11)
Komisia zaslala Nemecku 11. novembra 2004 a 25. apríla 2005 žiadosť o informácie. Nemecko predložilo svoje odpovede 17. decembra 2004 a 23. júna 2005.
I.1.3. Rozhodnutie o rozšírení z roku 2007
(12)
Po tom, ako boli Komisii doručené ďalšie sťažnosti, informovala Nemecko listom z 12. septembra 2007 (6) (ďalej len „rozhodnutie o rozšírení z roku 2007“) o rozšírení konania, ktoré sa začalo v roku 1999. Cieľom rozhodnutia o rozšírení z roku 2007 bolo zahrnúť do konania všetky novo získané informácie a podrobne preskúmať všetky narušenia hospodárskej súťaže, ku ktorým mohlo dôjsť v dôsledku štátnych opatrení v prospech Deutsche Post (štátne kompenzácie, štátne záruky, dotácie dôchodkov a výlučné právo na poskytovanie služieb v oblasti listových zásielok sú bližšie vysvetlené v oddiele I.1.14).
(13)
Podľa názoru Komisie bolo nevyhnutné presne rekonštruovať účtovníctvo Deutsche Post z obdobia 1990 až 2007, aby sa objasnili účinky štátnych opatrení na výnosy a náklady rôznych služieb poskytovaných spoločnosťou Deutsche Post.
I.1.4. Stanovisko Nemecka k rozhodnutiu o rozšírení z roku 2007
(14)
Nemecko 14. decembra 2007 zaujalo stanovisko k rozhodnutiu o rozšírení z roku 2007a Deutsche Post sa proti tomuto rozhodnutiu odvolala (pozri aj oddiel I.3.1).
I.1.5. Pripomienky zainteresovaných strán k rozhodnutiu o rozšírení z roku 2007 a stanovisko Nemecka k týmto pripomienkam
(15)
UPS a TNT predložili svoje pripomienky 16. novembra 2007.
(16)
Po tom, ako Nemecko 20. decembra 2007 požiadalo o predĺženie lehoty, spolková vláda 12. marca 2008 predložila stanovisko k pripomienkam TNT a UPS.
I.1.6. Výber externého znalca
(17)
Komisia 23. januára 2008 vyhlásila verejnú súťaž na vypracovanie znaleckého posudku, ktorý mal Komisii pomôcť zistiť, či Deutsche Post bola v období 1990 - 2007 za plnenie svojej povinnosti poskytovať univerzálne služby nadmerne kompenzovaná (7).
(18)
Komisia 18. júna 2008 uzavrela zmluvu so spoločnosťou WIK Consult GmbH, ktorá sa špecializuje na kalkuláciu nákladov v odvetví pôšt.
I.1.7. Stanovisko Nemecka k primeranej dĺžke prešetrovaného obdobia
(19)
Nemecko sa listami z 10. júna 2008 a 18. júna 2008 vyslovilo proti dĺžke prešetrovaného obdobia, ktorú zvolila Komisia (1990 - 2007), a zastávalo názor, že prešetrovanie stačí obmedziť na roky 1990 až 1994, počas ktorých sa poskytovali štátne kompenzácie. V tomto období boli straty vyššie ako štátne kompenzácie, takže Deutsche Post nedostala nadmernú kompenzáciu. Podľa rámca Spoločenstva pre štátnu pomoc vo forme náhrady za služby vo verejnom záujme (8) (ďalej len „rámec Spoločenstva z roku 2005“), je poskytnutie údajov z účtovníctva za obdobie po roku 1994 neprimerané, pretože obdobie pre výpočet nadmernej kompenzácie je obmedzené na štyri roky.
(20)
Nemecko predložilo 27. júna 2008 znalecký posudok týkajúci sa povinnosti Komisie v súvislosti s individuálnym preskúmaním štátnych kompenzácií, štátnych záruk a dotácie dôchodkov (9). Nemecko ďalej uviedlo, že na posúdenie štátnych záruk a dotácie dôchodkov nie je potrebné preskúmanie údajov z účtovníctva.
(21)
Rovnaké stanovisko zaujalo Nemecko na stretnutiach s útvarmi Komisie 29. mája 2008 a 15. júla 2008.
I.1.8. Žiadosť o informácie zo 17. júla 2008
(22)
Komisia predložila Nemecku 17. júla 2008 žiadosť o informácie, ktorej predmetom boli všetky prešetrované štátne opatrenia a ktorá obsahovala dotazník o výnosoch a stratách Deutsche Post v období 1989 - 2007. Žiadosť o informácie bola vypracovaná v spolupráci so spoločnosťou WIK Consult. Nemecko požiadalo 5. augusta 2008 o predĺženie lehoty na dobu neurčitú, pretože muselo najprv preskúmať dostupnosť určitých údajov.
I.1.9. Upomienky z 12. a 22. augusta 2008
(23)
Komisia 12. augusta 2008 vysvetlila, prečo je potrebné preskúmať výnosy a náklady Deutsche Post v období 1990 - 2007, a trvala na doručení požadovaných informácií.
(24)
Nemecko vo svojom oznámení zo 14. augusta 2008 opätovne uviedlo, že neexistuje nijaký dôvod na preskúmanie výnosov a strát Deutsche Post v období po roku 1994. Komisia si 22. augusta 2008 vyhradila právo prikázať poskytnutie informácií podľa článku 10 ods. 3 nariadenia Rady (ES) č. 659/1999 z 22. marca 1999 ustanovujúceho podrobné pravidlá na uplatňovanie článku 93 Zmluvy o ES (10) pre prípad, že by Nemecko neodovzdalo požadované informácie.
(25)
Nemecko v oznámení z 29. septembra 2008 predložilo výsledky ďalšieho právneho znaleckého posudku (doručeného napokon 2. októbra 2008) s cieľom podporiť svoje stanovisko, že analýza účtovníctva vedeného po roku 1994 nie je potrebná a že primeraným obdobím, v ktorom by sa malo vyšetrovanie vykonať, je obdobie 1990 - 1994 (11).
(26)
Nemecko predložilo 28. októbra 2008 informácie o štátnych zárukách a o dotácii dôchodkov.
I.1.10. Príkaz na poskytnutie informácií z 30. októbra 2008
(27)
Komisia argumenty Nemecka neakceptovala a trvala na tom, že je potrebná analýza do roku 2007, aby sa v plnom rozsahu posúdili účinky prijatých štátnych opatrení na hospodársku súťaž. V nadväznosti na obidve upomienky z 12. augusta 2008 a z 22. augusta 2008 vydala Komisia 30. októbra 2008 príkaz na poskytnutie informácií, ktorým Nemecko formálne požiadala o predloženie všetkých potrebných údajov z účtovníctva za celé obdobie 1990 - 2007.
(28)
Nemecko a Deutsche Post spochybnili platnosť príkazu na poskytnutie informácií (pozri oddiel I.3.2).
(29)
Dňa 27. novembra 2008 Nemecko predložilo požadované údaje z účtovníctva za obdobie 1989 - 1994. Údaje z účtovníctva odovzdané 27. novembra 2008 Nemecko aktualizovalo 5. a 16. decembra 2008.
I.1.11. Predloženie údajov z účtovníctva za obdobie 1990 - 2007
(30)
V nadväznosti na stretnutie nemeckého štátneho tajomníka pána Pfaffenbacha, predsedu predstavenstva DPAG pána Appela a člena Komisie zodpovedného za politiku hospodárskej súťaže Nemecko a Deutsche Post 6. februára 2009 oznámili, že sú ochotní poskytnúť údaje z účtovníctva za obdobie po roku 1994.
(31)
Nemecko 3. marca 2009 predložilo prvý súbor údajov z účtovníctva za celé prešetrované obdobie 1990 - 2007.
(32)
Stretnutia Deutsche Post a útvarov Komisie sa uskutočnili 3. marca 2009 v Bruseli a 12. marca 2009, 2. apríla 2009, 28. mája 2009, 23. júna 2009 a 18. septembra 2009 v Bonne. Nemecko 26. marca 2009, 7. mája 2009 a 22. júna 2009 predložilo príslušné vysvetlenia Deutsche Post.
(33)
V nadväznosti na tieto stretnutia a množstvo otázok, ktoré útvary Komisie 4. júna 2009 a 30. júla 2009 položili Deutsche Post, odovzdalo Nemecko 9. júla 2009, 31. júla 2009, 17. augusta 2009, 8. septembra 2009, 10. septembra 2009 a 15. októbra 2009 aktualizované údaje z účtovníctva a ďalšie vysvetlenia.
(34)
Útvary Komisie predložili 16. a 24. septembra 2009 ďalšie otázky, na ktoré Nemecko odpovedalo 14. októbra 2009.
I.1.12. Predloženie znaleckého posudku WIK
(35)
Z dôvodu oneskorení pri poskytovaní údajov z účtovníctva sa zmluva so spoločnosťou WIK Consult musela viackrát predĺžiť. Spoločnosť WIK Consult napokon 9. novembra 2009 predložila svoj znalecký posudok (ďalej len „znalecký posudok WIK“).
(36)
Nemecko predložilo pripomienky k posudku WIK 14. a 21. januára 2010. Dňa 11. februára 2010 Nemecko predložilo znalecký posudok, ktorý vypracovala spoločnosť KPMG (ďalej len „znalecký posudok KPMG“), o právnej povahe odvodov (12), ktoré musela Deutsche Post platiť štátu do roku 1995, a znalecký posudok, ktorý vypracovala spoločnosť Deloitte (13) (ďalej len „znalecký posudok Deloitte I“), o referenčnej úrovni (benchmark) „primeraného“ zisku, ktorá sa použila v posudku WIK.
(37)
Nemecko predložilo 23. apríla 2010 ďalšiu štúdiu spoločnosti Deloitte (ďalej len „znalecký posudok Deloitte II“) o výške primeraného zisku v súvislosti s univerzálnymi službami Deutsche Post.
(38)
Dňa 9. augusta Nemecko predložilo ďalšie pripomienky k výpočtu nadmernej kompenzácie a k uplatňovaniu zásady trhovo konajúceho investora pri posudzovaní štátnych kompenzácií.
I.1.13. Pripomienky v nadväznosti na zrušenie zamietavého rozhodnutia z roku 2002
(39)
Nemecko 5. novembra 2010 odovzdalo ďalší právny znalecký posudok, ktorý sa zaoberá významom rozsudku vo veci C-399/08 Komisia/Deutsche Post (pozri oddiel I.3.5) z hľadiska prebiehajúceho konania o preskúmaní štátnej pomoci (14).
I.1.14. Rozhodnutie o rozšírení z roku 2011
(40)
Komisia listom z 10. mája 2011 informovala Nemecko o svojom rozhodnutí rozšíriť konanie podľa článku 108 ods. 2 ZFEÚ, ktoré začala v roku 1999 a rozšírila v roku 2007, s cieľom podrobne preskúmať dotácie dôchodkov, ktoré dostala Deutsche Post od roku 1995 (ďalej len „rozhodnutie o rozšírení z roku 2011“).
(41)
Po tom, ako Nemecko najprv 23. mája 2011 požiadalo o predĺženie lehoty, predložilo 29. júla 2011 svoje pripomienky a ďalšie znalecké posudky o nutnosti výpočtu nadmernej kompenzácie na preukázanie údajných krížových dotácií (15), o porovnaní skutočných sociálnych nákladov Deutsche Post s bežnými trhovými sociálnymi nákladmi (16) a o výške sociálnych nákladov Deutsche Post prevyšujúcich trhovú úroveň (17).
(42)
Dňa 4. októbra 2011 predložila svoje pripomienky UPS. Free and Fair Postal Initiative (ďalej len „FFPI“) predložila svoje pripomienky 5. októbra 2011, Bundesverband Internationaler Express und Kurierdienste (ďalej len „BIEK“) 7. októbra 2011. Dňa 13. októbra 2011 Komisia postúpila pripomienky zainteresovaných strán Nemecku.
(43)
Nemecko zaujalo stanovisko k pripomienkam zainteresovaných strán 14. novembra 2011.
(44)
Komisia doručila 18. novembra 2011 ďalšiu žiadosť o informácie, v ktorej požiadala o podrobné informácie o financovaní dôchodkov po roku 2007. Nemecko odpovedalo listami z 2. a 19. januára 2012. Komisia 16. decembra 2011 predložila Nemecku znalecký posudok, ktorý vypracovala spoločnosť Charles River Associates, o referenčnom porovnávaní (benchmarking) na stanovenie primeraného zisku (18) (ďalej len „znalecký posudok CRA“). Nemecko zaujalo stanovisko k znaleckému posudku CRA 16. januára 2012.
I.2. Konanie podľa článku 102 ZFEÚ
(45)
Komisia na základe sťažnosti UPS z roku 1994 konštatovala, že Deutsche Post v období 1990 - 1995 svojou cenovou politikou v segmente balíkových zásielok od podnikov k spotrebiteľom zameranou na vytlačenie konkurencie z trhu porušila článok 102 ZFEÚ. Voči Deutsche Post bola uložená pokuta vo výške 24 miliónov EUR (19).
(46)
UPS podala 22. apríla 2004 ďalšiu sťažnosť na Deutsche Post na základe článku 102 ZFEÚ v dôsledku zneužívania dominantného postavenia na trhu. Podľa UPS si Deutsche Post v rámci svojich regulovaných listových služieb účtovala nadmerne vysoké ceny za listové zásielky.
(47)
Komisia dostala v priebehu preskúmania 5. novembra 2004 podklady k rozhodnutiu nemeckého poštového regulačného úradu (ďalej len „poštový regulačný úrad“) o cenových stropoch pre regulované listové služby Deutsche Post na obdobie od 1. januára 2003 (ďalej len „rozhodnutie o cenových stropoch z roku 2002“). Listom z 13. júna 2007 Nemecko oznámilo, že súhlasí s použitím týchto podkladov v konaní vo veci štátnej pomoci.
(48)
Komisia sa 25. marca 2008 rozhodla pozastaviť protimonopolné konanie, pretože podľa jej názoru bolo nepravdepodobné, že by sa takéto porušenie článku 102 ZFEÚ dalo preukázať (20).
I.3. Súdne konanie
I.3.1. Vec T-421/07: Deutsche Post AG/Komisia
(49)
Deutsche Post napadla rozhodnutie o rozšírení z roku 2007 a pritom uviedla, že zamietavé rozhodnutie z roku 2002 vzbudilo legitímnu dôveru, že Komisia nezačne opätovné preskúmanie.
(50)
Súd toto napadnutie zamietol 8. decembra 2011 ako neprípustné (21).
I.3.2. Vec T-570/08: Deutsche Post AG/Komisia a vec T-571/08: Nemecko/Komisia
(51)
Nemecko a Deutsche Post napadli príkaz na poskytnutie informácií, ktorý vydala Komisia 30. októbra 2008, pretože zastávali názor, že v rámci tohto príkazu sa požadovali irelevantné informácie a že tento príkaz je pre Deutsche Post spojený s neprimerane vysokými výdavkami.
(52)
Súd vyhlásil 16. júla 2010 obidve žaloby za neprípustné, pretože vydaním príkazu na poskytnutie informácií neboli porušené procesné práva Deutsche Post ani procesné práva Nemecka.
I.3.3. Vec C-463/10 P: Deutsche Post AG/Komisia a vec C-475/10 P: Nemecko/Komisia
(53)
Deutsche Post a Nemecko sa 27. septembra 2010 odvolali proti rozsudku Všeobecného súdu a naďalej zastávali názor, že príkazom na poskytnutie informácií boli porušené ich práva. Súdny dvor 13. októbra 2011 zrušil rozsudok Všeobecného súdu zo 16. júla 2010 (22). Vec bola preto vrátená Súdnemu dvoru, konanie ešte prebieha.
I.3.4. Vec T-344/10: UPS/Komisia
(54)
UPS podala 20. augusta 2010 na Všeobecnom súde žalobu a uviedla, že Komisia sa pri preskúmaní pomoci z roku 2007 dopustila neoprávneného zdržania konania. Keďže od rozhodnutia o rozšírení z roku 2007 uplynuli takmer tri roky, Komisia mala dostatočné možnosti na to, aby preskúmala predmetné opatrenia, posúdila skutkové a právne okolnosti, prijala konečné rozhodnutie a ukončila postup zisťovania. Konanie ešte prebieha.
I.3.5. Vec T-388/11: Deutsche Post AG/Komisia
(55)
Deutsche Post napadla 22. júla 2011 rozhodnutie o rozšírení z roku 2011 s odôvodnením, že Komisia sa zjavne dopustila omylu, keď vo svojom predbežnom posúdení považovala dotácie dôchodkov za štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ a za novú štátnu pomoc v zmysle článku 108 ods. 1 ZFEÚ. Konanie ešte prebieha.
II. PODROBNÝ OPIS ŠTÁTNYCH OPATRENÍ
(56)
Deutsche Post dostávala štátnu pomoc od roku 1989 vo forme rôznych opatrení:
-
financovanie dôchodkov zo štátneho rozpočtu na tomto základe:
-
zákon o právach zamestnancov z roku 1994 (Personalrechtsgesetz 1994) (23) (ďalej len „PostPersRG 1994“);
-
štátne kompenzácie a záruky na tomto základe:
-
zákon o organizácii pošty z roku 1989 (Postverfassungsgesetz 1989) (24) (ďalej len „PostVerfG 1989“),
-
zákon o reorganizácii pošty z roku 1994 (Postumwandlungsgesetz 1994) (25) (ďalej len „PostUmwG 1994“);
-
výlučné právo a regulácia cien na tomto základe:
-
zákon o pošte z roku 1989 (Gesetz über das Postwesen 1989) (26) (ďalej len „PostG 1989“),
-
poštový zákon z roku 1997 (Postgesetz 1997) (ďalej len „PostG 1997“).
II.1. Dotácie dôchodkov v kontexte predpisov o sociálnych dávkach a sociálnych príspevkoch pre štátnych a súkromných zamestnancov
(57)
Dotácie dôchodkov pokrývajú od roku 1995 veľkú časť dôchodkov vyplácaných štátnym zamestnancom Deutsche Post, ktorí sú na dôchodku. S cieľom v plej miere zahrnúť účinky dotácie dôchodkov sa v nasledujúcich oddieloch bližšie opisujú sociálne dávky a sociálne príspevky pre štátnych zamestnancov a porovnávajú sa so zákonným sociálnym poistením zamestnancov podľa súkromného práva (ďalej len „súkromní zamestnanci“).
II.1.1. Sociálne dávky pre štátnych zamestnancov
(58)
Štátni zamestnanci majú nárok na dôchodkové zabezpečenie, ako aj na podporu v prípade ochorenia alebo odkázanosti na starostlivosť. Dávky pre štátnych zamestnancov Deutsche Post zodpovedajú dávkam, ktoré sa poskytujú všetkým ostatným štátnym zamestnancom.
-
Výška dôchodku je podľa § 14 BeamtVG (27) stanovená vopred ako určitý percentuálny podiel z posledných služobných príjmov štátneho zamestnanca. Tak napríklad štátni zamestnanci, ktorí odišli do dôchodku v roku 2010 a odpracovali požadovaný počet rokov, dostávajú dôchodok, ktorý zodpovedá 71,75 % ich posledných služobných príjmov.
-
Štátni zamestnanci majú nárok na náhradu 50 % až 70 % nákladov na zdravotnú starostlivosť a nákladov pre prípad odkázanosti na starostlivosť, sami si musia uhrádzať len náklady, ktoré tieto sumy prekračujú. Presné rozdelenie nákladov na zdravotnú starostlivosť závisí od rôznych kritérií, napríklad od počtu detí. Štátni zamestnanci môžu uzatvoriť dobrovoľné doplnkové poistenie alebo svoj podiel na nákladoch na zdravotnú starostlivosť uhrádzať sami.
II.1.2. Financovanie sociálnych dávok pre štátnych zamestnancov POSTDIENST v období 1989 - 1994
(59)
Po prvej poštovej reforme v roku 1989 museli POSTDIENST, TELEKOM a POSTBANK podľa § 54 ods. 2 PostVerfG 1989 v plnom rozsahu financovať výplaty dôchodkov a náklady na zdravotnú starostlivosť štátnym zamestnancov na dôchodku, ktorí boli zaradení do príslušných podnikov na základe ich predchádzajúcej činnosti. Podľa tohto nariadenia si štátni zamestnanci môžu naďalej uplatňovať nárok voči štátu, štát však môže celú sumu vymáhať od POSTDIENST, TELEKOM, resp. POSTBANK.
II.1.3. Financovanie sociálnych dávok pre štátnych zamestnancov DPAG od roku 1995
(60)
V rámci druhej poštovej reformy z roku 1994 boli štátni zamestnanci, ktorí pracovali v POSTDIENST, pridelení podľa § 2 ods. 1 PostPersRG 1994 do DPAG. Pritom zostalo zachované právne postavenie štátnych zamestnancov podľa § 2 ods. 3 PostPersRG 1994. DPAG prevzala od štátu všetky práva a povinnosti prislúchajúce zamestnávateľovi podľa § 1 ods. 1 PostPersRG 1994 a všetky majetkovoprávne nároky štátnych zamestnancov podľa § 2 ods. 3 PostPersRG 1994.
(61)
Podľa § 15 PostPersRG 1994 prevzal vyplácanie dôchodkov a zdravotných dávok štátnym zamestnancom na dôchodku novo vytvorený dôchodkový fond pre štátnych zamestnancov Deutsche Post. Dňa 1. júla 2001 boli spojené dôchodkové fondy pre Deutsche Post, Deutsche Telekom AG a Postbank AG do dôchodkového fondu poštových úradníkov (ďalej len „dôchodkový fond“ pre celé obdobie od 1. januára 1995).
(62)
Podľa § 16 ods. 1 PostPersRG 1994 musela Deutsche Post v období 1995 - 1999 platiť do dôchodkového fondu ročný príspevok vo výške 2,045 mld. EUR, resp. spolu 10,225 mld. EUR. Od roku 2000 musí Deutsche Post na základe § 16 ods. 2 PostPersRG 1994 odvádzať do dôchodkového fondu ročný príspevok vo výške 33 % splatných príjmov štátnych zamestnancov (t. j. príspevky vo výške od 735 miliónov EUR v roku 2000 do 540 miliónov EUR v roku 2010).
(63)
Dotácie dôchodkov pokrývajú podľa § 16 ods. 2 PostPersRG 1994 zostávajúci deficit (t. j. rozdiel medzi výplatami dôchodkov štátnym zamestnancom na dôchodku a príspevkom Deutsche Post do dôchodkového fondu). Dotácie dôchodkov sa zvýšili zo sumy 151 mil. EUR (1995) na 3,203 mld. EUR (2010) a v období 1995 - 2010 predstavovali spolu 37,121 mld. EUR.
Obrázok č. 1
Financovanie dôchodkového fondu (v miliónoch EUR)
II.1.4. Povinné sociálne poistenie súkromných zamestnancov a doplnkové dôchodkové poistenie súkromných zamestnancov Deutsche Post
(64)
Súkromní zamestnanci podliehajú povinnému sociálnemu poisteniu a musia uzatvoriť tieto štyri poistenia: dôchodkové poistenie, poistenie v nezamestnanosti, zdravotné poistenie a poistenie pre prípad odkázanosti na starostlivosť (28). Systémy povinného sociálneho zabezpečenia súkromných zamestnancov uplatňujú v oblastiach dôchodkového poistenia a zdravotného poistenia iný systém poistnej ochrany, než aký sa používa v prípade štátnych zamestnancov:
-
Výška dôchodku sa nepočíta ako percentuálny podiel poslednej mesačnej mzdy, ale ako percentuálny podiel priemernej celoživotnej mzdy.
-
Výdavky na zdravotné poistenie a na poistenie pre prípad odkázanosti na starostlivosť sú pokryté v plnej miere.
(65)
Podstatné rozdiely oproti predpisom, ktoré sa uplatňujú v prípade štátnych zamestnancov, existujú aj pri financovaní sociálnych dávok. Povinné sociálne poistenie súkromných zamestnancov sa financuje v priebehu pracovného života prostredníctvom príspevkov zamestnanca a zamestnávateľa (ďalej len „príspevky na povinné sociálne poistenie“). Celková sadzba príspevku sa formálne rozdelí na podiel zamestnanca a podiel zamestnávateľa, ktorý v jednotlivých prípadoch predstavuje približne polovicu celkovej sumy. Zamestnávateľ je však oficiálne povinný odviesť na sociálne poistenie celú sadzbu poistného.
Obrázok č. 2
Sadzby príspevku na povinné sociálne zabezpečenia v percentách hrubej mzdy súkromného zamestnanca (pozri aj prílohu)
(66)
Na obrázku 2 vidno, že sadzby príspevku na povinné sociálne poistenie sa od roku 1995 pohybovali od 38 % do 42 % hrubej mzdy (= čistá mzda + podiel zamestnanca). Podiely zamestnávateľa a zamestnanca na príspevkoch na sociálne poistenie sa pohybovali od 19 % do 21 % hrubej mzdy (podrobná časová postupnosť je uvedená v prílohe).
(67)
Súkromní zamestnanci Deutsche Post neprofitovali len z povinného sociálneho zabezpečenia, ale aj z doplnkového dôchodkového poistenia. Súkromným zamestnancom, ktorí boli prijatí do zamestnania pred rokom 1997, sa ponúklo doplnkové dôchodkové poistenie, vďaka ktorému by získali dôchodok porovnateľný s dôchodkom štátnych zamestnancov. Doplnkové dôchodkové poistenie teda pokrývalo rozdiel medzi dôchodkom z povinného sociálneho poistenia súkromného zamestnanca, ktorý zodpovedá určitému percentu priemernej celoživotnej mzdy, a dôchodkom štátneho zamestnanca, ktorý zodpovedá určitému percentu posledných služobných príjmov. Presné ustanovenia sú uvedené v stanovách úradu sociálneho zabezpečenia Deutsche Bundespost (ďalej len „VAP“) (29).
(68)
Deutsche Post financovala doplnkový dôchodok pre súkromných zamestnancov, ktorí odišli do dôchodku, do roku 1997 príspevkom vo výške približne [5 % až 10 %] (30) hrubej mzdy aktívnych súkromných zamestnancov. Deutsche Post vytvárala od roku 1997 rezervy pre nesplatené záväzky VAP (pozri tiež aj opis finančného bremena 4 uvedený v oddiele II.3.1.3)
(69)
Od roku 1997 sa súkromným zamestnancom, ktorí boli prijatí do zamestnania, ponúkalo podstatne nižšie doplnkové dôchodkové poistenie, na ktoré Deutsche Post v období rokov 1997 - 2007 uhrádzala sumu vo výške [0 % a 5 %] hrubej mzdy.
II.2. Štátne kompenzácie a záruky v kontexte výlučného práva a povinnosti Deutsche Post poskytovať univerzálne poštové služby
II.2.1. Výlučné právo do roku 2007
(70)
Pred rokom 1998 bolo zriadenie a prevádzkovanie zariadení na doručovanie listových zásielok za finančnú úhradu podľa § 2 PostG 1989 vyhradené výlučne spoločnosti Deutsche Post. Ostatné poštové služby, ako preprava balíkov, novín alebo časopisov, neboli vyhradené spoločnosti Deutsche Post a podliehali hospodárskej súťaži. Podľa § 37 PostVerfG 1989 sa musia zisky z týchto vyhradených listových služieb používať na financovanie strát univerzálnych služieb, ktoré sa poskytujú v oblastiach otvorených hospodárskej súťaži. Podľa § 4 PTRegG 1994 (31) bol za schvaľovanie poplatkov za vyhradené listové služby zodpovedný spolkový minister pôšt a telekomunikácií.
(71)
Po nadobudnutí účinnosti PostG 1997 v roku 1998 sa rozsah služieb vyhradených spoločnosti Deutsche Post postupne zmenšoval. Podľa § 51 PostG 1997 sa výlučné právo Deutsche Post v roku 1997 vzťahovalo na doručovanie listových zásielok a adresovaných katalógov s hmotnosťou menšou ako 200 g, hmotnostná hranica sa však potom postupne znižovala a v roku 2006 bola stanovená na 50 g. Výlučné právo bolo ukončené 31. decembra 2007.
II.2.2. Povinnosť poskytovania univerzálnych poštových služieb do roku 2007
(72)
Povinnosť poskytovať univerzálne služby bola spoločnosti Deutsche Poste formálne uložená dvomi legislatívnymi aktmi:
-
Nariadením o povinných plneniach poštových služieb (Postdienst-Pflichtleistungsverordnung) (32) (ďalej len „PPflLV“) bola Deutsche Post ustanovená ako poskytovateľ univerzálnych služieb pre listové zásielky a balíky s hmotnosťou do 20 kg a poverená poskytovaním príslušných služieb v celom Nemecku za jednotnú tarifu.
-
Zákonom PostG 1997 a sprievodným vykonávacím nariadením z roku 1999 (33) (ďalej len „nariadenie o univerzálnej službe z roku 1999“) sa predĺžilo poverenie DPAG poskytovaním univerzálnych služieb.
(73)
V § 11 PostG 1997 sa univerzálne služby definujú ako minimálna ponuka poštových služieb, ktoré sa musia celoplošne poskytovať za prístupné ceny. Tieto služby zahŕňajú doručovanie listových zásielok, adresovaných balíkov, ktoré jednotlivo nepresahujú hmotnosť 20 kg, ako aj kníh, katalógov, novín a časopisov (ďalej len „univerzálne služby“).
(74)
V nariadení o univerzálnej službe z roku 1999 sa stanovujú minimálne požiadavky na univerzálnu službu:
-
Na celom území Nemecka musí byť k dispozícii minimálne 12 000 stacionárnych pôšt.
-
V ročnom priemere sa musí 80 % listových zásielok a balíkov doručiť v priebehu stanovených lehôt (jeden pracovný deň pre listové zásielky a dva pracovné dni pre balíky). Okrem toho sa zásielky musia doručovať v pracovných dňoch minimálne jedenkrát denne.
-
Vo všeobecnosti síce platí, že ceny univerzálnych služieb musia byť dostupné, DPAG musela napriek tomu stanoviť jednotné ceny za listové služby, ktoré poskytovala v rámci výlučného práva ukončeného v roku 2007. DPAG však má pri stanovení cien vyhradených služieb určitú flexibilitu, pretože môže uzatvárať individuálne dohovory o cene so zákazníkmi, ktorí vždy podávajú minimálne 50 kusov zásielok.
(75)
Zákonom § 52 PostG 1997 sa poverenie spoločnosti DPAG poskytovaním univerzálnych služieb predĺžilo do 31. decembra 2007 - t. j. do zrušenia jej výlučného práva na poskytovanie listových služieb. Od ukončenia výlučného práva nebol nijaký poskytovateľ poštových služieb v Nemecku poverený povinnosťou poskytovať univerzálnu službu, čo znamená, že univerzálne poštové služby majú poskytovať všetci poskytovatelia poštových služieb („trhové sily“). Ak je zrejmé alebo sa predpokladá, že niektorá univerzálna služba sa neposkytuje dostatočne alebo primerane, PostG 1997 ponúka právne prostriedky na zaručenie poskytovania týchto služieb.
(76)
Ako vyplýva z posudku WIK (pozri obrázok 3), približne 88 % celkových výnosov v rokoch 1990 až 2007 pripadlo na univerzálne služby. V dôsledku dominantného postavenia Deutsche Post na trhu podliehala väčšia časť univerzálnych listových služieb regulácii cien (pozri oddiel II.2.1). Popri týchto regulovaných službách, ktoré predstavovali približne 62 % celkových výnosov, poskytovala Deutsche Post univerzálne balíkové služby (približne 15 % celkových výnosov) v hospodárskej súťaži s ostatnými poskytovateľmi, ako aj ďalšie cenovo neregulované univerzálne listové služby (približne 11 % celkových výnosov).
(77)
Deutsche Post okrem toho poskytovala aj komerčné služby (napríklad retailové bankové služby pre Postbank, distribučné služby pre Telekom, distribúciu neadresovanej pošty). Deutsche Post dosiahla v období 1990 - 2007 prostredníctvom komerčných služieb približne 12 % celkových výnosov.
II.2.3. Štátne kompenzácie
(78)
Deutsche Bundespost bola od svojho založenia v roku 1950 osobitným majetkom štátu. Podľa nemeckého správneho práva nemá osobitný majetok právnu subjektivitu nezávislú od štátu, má však vlastný rozpočet a neručí za všeobecné štátne dlhy.
(79)
Prvá poštová reforma z roku 1989 plánovala, že osobitný majetok sa rozdelí na tri čiastkové oblasti - POSTDIENST, POSTBANK a TELEKOM, ktoré mali postavenie „verejnoprávnych podnikov“, ale nemali ešte právnu subjektivitu nezávislú od štátu.
(80)
Podľa § 37 ods. 2 a 3 PostVerfG 1989 mali tieto tri spoločnosti spravidla v plnej miere pokryť náklady na jednotlivé služby, pričom v prípade, že vznikli straty z plnenia povinnosti poskytovať univerzálnu službu, bolo medzi týmto tromi spoločnosťami povolené krížové financovanie. Na tomto základe dostala POSTDIENST na pokrytie svojich strát od spoločnosti TELEKOM v období 1990 - 1993 celkom 2,844 mld. EUR.
(81)
V priebehu druhej poštovej reformy sa tieto tri čiastkové oblasti osobitného majetku zmenili k 1. januáru 1995 na akciové spoločnosti. Z POSTDIENST vznikla DPAG, z POSTBANK vznikla Postbank AG a zo spoločnosti TELEKOM spoločnosť Telekom AG. Podľa § 2 ods. 2 zákona PostUmwG 1994 prevzala spoločnosť Telekom AG všetky úverové záväzky, ktoré sa týkali osobitného majetku ako celku, ale mohla uplatniť regresný nárok voči DPAG a Postbank AG v miere, v akej sa tieto úverové záväzky pripisovali ich právnym predchodcom.
(82)
Podľa § 7 PostUmwG 1994 však k 31. decembru 1994 zanikol regresný nárok (vyplývajúci z § 2 ods. 2 PostUmwG 1994) spoločnosti Telekom AG voči DPAG vo výške strát vzniknutých spoločnosti POSTDIENST. Spôsobilo to prevod majetku v hodnote 2,822 mld. EUR zo spoločnosti Telekom AG na DPAG. Podľa Nemecka bol tento prevod zo spoločnosti Telekom AG - ako aj predchádzajúce kompenzácie na základe § 37 ods. 3 PostVerfG 1989 - pre DPAG nevyhnutný na plnenie jej povinnosti poskytovať univerzálnu službu.
(83)
V období 1990 - 1995 dostala POSTDIENST spolu 5,666 mld. EUR ako kompenzáciu za plnenie povinnosti poskytovať univerzálne služby.
II.2.4. Štátna záruka za dlhopisy vydané pred rokom 1995
(84)
Podľa § 22 ods. 4 PostVwG 1953 (34) sú dlhopisy Deutsche Bundespost od roku 1953 rovnocenné so štátnymi dlhopismi. Po zrušení zákona PostVwG 1953 zákonom PostVerfG 1989 bolo toto ustanovenie prevzaté do § 40 PostVerfG 1989.
(85)
POSTDIENST po založení troch čiastkových oblastí v roku 1989 nevydávala dlhopisy samostatne, ale POSTBANK spravovala príslušné transakcie samostatne pre všetky podniky Deutsche Bundespost. Následne sa dlhopisy prideľovali spoločnostiam POSTDIENST, TELEKOM a POSTBANK podľa ich aktuálnej finančnej potreby.
(86)
Nemecko po roku 1995 podľa § 2 ods. 4 PostUmwG 1994 naďalej ručilo za plnenie všetkých záväzkov, ktoré pred rokom 1995 prevzala Deutsche Bundespost a ktoré boli potom pridelené spoločnostiam POSTDIENST, TELEKOM a POSTBANK. Nemecko však v nijakom prípade neručilo za dlhopisy, ktoré DPAG vydala neskôr.
II.3. Výnosy z regulovaných služieb ako dodatočná kompenzácia za dôchodkové náklady a čisté náklady univerzálnych služieb
(87)
PostG 1997 okrem toho poveril spolkovú agentúru pre siete (Bundesnetzagentur) (ďalej len „poštový regulačný úrad“) dohľadom nad vyhradenými a liberalizovanými trhmi s listovými službami. Podľa § 19 PostG 1997 je poštový regulačný úrad zodpovedný za reguláciu poplatkov, ktoré Deutsche Post vyberá na trhoch s listovými službami, na ktorých má dominantné postavenie. Deutsche Post zaujímala dominantné postavenie nielen na trhu v oblasti vyhradených služieb (podľa § 51 PostG 1997), ale aj v prípade takmer všetkých ostatných listových služieb, ktoré už boli otvorené hospodárskej súťaži. Regulácia cien môže prebiehať buď ex ante prostredníctvom stanovenia cenového stropu alebo ex post v rámci cenových kontrol.
(88)
Z prieskumov trhu, ktoré vykonal poštový regulačný úrad, vyplýva, že Deutsche Post mala na trhoch s regulovanými listovými službami podiel v priemere od 90 % do 97 %. V poslednej správe si poštový regulačný úrad sťažoval, že postupným otváraním trhov, ktoré sa začalo v roku 1997, sa nepodarilo vytvoriť na nemeckom trhu s listovými službami fungujúcu hospodársku súťaž (35).
(89)
Deutsche Post dosiahla veľkú časť celkových výnosov prostredníctvom regulovaných listových služieb (napríklad približne 62 % svojich celkových výnosov v období 1990 - 2007 (pozri obrázok 3) a približne 56 % celkových výnosov v období 2008 - 2010).
(90)
Všetky ostatné univerzálne služby a komerčné služby, na ktoré sa nevzťahujú § 19 - § 27 PostG 1997 (36) o regulácii poplatkov, sa budú ďalej v texte uvádzať ako „cenovo neregulované služby“.
(91)
Pre cenovo regulované listové služby je v § 20 ods. 1 a 2 PostG 1997 stanovené, že poplatky sa majú orientovať na náklady efektívneho poskytovania služieb. Vždy keď je to odôvodnené objektívnymi okolnosťami, poštový regulačný úrad musí okrem iného primerane zohľadniť:
-
náklady na celoplošné poskytovanie poštových služieb a
-
náklady na dôchodkové a zdravotné poistenie zamestnancov prevzatých od POSTDIENST.
(92)
Na základe § 57 PostG 1997 a všeobecného pokynu spolkového ministra hospodárstva a technológií z 27. marca 2000 boli regulované ceny zmrazené do 31. decembra 2002 na úrovni z roku 1997.
II.3.1. Rozhodnutie o cenových stropoch z roku 2002
(93)
Počiatočné rozhodnutie poštového regulačného úradu o strope pre regulované ceny za listové zásielky na obdobie od 1. januára 2003 do 31. decembra 2007 (ďalej len „rozhodnutie o cenových stropoch z roku 2002“) bolo vydané až v roku 2002. Tzv. regulácia metódou cenového stropu predstavuje postup regulácie cien balíka služieb, pri ktorom sa namiesto kontroly jednotlivých cien každej služby stanovuje ako strop vážený priemer všetkých cien v príslušnom balíku. Podľa § 19 PostG 1997 sa stanovenie stropu ex ante vzťahovalo na všetky poštové služby, v prípade ktorých mala Deutsche Post dominantné postavenie na trhu.
(94)
Deutsche Post po prvýkrát predložila poštovému regulačnému úradu regulačné kalkulácie výnosov a nákladov (ďalej len „REK 2002“), ktoré pokrývali obdobie 1998 - 2006, na účely rozhodnutia o cenových stropoch z roku 2002. REK vychádzali z výsledkov dosiahnutých do roku 2001 a z predbežných odhadov na nasledujúce roky.
(95)
Deutsche Post uplatnila v roku 2002 v súvislosti s povinnosťou poskytovať univerzálne služby a zamestnaním štátnych zamestnancov a súkromných zamestnancov prevzatých od POSTDIENST tzv. „finančné bremená“. V prípade týchto finančných bremien ide o náklady, ktoré by podľa Deutsche Post nevznikli bez povinnosti poskytovať univerzálne služby a bez prevzatia zamestnancov a infraštruktúry POSTDIENST (pozri podrobný zoznam v tabuľke 1).
Tabuľka č. 1
Finančné bremená schválené v rámci rozhodnutia o cenových stropoch z roku 2002 (v miliónoch EUR, nominálne hodnoty)
#
Finančné bremená z rozhodnutia o cenových stropoch z roku 2002
Priemerné finančné bremeno (1998 - 2006) v miliónoch EUR
%
1
Nekonkurenčné mzdové náklady
[…]
[…]
2
Nekonkurenčné sociálne náklady
[…]
[…]
3
Finančné bremeno infraštruktúry pobočiek
[…]
[…]
4
Doplnkové dôchodkové poistenie zamestnancov (VAP)
[…]
[…]
5
Finančné bremeno prepravnej infraštruktúry
[…]
[…]
6
Sociálne a zdravotné náklady (BAnstPT)
[…]
[…]
7
Personálna reštrukturalizácia
[…]
[…]
8
Pokrytie deficitu zdravotného poistenia štátnych zamestnancov
[…]
[…]
Priemerné celkové finančné bremeno
[…]
100 %
(96)
Poštový regulačný úrad napokon akceptoval argumentáciu Deutsche Post, že tieto finančné bremená by nevznikli bez povinnosti poskytovať univerzálnu službu (finančné bremená 3 a 5, náklady univerzálnej služby), resp. bez povinnosti prevziať štátnych zamestnancov a súkromných zamestnancov od POSTDIENST (finančné bremená 1, 2, 4, 6, 7 a 8). Poštový regulačný úrad následne schválil vyššie regulované ceny za listové zásielky, aby sa priemerné ročné finančné bremená vo výške […] mld. EUR uplatňované na obdobie 2002 - 2006 mohli financovať z výnosov dosiahnutých z regulovaných listových služieb. Po rozhodnutí o cenových stropoch z roku 2002 boli všetkým finančným bremenám (100 %) pridelené ceny, pre ktoré sa ex ante stanovuje cenový strop.
II.3.1.1. Nekonkurenčné základné mzdy (finančné bremeno 1)
(97)
Finančné bremeno 1 zodpovedá uvedenej časti základných miezd zamestnancov pošty, ktorá prekračuje priemer v odvetví. Deutsche Post stanovila pre „konkurenčné“ mzdy ako referenčnú hodnotu tie mzdy, ktoré boli dohodnuté s odbormi v kolektívnej zmluve (ďalej len „ETV“) pre nových zamestnancov prijatých do zamestnania po roku 2002. Pri výpočte finančného bremena 1 sa však táto referenčná hodnota používa pre všetkých zamestnancov. Okrem toho sa bude používať ako základ v odovzdávaných kalkuláciách nákladov a výkonov so spätnou platnosťou do roku 1998.
II.3.1.2. Nekonkurenčné sociálne náklady (finančné bremeno 2)
(98)
Poštový regulačný úrad súhlasil aj s argumentom Deutsche Post, že za svojich súkromných zamestnancov a štátnych zamestnancov musela platiť vyššie príspevky na sociálne poistenie, ako museli zvyčajne uhrádzať za svojich súkromných zamestnancov konkurenti zo súkromného sektora.
(99)
Deutsche Post vychádza pri svojich výpočtoch zo sadzby príspevku na sociálne poistenie, ktorú považuje za „konkurenčnú“ pre štátnych aj súkromných zamestnancov (ďalej len „sadzba príspevku REK“). Táto sadzba príspevku REK je definovaná ako súčet:
-
podielu zamestnávateľa na príspevkoch na sociálne poistenie súkromného zamestnanca (približne 19 % až 21 %, ktorý predstavuje - ako je uvedené na obrázku 9 - približne polovicu celej sadzby príspevku na sociálne poistenie);
-
príspevku na úrazové poistenie ([0 % až 5 %]; v prípade Deutsche Post je tento príspevok od roku 2001 zahrnutý v sadzbe príspevku REK) a
-
príspevku na doplnkové dôchodkové poistenie ([0 % až 5 %]; v prípade Deutsche Post je tento príspevok od roku 1997 zahrnutý v sadzbe príspevku REK, pretože príspevok na doplnkové dôchodkové poistenie v tejto výške sa považuje za „konkurenčný“. Táto sadzba vychádza z doplnkového dôchodkového poistenia, ktoré Deutsche Post od roku 1997 ponúka novo prijatým súkromným zamestnancom).
(100)
Z regulovaných výnosov sa financujú všetky príspevky na sociálne zabezpečenie, ktoré prekračujú sadzbu príspevku REK (ďalej len „nekonkurenčné príspevky na sociálne zabezpečenie“). V tabuľke 2 je uvedený príklad výpočtu nekonkurenčných príspevkov na sociálne zabezpečenie štátnych zamestnancov v roku 2001, z ktorého vidieť, že skutočné príspevky na sociálne zabezpečenie štátnych zamestnancov boli takmer dvojnásobne vyššie ako príspevky založené na sadzbe príspevku REK a klasifikované ako „konkurenčné“ príspevky na sociálne zabezpečenie.
Tabuľka č. 2
Výpočet nekonkurenčných sociálnych nákladov na štátnych zamestnancov v roku 2001 podľa REK 2002 (v miliónoch EUR)
% splatných príjmov
(1)
Sadzba poistného odvádzaného do dôchodkového fondu
33 %
(2)
Súčet príjmov štátnych zamestnancov
[…]
(3)
=(1)*(2)
Príspevok do dôchodkového fondu
[…]
(4)
Náklady na zdravotnú starostlivosť
[…]
(5)
=(3)+(4)
Vynaložené sociálne náklady
[…]
[40 % až 45 %]
(6)
Podiel zamestnávateľa na príspevkoch na sociálne zabezpečenie
20,43 %
(7)
Úrazové poistenie
[…]
(8)
Doplnkové dôchodkové poistenie
[…]
(9)
=(6)+(7)+(8)
Sadzba príspevku REK
[…]
(10)
=(2)*(9)
Sociálne náklady podľa referenčnej hodnoty REK
[…]
[20 % až 25 %]
(11)
=(5)-(10)
Nekonkurenčné sociálne náklady
[…]
[15 % až 20 %]
(101)
Príspevky vynaložené na sociálne zabezpečenie zahŕňajú príspevok Deutsche Post vo výške 33 % splatných miezd aktívnych štátnych zamestnancov (resp. ročné paušálne platby vo výške 2,045 mld. EUR v období 1995 - 1999) odvádzaný do dôchodkového fondu a príspevky na úhradu nákladov na zdravotnú starostlivosť poskytovanú štátnym zamestnancom. V roku 2001 predstavovali príspevky vynaložené na sociálne zabezpečenie celkovo [40 % až 45 %] splatných miezd štátnych zamestnancov.
(102)
Aj keď je sadzba príspevku na sociálne zabezpečenie definovaná ako percentuálny podiel hrubej mzdy súkromných zamestnancov (čistá mzda + podiel zamestnanca na príspevku na sociálne zabezpečenie), Deutsche Post počíta referenčnú hodnotu REK tak, že sadzbu príspevku REK vo výške [20 % až 25 %] vynásobí splatnými mzdami štátnych zamestnancov.
II.3.1.3. Doplnkové dôchodkové poistenie súkromných zamestnancov (finančné bremeno 4)
(103)
Finančné bremeno 4 má vytvoriť kompenzáciu za tvorbu rezerv na záväzky vzniknuté pred rokom 1997 z doplnkového dôchodkového poistenia VAP súkromných zamestnancov Deutsche Post.
(104)
Ako je vysvetlené v oddiele II.1.4, súkromným zamestnancom Deutsche Post prijatým do zamestnania pred rokom 1997 sa ponúklo doplnkové dôchodkové poistenie s cieľom zaručiť im dôchodok porovnateľný s dôchodkom štátnych zamestnancov. POSTDIENST však nevytvorila zodpovedajúce rezervy pre budúce výplaty dôchodkov. Bilančné rezervy vo výške 8,153 mld. EUR boli vytvorené až po založení DPAG.
II.3.1.4. Ostatné nekonkurenčné sociálne náklady (finančné bremená 6, 7 a 8)
(105)
Finančné bremeno 6 zahŕňa príspevok spoločnosti Deutsche Post Spolkovému úradu pre pošty a telekomunikácie (BanstPT), ktorý poskytuje určité sociálne služby (napríklad sociálne byty) štátnym zamestnancom a súkromným zamestnancom prevedeným zo spoločnosti POSTDIENST. Finančné bremeno 7 sa vzťahuje na príspevky Deutsche Post na pokrytie deficitu zdravotného poistenia štátnych zamestnancov. Finančné bremeno 8 (personálna reštrukturalizácia) sa týka štátnych aj súkromných zamestnancov.
II.3.1.5. Finančné bremená súvisiace s univerzálnou službou (3 a 5)
(106)
Tieto finančné bremená odzrkadľujú úspory nákladov, ktoré Deutsche Post mohla dosiahnuť, keby činnosť svojej siete pobočiek a siete doručovania balíkov usmernila na základe komerčných úvah. Úspory nákladov sa napr. vypočítajú na základe počtu pobočiek, ktoré by Deutsche Post prevádzkovala, keby nemusela poskytovať univerzálne služby.
II.3.2. Rozhodnutia o cenových stropoch z rokov 2007a 2011
(107)
Poštový regulačný úrad schválil 7. novembra 2007 cenový strop na obdobie od 1. januára 2008 do 31. decembra 2011 (ďalej len „rozhodnutie o cenových stropoch z roku 2007“). Dňa 14. novembra 2011 schválil poštový regulačný úrad cenový strop platný na obdobie od 1. januára 2012 do 31. decembra 2013 (ďalej len „rozhodnutie o cenových stropoch z roku 2011“).
(108)
Od rozhodnutia o cenových stropoch z roku 2007 sa už ceny za zaslanie viac ako 50 listov nekontrolujú ex ante, ale sú predmetom cenovej kontroly ex post podľa § 25 PostG 1997 (37). Ceny všetkých ostatných poštových služieb, v prípade ktorých zaujíma Deutsche Post dominantné postavenie na trhu, sa naďalej schvaľujú ex ante podľa § 19 PostG 1997.
(109)
Komisia označuje v rámci tohto rozhodnutia služby, pri ktorých zaujíma Deutsche Post dominantné postavenie na trhu a ktoré podliehajú cenovej kontrole ex ante podľa § 19 PostG 1997 alebo cenovej kontrole ex post podľa § 25 PostG 1997, ako „cenovo regulované služby“. Všetky ostatné služby, pri ktorých nemá Deutsche Post dominantné postavenie na trhu a ktoré nepodliehajú cenovej kontrole, sa označujú ako „cenovo neregulované služby“.
(110)
Deutsche Post okrem toho uviedla finančné bremená, ktoré jej vznikli na základe nekonkurenčných mzdových a sociálnych nákladov v dôsledku prevzatia zamestnancov POSTDIENST (napríklad v prípade finančného bremena 2 - nekonkurenčné sociálne náklady - v priemernej výške […] miliónov EUR od roku 2008), ako aj finančné bremená vyplývajúce z povinnosti poskytovať univerzálne služby. Poštový regulačný úrad, rovnako ako predtým v prípade rozhodnutia o cenových stropoch z roku 2002, opäť schválil, aby sa tieto finančné bremená hradili z regulovaných výnosov, a preto stanovil zodpovedajúci vyšší cenový strop. Uznanie týchto finančných bremien poštovým regulačným úradom v rozhodnutiach o cenových stropoch z rokov 2002, 2007 a 2009 zostáva preto v súvislosti s cenovo neregulovanými službami nezmenené.
II.4. Výsledky finančného hospodárenia DPAG
(111)
Výsledky finančného hospodárenia DPAG v rokoch 1995 - 2006 sú uvedené na obrázku 2 v rozhodnutí o rozšírení z roku 2007. Kým v rokoch 1995 - 1999 sa dosiahli zmiešané výsledky (v niektorých rokoch boli zaznamenané straty, v iných boli dosiahnuté zisky), v rokoch 2000 - 2006 mohla DPAG preukázať stabilné zisky vo výške od 1 miliardy EUR do 2 miliárd EUR pred zdanením.
(112)
V rokoch 2007 - 2010 dosiahla DPAG tieto čisté zisky: 1,8 mld. EUR (2007), 2,0 mld. EUR (2008), 0,7 mld. EUR (2009) a 2,6 mld. EUR (2010).
(113)
Zverejnené súvahy DPAG neumožňujú priradiť zisky rôznym službám. Na základe zverejnených súvah sa preto nedá zistiť, či cenovo regulované univerzálne služby boli celkovo v strate alebo dosiahli zisky.
III. DÔVODY NA ZAČATIE KONANIA
(114)
Ako potvrdil súd vo svojom rozsudku vo veci T-421/07 (38), všetky prešetrované opatrenia od rozhodnutia o začatí konania z roku 1999 sú predmetom konania, ktoré pokračovalo rozhodnutím o rozšírení z roku 2007.
III.1. Dotácie dôchodkov
(115)
V rozhodnutí o rozšírení z roku 2011 sa konštatovalo, že dotácie dôchodkov predstavujú novú štátnu pomoc, pretože Deutsche Post pred dôchodkovou reformou v roku 1995 musela dôchodkové náklady v plnom rozsahu financovať z vlastných prostriedkov. Okrem toho sa v rozhodnutí o rozšírení z roku 2011 zamietlo tvrdenie Nemecka, ktoré sa zakladalo na rozsudku vo veci Combus (39), že dotácie dôchodkov nepredstavujú štátnu pomoc.
(116)
Pri zisťovaní, či sú dotácie dôchodkov ako kompenzácia za dôchodkové náklady zlučiteľné s vnútorným trhom (napríklad v súlade s rozhodnutím Komisie o francúzskej La Poste (40) (ďalej len „rozhodnutie La Poste“), sa v rozhodnutí o rozšírení z roku 2011 zohľadnilo, že uvedené nekonkurenčné sociálne náklady boli kompenzované nielen dotáciou dôchodkov, ale aj z regulovaných výnosov (napríklad finančné bremeno 2 - nekonkurenčné príspevky na sociálne poistenie).
(117)
Z výpočtov vykonaných v rozhodnutí o rozšírení z roku 2011, v ktorých sa zohľadnili obidva kompenzačné prvky, vyplýva, že Deutsche Post skutočne mohla použiť sadzby príspevkov na sociálne zabezpečenie, ktoré sú o 10 až 14 percentuálnych bodov nižšie ako celkové sadzby príspevkov na povinné sociálne zabezpečenie (podiel zamestnávateľa + podiel zamestnanca), ktoré platia súkromní konkurenti.
(118)
V rozhodnutí o rozšírení z roku 2011 sa teda vyjadrili pochybnosti o tom, že dotácie dôchodkov ako kompenzácia za dôchodkové náklady sú v zmysle článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ zlučiteľné s vnútorným trhom.
III.2. Kompenzácia za poskytovanie univerzálnych služieb
(119)
Nemecko sa pri zdôvodňovaní zlučiteľnosti štátnych kompenzácií a štátnej záruky ako kompenzácie za povinnosť poskytovať univerzálne služby odvoláva na článok 106 ods. 2 ZFEÚ.
(120)
Komisia na základe rozsudku vo veci Altmark (41) zastávala v rozhodnutí o začatí konania z roku 2007 názor, že štátne kompenzácie a štátna záruka predstavujú štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ.
(121)
V rozhodnutí o rozšírení z roku 2007 Komisia vyjadrila pochybnosti o tom, či štátne kompenzácie a záruky boli potrebné a primerané na plnenie povinností poskytovať univerzálne služby. Podľa názoru Komisie sa podľa zásad zakotvených v rámci Spoločenstva z roku 2005 musí preskúmať najmä rozdelenie nákladov na univerzálne služby, resp. komerčné služby. Komisia mala okrem toho pochybnosti v súvislosti s výpočtom primeraného zisku, pri ktorom bolo potrebné zohľadniť priemernú rentabilitu v tomto odvetví a rizikové pozície Deutsche Post.
IV. ZNALECKÝ POSUDOK WIK
(122)
Vypracovanie znaleckého posudku WIK bolo zadané so zámerom podporiť Komisiu pri preskúmaní účtovníctva Deutsche Post za obdobie 1990 - 2007 s cieľom zistiť, či Deutsche Post bola nadmerne kompenzovaná za plnenie povinnosti poskytovania univerzálnych služieb. Spoločnosti WIK Consult GmbH sa pridelili najmä tieto úlohy:
-
stanovenie referenčnej hodnoty pre primeraný zisk,
-
preskúmanie rozdelenia interných nákladov a dohôd o transferových cenách a
-
výpočet nadmernej kompenzácie za čisté náklady na plnenie povinnosti poskytovať univerzálne služby.
IV.1. Opis regulačnej kalkulácie výnosov a nákladov z roku 2009
(123)
V nadväznosti na príkaz na poskytnutie informácií, ktorý Komisia vydala 30. októbra 2008, Nemecko napokon v roku 2009 predložilo kompletný súbor REK na obdobie 1990 - 2007 (ďalej len „REK 2009“).
IV.1.1. Výnosy
(124)
Výnosy Deutsche Post možno rozčleniť podľa týchto troch širokých kategórií:
-
Regulované univerzálne listové služby (62 % celkových výnosov v období 1990 - 2007)
Cenovo regulované listové služby zahŕňajú všetky univerzálne služby poskytované na trhoch, na ktorých mala Deutsche Post dominantné postavenie, vrátane služieb, pri ktorých profitovala z poskytnutia výlučného práva. V období 1990 - 2007 dosiahla Deutsche Post na základe týchto služieb 62 % celkových výnosov (42).
-
Neregulované univerzálne služby (26 % celkových výnosov v období 1990 - 2007)
Univerzálne balíkové služby sa vždy poskytovali na trhoch otvorených hospodárskej súťaži, na ktorých mala Deutsche Post len priemerný podiel na trhu predstavujúci 30 %. V období 1990 - 2007 sa univerzálne balíkové služby podieľali na 15 % celkových výnosov Deutsche Post.
Cenovo neregulovanými službami (napríklad katalógy, cezhraničná pošta) dosiahla Deutsche Post približne 11 % celkových výnosov.
-
Neregulované komerčné služby (12 % celkových výnosov v období 1990 - 2007)
Deutsche Post využívala svoju sieť pobočiek nielen na poskytovanie poštových služieb, ale aj na predaj produktov a služieb Postbank AG a - v menšom meradle - Deutsche Telekom. Týmito komerčnými distribučnými službami dosiahla Deutsche Post približne 6 % celkových výnosov.
Komerčné balíkové a listové služby (napríklad reklamné adresované zásielky) predstavovali približne 4 % celkových výnosov Deutsche Post.
Deutsche Post poskytovala okrem toho celý rad rôznych služieb, napríklad vo funkcii holdingovej spoločnosti pre medzinárodné dcérske spoločnosti pôsobiace v iných oblastiach obchodnej činnosti (napríklad DANZAS, DHL). Týmito ostatnými komerčnými distribučnými službami Deutsche Post dosiahla približne 2 % celkových výnosov.
Obrázok č. 3
Priemerný podiel na výnosoch v období 1990 - 2007 (na základe nominálnych hodnôt)
(125)
Predmetom posudku WIK sú len komerčné služby, ktoré právnická osoba DPAG a predchodca POSTDIENST poskytovali spolu s univerzálnou službou. Komerčné služby (napríklad celosvetové expresné služby DHL), ktoré poskytovali iné právnické osoby v rámci Deutsche Post World Net (ďalej len „DPWN“), neboli predmetom znaleckého posudku.
IV.1.2. Výpočet finančných bremien v REK 2009
(126)
Na rozdiel od REK, ktoré Deutsche Post predložila regulačnému úradu ako podklady pre rozhodnutia o cenových stropoch v rokoch 2002, 2007 a 2011, obsahujú REK 2009, ktoré neboli nikdy odovzdané poštovému regulačnému úradu, podstatne vyššiu sumu finančných bremien, ktoré Deutsche Post pripisuje regulovaným službám.
(127)
Na základe REK 2009 uvádza Deutsche Post priemerné finančné bremeno na obdobie 1990 - 2006 vo výške […] mld. EUR; v REK 2002 bolo uvedené finančné bremeno […] mld. EUR.
Obrázok č. 4
Porovnanie finančných bremien podľa REK 2009 súvisiacich s povinnosťou poskytovať univerzálnu službu s finančnými bremenami schválenými v rámci rozhodnutia o cenových stropoch z roku 2002 (ročný priemer, nominálna hodnota v miliónoch EUR)
[…]
(128)
Kým v prípade finančného bremena 2 (nekonkurenčné sociálne náklady) a finančného bremena 4 (doplnkové dôchodkové poistenie) medzi REK 2002 a REK 2009 neexistujú podstatné rozdiely, pri finančnom bremene 1 (nekonkurenčné základné mzdy) je to takmer […]. Na rozdiel od REK 2002 Deutsche Post už teraz nepoužíva pre „konkurenčné“ mzdy ako referenčnú hodnotu mzdy ETV, ale minimálnu mzdu v poštovom odvetví, ktorá bola stanovená nariadením spolkového ministerstva práce z roku 2007 (ďalej len „minimálna mzda z roku 2007“). Spolkový správny súd však toto nariadenie vyhlásil za protiprávne, a preto nikdy nenadobudlo právnu účinnosť.
(129)
Deutsche Post okrem toho v REK 2009 uvádza „Infrastruktur Brief“ ako nové finančné bremeno, ktoré zahŕňa diferenčné náklady spojené so 6. doručovacím dňom (v priemere […] mil. EUR ročne). Výpočet vychádza z hypotetického predpokladu, že keby Deutsche Post nemala povinnosť poskytovať univerzálnu službu, nedoručovala by poštu šesť dní, ale len päť.
(130)
Finančné bremeno 3 (finančné bremeno infraštruktúry pobočiek) sa počíta inak ako v REK 2002. Zahŕňa domnelé úspory nákladov, ktoré by sa mohli dosiahnuť, keby sa od roku 1990 všetky poštové úrady prevádzkovali ako agentúry. Finančné bremeno 3 sa vypočíta na základe finančnej úhrady, ktorú Deutsche Post v roku 2007 zaplatila tretím subjektom za distribučné služby.
IV.1.3. Ziskové rozpätia v REK 2009
(131)
Rozdelenie finančných bremien medzi cenovo regulované univerzálne listové služby značne odbremeňuje neregulované služby od nákladov, ako sú napríklad mzdové a sociálne náklady. Toto prerozdelenie vedie v prípade komerčných služieb k jednoznačne pozitívnym ziskovým rozpätiam v rozsahu približne [15 % až 25 %] a v prípade cenovo regulovaných poštových služieb k stratám vo výške takmer [0 % až 10 %].
(132)
Deutsche Post vykazuje vo svojich ročných účtovných závierkach veľmi vysoké zisky v odvetví listových zásielok (pozri aj oddiel V.3), ktoré však významne pohltia finančné bremená prenesené z cenovo neregulovaných služieb na cenovo regulované služby.
Obrázok č. 5
Priemerné rentability tržieb na základe REK 2009
[…]
IV.2. Referenčné porovnanie (benchmarking) na stanovenie primeraného zisku
IV.2.1. Hodnotový reťazec Deutsche Post: obchodné činnosti s nízkou technickou náročnosťou a malé obchodné riziko
(133)
Pri príprave referenčného porovnania na stanovenie „primeraného“ zisku a na posúdenie rozdelenia nákladov je potrebná analýza hodnotového reťazca a príslušných obchodných rizík. Vyhľadať skupinu „porovnateľných“ podnikov a vypočítať referenčnú hodnotu pre primeraný zisk Deutsche Post je možné len vtedy, keď sú známe funkčné a rizikové charakteristiky.
IV.2.1.1. Hodnotový reťazec obchodnej oblasti s nízkou technickou náročnosťou
(134)
Hodnotový reťazec Deutsche Post sa dá rozdeliť na dve hlavné funkcie:
-
celoštátnu distribučnú sieť na doručovanie listových zásielok a balíkov,
-
celoštátnu sieť poštových pobočiek.
(135)
Logistika listovej a balíkovej siete je obchodnou oblasťou s nízkou technickou náročnosťou (low-tech), ktorá si nevyžaduje rozsiahle výskumné ani rozvojové činnosti. Z tohto dôvodu pracujú všetci ostatní prevádzkovatelia v tomto odvetví porovnateľným, štandardizovaným spôsobom. Takéto činnosti sa označujú ako „rutinné funkcie“. Rutinný charakter týchto činnosti vidieť aj z toho, že Deutsche Post ich vo veľkom rozsahu externalizovala. Platí to aj pre distribučné služby, ktoré vykonáva celoštátna sieť pobočiek a ktoré boli takisto v rastúcej miere externalizované.
(136)
Popri týchto rutinných funkciách sú najdôležitejšími nehmotnými hodnotami spoločnosti Deutsche Post stáli zákazníci, obchodná značka a silná pozícia na trhu, najmä na listových trhoch. Znalecký posudok WIK však prezentuje názor, že tieto nehmotné hodnoty v zásade nevyplývajú z úsilia ani investícií Deutsche Post, ale treba ich vo výrazne väčšej miere vzťahovať na jej predchádzajúce výlučné právo. Deutsche Post preto nemusela uskutočňovať rozsiahle investície do marketingu, ale mohla sa až do roku 2007 spoliehať na právne zaručenú pozíciu na trhu. Deutsche Post by sa preto nemala za tieto nehmotné hodnoty priznať nijaká finančná úhrada.
IV.2.1.2. Menšie riziko na základe štátnych opatrení
(137)
Deutsche Post bola v oblasti regulovaných aj neregulovaných služieb z viacerých dôvodov vystavená menšiemu riziku ako jej konkurenti:
(138)
Po prvé bola Deutsche Post do roku 2007 chránená zákonným monopolom na listy. Deutsche Post okrem toho profitovala pri všetkých regulovaných listových službách z podielu na trhu vo výške 90 % a z neexistujúcej alebo len veľmi malej hospodárskej súťaže. Cenovo regulovanými službami dosiahla Deutsche Post takmer dve tretiny výnosov.
(139)
Po druhé poštový regulačný úrad schválil cenový strop pre regulované poštové služby. Tento strop bol stanovený vyššie, ako sú náklady efektívneho podniku okrem iného preto, aby sa vykompenzovali údajne nekonkurenčné náklady v oblasti cenovo neregulovaných služieb. Nijaký konkurent spoločnosti DPAG nedisponoval výlučným právom ani dominantným postavením na trhu, ktoré by mu umožnilo krížové financovanie sociálnych nákladov. Výlučné právo, resp. dominantné postavenie na trhu, preto viedlo k značnému zníženiu obchodných rizík nielen v oblasti regulovaných, ale aj v oblasti cenovo neregulovaných univerzálnych služieb a komerčných služieb.
(140)
Po tretie k značnému zníženiu rizika viedli aj iné štátne opatrenia v oblasti univerzálnych služieb a v oblasti komerčných služieb: Štátne kompenzácie tak absorbovali straty na začiatku 90. rokov a štátna záruka umožnila, aby Deutsche Post napriek svojej zložitej finančnej situácii od začiatku 90. rokov až do roku 1995 získavala kapitál pri rovnakej úrokovej sadzbe ako štát.
(141)
Celkovo bola Deutsche Post konfrontovaná s podstatne menšími trhovými a nákladovými rizikami ako jej konkurenti, pretože si nemusela sama vybudovať stálu klientelu a rast nákladov mohla vyrovnať zvýšením regulovaných cien. Na základe týchto argumentov dospel posudok WIK k záveru, že ako porovnateľní konkurenti sú najvhodnejšie poštové spoločnosti, ktoré vykonávajú len rutinné funkcie (napríklad neinvestujú vo významnej miere do marketingu a obchodných značiek) a nie sú vystavené vysokému obchodnému riziku (napríklad majú uzatvorené dlhodobé zmluvy).
IV.2.2. Kvantifikácia referenčnej hodnoty pre primeraný zisk
(142)
Na základe výsledkov funkčnej analýzy a analýzy rizika sa v rámci posudku WIK vo finančných databázach (napríklad aj v databáze ORBIS, ktorá zahŕňa približne 10 mil. podnikov z celého sveta) vyhľadávali porovnateľné poštové podniky. Pomocou kontrolovaných krokov kvantitatívneho a kvalitatívneho výberu sa určili porovnateľné podniky, ktoré ponúkajú poštové služby na konkurenčných trhoch.
(143)
Pre znalecký posudok WIK sa vybrala skupina 26 porovnateľných podnikov, ktoré pôsobia najmä v oblasti balíkových služieb a vykonávajú typické rutinné činnosti poskytovateľov poštových služieb. Všetci porovnateľní konkurenti vykonávali ekonomickú činnosť „poštové a kuriérne služby“ (kód NACE (43) 641).
(144)
V tejto súvislosti je potrebné poukázať na to, že počet porovnateľných konkurentov je ohraničený, pretože súkromné podniky z dôvodu výlučného práva etablovaného prevádzkovateľa, ktoré sa týkalo značnej časti listových služieb, doteraz listové služby vo väčšom rozsahu neposkytovali. Okrem toho boli zo znaleckého posudku WIK ako porovnateľné podniky vylúčení etablovaní poskytovatelia poštových služieb z iných krajín, pretože boli - podobne ako Deutsche Post - chránení výlučnými právami a nevykonávali svoju činnosť v prvom rade na konkurenčných trhoch.
(145)
Na určenie „primeraného“ zisku sa v posudku WIK používa rentabilita tržieb (return-on-sales, ďalej len „ROS“), ktorá zodpovedá účtovnému zisku (hospodárskemu výsledku pred odpočítaním úrokov a daní - EBIT) vydelenému obratom. Okrem toho je v posudku WIK vypočítaná rentabilita vlastného kapitálu (return-on-asset; ďalej len „ROA“) (napríklad EBIT ako podiel celkového kapitálu vyjadrený v percentách) s cieľom získať referenčnú hodnotu založenú na kapitáli na určenie primeraného zisku.
Tabuľka č. 3
Referenčné hodnoty ROS a ROA zo znaleckého posudku WIK
Rentabilita tržieb
(ROS)
Rentabilita vlastného kapitálu
(ROA)
Medián
3,48 %
7,33 %
Strop (75. percentil)
6,77 %
13,41 %
(146)
Z tejto náhodnej vzorky vyplýva, že medián ROS časti poštového odvetvia otvorenej hospodárskej súťaži v období 1998 - 2007 predstavoval 3,48 %. Znalecký posudok WIK však neobsahuje len medián rentability, ale aj strop pre primeraný zisk, konkrétne tretí kvartil zisku porovnateľných konkurentov, ktorý v prípade ROS predstavuje 6,77 %. Inak povedané to znamená, že 75 % porovnateľných konkurentov dosahuje zisk, ktorý je menší ako hodnota ROS rovná 6,77 % (44).
(147)
Čo sa týka rentability tržieb, v znaleckom posudku sa uvádza medián ROA 7,33 % a strop 13,41 %.
(148)
Keďže Deutsche Post je vystavená podstatne menšiemu riziku ako porovnateľné podniky, ktoré vykonávajú činnosť na trhoch s veľkou konkurenciou (napríklad trh s expresnými balíkmi), posudok WIK prezentuje názor, že medián ROS s hodnotou 3,48 % predstavuje bezpečnú a konzervatívnu referenčnú hodnotu pre primeraný zisk Deutsche Post a že sa neodporúča použitie vyššej hodnoty v rozsahu do tretieho kvartilu ROS 6,77 %. Primeraná by bola dokonca aj menšia referenčná hodnota, pretože medián ROS, ktorý predstavuje 3,48 %, sa odzrkadľuje v ROA s hodnotou 7,33 %, ktorá je ešte stále výrazne nad bezrizikovou úrokovou sadzbou.
IV.3. Preskúmanie rozdelenia nákladov
(149)
Posudok WIK kritizuje pridelenie finančných bremien v REK 2009, pretože marže ROS vo výške približne [15 % až 25 %] komerčných služieb sú jednoznačne nad priemerom v odvetví (45). Keďže súkromní konkurenti pracujú rentabilne napriek značne menším ziskovým rozpätiam, v posudku WIK sa vyvodil záver, že komerčným službám Deutsche Post by sa mal priradiť väčší podiel na nákladoch, a malo by sa teda vychádzať z primerane menších finančných bremien regulovaných služieb.
(150)
Posudok WIK preto dospel k záveru, že všetky komerčné služby napriek nákladom, ktoré znášajú, stále dosahujú zisk, ktorý zodpovedá mediánu ROS konkurentov vo výške 3,48 %. Posudok berie preto ako základ pre regulované služby na obdobie 1990 - 2007 priemerné ročné finančné bremeno znížené o […] mil. EUR.
(151)
Keďže veľká časť komerčných distribučných služieb sa poskytovala združeným spoločnostiam Postbank a Telekom, posudok WIK skúmal aj to, či konečné ceny účtované týmto dvom spoločnostiam predstavovali primerané trhové ceny a či ich teda možno považovať za vhodnú referenčnú hodnotu pre náklady, ktoré by mali znášať komerčné distribučné služby. V posudku sa na základe dostupných dokladov dospelo k názoru, že podmienky, za ktorých boli uzatvorené zmluvy medzi Deutsche Post a obidvomi združenými spoločnosťami, schválili aj nezávislé tretie subjekty. Keďže POSTBANK a TELEKOM na začiatku 90. rokov nemali v podstate možnosť využívať externé distribučné siete, zhodli sa na tom, že si rozdelia vzniknuté náklady. V ďalších rokoch, keď sa zjednodušil prístup Postbank a Telekom k iným distribučným sieťam a klesli náklady sietí univerzálnej služby, bola zmluva zmenená a dohodli sa provízie zviazané s výnosom. Táto zmluva viac zodpovedala typickej zmluve o poskytovaní distribučných služieb (46).
IV.4. Úprava REK 2009
(152)
V posudku WIK sa vykonali viaceré úpravy REK 2009 podľa tejto metódy:
Tabuľka č. 4
Metóda výpočtu nadmerných ročných ziskov na základe REK 2009 podľa posudku WIK
Výnosy univerzálnych služieb
-
Náklady univerzálnych služieb
-
Primeraný zisk
+
Štátne kompenzácie
Nadmerné zisky
IV.4.1. Úprava výnosov z univerzálnej služby
(153)
Deutsche Post predala veľkú časť svojich nehnuteľností (napríklad nehnuteľnosti, ktoré už neboli potrebné z dôvodu reštrukturalizácie poštových služieb). Tieto výnosy sa mali prideliť univerzálnej službe, pretože bola hlavným užívateľom tohto majetku a prenajímala ho na komerčné služby.
(154)
Na základe tejto úpravy stúpli výnosy z univerzálnej služby v celom období 1990 - 2007 v priemere o […] mil. EUR ročne.
IV.4.2. Úprava nákladov na poskytovanie univerzálnych služieb
IV.4.2.1. Členenie kalkulácie nákladov
(155)
REK 2009 neobsahuje presné členenie zúčtovania interných výkonov: V prípade univerzálnej služby nie je uvedený dosiahnutý celkový zisk, pretože zisky z určitých funkcií (napríklad pobočiek) nie sú rozčlenené podľa univerzálnych služieb a komerčných služieb (napríklad náklady na jednotlivé služby), ale sú zlúčené a vykázané ako komerčné zisky. Deutsche Post preto nemohla predložiť samostatné účtovania, aké sú predpísané podľa smernice Komisie 2006/111/ES zo 16. novembra 2006 o transparentnosti finančných vzťahov členských štátov a verejných podnikov a o finančnej transparentnosti v niektorých podnikoch (47).
(156)
Deutsche Post predložila približné členenie kalkulácie interných nákladov v období do roku 1997, kalkulácia nákladov v období po roku 1997 sa však musela v posudku WIK upraviť. Náklady, ktoré boli nesprávne začlenené do nákladov univerzálnej služby, boli presunuté do kalkulácie nákladov komerčných služieb.
(157)
Ročné náklady univerzálnej služby v období 1998 - 2007 klesli po náležitej úprave v priemere o […] mil. EUR.
IV.4.2.2. Úprava pridelenia finančných bremien cenovo regulovaným a cenovo neregulovaným službám
(158)
Ako už bolo uvedené, v posudku WIK nie je upravené každé finančné bremeno samostatne. Namiesto toho sa v novom výpočte vychádza z konečnej ceny komerčných služieb, ktorá bola považovaná za spoľahlivú hraničnú hodnotu pre priemerné náklady v odvetví. Na financovanie pôvodne uvedených finančných bremien sa preto použili všetky nadmerné zisky z komerčných služieb (48). Finančné bremená klesali v celom období 1990 - 2007 v priemere o […] mil. EUR ročne.
IV.4.2.3. Náklady neovplyvňujúce hospodársky výsledok na doplnkové dôchodkové poistenie (finančné bremeno 4)
(159)
Deutsche Post prevzala prostredníctvom finančného bremena 4 - doplnkového dôchodkového poistenie - náklady, ktoré sa neuvádzajú v jej ročných účtovných závierkach. Keďže referenčná hodnota ROS sa stanovuje podľa REK na základe „porovnateľných konkurentov“, pri výpočte nákladov Deutsche Post sa môžu zohľadniť len tie náklady, ktoré sú prípustné aj podľa vnútroštátnych účtovných štandardov alebo medzinárodných účtovných štandardov (IAS). Dodatočné náklady, ktoré sa bežne neuvádzajú vo vysvetleniach k IAS, sa preto nemôžu akceptovať ako nákladové položky a musia sa financovať zo stanoveného ziskového rozpätia (benchmark).
(160)
Po náležitej úprave klesli náklady na finančné bremeno 4 (doplnkové dôchodkové poistenie) v celom období 1990 - 2007 v priemere o […] mil. EUR ročne.
IV.4.3. Oprava kapitálových nákladov v primeranom zisku
(161)
Deutsche Post zahrnula do REK 2009 kapitálové náklady, ktoré pôvodne v REK neboli obsiahnuté, napríklad náklady na […] a […]. V posudku WIK sú náklady na […] a […] vyčiarknuté a nahradené referenčnou hodnotou pre primeraný zisk.
IV.4.3.1. Obdobie 1996 až 2007
(162)
Primeraný zisk sa určí na základe korigovaných výnosov z univerzálnych služieb a referenčnej hodnoty ROS 3,48 %, z čoho vyplýva primeraný ročný zisk v priemere […] mil. EUR. Z REK 2009 sa vyčiarkli priemerné ročné kapitálové náklady vo výške […] mil. EUR (úrokové náklady vo výške […] mil. EUR a vyššie regulačné odpisy vo výške […] mil. EUR).
(163)
Osobitne pozoruhodné je to, že primeraný zisk, ktorý sa vypočíta pomocou referenčnej hodnoty ROS 3,48 %, je v porovnaní s REK 2009 v absolútnom vyjadrení vyšší ako kapitálové náklady, ktoré uviedla Deutsche Post (napríklad úrokové náklady, ktoré sa vypočítali na základe internej ROS vo výške približne […] použitého vlastného kapitálu a na základe vyšších odpisových nákladov založených na trhovej hodnote).
IV.4.3.2. Obdobie 1990 až 1995
(164)
Deutsche Post musela podľa § 63 ods. 1 PostVerfG platiť spolkovej vláde až do roku 1995 tzv. odvody (49), ktoré predstavovali približne 5,838 mld. EUR, resp. 8 % obratu. Zároveň však bola Deutsche Post podľa § 63 ods. 4 PostVerfG oslobodená od povinnosti vyplácať dividendy prekračujúce tieto odvody.
(165)
Keďže kapitálové náklady Deutsche Post už plne pokryli odvody, v posudku WIK sa výslovne odmietlo dodatočne zohľadniť „primeraný zisk“ v období do roku 1995. Následne sa z REK 2009 vyčiarkli priemerné ročné kapitálové náklady Deutsche Post vo výške […] mil. EUR (úrokové náklady vo výške […] mil. EUR a regulačné zvýšené odpisy vo výške […] mil. EUR) a náklady na univerzálnu službu sa náležite znížili.
IV.4.4. Závery
(166)
REK 2009 aj posudok WIK ukazujú, že do roku 1996 výnosy z univerzálnych služieb nepostačovali na pokrytie nákladov univerzálnej služby. Podľa REK 2009 vykazovala Deutsche Post v celom období do roku 2007 kumulovaný deficit, dokonca aj po zohľadnení štátnych kompenzácií. Naproti tomu však znalecký posudok WIK dospel k záveru, že štátne kompenzácie boli také vysoké, že Deutsche Post mohla v roku 1997 dosiahnuť hraničnú hodnotu zisku.
(167)
Podľa REK 2009 rentabilita univerzálnych služieb do roku 1999 takmer nestúpla a až od roku 2000 možno konštatovať, že výnosy z univerzálnych služieb v priemere kryjú náklady. Naproti tomu posudok WIK poukazuje na to, že univerzálne služby dosahovali od roku 2000 značné zisky, ktoré sú jednoznačne nad mediánom ROS 3,48 %, aj keď v prípade univerzálnych balíkových služieb sa dosiahli len podpriemerné rentability tržieb (ROS) […] (pozri obrázok 6).
Obrázok č. 6
Porovnanie ročných nadmerných ziskov univerzálnej služby v období 1990 - 2007 (v miliónoch EUR, nominálne hodnoty)
V. PRIPOMIENKY ZAINTERESOVANÝCH STRÁN
(168)
Zainteresované strany predložili pripomienky k rozhodnutiu o začatí konania z roku 1999, rozhodnutiu o rozšírení z roku 2007 a rozhodnutiu o rozšírení z roku 2011. V tomto oddiele sú zhrnuté najdôležitejšie vysvetlenia k týmto rozhodnutiam.
V.1. Výlučné právo na používanie poštových cenín vydávaných spolkovým ministerstvom financií
(169)
TNT pochybuje o tom, že Deutsche Post platila finančnú úhradu za výlučné právo na používanie poštových cenín vydávaných spolkovým ministerstvom financií. Výlučné právo na vydávanie poštových cenín s pretlačou „Nemecko“ má podľa § 43 PostG 1997 spolkové ministerstvo financií. Poskytovateľ poštových služieb, ktorý požiada o používanie týchto poštových cenín, musí platiť finančnú úhradu a prevziať na seba výdavky. Podľa § 54 PostG 1997 mala Deutsche Post AG do 31. decembra 2007 výlučné právo na poštové ceniny vydávané spolkovým ministerstvom financií.
(170)
TNT sa vyjadrila, že ak Deutsche Post používala poštové ceniny vydávané spolkovým ministerstvom financií skutočne bezplatne, predstavovalo by to nezlučiteľnú štátnu pomoc.
(171)
Komisia konštatuje, že v rozhodnutí o začatí konania z roku 1999, rozhodnutí o rozšírení z roku 2007 a rozhodnutí o rozšírení z roku 2011 sa týmto opatrením nezaoberala. Uvedené opatrenie preto nie je predmetom tohto rozhodnutia.
V.2. Dotácie dôchodkov
(172)
Podľa názoru UPS bola Deutsche Post zvýhodnená, pretože bola čiastočne oslobodená od platobných povinností, ktoré mala pred rokom 1995. Deutsche Post bola v porovnaní s konkurentmi v lepšej pozícii, pretože bežní prevádzkovatelia museli svoje dôchodkové náklady uhrádzať sami. UPS okrem toho súhlasí s argumentáciou Komisie, že predmetnú pomoc nemožno považovať za existujúcu štátnu pomoc, pretože pozícia Deutsche Post sa podstatne zmenila a do právnych predpisov sa zaviedli nové ustanovenia, podľa ktorých sa Deutsche Post čiastočne oslobodzuje od záväzku prevziať na seba dôchodkové náklady na svojich štátnych zamestnancov. Podľa názoru UPS takéto základné zmeny systému nemožno považovať za jednoduché, čisto formálne alebo administratívne zmeny.
(173)
UPS schvaľuje predbežný záver Komisie, že dotácie dôchodkov sa podľa článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ nemôžu považovať za zlučiteľné s vnútorným trhom. Vzhľadom na dlhodobú rentabilitu a výlučné právo spoločnosti Deutsche Post vzniká oprávnená otázka, či je skutočne potrebné oslobodenie od uvedených finančných bremien z minulosti. Poskytnutá finančná podpora okrem toho nie je primeraná cieľu, ktorý Nemecko uplatňuje v oblasti spoločného záujmu, najmä preto, lebo finančné bremená z minulosti by sa kompenzovali vyššími cenami za listové zásielky a dotáciami dôchodkov. UPS zdôrazňuje, že dôkazné bremeno v súvislosti s primeranosťou opatrenia spočíva na spolkovej vláde. Nemecko doteraz presne neobjasnilo primeranosť výhod, ktoré spoločnosti Deutsche Post vznikajú z tohto opatrenia.
(174)
Podľa UPS mohla Deutsche Post na základe tejto pomoci získať lepšiu pozíciu nielen na trhu v Nemecku, ale aj na iných európskych trhoch, na ktorých konkuruje iným poskytovateľom poštových služieb, ako napríklad UPS. Keďže dotácie dôchodkov umožnili Deutsche Post vybudovať si svoju pozíciu v komerčnej oblasti v neprospech iných zainteresovaných strán, došlo k narušeniu hospodárskej súťaže na úkor konkurentov Deutsche Post.
(175)
UPS požaduje od Komisie, aby všetky dotácie na financovanie dôchodkov, ktoré sú uvedené v rozhodnutí z roku 2011 o rozšírení formálneho zisťovania na obdobie 2007 - 2011, preskúmala aj z hľadiska potrebnosti a primeranosti a okrem toho prešetrila, či Deutsche Post dostáva aj teraz neoprávnenú štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ.
(176)
UPS ďalej vyzýva Komisiu, aby podrobnejšie vysvetlila, ako dospela k záveru, že pomoc poskytnutá v prospech Deutsche Post nie je zlučiteľná s vnútorným trhom. UPS žiada predovšetkým o predloženie kópie posudku WIK, aby si mohla na jeho základe vytvoriť obraz, do akej miery sa výsledky posudku WIK zohľadnili pri posúdení dotácie dôchodkov v rozhodnutí o rozšírení z roku 2011.
V.3. Kompenzácia za poskytovanie univerzálnych služieb
(177)
UPS úplne podporuje vyšetrovanie Komisie a plne súhlasí s posúdením kompenzácie za poskytovanie univerzálnych služieb, ktoré je uvedené v rozhodnutí o rozšírení z roku 2007. UPS okrem toho odovzdala aktualizované znenie (50) znaleckého posudku NERA z októbra 2006 (51), na ktorý sa Komisia odvoláva v bode 58 rozhodnutia o rozšírení z roku 2007.
(178)
Znalecký posudok NERA z roku 2006 odhadol priemernú rentabilitu kapitálu oblasti listových zásielok DPWN v období po roku 1999 na viac ako 20 % (52), ale v prepracovanom znení znaleckého posudku sa hovorí, že rentabilita kapitálu v období 2000 - 2005 bola dokonca vyššia ako 50 %. Rentabilita kapitálu v období od roku 2003 do roku 2005 bola odhadnutá dokonca na viac ako 100 %. UPS dospela k záveru, že zisky mimoriadne ziskovej regulovanej oblasti listových zásielok boli na pokrytie strát univerzálnej služby viac než postačujúce.
(179)
Navyše, ako sa vyjadrila UPS, kalkulácia nákladov Deutsche Post nie je dobrým základom na analýzu a odhad rentability a finančných bremien v tejto vyhradenej oblasti. Musí sa preto vykonať podrobná analýza rozdelenia nákladov na regulované služby, univerzálne služby a komerčné služby. Pri určovaní sumy pomoci a rozsahu nadmernej kompenzácie sa musia zohľadniť všetky výhody, ktoré sa poskytli Deutsche Post na krytie jej finančných bremien z minulosti, ako napríklad navýšenie kapitálu, ktoré Nemecko poskytlo Deutsche Post v roku 1995, ako aj prevod aktív vo forme nehnuteľností a infraštruktúry.
(180)
Pre dohody o interných transferových cenách, ktoré boli uzatvorené so združenými spoločnosťami, musí podľa UPS v súlade s rozsudkom vo veci Chronopost (53) naďalej platiť zásada trhového odstupu (arm’s length principle). Komisia preto musí preskúmať zmluvu medzi Deutsche Post a DPEED, najmä vzhľadom na dohody o cenách, ktoré sú v nej zakotvené.
V.4. Neprimerane vysoké ceny za listové zásielky
(181)
Rozhodnutie o rozšírení z roku 2011 má plnú podporu FFPI: Podľa FFPI patria legislatívne a administratívne zmeny, ktorých následkom sú vyššie dôchodkové náklady, k normálnemu obchodnému riziku, ktoré sa môže prejaviť aj na rentabilite podniku. Deutsche Post nemohla dostať od Nemecka nijaké dotácie dôchodkov, pretože podniky, ktoré pracujú za normálnych trhových podmienok, musia takéto zvýšené náklady financovať z vlastných prostriedkov.
(182)
FFPI ďalej poukazuje na to, že Deutsche Post vo svojej výročnej správe z roku 2000 osobitne podčiarkla význam reformy svojho dôchodkového zabezpečenia a pri tejto príležitosti vysvetlila, že nárast EBITA (hospodársky výsledok pred započítaním daní, úrokov a odpisov) o 98,6 %, ktorý bol zaznamenaný v prípade poštových zásielok pre podnikateľskú klientelu, súvisí najmä s menším objemom príspevkov do dôchodkového fondu pre štátnych zamestnancov. Dôchodkovú reformu teda nemožno považovať za záležitosť menej zásadného významu ani za prevažne administratívnu záležitosť.
(183)
Zo štúdie, ktorú vykonala FFPI v období od roku 2001 do roku 2008, vyplýva, že nemecké poštovné, ktoré sa v roku 2009 uplatňovalo na štandardný list s hmotnosťou do 20 gramov, patrilo k najdrahším. Naproti tomu poštovné za zasielanie balíkov s hmotnosťou do 500 g bolo v nižšej cenovej oblasti, čo poukazuje na krížové dotácie.
(184)
FFPI je presvedčená o tom, že podpora spoločnosti Deutsche Post nebola zameraná na oživenie rastu nemeckého poštového trhu, resp. určitých poštových služieb. Deutsche Post bola počas prešetrovaného obdobia rentabilnou spoločnosťou, ktorá si mohla vybudovať vedúcu pozíciu na nemeckom trhu, ako aj svoje kapacity a obchodnú činnosť. Dotácie dôchodkov preto nemožno považovať za zlučiteľné s vnútorným trhom v zmysle článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ.
V.5. Ziskové rozpätia
(185)
Prax spoločnosti Deutsche Post využívať svoje dominantné postavenie na určitých listových trhoch na krížové financovanie nákladov listových a balíkových služieb, ktoré sa poskytujú na trhoch s väčšou konkurenciou, bola podľa názoru BIEK na úkor ostatných poskytovateľov poštových služieb. Keďže Deutsche Post mohla na trhoch, na ktorých disponovala výlučnými právami, a okrem toho na nich mala podiel väčší ako 90 %, zvyšovať ceny, bola schopná vykonávať krížové dotácie nákladov na trhoch s väčšou konkurenciou.
(186)
BIEK ďalej uvádza, že Deutsche Post napriek uvedeným finančným bremenám z minulosti dosiahla podstatne vyššie zisky ako porovnateľné spoločnosti v iných európskych štátoch; svedčia o tom okrem iného marže ROS v rámci vnútroštátneho doručovania zásielok, ktoré sa pohybujú v rozpätí od 10 % do 20 %. Táto hodnota ziskového rozpätia môže byť dokonca skreslená smerom nadol, pretože vnútroštátne doručovanie zásielok zahŕňa aj balíkové služby, pri ktorých je ziskové rozpätie v priemere menšie ako pri listových službách.
(187)
Pokiaľ ide o vyššie mzdové náklady, ktoré uviedla Deutsche Post, poukazuje BIEK na to, že Deutsche Post použila na výpočet mzdových nákladov svojich konkurentov, s ktorými porovnávala svoje mzdy, ako referenčnú hodnotu priemerné mzdy súkromného dopravcu. BIEK uviedol, že Komisia vo svojom rozhodnutí o rozšírení z roku 2011 síce použila vo svojich výpočtoch tieto hodnoty ako referenčnú hodnotu, musí však zvážiť, že konkurenti Deutsche Post vyplácajú mzdy, ktoré sú prinajmenšom o 15 % vyššie ako tieto priemerné mzdy. Dodatočné mzdové náklady, ktoré uviedla Deutsche Post, sú teda podstatne nižšie, ako sa tvrdí. Zostávajúci rozdiel v mzdových nákladoch sa musí podľa BIEK pripísať dominantnému postaveniu Deutsche Post na trhu a nie finančným bremenám z minulosti.
(188)
Okrem toho, ako sa vyjadril BIEK, finančné bremená Deutsche Post z minulosti vrátane dôchodkových nákladov sa viac než dostatočne vyvážili vyššími regulovanými cenami za poštové zásielky. Opatrenia pomoci, ktoré Komisia posudzuje, viedli k tomu, že doteraz v podstate neexistuje hospodárska súťaž v oblasti listových služieb a hospodárska súťaž v oblasti balíkových služieb je podstatne narušená.
VI. PRIPOMIENKY NEMECKA
VI.1. Pripomienky k dotácii dôchodkov
VI.1.1. Na základe kompenzácie za nekonkurenčné sociálne náklady nevznikla žiadna finančná výhoda
(189)
Nemecko s odvolaním sa na rozsudok vo veci Combus (54) zastáva názor, že štátne platby poskytnuté v rámci privatizácie poskytovateľa univerzálnej služby, ktorý bol predtým vo vlastníctve štátu, ako kompenzácia za dôchodkové náklady, ktoré prekračovali obvyklé náklady súkromných konkurentov, nepredstavujú štátnu pomoc.
(190)
Nemecko súhlasí s Komisiou, že sociálne náklady Deutsche Post by sa mali porovnať so sociálnymi nákladmi konkurentov. Toto porovnanie by sa však malo uskutočniť už na základe článku 107 ods. 1 ZFEÚ a nie až neskôr v priebehu preskúmania zlučiteľnosti podľa článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ.
VI.1.2. V porovnaní so situáciou pred rokom 1995 nevznikla žiadna finančná výhoda
(191)
Podľa názoru Nemecka nebola Deutsche Post dotáciou dôchodkov odbremenená od nákladov, ktoré by musela normálne hradiť z vlastných prostriedkov. Deutsche Post preto nevznikla nijaká výhoda v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ. Podľa vyjadrenia Nemecka nebola Deutsche Post pred rokom 1995 ani po roku 1995 právne zaviazaná ani hospodársky spôsobilá vyplácať dôchodky štátnym zamestnancom.
(192)
Nemecko po prvé uvádza, že štátni zamestnanci, ktorých Deutsche Post prevzala v roku 1989, zostali podľa § 46 PostVerfG 1989 naďalej v spolkovej službe. Aj po druhej poštovej reforme z roku 1995 zostali štátni zamestnanci Deutsche Post podľa § 2 ods. 3 PostPersRG 1994 a nového článku 143b vloženého do ústavy naďalej v službách spolkovej vlády.
(193)
Voči Deutsche Post nevznikla nikdy zákonná povinnosť na použitie vlastných prostriedkov, pretože výlučným dlžníkom štátnych zamestnancov z hľadiska nárokov na dôchodok bola vždy spolková vláda.
(194)
Aj keď podľa § 54 ods. 2 PostVerfG 1989 Deutsche Post mala povinnosť financovať nároky štátnych zamestnancov v oblasti sociálneho zabezpečenia, Nemecko trvá na tom, že táto právna úprava v oblasti sociálneho zabezpečenia (rovnako ako povinnosť platenia odvodov podľa § 63 PostVerfG 1989) vznikla „na základe vnútornej dohody“ a slúžila na využitie zdrojov príjmov pre spolkový rozpočet. Nevytvára nijaký záväzok Deutsche Post voči štátnym zamestnancom.
(195)
Aj po druhej poštovej reforme z roku 1995 bol štát podľa § 2 ods. 3 PostPersRG 1994 a § 14 a § 16 PostPersRG 1994 naďalej výlučným dlžníkom voči štátnym zamestnancom, ktorí mali nárok na dôchodok. Povinnosť Deutsche Post prispievať do dôchodkového fondu poštových úradníkov vyplývajúca z § 16 ods. 1 PostPersRG, ako aj povinnosť podľa § 54 ods. 2 PostVerfG 1989, teda len odbremenili spolkový rozpočet. Nezmenili nič na výhradnej povinnosti štátu v oblasti sociálneho zabezpečenia.
(196)
Spolková vláda nemala ani občianskoprávnu možnosť preniesť svoju povinnosť financovania nárokov v oblasti sociálneho zabezpečenia štátnych zamestnancov na novozaloženú spoločnosť DPAG v roku 1995. Podľa všeobecných zásad občianskeho práva má materská spoločnosť po prenesení existujúcich dôchodkových záväzkov na právne nezávislú dcérsku spoločnosť v prípade majetkovoprávnych nárokov tretích subjektov naďalej platobnú povinnosť.
(197)
Nemecko ďalej uvádza, že Deutsche Post nemala nikdy dostatočné vlastné prostriedky na financovanie dôchodkových nákladov. Na jednej strane POSTDIENST vykazovala pred rokom 1995 stále deficit, ktorý musel štát vyrovnať prevodmi vo výške 5,6 mld. EUR. Na druhej strane v čase, keď sa POSTDIENST v roku 1995 transformovala na DPAG, vzniknuté dôchodkové záväzky predstavovali približne […] mld. EUR. S takýmito záväzkami na strane pasív súvahy nebolo možné založiť DPAG ako súkromnú spoločnosť, pretože spolková vláda neposkytla zodpovedajúce kapitálové vybavenie, ktoré by DPAG zabezpečilo potrebnú hospodársku udržateľnosť.
VI.1.3. Dotácie dôchodkov predstavujú podľa článku 108 ods. 1 ZFEÚ existujúcu štátnu pomoc
(198)
Ak by sa dotácie dôchodkov klasifikovali ako štátna pomoc, má sa táto pomoc podľa názoru Nemecka považovať za existujúcu pomoc podľa článku 1 písm. b) bodu i) nariadenia (ES) č. 659/1999, pretože štát je od roku 1953, t. j. od nadobudnutia účinnosti príslušného ustanovenia nemeckej ústavy, výlučným dlžníkom a je povinný financovať dôchodky štátnych zamestnancov. Nemecko trvá na názore, že prvá poštová reforma z roku 1989 ani druhá poštová reforma z roku 1995 nič nezmenili na tejto povinnosti štátu v súvislosti so sociálnym zabezpečením a financovaním. Podľa vyjadrenia Nemecka nebola Deutsche Post právne zaviazaná ani hospodársky spôsobilá vyplácať dôchodky štátnym zamestnancom pred rokom 1995 ani po roku 1995.
(199)
Okrem toho Nemecko poukazuje na vysvetlenie Komisie pred súdom vo veci T-266/02. Podľa Nemecka z bodu 54 rozsudku jasne vyplýva, že Komisia „sa domnievala v rámci napadnutého rozhodnutia, že iba prevody, ktoré uskutočnila DB-Telekom, poskytli žalobkyni výhodu“ (55).
(200)
Nemecko na základe tohto vysvetlenia usudzuje, že Komisia tým zamietla aj existenciu finančného zvýhodnenia v súvislosti s dotáciami dôchodkov. Podľa názoru Nemecka sa tým Komisia v zmysle článku 4 nariadenia (ES) č. 659/1999 rozhodla „nevzniesť námietky“. Podľa článku 1 písm. b) bodu ii) nariadenia (ES) č. 659/1999 by takéto kladné rozhodnutie okrem toho znamenalo, že v prípade dotácie dôchodkov ide o existujúcu pomoc.
VI.1.4. Dotácia dôchodkov je podľa článku 107 ods. 3 ZFEÚ kompenzácia za finančné bremená z minulosti zlučiteľná s vnútorným trhom
(201)
Nemecko zastáva vzhľadom na argumentáciu Komisie v rozhodnutí La-Poste názor, že dotácie dôchodkov sú podľa článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ zlučiteľné s vnútorným trhom a zdôvodňuje to takto:
-
Deutsche Post poskytovala sociálne príspevky, ktoré boli vo všeobecnosti vyššie ako príspevky zamestnávateľa na dôchodkové poistenie, zdravotné poistenie a poistenie pre prípad odkázanosti na starostlivosť.
-
Komparatívna výhoda, ktorú zistila Komisia, neexistuje, pokiaľ výpočet vychádza z predpokladu, že cenovo regulované služby pokrývajú uvedené finančné bremeno 2 (nekonkurenčné sociálne príspevky). La Poste - podobne ako iné etablované poštové podniky - refinancovala svoje sociálne náklady aj prostredníctvom vyšších cien za listové zásielky, čo však Komisia vo svojom rozhodnutí La-Poste nezohľadnila.
-
Aj keď Nemecko v zásade súhlasí, že výnosy z cenovo regulovaných služieb by mali pokryť uvedené finančné bremená, Komisia nepreukázala, že regulačný orgán vyhovel žiadosti Deutsche Post, aby mohla financovať nekonkurenčné sociálne náklady z regulovaných výnosov, a ani že regulované výnosy boli v skutočnosti dostatočne vysoké na to, aby sa z nich mohli financovať nekonkurenčné sociálne náklady.
(202)
Nemecko okrem toho poukazuje na to, že Komisia vo svojom rozhodnutí o začatí konania vo veci Royal Mail (56) zdôraznila, že v záujme ďalšej jednotnej rozhodovacej praxe je dôležité, aby sa dôchodkové náklady bývalých štátnych podnikov posudzovali podľa jednotných kritérií. Komisia musí následne zohľadniť aj svoje rozhodnutie vo veci La-Poste a svoje predbežné posúdenie vo veci Royal Mail. Vo veci Royal Mail Komisia nevzniesla nijaké námietky proti kompenzácii dôchodkového schodku, hoci z Hooperovej správy z roku 2008 vyplýva, že dôchodkové náklady Royal Mail boli čiastočne pokryté prostredníctvom vyšších regulovaných cien za poštové zásielky. Základ referenčnej hodnoty by mali tvoriť konkurenčné sociálne náklady.
VI.1.4.1. Základom referenčnej hodnoty by mali byť sociálne náklady, ktoré sú v porovnaní s konkurenciou bežné
(203)
Nemecko s odvolaním na znalecký posudok profesora Ehlermanna z 19. júla 2011 (57) uvádza, že Komisia urobila pri výpočte referenčnej hodnoty pre sociálne náklady Deutsche Post dve chyby.
(204)
Podľa Nemecka sa do referenčnej hodnoty nesmie zahrnúť podiel zamestnanca, pretože v súkromnom sektore zamestnávateľ nemá zákonnú povinnosť prevziať podiel zamestnanca. Zamestnávateľ prevzal platbu celých sociálnych príspevkov len z administratívnych dôvodov, zákonne však k tomu nie je zaviazaný. Zohľadnenie podielu zamestnanca v referenčnej hodnote by bolo v rozpore aj s doterajšou rozhodovacou praxou (pozri rozhodnutie La Poste).
(205)
Ako základ na výpočet referenčnej hodnoty pre sociálne náklady by sa mali zohľadniť bežné trhové mzdy (58), pretože mzdy štátnych zamestnancov boli výrazne nad trhovým priemerom.
VI.1.4.2. Výnosy z regulovaných služieb nepostačujú na pokrytie nekonkurenčných sociálnych nákladov
(206)
Nemecko na prvom mieste zdôrazňuje, že predpoklad plného pokrytia finančného bremena 2 z cenovo regulovaných výnosov je úplne hypotetický, pretože nemožno zistiť, či regulované ceny boli skutočne zvýšené s cieľom vykompenzovať nekonkurenčné náklady. Na jednej strane sa z rozhodnutia o cenových stropoch z roku 2002 nedá usúdiť, či a v akom rozsahu poštový regulačný úrad zohľadnil uvedené finančné bremená spôsobené nekonkurenčnými nákladmi. Na druhej strane boli do roku 2002 ceny udržiavané na úrovni schválenej v roku 1997; nie je možné zistiť, či tieto ceny zahŕňali kompenzáciu za nekonkurenčné sociálne náklady neregulovaných služieb.
(207)
Podľa Nemecka že nestačí vysvetliť, že pre cenovo neregulovanú oblasť platili nižšie sadzby príspevkov na sociálne zabezpečenie ako pre konkurentov. Musí sa tiež preskúmať, či regulované služby boli skutočne spôsobilé financovať zo svojich výnosov uvedené nekonkurenčné sociálne finančné bremená.
(208)
Finančná výhoda pre Deutsche Post na základe kompenzácie za jej nekonkurenčné sociálne náklady by existovala len vtedy, keby boli kompenzačné plnenia vyplácané Deutsche Post vyššie ako celkové sociálne náklady Deutsche Post na jej štátnych zamestnancov.
(209)
Nemecko s poľutovaním konštatuje, že chýba podrobný výpočet, z ktorého by bolo zrejmé, či kompenzácia Deutsche Post za jej nekonkurenčné sociálne náklady na štátnych zamestnancov bola nadmerná alebo nedostatočná. Nemecko zdôrazňuje, že takýto výpočet je potrebný, aby sa dalo zistiť, či existuje finančná výhoda v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ.
a) Podľa znaleckých posudkov bola kompenzácia za nekonkurenčné sociálne náklady nedostatočná
(210)
Nemecko predložilo znalecký posudok profesora Webera (59) s cieľom odstrániť tento nedostatok a preukázať, že na strane Deutsche Post vznikla finančná nevýhoda na základe sociálnych nákladov súvisiacich so zamestnávaním štátnych zamestnancov. V znaleckom posudku sa predovšetkým uvádza, o akú sumu sú skutočné sociálne náklady Deutsche Post na štátnych zamestnancov vyššie ako sociálne náklady na zamestnancov, ktoré vznikajú súkromným konkurentom (v znaleckom posudku je táto suma označená ako „sociálne náklady DPAG presahujúce trhovú úroveň“, resp. „štrukturálna nevýhoda“). Tieto náklady presahujúce trhovú úroveň sa v znaleckom posudku prof. Webera porovnávajú s kompenzáciou za finančné bremeno 2.
(211)
Ako vidno z tabuľky 5, znalecký posudok zahŕňa platby Deutsche Post do dôchodkového fondu pre štátnych zamestnancov a ostatné sociálne náklady, napríklad príspevky na liečebné náklady, úrazové poistenie a na ostatné poistenia v súvislosti so sociálnymi nákladmi spojenými zo zamestnávaním štátnych zamestnancov.
(212)
Sociálne náklady spojené so zamestnávaním zamestnancov sa v znaleckom posudku definujú takto: Podiely zamestnávateľa na príspevkoch na sociálne zabezpečenie, na dôchodkové poistenie, poistenie v nezamestnanosti, zdravotné poistenie a poistenie pre prípad odkázanosti na starostlivosť vynásobené „konkurenčnými“ mzdami (napríklad pre väčšinu štátnych zamestnancov minimálnou mzdou z roku 2007).
(213)
Nekonkurenčné sociálne náklady sú sociálne náklady Deutsche Post na štátnych zamestnancov, ktoré prekračujú referenčnú hodnotu pre sociálne náklady na zamestnanca definované na základe podielu zamestnanca na príspevkoch na sociálne zabezpečenie.
Tabuľka č. 5
Výpočet čistého zisku podľa nemeckého znaleckého posudku
-
Platby do dôchodkového fondu
-
ostatné sociálne náklady
+
„konkurenčné“ sociálne náklady ako referenčná hodnota (základ tvoria podiel zamestnávateľa na sociálnom zabezpečení a „konkurenčné“ mzdy (napríklad minimálna mzda z roku 2007))
nekonkurenčné sociálne náklady
+
Kompenzácia z regulovaných výnosov (finančné bremeno 2 - nekonkurenčné sociálne náklady)
Čistý zisk (nedostatočná alebo nadmerná kompenzácia)
(214)
Z výpočtov na obdobie 1995 - 2007 vyplýva, že finančné bremeno 2 nepostačovalo na pokrytie nekonkurenčných sociálnych nákladov. V znaleckom posudku sa dokonca tvrdí, že kompenzácia Deutsche Post bola nedostatočná a vyčíslil sa schodok vo výške […] mld. EUR. Znalec dospel k záveru, že Deutsche Post by nedostala dostatočnú kompenzáciu za svoje nekonkurenčné sociálne služby ani v prípade, ak by cenovo regulované výnosy zahŕňali finančné bremeno 2.
b) Podľa REK 2009 výnosy z cenovo regulovanej oblasti nepostačovali na pokrytie nekonkurenčných sociálnych nákladov
(215)
Nemecko upozorňuje, že pokiaľ pri cenovo regulovaných službách vznikajú straty prekračujúce nekonkurenčné sociálne náklady, nemôže sa konštatovať, že regulované výnosy skutočne kompenzujú nekonkurenčné sociálne náklady. Nemecko preto predložilo odborné stanovisko vychádzajúce z REK 2009 (60) s cieľom ukázať, že straty cenovo regulovaných služieb boli bez výnimky vyššie ako nekonkurenčné sociálne náklady.
(216)
Výpočty vychádzajú z REK 2009 a ako primeraný zisk z poskytovania cenovo regulovaných služieb (so zreteľom na znalecký posudok Deloitte-II, ktorým sa podrobnejšie zaoberá oddiel VI.3.2) akceptujú ROS vo výške 7 %. Po odrátaní primeraného zisku vychádza pre cenovo regulované služby strata vo výške […] mld. EUR, ktorá je teda vyššia ako nekonkurenčné sociálne náklady uvádzané pre obdobie 1995 - 2007. Výnosy z cenovo regulovaných služieb preto nepostačujú na pokrytie predmetných nekonkurenčných sociálnych nákladov.
VI.2. Pripomienky ku kompenzácii za poskytovanie univerzálnych služieb
VI.2.1. Štátne kompenzácie
(217)
Nemecko argumentuje, že štátna kompenzácia neprináša pre Deutsche Post finančnú výhodu, pretože pri platbách vo výške 5,666 mld. EUR ide výlučne o kompenzáciu za odvody vo výške 5,838 mld. EUR, ktoré musela Deutsche Post platiť do roku 1995.
(218)
Ako sa uvádza v rozhodnutí o rozšírení z roku 2007, tieto odvody majú pôvod v bývalej poštovej správe, ktorá musela štátu ročne odvádzať približne 10 % svojich prevádzkových príjmov. V období 1989 - 1995 sa tieto odvody podľa § 63 ods. 1 PostVerfG postupne zrušili. Do roku 1993 musela Deutsche Post odvádzať 10 % svojich prevádzkových príjmov. Od roku 1993 sa tieto odvody postupne znižovali, napríklad v roku 1993 na 10 % prevádzkových príjmov po odpočítaní 153 mil. EUR. V roku 1994 predstavovali odvody 70 % objemu z roku 1993. V roku 1995 zaplatila Deutsche Post 50 % sumy odvodov z roku 1993. Celkovo zaplatila Deutsche Post od roku 1990 do roku 1995 odvody vo výške 5,838 mld. EUR.
(219)
Podľa § 63 ods. 4 PostVerfG sa od odvodov museli odpočítať vyplatené dividendy. So zreteľom na toto ustanovenie a oslobodenie od priamych a nepriamych daní Komisia v rozhodnutí o rozšírení z roku 2007 konštatovala, že odvody sa majú považovať za náhradu za oslobodenie od nepriamych a priamych daní, ako aj za odmenu za financovanie, ktoré poskytol štát v úlohe akcionára.
(220)
Nemecko reagovalo na toto konštatovanie predložením znaleckého posudku KPMG, podľa ktorého tieto odvody nemožno z viacerých dôvodov považovať za náhradu za dane alebo dividendy.
(221)
Proti kvalifikácii odvodov ako dane svedčí podľa znaleckého posudku KPMG okolnosť, že odvody sa od roku 1931 stanovovali podľa výšky prevádzkových príjmov. Museli sa preto platiť aj v rokoch, v ktorých Deutsche Post zaznamenala straty. Naproti tomu sa výška podnikovej dane vymeriava podľa skutočne dosiahnutého ročného prebytku. Kvalifikácia odvodov ako dane by bola preto v rozpore s ústavnoprávnym nariadením o zdaňovaní podľa výkonnosti.
(222)
Podľa znaleckého posudku k cieľu nevedie ani prirovnanie odvodov k dani z obratu. Pri dani z obratu je súčasťou daňovej povinnosti aj odpočet dane zaplatenej na vstupe za príslušné výkony, ale v prípade odvodov to tak nie je, a preto sa výpočet odvodov výrazne odlišuje od určovania skutočného daňového dlhu podniku v súvislosti s daňou z obratu.
(223)
Nemecko ďalej uvádza, že odvody sa nemôžu klasifikovať ako dividendy. Vyplácanie dividend sa vzťahuje na hospodárske výsledky príslušného predchádzajúceho fiškálneho roku, resp. na minulé roky. Deutsche Post však v období 1990 až 1995 nedosiahla nijaké zisky a napriek tomu platila odvody. V prípade odvodov preto nejde o dividendy.
(224)
Znalecký posudok KPMG dospel k záveru, že odvody nemožno klasifikovať ako dane alebo dividendy, ale že sú to skôr odvody „sui generis“, ktoré je povinná platiť len Deutsche Bundespost a jej nástupnícke spoločnosti.
(225)
S odvolaním sa na znalecký posudok KPMG Nemecko odmieta domnienku Komisie, že odvody by sa mohli považovať za náhradu za platby dane z výnosov a výplatu dividend. Nemecko trvá na tom, že odvody predstavovali pre Deutsche Post finančné bremeno, ktoré nebolo opodstatnené z vecného ani hospodárskeho hľadiska. Keďže štátne kompenzácie odbremenili Deutsche Post len od odvodov, Deutsche Post tým nevznikla hospodárska výhoda, a preto pri týchto platbách nejde o štátnu pomoc.
(226)
Subsidiárne Nemecko uvádza ďalšie dva dôvody, prečo štátne kompenzácie nepredstavovali pomoc: Po prvé so zreteľom na vysokú rentabilitu investícií (ROI) dosiahnutú v neskorších rokoch a vysoké výnosy, ktoré Deutsche Post dosiahla po uvedení na burzu, štátne kompenzácie boli v súlade so zásadou trhovo konajúceho investora. Po druhé štátne kompenzácie nepredstavovali štátnu pomoc, pretože z REK 2009 aj zo znaleckého posudku WIK vyplýva, že kumulované straty univerzálnej služby v období 1990 až 1994 boli vyššie ako štátne kompenzácie. Deutsche Post preto nedostala dostatočnú kompenzáciu za poskytovanie služieb v rámci svojho záväzku univerzálnej služby.
VI.2.2. Štátna záruka
(227)
Nemecko uvádza, že ďalšia štátna záruka podľa § 2 ods. 4 PostUmwG 1994 za dlhopisy vydané pred rokom 1995 z viacerých dôvodov nepriniesla selektívnu výhodu v prospech Deutsche Post po roku 1995.
(228)
Každá súkromná spoločnosť ručí aj po odštiepení dcérskej spoločnosti naďalej za finančné záväzky, ktoré na seba prevzala táto dcérska spoločnosť. Súkromná spoločnosť je zodpovedná za svoje neuhradené finančné záväzky aj po predaji týchto finančných záväzkov tretím subjektom. Okrem toho treba zvážiť, že pôvodná štátna záruka za dlhopisy bola potrebná len preto, lebo POSTDIENST nemala samostatnú právnu subjektivitu. § 40 PostVerfG 1989, v ktorom sa hovorí, že dlhopisy Deutsche Bundespost sú rovnocenné so štátnymi dlhopismi, má výlučne deklaratívny charakter.
(229)
Po druhé pre DPAG by z prevzatia dlhopisov od POSTDIENST nevznikla nijaká výhoda, pretože DPAG sa v roku 1995 mohla refinancovať za nižšie úroky. Celková hodnota dlhopisov POSTDIENST k 1. januáru 1995 predstavovala 931 mil. EUR s priemernou úrokovou sadzbou 7,17 % a zostávajúcou lehotou splatnosti 8,8 roka. Keďže krátkodobá úroková sadzba sa 1. januára 1995 pohybovala od 5 % do 5,5 %, DPAG vzniklo nákladové znevýhodnenie vo výške 1,7 %, ktoré sa prejavilo vo vyšších ročných úrokových nákladoch vo výške približne 15,3 milióna EUR.
(230)
Po tretie na základe porovnania stredných konkurenčných úrokových sadzieb dlhopisov upísaných súkromnými podnikmi a úrokových sadzieb dlhopisov POSTDIENST ku dňu, v ktorom boli tieto cenné papiere pôvodne vydané, podľa názoru Nemecka POSTDIENST získala kapitál za úrokové sadzby, ktoré boli v priemere vyššie ako trhový priemer. Nemecko nevykonalo podrobné preskúmanie, ale iba porovnalo úrokové sadzby určitých dlhopisov POSTDIENST s agregovaným trhovým priemerom.
(231)
Subsidiárne Nemecko argumentovalo, že štátne záruky by predstavovali existujúcu pomoc v zmysle článku 1 písm. b) bodu i) nariadenia Rady (ES) č. 659/1999. Keďže Deutsche Bundespost bola do konca roku 1994 súčasťou verejnej správy, dlhopisy, ktoré vydávala, sa od jej založenia v roku 1950 považovali za dlhy štátu. Ak by Deutsche Post vznikli prostredníctvom štátnej záruky výhody v súvislosti s úrokovými sadzbami, museli by sa považovať za existujúcu štátnu pomoc. Nemecko poukazuje aj na rozhodnutie Komisie v prípade EDF (61), v ktorom bola podobná záruka posúdená ako existujúca štátna pomoc.
VI.2.3. Výlučné právo
(232)
Nemecko uvádza, že podľa rozsudku PreussenElektra (62) v prípade výnosov z oblasti regulovaných listových zásielok nejde o štátnu pomoc.
(233)
Údajne nadmerne vysoké ceny za listové zásielky môžu byť len predmetom postupu podľa článku 102 ZFEÚ, pretože v prípade výnosov z oblasti regulovaných listových zásielok nejde o štátne prostriedky.
VI.3. Stanovisko spolkovej vlády k znaleckému posudku WIK
VI.3.1. Znalecký posudok WIK potvrdzuje potrebu štátnej kompenzácie ako kompenzácie za čisté náklady na plnenie povinnosti poskytovať univerzálne služby do roku 1995
(234)
Nemecko napriek metodickým námietkam zastáva názor, že znalecký posudok WIK potvrdil postoj Nemecka, že štátne kompenzácie ako náhrada za straty, ktoré Deutsche Post zaznamenala v období 1990 - 1995 z dôvodu poskytovania univerzálnych služieb, boli potrebné.
(235)
Nadmerné zisky dosiahnuté po roku 1995 by sa nemali brať do úvahy, pretože štátne kompenzácie boli vyčerpané čistými nákladmi na plnenie povinnosti poskytovania univerzálnych služieb, ktorú Deutsche Post plnila až do roku 1995. Rovnako aj zrušenie zamietavého rozhodnutia z roku 2002 súdom potvrdilo, že niečo, čo bolo „vyčerpané,“ nemôže byť vyčerpané druhýkrát. Keďže štátne kompenzácie sa spotrebovali na náhradu strát, ktoré vznikli už do roku 1995, nemohli sa neskôr využiť na financovanie nadmerných ziskov.
VI.3.2. Chybné stanovenie neprimeraného zisku
(236)
Hlavná námietka Nemecka, pri ktorej sa odvoláva na znalecké posudky Deloitte, spočíva v tom, že znalecký posudok WIK používa pri referenčnom porovnaní veľký počet malých podnikov. Ako porovnateľné spoločnosti by sa mali zohľadniť najmä veľké balíkové služby a logistické spoločnosti, ktorých siete sú z hľadiska veľkosti a zložitosti porovnateľné s veľkosťou a zložitosťou sietí Deutsche Post (63).
(237)
Znalecký posudok Deloitte II vychádza z toho, že primeranými porovnateľnými spoločnosťami pre Deutsche Post sú spoločnosti v odvetví doručovania balíkov a pošty, ktoré majú zložitú a veľkú sieť na zber a doručovanie zásielok. Vzhľadom na dôležitosť výhod z rozsahu, veľkosti a koncentrácie, ktoré sú typické pre siete poštových služieb, sú ako porovnateľné spoločnosti významnejšie veľké spoločnosti ako malé. Do určitej miery by boli vhodné aj prepravné a logistické spoločnosti, pretože používajú porovnateľný investičný majetok.
(238)
V znaleckom posudku Deloitte II sa ako porovnateľné podniky pripúšťajú len poštové spoločnosti s ročným obratom vyšším ako 100 mil. EUR. Tak vznikne len malá skupina šiestich porovnateľných spoločností: veľké nadnárodné expresné balíkové služby (UPS, FedEx a TNT Express) a ďalší poskytovatelia poštových služieb (prevažne zo Spojených štátov a Spojeného kráľovstva.
(239)
Pri tejto porovnávacej skupine dosahuje medián ROS vypočítaný pre obdobie 1998 - 2007 hodnotu 7,4 % a tretí kvartil ako horná hranica primeraného zisku je 12 %. Väčšia porovnávacia skupina tvorená 18 logistickými a 19 prepravnými spoločnosťami poskytuje hodnotu ROS v rozpätí od 4,6 % do 5,7 %, pričom znalecký posudok Deloitte II vyjadril pochybnosti v súvislosti s porovnateľnosťou týchto spoločnosti s Deutsche Post.
(240)
Na základe údajov získaných z obidvoch porovnávacích skupín sa v znaleckom posudku Deloitte II odporúča ako referenčná hodnota pre primeraný zisk hodnota ROS v rozpätí od 6,1 % do 11,7 %.
(241)
Čo sa týka stanovenia primeraného ziskového rozpätia pomocou porovnávacej skupiny, v znaleckom posudku Deloitte II sa poukazuje na to, že primeraný zisk založený na jednoduchej viacročnej ROS ako referenčnej hodnote je stanovený príliš nízko, pretože po prvé medzi dvomi po sebe nasledujúcimi rokmi sa vyskytuje veľký a systematický rozptyl, a po druhé medzi spoločnosťami v tom istom odvetví môžu existovať veľké rozdiely v súvislosti s ich rentabilitou. Pri používaní príliš nízkej referenčnej hodnoty pre primeraný zisk existuje nebezpečenstvo, že sa nebudú realizovať efektívne investičné zámery.
(242)
Ako už zdôraznil znalecký posudok Deloitte I, referenčné porovnanie na zistenie primeraného zisku pomocou mediánu porovnateľných podnikov, ktoré je uvedené v znaleckom posudku WIK, vôbec nezohľadňuje efektívne zisky, ktoré Deutsche Post dosahovala takmer počas celého obdobia od roku 1990. Podľa bodov 14 a 18 rámca Spoločenstva z roku 2005 sa však pri primeranom zisku majú uplatniť aj kritériá „z ktorých vychádzajú stimuly pre kvalitu poskytovanej služby a prírastky produktivity“.
(243)
Referenčná hodnota pre primeraný zisk by sa preto mala zakladať na ročnom rozpätí. Zisky, ktoré sa nachádzajú v hornej oblasti alebo toto rozpätie dokonca presahujú, by mohli poukazovať na to, že priemerný podnik prekonal referenčnú hodnotu na základe lepších operatívnych alebo obchodných výsledkov. Takéto zisky by mali schvaľovať regulačné orgány s cieľom ďalšieho vytvárania stimulov na zvyšovanie efektívnosti.
(244)
Nemecko okrem toho poukazuje na to, že výška primeraného zisku musí byť v súlade s predchádzajúcimi rozhodnutiami, v ktorých bola schválená hodnota ROS pre železničné a autobusové spoločnosti v rozpätí od 7 % do 8 % (64).
VI.3.3. Neprimerané rozdelenie nákladov a neprimerané hodnotenie nákladov
(245)
Nemecko opäť zdôrazňuje, že akékoľvek prerozdelenie nákladov na poskytovanie univerzálnych služieb do komerčných služieb nie je udržateľné ani z vecného, ani z právneho hľadiska. Podľa článku 7 smernice Európskeho parlamentu a Rady 97/67/ES z 15. decembra 1998 o spoločných pravidlách rozvoja vnútorného trhu poštových služieb Spoločenstva a zlepšovaní kvality služieb (65) sa majú všetky čisté nadmerné náklady vyžadované povinnosťou poskytovať univerzálne služby financovať z výnosov monopolu na listové zásielky a nie z výnosov komerčných služieb.
(246)
Nemecko sa okrem toho domnieva, že niektoré náklady Deutsche Post sú v znaleckom posudku WIK odhadnuté veľmi nízko:
-
Odvody, ktoré musela Deutsche Post platiť do roku 1995, sa nesmeli použiť ako náhrada za kapitálové náklady, resp. neprimeraný zisk, ale museli sa odpočítať ako náklady. Nemecko s odvolaním sa na znalecký posudok KPMG odmieta konštatovanie uvedené v znaleckom posudku WIK, že odvody by sa mohli brať do úvahy ako náhrada za platby dane z výnosov a dividend. Nemecko trvá na tom, že odvody predstavovali pre Deutsche Post finančné bremeno, ktoré nebolo opodstatnené z vecného ani z hospodárskeho hľadiska. Odvody sa preto museli - okrem vykázania primeraného zisku ako odmeny za investovaný kapitál - zohľadniť ako náklady univerzálnej služby.
-
Odpisové náklady sa nemajú zakladať na nižších účtovných hodnotách uvedených v ročnej účtovnej závierke, ale musia vychádzať z reálnych aktuálnych hodnôt investičného majetku v danom čase, ktoré sú uvedené v oficiálnej daňovej bilancii.
-
Náklady na platby doplnkového dôchodkového poistenia súkromných zamestnancov sa musia zohľadniť v plnom rozsahu.
VI.4. Stanovisko k pripomienkam tretích subjektov
VI.4.1. Dotácie dôchodkov
(247)
Nemecko pripomína, že Deutsche Post nebola z právneho hľadiska povinná ani hospodársky schopná prevziať v roku 1995 záväzky týkajúce sa dôchodkov. Dôchodkové náklady preto v zmysle rozhodnutia Komisie o Poste Italiane (66) predstavovali štátne dlhy. Dotáciami dôchodkov nebola Deutsche Post poskytnutá nijaká finančná výhoda.
(248)
UPS zdôrazňuje, že bežný prevádzkovateľ musí hradiť vlastné dôchodkové náklady sám, Nemecko však uvádza, že dôchodkové náklady na štátnych zamestnancov predstavujú nekonkurenčné náklady, ktoré sa nemôžu porovnávať so sociálnymi príspevkami, ktoré za zamestnancov odvádzajú konkurenti Deutsche Post. Konkurenti Deutsche Post platili do systému sociálneho zabezpečenia len podiel zamestnávateľa a nemuseli niesť finančné bremená z minulosti na základe existujúcich dôchodkových nárokov.
(249)
Nemecko zdôrazňuje, že sa musí vykonať výpočet nadmernej kompenzácie, pretože pripomienky UPS a FFPI vychádzali z predpokladu, že Komisia má v úmysle takýto výpočet urobiť s cieľom dokázať, že kompenzácia Deutsche Post bola nadmerná.
VI.4.2. Kompenzácia za poskytovanie univerzálnych služieb
(250)
Nemecko s odvolaním sa na správu odborníkov NERA z roku 2006 zdôrazňuje, že samotná Komisia v súvislosti s prípadom pomoci COMP/37.821 vychádzala z toho, že odhadované kapitálové výnosy oblasti listových zásielok DPWN, ktoré sú uvedené v správe odborníkov NERA, nepostačovali na preukázanie existencie nadmerne vysokých cien listových zásielok v zmysle článku 102 ZFEÚ.
(251)
Nemecko vo všeobecnosti zastáva názor, že rentabilita kapitálu nie je vhodným kritériom na určenie nadmerných ziskov. V prípade menšej kapitálovej náročnosti môže vysokú rentabilitu kapitálu sprevádzať menšia rentabilita tržieb. Keďže väčšina rizík vyplýva z výnosov a nákladov, vhodnou mierou na určenie nadmerných ziskov, najmä v prípade spoločností s nízkou kapitálovou náročnosťou, je rentabilita tržieb. Keď sa ako miera zisku subsidiárne použije rentabilita tržieb, podobne ako v správach odborníkov NERA, potom sa ukazuje, že Deutsche Post dosiahla vyššiu rentabilitu tržieb ako Royal Mail, tá však bola hlboko pod rentabilitou tržieb TNT. Odhad rentability tržieb oblasti listových zásielok DPWN uvedený v správach odborníkov NERA je preto omnoho nižší ako referenčná hodnota pre nadmerné zisky.
(252)
Nemecko preto zastáva názor, že správa odborníkov NERA z roku 2006 ani jeho aktualizované znenie nemajú z hľadiska preskúmania štátnej pomoci význam a neposkytujú dostatočné dôkazy o existencii nadmerných ziskov.
(253)
Na tvrdenie UPS, že kalkulácia nákladov Deutsche Post nepredstavuje dobrý základ na analýzu ziskov a nákladov univerzálnej služby, Nemecko odpovedá, že kalkuláciu nákladov preskúmali a schválili audítori a poštový regulačný úrad. Táto kalkulácia je okrem toho v súlade s ustanoveniami smernice 97/67/ES.
(254)
Čo sa týka dohôd o transferových cenách medzi Deutsche Post a DPEED, Nemecko zdôrazňuje, že tieto dohody spĺňajú podmienky rozhodnutia o karteli z roku 2001. Deutsche Post podáva Komisii pravidelne správy o jeho dodržiavaní. Doteraz Komisia nevzniesla nijaké námietky.
(255)
Nemecko okrem toho vznieslo námietky proti zahrnutiu majetkových prevodov na Deutsche Post (napríklad aktív vo forme nehnuteľností a infraštruktúry), ktoré Nemecko uskutočnilo v roku 1995, do výpočtu nadmernej kompenzácie. Náležité informácie v tomto smere Nemecko poskytlo už prostredníctvom svojich pripomienok k rozhodnutiu o začatí konania z roku 1999. Keďže Komisia v zamietavom rozhodnutí z roku 2002 nevzniesla proti tomuto opatreniu námietky ani ich neuviedla vo svojom rozhodnutí o začatí konania z roku 2007, prevody majetku nemôžu byť predmetom súčasného vyšetrovania.
VI.4.3. Mzdová úroveň
(256)
Nemecko súhlasí s tým, že ako referenčná hodnota na výpočet sadzieb príspevkov na sociálne zabezpečenie, ktoré platia konkurenti Deutsche Post, by sa mali použiť bežné trhové mzdy. Takáto referenčná hodnota je však v rozpore s rozhodnutím o rozšírení z roku 2011, pretože Komisia nepoužíva na výpočet sociálnych príspevkov odvádzaných konkurentmi Deutsche Post bežné trhové mzdy, ale upravené hrubé mzdy štátnych zamestnancov. Podľa znaleckého posudku prof. Webera zodpovedá bežná trhová mzda približne […] % hrubej mzdy štátnych zamestnancov. Upravené hrubé mzdy štátnych zamestnancov preto nepredstavujú primeranú referenčnú hodnotu na výpočet sadzby príspevkov na sociálne zabezpečenie.
(257)
Podľa Nemecka nie je udržateľný predpoklad BIEK, že Deutsche Post použila ako referenčnú hodnotu na výpočet miezd, ktoré by v porovnaní so svojimi konkurentmi mala uhrádzať, dohodnuté mzdy súkromných dopravcov. Zo znaleckého posudku prof. Webera vyplýva, že Deutsche Post vypočítala bežné trhové mzdy na základe miezd, ktoré jej konkurenti skutočne vyplácajú.
VII. POSÚDENIE OPATRENÍ NA DOTÁCIE DÔCHODKOV
VII.1. Existencia pomoci v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ
(258)
Podľa článku 107 ods. 1 ZFEÚ „pomoc poskytovaná v akejkoľvek forme členským štátom alebo zo štátnych prostriedkov, ktorá narúša hospodársku súťaž alebo hrozí narušením hospodárskej súťaže tým, že zvýhodňuje určitých podnikateľov alebo výrobu určitých druhov tovaru, je nezlučiteľná s vnútorným trhom, pokiaľ ovplyvňuje obchod medzi členskými štátmi“. Na to, aby Komisia mohla posúdiť, či opatrenie predstavuje štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ, musí preskúmať, či sú splnené tieto kritériá: opatrenie prijíma členský štát a štátne prostriedky sa používajú na zvýhodnenie určitých podnikateľov alebo odvetví, ktoré narúša hospodársku súťaž a ovplyvňuje obchod medzi členskými štátmi.
(259)
Dotácie dôchodkov sa zakladajú na § 16 PostPersG 1994 a financujú zo štátneho rozpočtu, takže ich možno pripísať štátu a v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ sú poskytované zo štátnych prostriedkov. Dotácie dôchodkov sú selektívne, pretože sa poskytovali len dôchodkovému fondu s cieľom odbremeniť Deutsche Post od nákladov na dôchodky štátnych zamestnancov, a preto boli napokon v prospech Deutsche Post.
VII.1.1. Finančná výhoda na základe dôchodkovej reformy z roku 1995
(260)
Nemecko zastáva na základe rozsudku vo veci Combus názor, že dotácie dôchodkov nepriniesli finančnú výhodu pre Deutsche Post, lebo táto subvencia odbremenila Deutsche Post od nekonkurenčných sociálnych nákladov.
(261)
Na to, aby sa zistilo, či sa Deutsche Post dotáciou dôchodkov poskytla selektívna finančná výhoda, je potrebné preskúmať, či bola Deutsche Post odbremenená od nákladov, ktoré sú bežnou súčasťou podnikateľskej činnosti, a tým sa narušilo normálne pôsobenie trhových síl (67).
(262)
Komisia nemôže akceptovať tvrdenie Nemecka vychádzajúce z rozsudku vo veci Combus. Poukazuje na to, že rozsudok vo veci Combus nebol Súdnym dvorom potvrdený. Mnohé rozsudky Súdneho dvora odporujú teórii, že opatrenia, ktoré kompenzujú štrukturálnu nevýhodu, sa nemajú považovať za pomoc. Na základe príslušnej ustálenej judikatúry Súdneho dvora sa existencia štátnej pomoci nemá posudzovať podľa dôvodov alebo cieľov štátnych opatrení, ale podľa účinkov (68). Podľa judikatúry Súdneho dvora zahŕňa pojem pomoci aj zvýhodnenia priznávané verejnými orgánmi, ktoré v rôznej forme znižujú finančné zaťaženia, ktoré by daná spoločnosť spravidla musela znášať (69). Okrem toho podľa Súdneho dvora náklady na odmeňovanie zamestnancov zaťažujú svojím charakterom rozpočet spoločností bez ohľadu na to, či tieto náklady vyplývajú alebo nevyplývajú zo zákonných záväzkov alebo kolektívnych zmlúv (70). V tejto súvislosti Súdny dvor rozhodol, že skutočnosť, že štátne opatrenia majú kompenzovať dodatočné náklady, nemôže postačovať na to, aby sa vopred vylúčila existencia štátnej pomoci (71).
(263)
Podľa názoru Komisie patria náklady, ktoré prislúchajú danej spoločnosti na základe finančných záväzkov vyplývajúcich z pracovnoprávnych predpisov alebo kolektívnych zmlúv s odbormi, čiže napríklad dôchodkové náklady, k bežným nákladom, ktoré musí spoločnosť financovať z vlastných zdrojov (72). Tieto náklady sa majú považovať za súčasť hospodárskej činnosti danej spoločnosti (73). Z tohto hľadiska nie je dôležité, či spoločnosť znáša dôchodkové náklady prostredníctvom priameho financovania dôchodkov svojich bývalých zamestnancov (napríklad štátnych zamestnancov zamestnaných v Deutsche Post) alebo prostredníctvom platenia príspevku na dôchodkové poistenie súkromných zamestnancov, pričom tieto zaplatené príspevky sa využívajú na financovanie dôchodkov všetkých súkromných zamestnancov. Rozhodujúce je skôr to, aby táto spoločnosť jedným alebo druhým spôsobom hradila celé dôchodkové náklady.
(264)
Komisia ďalej konštatuje, že Deutsche Bundespost má od svojho založenia v roku 1950 právnu formu osobitného majetku. Osobitný majetok síce nemá samostatnú právnu subjektivitu, ale má vlastný rozpočet a účtovníctvo (§ 3 PostVwG 1953 a § 48 HGrG (74)). Podľa právnych predpisov a správnych opatrení, ktoré sa vzťahujú na štátne inštitúcie, musí rozpočet štátnych inštitúcií zahŕňať náklady na zamestnancov, ku ktorým patria aj náklady na dôchodky ich bývalých štátnych zamestnancov, ktorí odišli do dôchodku (§ 10 HGrG). Deutsche Post preto financovala tieto náklady od roku 1950 zo svojich výnosov. Podľa § 15 PostVwG 1953 sú štátne dotácie pre Deutsche Bundespost zo spolkovej pokladnice výslovne zakázané. Tento predpis bol prevzatý do § 37 ods. 1 PostVerfG 1989.
(265)
PostVerfG 1989 tento záväzok potvrdzuje v odseku o personalistike a sociálnej starostlivosti. Deutsche Post bola podľa § 54 ods. 2 PostVerfG 1989 povinná z vlastných prostriedkov financovať všetky náklady vrátane dôchodkov svojich štátnych zamestnancov.
(266)
Po druhej poštovej reforme v roku 1995 prislúchala povinnosť platenia a znášania nákladov súvisiacich s majetkovoprávnymi nárokmi štátnych zamestnancov podľa § 2 ods. 3 PostPersRG 1994 naďalej Deutsche Post. Deutsche Post však bola čiastočne oslobodená od platenia výdavkov na dôchodky štátnych zamestnancov. Podľa § 16 ods. 1 PostPersRG 1994 odvádzala Deutsche Post do dôchodkového fondu v období od roku 1995 do roku 1999 paušálnu sumu vo výške 2,045 mld. EUR ročne. Podľa § 16 ods. 2 PostPersRG 1994 ročné paušálne sumy nahradil od roku 2000 príspevok predstavujúci 33 % mzdového fondu štátnych zamestnancov. § 16 ods. 2 Post PersRG 1994 okrem toho predpisuje, že zostávajúce dôchodkové náklady prevezme od roku 1995 štát. Na obrázku 1 sú znázornené ročné platby zo strany štátu za jednotlivé roky od roku 1995, platby začínajú sumou 151 mil. EUR v roku 1995.
(267)
Z toho vyplýva, že argumenty predkladané Nemeckom ako dôkaz, že DPAG mala vyššie náklady na dôchodky ako jej súkromní konkurenti, nie sú podstatné pre otázku, či dotácie dôchodkov napĺňajú skutkovú podstatu pomoci, zohľadnia sa však pri preskúmaní zlučiteľnosti.
(268)
Nemecko teda uviedlo, že pri preskúmaní, či bola Deutsche Post dotáciami dôchodkov zvýhodnená, je potrebné porovnať príspevok, ktorý odviedla do dôchodkového fondu Deutsche Post, s podielom súkromného zamestnávateľa na príspevkoch na dôchodkové poistenie s vylúčením podielu zamestnanca. Tento argument sa týka zlučiteľnosti opatrenia s vnútorným trhom, pre úplnosť je však potrebné na tomto mieste na jednej strane poznamenať, že zamestnávateľ je povinný odpočítať podiel zamestnanca na celkovom odvedenom príspevku na sociálne zabezpečenie z jeho hrubej mzdy. Na druhej strane, a to má zásadnejší význam, keď niektorý členský štát oslobodí zamestnancov určitej spoločnosti od finančnej záťaže, ktorú by inak museli niesť, vzniká výhoda pre príslušného zamestnávateľa, pretože týmto opatrením sa zmenšuje rozdiel medzi hrubou a čistou mzdou. To zamestnávateľovi umožní prijímať zamestnancov do zamestnania, resp. zamestnávať za nižšie hrubé mzdy. Výhody v súvislosti s podielom zamestnanca na sociálnych príspevkoch preto znamenajú zároveň aj výhodu pre zamestnávateľa.
(269)
Nemecko ďalej tvrdilo, že pre Deutsche Post by vznikla finančná výhoda z kompenzácie za jej nekonkurenčné sociálne náklady len vtedy, keby kompenzačné plnenia zaplatené Deutsche Post boli vyššie ako celkové nekonkurenčné sociálne náklady, ktoré platila Deutsche Post za svojich štátnych zamestnancov v cenovo regulovanej a v cenovo neregulovanej oblasti. Komisia pripomína, že fakt, že v prípade opatrenia ide o kompenzáciu, vopred nevylučuje, že toto opatrenie predstavuje štátnu pomoc, a odkazuje na odôvodnenie 260.
(270)
Nemecko okrem toho zastáva názor, že financovanie dôchodkov štátnych zamestnancov bolo v skutočnosti vždy povinnosťou štátu. Keďže dôchodková reforma z roku 1995 nezmenila nič na ručení štátu voči štátnym zamestnancom, Deutsche Post nevzniká prostredníctvom dotácie dôchodkov nijaká finančná výhoda.
(271)
Niet pochýb o tom, že pred rokom 1995 aj po roku 1995 ručil za financovanie dôchodkov štátnych zamestnancov v konečnom dôsledku štát, aj keď, ako chcela podotknúť Komisia, podľa § 3 PostVwG 1953 a § 2 PostVerfG 1989 za finančné záväzky osobitného majetku ručí jednoznačne len osobitný majetok a nie štát. Podľa platných poštových zákonov a všeobecných právnych predpisov však boli výplaty dôchodkov do roku 1995 zahrnuté do rozpočtu osobitného majetku Deutsche Bundespost. Tieto platby sa museli v plnej výške hradiť z výnosov dosiahnutých z osobitného majetku. Pri posúdení štátnej pomoci nie je rozhodujúce, kto v konečnom dôsledku ručí za financovanie dôchodkov štátnych zamestnancov. Skôr je rozhodujúce, kto ich bol podľa platného právneho stavu zvyčajne povinný financovať. Podľa PostVwG 1953, HGrG a PostVerfG 1989 táto povinnosť prináleží jednoznačne v plnom rozsahu Deutsche Post.
(272)
Dôchodkové náklady okrem toho predstavujú pre každú spoločnosť bežné prevádzkové náklady bez ohľadu na to, či ide o verejnú alebo súkromnú spoločnosť a či má alebo nemá vlastnú právnu subjektivitu. V členských štátoch vzniklo široké spektrum mechanizmov financovania dôchodkov. Tieto mechanizmy sa líšia medzi jednotlivými členskými štátmi aj vo vnútri členských štátov. Často sa uplatňujú rozdielne systémy v závislosti od dátumu nástupu do zamestnania. Deutsche Post preto musí, rovnako ako každý iný podnik, hradiť náklady na dôchodky zamestnancov, ktorých zamestnáva, vrátane štátnych zamestnancov. To, že spôsob financovania dôchodkov štátnych zamestnancov sa odlišuje od spôsobu financovania dôchodkov súkromných zamestnancov, nemá vplyv na povinnosť Deutsche Post, podľa ktorej je financovanie dôchodkových nákladov bežnou súčasťou jej prevádzkových nákladov. Prijať argumentáciu Nemecka by znamenalo pripustiť, že štát môže verejnú spoločnosť oslobodiť od dôležitého nákladového faktora, ktorý súvisí s jej normálnou prevádzkou.
(273)
Nemecko na záver uvádza, že Deutsche Post nikdy nemala dostatok vlastných prostriedkov na financovanie dôchodkov svojich štátnych zamestnancov, pritom však zabúda, že posúdenie existencie finančnej výhody nezávisí od hospodárskej výkonnosti spoločnosti.
(274)
Pre Deutsche Post vznikla z dotácie dôchodkov finančná výhoda, pretože dôchodková reforma z roku 1995 ju čiastočne oslobodila od povinnosti financovania dôchodkov jej štátnych zamestnancov.
VII.1.2. Narušenie hospodárskej súťaže a ovplyvnenie obchodu
(275)
Pomoc poskytnutá členskému štátu ovplyvňuje obchod v rámci Únie vtedy, keď posilňuje postavenie jednej spoločnosti voči konkurenčným spoločnostiam na trhu v rámci Únie. Podľa ustálenej judikatúry (75) opatrenie narúša hospodársku súťaž a ovplyvňuje obchod medzi členskými štátmi už vtedy, keď príjemca pomoci súťaží na trhoch otvorených hospodárskej súťaži s inými spoločnosťami.
(276)
Trhy s balíkmi, novinami a časopismi boli v Nemecku vždy otvorené hospodárskej súťaži. POSTDIENST na týchto trhoch vždy konkurovala iným podnikom aj z iných členských štátov (napríklad UPS, FedEx, TNT Express, GLS alebo DPD). V období 1998 až 2007 DPAG postupne stratila svoje výlučné právo na listy. Po otvorení trhu pre hospodársku súťaž vstúpili na trh nové spoločnosti. Pomoc preto ovplyvňuje obchod medzi členskými štátmi a môže narúšať hospodársku súťaž.
(277)
Komisia v tejto súvislosti ďalej poznamenáva, že Deutsche Post a jej holdingová spoločnosť DPWN začali v roku 1997 preberať listové služby na európskych a medzinárodných trhoch. V roku 1999 už mala DPWN dominantné postavenie na európskych trhoch s balíkovými a expresnými službami, pričom jej ročné výnosy dosahovali výšku približne 4,6 mld. EUR. Prevzatím DHL v roku 1998 rozšírila DPWN svoju oblasť pôsobnosti na Áziu a Severnú Ameriku. DPWN sa prostredníctvom ďalších akvizícií logistických spoločnosti (napríklad Danzas, Nedlloyd, ASG, Air Express International) stala jedným z najväčších poskytovateľov služieb leteckej a námornej nákladnej prepravy a globálnych logistických služieb. Okrem toho DPWN medzitým vstúpila na poštové trhy mimo Nemecka (napríklad prevzatím spoločnosti Unipost v Španielsku a spoločnosti Williams Lee v Spojenom kráľovstve). V období 1998 až 2007 prevzala DPWN spoločnosti v celkovej hodnote približne 21 mld. EUR (76).
(278)
Komisia preto dospela k záveru, že dotácie dôchodkov predstavujú pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ.
VII.2. Posúdenie existujúcej pomoci podľa článku 108 ods. 1 ZFEÚ
(279)
Nemecko zastáva názor, že ak sa majú dotácie dôchodkov vôbec považovať za štátnu pomoc, potom ide o existujúcu pomoc v zmysle článku 1 písm. b) bodu i) nariadenia (ES) č. 659/1999. Nemecko uvádza, že od nadobudnutia platnosti príslušného ustanovenia nemeckej ústavy v roku 1953 je štát konečným dlžníkom a je povinný financovať dôchodky štátnych zamestnancov. Nemecko naďalej zastáva názor, že zriadenie dôchodkového fondu na tomto záväzku nič nezmenilo.
(280)
Podľa článku 1 písm. b) bodu i) nariadenia (ES) č. 659/1999 pojem existujúca pomoc zahŕňa všetku pomoc, ktorá existovala pred nadobudnutím platnosti zmluvy v príslušných členských štátoch, to znamená programy pomoci a individuálnu pomoc, ktoré boli zavedené pred nadobudnutím platnosti zmluvy a sú uplatniteľné aj po nadobudnutí jej platnosti.
(281)
Do roku 1995 boli výplaty dôchodkov podľa platných poštových zákonov a všeobecných právnych predpisov zahrnuté do rozpočtu osobitného majetku Deutsche Bundespost a museli sa v plnej výške hradiť z výnosov dosiahnutých z osobitného majetku (podrobné hodnotenie týchto predpisov je uvedené v odôvodneniach 262 a 263). Pred druhou poštovou reformou v roku 1995 bola preto Deutsche Post povinná financovať výdavky na dôchodky svojich štátnych zamestnancov z vlastných prostriedkov a nedostala nijakú pomoc zameranú na odbremenenie Deutsche Post od dôchodkových nákladov.
(282)
Založenie DPAG a zriadenie poštového dôchodkového fondu v roku 1995 viedlo k úplne novej úprave financovania dôchodkov štátnych zamestnancov. Podľa tejto druhej poštovej reformy Deutsche Post prevzala v roku 1995 zásadnú platobnú povinnosť a povinnosť hradenia nákladov v súvislosti s majetkovoprávnymi nárokmi štátnych zamestnancov podľa § 2 ods. 3 PostPersRG 1994, ale bola čiastočne oslobodená od hradenia dôchodkových nákladov na štátnych zamestnancov. Podľa § 16 ods. 1 a 2 PostPersRG 1994 Deutsche Post už nebola povinná financovať dôchodkové náklady paušálnymi platbami (obdobie 1995 - 1999) ani stanovenými príspevkami (od roku 2000). Zostávajúci deficit sa odvtedy vyrovnával prostredníctvom dotácie dôchodkov.
(283)
V prípade dotácie dôchodkov ide preto o novú pomoc, keďže bola zavedená v roku 1995.
(284)
Komisia vzhľadom na odkaz Nemecka na jej vysvetlenie vo veci T-266/02 poukazuje predovšetkým na to, že súd v bode 54 vysvetľuje stanovisko Nemecka (a nie, ako uviedlo Nemecko, stanovisko Komisie). V bode 54 rozsudku sa uvádza, že v zamietavom rozhodnutí z roku 2002 neboli posúdené dotácie dôchodkov a že rovnaký názor zastáva aj Nemecko. Stanovisko Komisie sa vyjadruje v bode 61 rozsudku:
„Po prvé Komisia odpovedá, že v rámci napadnutého rozhodnutia sa domnievala, že relevantné boli iba prevody, ktoré uskutočnila DB-Telekom.“
(285)
Rozsudok preto nepodporuje názor, ktorý zastáva Nemecko, že vysvetlením splnomocneného zástupcu Komisie sa implicitne schválila dotácia dôchodkov. V každom prípade je zrejmé, že také vysvetlenie nemohlo mať podobný účinok.
(286)
Navyše súd vo veci T-421/07 (77) konštatoval, že predmetom rozhodnutia o začatí konania z roku 1999 boli aj dotácie dôchodkov a že konanie vo veci tohto opatrenia nebolo ukončené zamietavým rozhodnutím z roku 2002.
(287)
Keďže Komisia nikdy nevydala rozhodnutie, resp. uznesenie, podľa ktorého dotácie dôchodkov nepredstavovali pomoc, resp. predstavovali pomoc zlučiteľnú s vnútorným trhom, dospela k záveru, že dotácie dôchodkov predstavujú nové opatrenie pomoci.
VII.3. Posúdenie zlučiteľnosti opatrenia pomoci s vnútorným trhom podľa článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ
(288)
Výnimky podľa článku 107 ods. 2 ZFEÚ a článku 107 ods. 3 písm. a) a b) ZFEÚ sa jednoznačne nedajú uplatniť.
(289)
V rozhodnutí o rozšírení z roku 2007 Komisia uvažovala nad možnosťou, že dotácie dôchodkov ako kompenzácie za poskytovanie služieb vo verejnom záujme by mohli byť podľa článku 106 ods. 2 ZFEÚ prinajmenšom čiastočne zlučiteľné s vnútorným trhom. Nemecko vo svojej odpovedi na rozhodnutie o rozšírení z roku 2007 zdôraznilo, že pri zisťovaní, či dotácie dôchodkov predstavujú pomoc, by sa preskúmanie nemalo uskutočniť na základe článku 106 ods. 2 ZFEÚ, ale na základe článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ. Komisia okrem toho v rozhodnutí o rozšírení z roku 2011 opisuje metódu na preskúmanie zlučiteľnosti dotácie dôchodkov na základe článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ a Nemecko k nej zaujalo stanovisko.
(290)
Podľa judikatúry Súdneho dvora (78) je úlohou členských štátov uviesť možné dôvody na zlučiteľnosť s vnútorným trhom a ukázať, že podmienky takejto zlučiteľnosti sú splnené. Z uvedeného rozsudku teda vyplýva, že Komisia v tejto veci nie je povinná preskúmať zlučiteľnosť dotácie dôchodkov s vnútorným trhom na základe článku 106 ods. 2 ZFEÚ v prípade, keď členský štát a príjemca dotácie možné preskúmanie zlučiteľnosti na uvedenom základe výslovne odmietajú.
(291)
Komisia preto preskúma, či v prípade dotácie dôchodkov ide o pomoc zlučiteľnú s vnútorným trhom v zmysle článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ. Podľa článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ za zlučiteľnú s vnútorným trhom možno vyhlásiť pomoc na rozvoj určitých hospodárskych činností alebo určitých hospodárskych oblastí za predpokladu, že táto podpora nepriaznivo neovplyvní podmienky obchodu tak, že by to bolo v rozpore so spoločným záujmom.
(292)
Podľa judikatúry môže Komisia vyhlásiť štátnu pomoc za zlučiteľnú s vnútorným trhom vtedy, keď prispieva k dosiahnutiu cieľa spoločného záujmu (79), je potrebná na dosiahnutie tohto cieľa (80) a neovplyvní podmienky obchodu tak, že by to bolo v rozpore so spoločným záujmom (primeranosť).
VII.3.1. Otvorenie trhu v poštovom odvetví ako cieľ spoločného záujmu
(293)
Poštové služby prispievajú k sociálnej, hospodárskej a územnej súdržnosti v Únii. Otvorenie poštových služieb hospodárskej súťaži, ktoré sa začalo na úrovni EÚ v roku 1998, viedlo k vyššej kvalite, vyššej efektívnosti a k zlepšeniu zamerania na požiadavky užívateľov (81). Otvorenie trhu umožnilo vytvoriť vnútorný trh s poštovými službami. Prispieva preto k cieľu stanovenému v článku 3 ods. 3 ZFEÚ, ktorým je vytvorenie vnútorného trhu.
(294)
Deutsche Post od transformácie na akciovú spoločnosť v roku 1995 už nezamestnala nijakých štátnych zamestnancov. Záväzky v oblasti sociálnych dávok pre štátnych zamestnancov preto pochádzajú z obdobia pred otvorením poštového trhu hospodárskej súťaži. Sú porovnateľné s tzv. „stratenými investíciami“, ktoré vyplývajú zo záväzkov prijatých pred otvorením trhu a ktoré sa v konkurenčnom trhovom prostredí už nedajú plniť za rovnakých podmienok, pretože etablovaný prevádzkovateľ už nie je schopný previesť príslušné náklady na používateľov. Ak by Deutsche Post nebola aspoň čiastočne oslobodená od týchto finančných bremien z minulosti, musela by opustiť trh.
(295)
Komisia uznala, že postupný prechod zo stavu veľmi obmedzenej hospodárskej súťaže k skutočnej hospodárskej súťaži na rovni Únie sa musí uskutočniť za prijateľných hospodárskych podmienok (82). Komisia preto vo viacerých rozhodnutiach, resp. uzneseniach schválila, aby členské štáty poskytli štátnu pomoc s cieľom oslobodiť etablovaných prevádzkovateľov od časti ich finančných bremien z minulosti v oblasti záväzkov týkajúcich sa dôchodkov (83).
VII.3.2. Potrebnosť a primeranosť dotácie dôchodkov
(296)
Komisia vo svojej rozhodovacej praxi zastávala názor, že odbremenenie v oblasti dôchodkových nákladov je potrebné obmedziť na rozsah nevyhnutý na vyrovnanie nákladov na uhrádzanie príspevku na sociálne zabezpečenie, ktoré nesie etablovaný prevádzkovateľ, s nákladmi na uhrádzanie príspevku na sociálne zabezpečenie, ktoré vznikajú jeho konkurentom (84).
(297)
V tomto prípade Komisia uznáva, že Deutsche Post by sa bez štátneho zásahu, ktorý ju zbavil časti záväzkov súvisiacich s dôchodkami jej štátnych zamestnancov, nebola schopná presadiť voči svojim konkurentom. Finančné bremená pochádzajúce z minulosti, ktoré nemuseli hradiť jej konkurenti, by spôsobili jej vytlačenie z tých častí trhu s poštovými službami, ktoré sú otvorené hospodárskej súťaži.
(298)
V rozhodnutí La Poste Komisia prvýkrát posudzovala potrebnosť a primeranosť opatrenia pomoci na odbremenenie od nákladov na dôchodky štátnych zamestnancov prijatých do zamestnania pred otvorením trhu. Komisia v uvedenom rozhodnutí preskúmala, či dotácie dôchodkov vo výške povinných príspevkov na sociálne zabezpečenie, ktoré odvádza etablovaný prevádzkovateľ, sú porovnateľné s odvodmi ostatných podnikov v odvetví listových a balíkových zásielok (85).
(299)
V predmetnom rozhodnutí bude Komisia postupovať podľa rovnakého postupu. Preskúmanie Komisie sa uskutoční v troch krokoch:
1.
Komisia najprv preskúma výšku príspevkov na sociálne zabezpečenie, ktoré odvádzajú ostatné podniky v odvetví listových a balíkových zásielok.
2.
Potom musí určiť výšku príspevkov na sociálne zabezpečenie, ktoré odvádza za svojich štátnych zamestnancov Deutsche Post.
3.
Napokon musí preskúmať, či majú stanovené príspevky rovnakú výšku.
VII.3.2.1. Výška príspevkov na sociálne zabezpečenie, ktoré odvádzajú ostatné podniky v odvetví listových a balíkových zásielok
(300)
Výšku príspevkov na sociálne zabezpečenie určujú dva faktory: sadzba poistného a mzdový základ, na ktorý sa uplatňuje.
a) Výpočet referenčnej sadzby
(301)
Súkromní konkurenti musia zo svojich výnosov financovať podiel zamestnávateľa aj podiel zamestnanca. Ako vidieť na obrázku 2, celková sadzba príspevku sa od roku 1995 pohybuje od 38 % do 42 % hrubej mzdy súkromného zamestnanca [hrubá mzda = čistá mzda + podiel zamestnanca (na poistení)]. Podiel zamestnávateľa a podiel zamestnanca na sadzbe príspevku na sociálne zabezpečenie sa pohyboval od 19 % do 21 % hrubej mzdy (podrobné časové postupnosti sú uvedené v prílohe).
(302)
Podiel štátnych zamestnancov na príspevkoch na sociálne zabezpečenie zahŕňa oproti podielu súkromných zamestnancov len 30 % až 50 % ich nákladov na zdravotnú starostlivosť, ale nijaké ďalšie príspevky na úhradu dôchodkových nákladov, nákladov na zdravotnú starostlivosť a nákladov pre prípad odkázanosti na starostlivosť. Príspevok Deutsche Post je preto vyšší ako podiel súkromných zamestnávateľov a zahŕňa celé dôchodkové náklady a zostávajúce náklady na zdravotnú starostlivosť a náklady pre prípad odkázanosti na starostlivosť.
(303)
Pri určovaní príslušnej referenčnej sadzby pre Deutsche Post sa preto musí zohľadniť, že príspevok štátnych zamestnancov je nižší ako príspevok súkromných zamestnancov.
(304)
V prípade príspevku štátnych zamestnancov na úhradu nákladov na zdravotnú starostlivosť a nákladov pre prípad odkázanosti na starostlivosť vo výške od 30 % do 50 % možno vychádzať z toho, že ekonomické účinky tohto príspevku vo veľkej miere zodpovedajú príspevku súkromných zamestnancov na povinné zdravotné poistenie a na poistenie pre prípad odkázanosti na starostlivosť (ktorý napríklad v roku 2006 predstavoval 8,50 % hrubej mzdy súkromných zamestnancov).
(305)
Keďže štátni zamestnanci neodvádzajú príspevky na povinné dôchodkové poistenie a na poistenie v nezamestnanosti, musí príslušnú sumu prevziať Deutsche Post, aby výška príspevkov na sociálne zabezpečenie, ktoré financuje Deutsche Post, skutočne zodpovedala výške príspevkov na povinné sociálne zabezpečenie, ktoré zo svojich výnosov musí financovať súkromná spoločnosť.
(306)
Ako je uvedené v tabuľke, musí preto referenčná sadzba príspevkov Deutsche Post na sociálne zabezpečenie (ďalej len „referenčná sadzba“) zahŕňať celkovú sadzbu príspevku (= podiel zamestnávateľa + podiel zamestnanca) na dôchodkové poistenie a poistenie pre prípad nezamestnanosti, ako aj podiel zamestnávateľa na zdravotnom poistení a na poistení pre prípad odkázanosti na starostlivosť.
Obrázok č. 7
Určenie referenčnej sadzby príspevkov Deutsche Post na sociálne zabezpečenie
(307)
Ako vyplýva z obrázku 8, referenčná sadzba sa v období 2003 - 2010 pohybovala od 30 % do 34,1 % hrubej mzdy súkromných zamestnancov (86).
(308)
Nemecko namieta, že referenčná hodnota vyššia ako podiel zamestnávateľa na sadzbe príspevku na sociálne zabezpečenie by poškodila Deutsche Post v porovnaní s konkurentmi, ktorí odvádzali len podiel zamestnávateľa. Ako však ukazuje nasledujúci zjednodušený príklad (ktorý vychádza zo sadzieb poistného v roku 2006), keby referenčná sadzba zodpovedala len podielu zamestnávateľa na príspevkoch na sociálne zabezpečenie, Deutsche Post by v porovnaní so súkromnými konkurentmi vznikla jednoznačná výhoda:
1.
Deutsche Post a súkromný konkurent vyplácajú štátnemu zamestnancovi, resp. súkromnému zamestnancovi rovnakú čistú mzdu vo výške 79,5 EUR.
2.
Podiel zamestnávateľa a podiel zamestnanca na sadzbe príspevku na sociálne zabezpečenie predstavuje 20,5 % hrubej mzdy súkromného zamestnanca. Po spočítaní čistej mzdy 79,5 EUR a podielu zamestnanca 20,5 EUR získame hrubú mzdu vo výške 100 EUR. Celkové príspevky na sociálne zabezpečenie predstavujú teda 41 EUR (= 41 % hrubej mzdy súkromného zamestnanca).
3.
Podľa názoru Nemecka by Deutsche Post mala hradiť len podiel zamestnávateľa na príspevkoch na sociálne zabezpečenie, ktorý sa pridáva k príspevku štátneho zamestnanca na úhradu nákladov na zdravotnú starostlivosť (ktoré sú určené príspevkom súkromného zamestnanca na zdravotné poistenie a poistenie pre prípad odkázanosti na starostlivosť vo výške 7,5 EUR).
4.
Nemecko počíta podiel zamestnávateľa na základe splatnej mzdy štátneho zamestnanca 87 EUR (súčet čistej mzdy 79,5 EUR a príspevku štátneho zamestnanca na úhradu nákladov na zdravotnú starostlivosť vo výške 7,5 EUR). Sociálne náklady preto predstavujú súčet 17,8 EUR (podiel zamestnávateľa vo výške 20,5 % splatnej mzdy štátneho zamestnanca vo výške 87 EUR) a príspevku štátneho zamestnanca na úhradu nákladov na zdravotnú starostlivosť vo výške 7,5 EUR.
5.
Na základe výpočtov Nemecka by sociálne náklady na štátneho zamestnanca predstavovali len 25,3 EUR v porovnaní so sumou 41 EUR v prípade súkromného zamestnanca.
(309)
Aj keď Deutsche Post a súkromní konkurenti vyplácajú rovnakú čistú mzdu, sociálne náklady Deutsche Post by v prípade, keď referenčná hodnota zahŕňa podiel zamestnanca na príspevkoch na sociálne zabezpečenie, predstavovali približne len 62 % príspevku na povinné sociálne zabezpečenie súkromného zamestnanca.
(310)
Ďalej treba poznamenať, že podiel zamestnávateľa na sadzbe príspevku na sociálne zabezpečenie (od roku 1995 v rozpätí od 19 % do 21 %) bol tiež výrazne nižší ako sadzba príspevku vo výške 33 % splatných miezd štátnych zamestnancov, ktorá je stanovená v zákone o dôchodkoch z roku 1995 ako referenčná hodnota pre príspevok Deutsche Post do dôchodkového fondu. Nemecký zákonodarca preto nesledoval zámer, že Deutsche Post by mala financovať len podiel zamestnávateľa, ale uložil Deutsche Post podstatne vyšší príspevok na úhradu dôchodkových nákladov štátnych zamestnancov, ako aj prevzatie všetkých zostávajúcich sociálnych nákladov (napríklad príspevku na úhradu nákladov na zdravotnú starostlivosť poskytovanú štátnym zamestnancom).
(311)
Komisia preto odmieta, aby sa ako referenčná sadzba použil podiel zamestnávateľa na príspevku na sociálne zabezpečenie, pretože štátni zamestnanci - na rozdiel od súkromných zamestnancov - neodvádzajú povinný príspevok na dôchodkové poistenie a na poistenie v nezamestnanosti. Tieto príspevky sa preto musia v každom prípade zahrnúť do referenčnej sadzby, čím sa zaručí, že Deutsche Post a súkromní konkurenti budú platiť priamo, resp. nepriamo príspevky v rovnakej výške.
b) Výpočet mzdového základu
(312)
Keďže výška príspevkov na sociálne zabezpečenie, ktoré za svojich štátnych zamestnancov musí platiť Deutsche Post, by sa mala prispôsobiť výške príspevkov na povinné sociálne zabezpečenie, ktoré musia platiť súkromní konkurenti, je dôležité nielen to, aby sa na Deutsche Post vzťahovala rovnaká sadzba príspevku, ale aj to, aby sa táto sadzba uplatňovala na zodpovedajúci mzdový základ. Ako vidno v uvedenom príklade, výpočet podielu zamestnávateľa vo výške 20,5 % na základe splatných miezd štátnych zamestnancov vedie k príspevku vo výške 17,8 EUR, pričom súkromný konkurent musí platiť 20,5 EUR (20,5 % z hrubej mzdy 100 EUR).
(313)
V prípade štátnych zamestnancov sa preto musí určiť taká hrubá mzda (ďalej len „hrubá mzda štátnych zamestnancov“), aby mzdový základ zodpovedal hrubej mzde súkromných zamestnancov. Budeme predpokladať, že príspevok štátnych zamestnancov na úhradu nákladov na zdravotnú starostlivosť zodpovedá príspevku súkromných zamestnancov na povinné zdravotné poistenie a na poistenie pre prípad odkázanosti na starostlivosť. Zostávajúci rozdiel medzi hrubou mzdou a splatnou mzdou preto predstavuje podiel zamestnanca na príspevkoch na dôchodkové poistenie a na poistenie v nezamestnanosti. Nasledujúci vzorec umožňuje prepočítať splatnú mzdu na hrubú mzdu zodpovedajúcu hrubej mzde súkromných zamestnancov:
Tabuľka č. 6
Výpočet hrubej mzdy štátnych zamestnancov (na základe sadzieb príspevkov z roku 2006)
Hrubá mzda štátnych zamestnancov =
(314)
Napríklad na základe sadzieb príspevkov z roku 2006 je hrubá mzda štátnych zamestnancov o 15 % vyššia ako ich splatná mzda. Toto percento preto kvantifikuje chybu, ktorá by vznikla, keby sa v porovnaní s povinnými príspevkami na sociálne zabezpečenie súkromných konkurentov ako základ na výpočet príspevkov Deutsche Post na sociálne zabezpečenie použila namiesto hrubej mzdy splatná mzda. Jasne to vidieť na príklade v odôvodnení 308, pretože podiel zamestnávateľa vo výške 20,5 EUR vypočítaný správne na základe hrubej mzdy je o 15 % vyšší ako podiel zamestnávateľa vo výške 17,8 EUR, pri ktorého výpočte sa ako základ nesprávne použila splatná mzda.
(315)
Komisia preto zastáva názor, že referenčná sadzba pre príspevky Deutsche Post na sociálne zabezpečenie musí byť založená na príspevku zamestnávateľa a príspevku zamestnanca na dôchodkové poistenie a na poistenie v nezamestnanosti a na príspevku zamestnávateľa na zdravotné poistenie a poistenie pre prípad odkázanosti na starostlivosť. Referenčná sadzba sa musí uplatniť na hrubú mzdu štátnych zamestnancov (ako je špecifikované v tabuľke 6).
VII.3.2.2. Príspevky na sociálne zabezpečenie, ktoré Deutsche Post platí za svojich štátnych zamestnancov
(316)
Podľa § 16 ods. 1 PostPersRG 1994 musela Deutsche Post v období 1995 - 1999 platiť dôchodkovému fondu ročný príspevok vo výške 2,045 mld. EUR, resp. spolu 10,225 mld. EUR. Od roku 2000 odvádza Deutsche Post podľa § 16 ods. 2 PostPersRG 1994 sadzbu 33 %. Táto sadzba sa uplatňuje na splatnú mzdu štátnych zamestnancov.
(317)
Pri preskúmaní nevyhnutnosti a primeranosti pomoci sa však musí zohľadniť aj okolnosť, že Deutsche Post nemusí z ekonomického hľadiska platiť do dôchodkového fondu celú sumu 2,045 mld., ktorá zodpovedá 33 % splatných miezd. Podľa názoru Komisie sa v tejto súvislosti musí rozlišovať medzi obdobím 1995 až 2002 a obdobím od roku 2003 do súčasnosti.
a) Príspevok Deutsche Post v období 1995 - 2002
(318)
Nemecko uvádza, že Deutsche Post, najmä so zreteľom na ročné paušálne platby do dôchodkového fondu v celkovej výške 2,045 mld. EUR, ktoré uskutočnila v období 1995 až 1999, odviedla vyššie príspevky na sociálne zabezpečenie, než boli príspevky na povinné sociálne zabezpečenie, ktoré zaplatili konkurenti. Deutsche Post preto v období do roku 1999, ale aj počas celého prešetrovaného obdobia odvádzala prinajmenšom rovnako vysoké, ak nie vyššie príspevky ako súkromné spoločnosti. Nemožno preto konštatovať, že dotácie dôchodkov prispeli k priaznivejšej pozícii Deutsche Post v porovnaní s jej konkurentmi. Komisia musí túto argumentáciu odmietnuť, pretože nezohľadňuje príslušné regulačné ustanovenia nemeckých orgánov týkajúce sa pokrytia nákladov cenovo neregulovaných služieb.
(319)
Komisia v predmetnom rozhodnutí konštatuje, že Deutsche Post bola na cenovo neregulovaných trhoch v priaznivejšej pozícii ako jej konkurenti, pretože časť vzniknutých sociálnych nákladov na štátnych zamestnancov pracujúcich v týchto službách sa neuhrádzala týmito službami vo vlastnej réžii. Namiesto toho sa táto časť vzniknutých sociálnych nákladov priradila cenovo regulovaným službám, ktorých výnosy boli udržiavané na úrovni dostatočne vysokej na to, aby sa z nich mohli financovať náklady vzniknuté dodatočne k nákladom na cenovo regulované služby.
(320)
Vedenie interného účtovníctva Deutsche Post od roku 1995 tak ukazuje, že Deutsche Post pridelila k cenovo neregulovaným službám príspevky na sociálne zabezpečenie len vo výške vychádzajúcej zo sadzby príspevku REK. Túto prax potvrdili REK 2002 a potom nasledujúce REK. Z tohto dôvodu boli cenovo neregulované služby hospodársky zvýhodnené v období pred rokom 1999 aj po roku 1999, pretože tieto služby boli jednoznačne oslobodené od vzniknutých nákladov.
(321)
Tvrdenie Nemecka, že na cenovo regulovaných trhoch vznikla pre Deutsche Post komparatívna nevýhoda, pretože paušálnymi platbami vykonanými v období 1995 až 1999 musela financovať vyššie sociálne náklady, nezodpovedá skutočnosti. Po prvé mala Deutsche Post stále výlučné právo na väčšinu svojich regulovaných služieb. Po druhé je ešte dôležitejšie, že poplatky za služby podliehajúce výlučnému právu boli stanovené dostatočne vysoko na to, aby tieto náklady preniesli na závislých používateľov.
(322)
V období do roku 1995 sa regulácia poplatkov zakladala na nariadení o poštových službách (87) z 24. júna 1991, podľa ktorého sa museli vyrovnať poplatky za monopol. V administratívnej praxi to zahŕňalo dôchodkové náklady. V období 1995 - 1997 sa regulácia poplatkov zakladala na zákone o regulácii telekomunikácií a pôšt zo 14. septembra 1994 (BGBl. I, s. 2325, 2371). Podľa § 4 v spojení s § 2 a § 7 uvedeného zákona sa výnosmi z cenovo regulovanej oblasti mohli pokrývať nielen náklady vznikajúce pri cenovo regulovaných službách vrátane príspevkov do dôchodkového fondu, ale aj náklady cenovo neregulovaných služieb.
(323)
Ako vyplýva z ročnej účtovnej závierky Deutsche Post, po dôchodkovej reforme z roku 1995 zostali regulované poplatky na rovnakej úrovni, aká platila predtým, keď ešte Deutsche Post musela hradiť úplné dôchodkové náklady. Neskôr (v období 1995 - 1999) boli dôchodkové náklady obmedzené na výšku paušálnej sumy alebo (od roku 2000) stanovené na 33 % objemu miezd štátnych zamestnancov, ktorý z roka na rok klesal. Regulované poplatky však neboli zodpovedajúco znížené, aby pokryli ešte vyššie príspevky na sociálne zabezpečenie zodpovedajúce príspevkom na povinné sociálne zabezpečenie, ktoré platili konkurenti. Hospodárska situácia Deutsche Post sa z hľadiska pokrytia dôchodkových nákladov z cenovo regulovaných služieb nezmenila, pretože výška stanovených príspevkov do dôchodkového fondu (2,045 mld. EUR ročne) zostala až do roku 1999 približne rovnaká ako dôchodkové náklady v roku 1994. Výška výnosov Deutsche Post aj príspevku do dôchodkového fondu zostali v rovnováhe.
(324)
V PostG 1997 sa jednoznačne stanovuje, že z regulovaných poplatkov by sa mali uhrádzať nielen náklady „efektívneho“ poskytovania služieb, ale aj finančné bremená vznikajúce napríklad zo sociálnych nákladov štátnych zamestnancov. V PostG 1997 sa preto výslovne uznáva, že výnosy z cenovo regulovanej oblasti je potrebné stanoviť tak, aby sa zaručilo pokrytie všetkých paušálnych platieb. Keďže nemecký zákonodarca podľa všetkého zastával názor, že vtedajšia výška regulovaných poplatkov spĺňa požiadavky PostG 1997, rozhodol sa, že do roku 1999 ponechá ceny na úrovni z roku 1997. Vtedajší minister hospodárstva a technológií následne 27. marca 2000 rozhodol, že poplatky schválené 1. septembra 1997 majú zostať v platnosti do 31. decembra 2002.
(325)
V dôsledku toho sa regulované poplatky ponechali na historicky vysokej úrovni a neznížili na úroveň, pri ktorej by Deutsche Post vznikla komparatívna nevýhoda.
(326)
Od roku 2000 bola Deutsche Post v porovnaní so svojimi konkurentmi v ešte v priaznivejšej pozícii, pretože stanovené príspevky do dôchodkového fondu sa znížili na 33 % splatných miezd štátnych zamestnancov. Táto výška predstavuje v absolútnych číslach zníženie nákladov z 2,045 mld. EUR na 735 mil. EUR (a v nasledujúcich rokoch na ešte nižšiu sumu, pretože počet štátnych zamestnancov sa zmenšoval a tento vývoj sa len čiastočne kompenzoval nárastom miezd). Keďže regulované poplatky sa ponechali na historicky vysokej úrovni, Deutsche Post mohla od roku 2000 dosahovať značné zisky z cenovo regulovaných služieb.
(327)
Znalecký posudok WIK pri preskúmaní rentability Deutsche Post v oblasti cenovo regulovaných služieb v celom období 1995 - 2002 dospel k záveru, že napríklad do roku 1999 nevznikli Deutsche Post nijaké straty z cenovo regulovaných služieb napriek paušálnym platbám do dôchodkového fondu. Od roku 2000 hovorí znalecký posudok WIK dokonca o jednoznačne pozitívnych výsledkoch.
(328)
Komisia musí preto odmietnuť tvrdenie Nemecka, že Deutsche Post bola v súvislosti s úhradou príspevkov na sociálne zabezpečenie v cenovo regulovaných službách oproti konkurentom znevýhodnená a že dotácie dôchodkov pred rokom 2002 boli potrebné a primerané.
(329)
Napriek uvedenému musí Komisia pripustiť, že v tomto prípade nemá k dispozícii dostatočné dôkazové materiály, aby určila presnú výšku príspevkov na sociálne zabezpečenie, ktoré Deutsche Post odvádzala v rokoch 1995 - 2002. Komisia zastáva názor, že takáto kvantifikácia sa nemôže podľa predpisov zakladať na dodatočnom konštatovaní, že určitá časť sociálnych nákladov cenovo neregulovaných služieb bola presunutá, aby sa financovala z cenovo regulovanej oblasti, a že Deutsche Post v rámci systému dôchodkových fondov nebola celkovo znevýhodnená, pretože výnosy z cenovo regulovanej oblasti boli de facto stanovené dostatočne vysoko na to, aby pokrývali jej príspevky do dôchodkového fondu vrátane presunutých finančných bremien. Takisto nie je možné stanoviť metódu, podľa ktorej by mohol členský štát vypočítať výšku príspevkov v tomto období. Komisia po preskúmaní právneho základu regulovaných poplatkov uplatňovaných v období 1995 - 2002 konštatovala, že zo zákonných ustanovení sa nedá s istotou vyvodiť, aké predbežné rozhodnutie prijali príslušné orgány v súvislosti s regulovanými poplatkami. Predovšetkým sa v tomto prípade nedá s istotou preukázať, že príslušné orgány vo svojich rozhodnutiach v čase stanovenia regulovaných poplatkov vo výške, ktorá napokon de facto pokryla presunuté náklady, vykázali určitú časť regulovaných poplatkov jednoznačne na pokrytie sumy uvedených finančných bremien z cenovo neregulovaných služieb.
(330)
Na rozdiel od rozhodnutí o cenových stropoch z rokov 2002, 2007 a 2011, v ktorých tieto finančné bremená výslovne potvrdil a schválil poštový regulačný úrad, toto skoršie de facto pokrytie bolo možné vyvodiť z úvah orgánov zodpovedných za stanovenie poplatku, ktoré súvisia s vývojom iných nákladových zložiek alebo iných ukazovateľov. V tomto prípade toto skoršie de facto pokrytie teda nepostačuje na presné a bezpečné stanovenie, do akej miery príslušné orgány zohľadnili pri zvyšovaní regulovaného poplatku uvedené finančné bremená cenovo neregulovaných služieb.
(331)
Pre obdobie od 1. januára 2003 však z rozhodnutí o cenových stropoch z rokov 2002, 2007 a 2011 možno jasne vyrozumieť, ako poštový regulačný úrad stanovil štruktúru regulovaných poplatkov. Vyššia úroveň regulovaných poplatkov sa stanovila jednoznačne s cieľom pokryť finančné bremená cenovo neregulovaných služieb z výnosov cenovo regulovanej oblasti.
b) Príspevok Deutsche Post od roku 2003
(332)
Podľa PostG 1997 môže Deutsche Post od regulačného orgánu požadovať, aby pri stanovení prípustnej výšky výnosov z výlučného práva a cenovo regulovaných služieb zahrnul do nákladov presúvaných na používateľov okrem iného „nekonkurenčné sociálne náklady“ a náklady na efektívne poskytovanie univerzálnej služby. Poštový regulačný úrad použil túto metódu prvýkrát v rozhodnutí o cenových stropoch z roku 2002. Poštový regulačný úrad schválil finančné bremená z nekonkurenčných príspevkov na sociálne zabezpečenie aj v rozhodnutiach o cenových stropoch z rokov 2007 a 2011. Na hodnotení Komisie nič nemení ani okolnosť, že cenovej kontrole ex ante podlieha len časť cenovo regulovaných služieb. Deutsche Post bola stále oprávnená využiť svoje dominantné postavenie na presunutie celého finančného bremena. Z tohto hľadiska nie je dôležité, či regulačný orgán vykonáva svoju kontrolu ex ante alebo ex post.
(333)
Žiadosť Deutsche Post, aby sa finančné bremeno 2 (vzniknuté sociálne náklady prevyšujúce sadzbu príspevku REK) refinancovalo výnosmi z cenovo regulovanej oblasti, poštový regulačný úrad vždy schválil. Pri určovaní nekonkurenčných sociálnych nákladov (finančné bremeno 2) v roku 2001 sa teda porovnali príspevky na sociálne zabezpečenie vo výške [40 % až 45 %] splatných miezd (88), ktoré odviedla Deutsche Post za svojich štátnych zamestnancov, s referenčnou hodnotou REK. Táto referenčná hodnota sa skladá z podielu zamestnávateľa na príspevkoch na sociálne zabezpečenie, úrazové poistenie a doplnkové dôchodkové poistenie, ktoré spolu tvoria [20 % až 25 %] splatných miezd.
(334)
Tento rozdiel medzi dvomi sadzbami [15 % až 20 %] splatnej mzdy štátneho zamestnanca sa zahrnul do finančného bremena 2 a uhradil sa z výnosov z cenovo regulovanej oblasti (pozri tabuľku 2).
(335)
Deutsche Post preto z ekonomického hľadiska neplatí sadzbu príspevku na sociálne zabezpečenie vo výške 33 % splatných miezd, ale len sadzbu príspevku v rozpätí [20 % až 25 %]. Od roku 2003 hradia zostávajúcu časť závislí spotrebitelia, ktorí musia platiť poplatky pokrývajúce sociálne náklady Deutsche Post na služby, na ktoré mala Deutsche Post výlučné právo do roku 2007, resp. za univerzálne služby, v prípade ktorých mala Deutsche Post dominantné postavenie.
(336)
Na porovnanie sadzby príspevku, ktorá sa uplatňuje na splatné mzdy, s výškou príspevkov na sociálne zabezpečenie, ktoré odvádza konkurent, sa musí príslušná mzda previesť na hrubú mzdu štátnych zamestnancov.
(337)
Splatná mzda predstavuje [85 % až 90 %] hrubej mzdy štátnych zamestnancov (89), preto [20 % až 25 %] splatnej mzdy zodpovedá [17,5 % až 22,5 %] hrubej mzdy.
(338)
V dôsledku obmedzenia príspevku do dôchodkového fondu na 33 % a schválenia finančného bremena 2 poštovým regulačným úradom platí Deutsche Post príspevky na sociálne zabezpečenie vo výške [17,5 % až 22,5 %] hrubej mzdy štátnych zamestnancov.
VII.3.2.3. Porovnanie
a) Obdobie 1995 - 2002
(339)
V období 1995 - 2002 výnosy z poplatkov, ktoré Deutsche Post uplatňovala vo vyhradenej oblasti, výrazne znížili skutočné ekonomické bremeno jej príspevku na pokrytie vlastných sociálnych nákladov. Keďže nie sú k dispozícii samostatne vykazované prvky poplatkov, Komisia môže len konštatovať, že výška príspevku Deutsche Post bola nižšia ako referenčná sadzba. Komisia nie je schopná vypočítať presný rozdiel medzi týmito dvomi úrovňami ani stanoviť metódu, ktorá by to členskému štátu umožnila.
b) Obdobie od roku 2003
(340)
Vzhľadom na porovnanie sadzby príspevku REK s referenčnou sadzbou možno konštatovať, že referenčná sadzba REK sa zakladá na splatných mzdách štátnych zamestnancov, ktoré v porovnaní s hrubou mzdou súkromných zamestnancov predstavujú nízky mzdový základ. Sadzba príspevku REK sa preto musí znovu prepočítať ako percentuálna sadzba hrubých miezd štátnych zamestnancov.
(341)
Z porovnania za rok 2006 vyplýva, že z cenovo neregulovaných služieb sa skutočne hradili príspevky na sociálne zabezpečenie vo výške [17,5 až 22,5] % hrubej mzdy štátnych zamestnancov (resp. [20 až 25] % splatných miezd štátnych zamestnancov) - v porovnaní s referenčnou sadzbou 33,5 %. Vzhľadom na príspevky na sociálne zabezpečenie získala preto Deutsche Post v roku 2006 komparatívnu výhodu vo výške [10 až 15] % hrubých miezd štátnych zamestnancov.
Tabuľka č. 7
Porovnanie sadzby príspevku REK s referenčnou sadzbou príspevku Deutsche Post na sociálne zabezpečenie v roku 2006
Sadzba príspevku na povinné sociálne zabezpečenie
Sadzba príspevku REK
Referenčná sadzba pre sociálne príspevky - finančné bremeno Deutsche Post
ako percentuálny podiel z
hrubej mzdy súkromných zamestnancov
hrubej mzdy štátnych zamestnancov
hrubej mzdy štátnych zamestnancov
Podiel zamestnávateľa
20,50 %
17,84 %
20,50 %
Zdravotné poistenie
6,65 %
5,79 %
6,65 %
Poistenie pre prípad odkázanosti na starostlivosť
0,85 %
0,74 %
0,85 %
Poistenie v nezamestnanosti
3,25 %
2,83 %
3,25 %
Dôchodkové poistenie
9,75 %
8,48 %
9,75 %
Podiel zamestnanca
20,50 %
Zdravotné poistenie
6,65 %
Poistenie pre prípad odkázanosti na starostlivosť
0,85 %
Poistenie v nezamestnanosti
3,25 %
3,25 %
Dôchodkové poistenie
9,75 %
9,75 %
Doplnkové dôchodkové poistenie
[od 0 % do 5 %]
Úrazové poistenie
[od 0 % do 5 %]
Sadzba príspevku
[od 17,5 % do 22,5 %]
33,50 %
(342)
Podľa tabuľky 7 predstavuje referenčná sadzba pre Deutsche Post 33,5 % hrubej mzdy štátnych zamestnancov a je o [10 až 15] percentuálnych bodov vyššia ako sadzba, ktorú Deutsche Post skutočne platí.
(343)
Rozdiel [10 až 15] percentuálnych bodov zaznamenaný v roku 2006 je väčší ako nominálny rozdiel v hodnote [8 až 13] % medzi referenčnou sadzbou 33,5 % a sadzbou príspevku REK [20 až 25] %. Tento rozdiel zahŕňa dodatočnú platbu vo výške [2 až 3] percentuálnych bodov, ktorou sa zohľadňuje okolnosť, že nominálna sadzba príspevku REK [20 až 25] % sa neoprávnene zakladá na splatnej mzde štátnych zamestnancov a nie na hrubej mzde štátnych zamestnancov, ktorá zodpovedá hrubej mzde súkromných zamestnancov.
VII.3.2.4. Predbežný záver o nevyhnutnosti a primeranosti
(344)
Dotácie dôchodkov, ktorými sa pokrýva potreba financovania dôchodkového fondu prevyšujúca príspevky na sociálne zabezpečenie predstavujúce 33 % splatných miezd štátnych zamestnancov Deutsche Post, nie sú nevyhnutné ani primerané z týchto dôvodov:
1.
Skutočné náklady, ktoré Deutsche Post vznikli v období od roku 1995 do roku 2002, boli nižšie ako referenčná hodnota, presný rozdiel sa však nedá zistiť.
2.
Od roku 2003 hradila Deutsche Post náklady dosahujúce v priemere približne [17,5 až 22,5] % hrubej mzdy svojich štátnych zamestnancov, pričom priemerná referenčná hodnota predstavuje 32 % hrubej mzdy štátnych zamestnancov, zvyšné náklady hradili používatelia, pretože výnosy schválené podľa regulácie metódou cenového stropu zahŕňajú finančné bremeno nekonkurenčných sociálnych nákladov, ktoré pokrývajú zostávajúcich [10 až 15] % hrubej mzdy štátnych zamestnancov.
(345)
Odlišné sadzby od roku 2003 sa dajú vysvetliť dvomi spôsobmi:
1.
Povinné príspevky na sociálne zabezpečenie, ktoré platia spoločnosti v odvetví doručovania listových a balíkových zásielok, predstavujú 41 % hrubej mzdy. Na to, aby sa tieto príspevky mohli porovnať so sociálnymi príspevkami, ktoré platí za svojich štátnych zamestnancov Deutsche Post, je potrebná korektúra, ktorá zohľadňuje, že štátni zamestnanci uhrádzajú 30 % až 50 % svojich výdavkov na zdravotnú starostlivosť a na ošetrovanie sami. Tento podiel, ktorý uhrádzajú štátni zamestnanci, je potrebné postaviť na rovnakú úroveň s podielom zamestnanca na zdravotné poistenie a na poistenie pre prípad odkázanosti na starostlivosť vo výške 7,5 % hrubých miezd.
2.
Príspevok Deutsche Post sa nevypočíta z hrubej mzdy štátneho zamestnanca, ale na základe jeho splatnej mzdy. Referenčná hodnota pre štátnych zamestnancov Deutsche Post preto predstavuje 33,5 % hrubej mzdy. Odbremenenie, ktoré túto úroveň prekračuje, nie je v zásade nevyhnutné ani primerané.
(346)
V období 1995 - 2002 sa nedá presne zistiť, aká časť odbremenenia prevyšuje nevyhnutnú a primeranú mieru. Od roku 2003 predstavuje táto časť [10 až 15] % hrubej mzdy.
VII.3.2.5. Vplyv osobitného konkurenčného a regulačného prostredia na kritériá nevyhnutnosti a primeranosti
(347)
Pri hodnotení nevyhnutnosti a primeranosti dotácie dôchodkov sa však musí zohľadniť, že ide o osobitné konkurenčné a regulačné prostredie.
(348)
Ako sa uvádza v odseku II.2.1, Deutsche Post mala do 31. decembra 2007 výlučné právo na doručovanie určitých listových zásielok. Podľa § 52 PostG 1997 bola až do tohto dátumu poverená povinnosťou poskytovať univerzálne služby v zmysle kapitoly 2 smernice Európskeho parlamentu a Rady 97/67/ES (90) a § 11 PostG 1997. Od 1. januára 2008 poskytuje Deutsche Post univerzálne služby na dobrovoľnom základe.
(349)
Pokiaľ mala Deutsche Post výlučné právo na určité listové služby, jej konkurenti nemohli v tejto časti poštového trhu ponúkať svoje služby. Skutočnosť, že poštový regulačný úrad povolil Deutsche Post, aby prostredníctvom vyšších poplatkov za cenovo regulované služby refinancovala v plnom rozsahu a vo výške presahujúcej sociálne príspevky jej konkurentov tú časť sociálnych nákladov štátnych zamestnancov, ktorá vznikla z poskytovania služieb, na ktoré sa vzťahuje výlučné právo, nesmela ovplyvniť obchod v takom rozsahu, aby to bolo v rozpore so spoločným záujmom.
(350)
Povinnosť poskytovať univerzálne služby sa zakladá na tom, že poskytovatelia poštových služieb v prípade konkurenčného trhu určité služby vo vidieckych alebo vzdialených oblastiach buď neponúkajú vôbec, alebo len za neprimerane vysoké ceny. Podľa článku 4 smernice 97/67/ES musia preto všetky členské štáty zabezpečiť, aby mali užívatelia právo na univerzálne služby, medzi ktoré patrí trvalé poskytovanie poštových služieb stanovenej kvality na všetkých miestach na ich území za prijateľné ceny pre všetkých užívateľov.
(351)
Nemecká legislatíva v tejto súvislosti ukladá všetkým poskytovateľom poštových služieb, ktorí majú dominantné postavenie na trhu a ktorých sa týka záväzok univerzálnej služby, osobitnú povinnosť. Podľa § 2 PDLV (91) musia títo poskytovatelia poštových služieb poskytovať služby na tomto trhu všetkým užívateľom za rovnakých podmienok. Doteraz má takéto dominantné postavenie na trhu, a teda aj túto povinnosť len Deutsche Post.
(352)
Od privatizácie nedostala Deutsche Post nijakú štátnu pomoc ako kompenzáciu za poskytovanie univerzálnych služieb. Dostáva však kompenzáciu za náklady vznikajúce zabezpečovaním univerzálnej služby z výnosov cenovo regulovaných služieb, pri ktorých má dominantné postavenie na trhu. Podľa názoru Komisie treba pri hodnotení nevyhnutnosti a primeranosti dotácie dôchodkov túto okolnosť primerane zohľadniť.
(353)
Komisia preto dospela k záveru, že v prípade sociálnych nákladov na štátnych zamestnancov, vzniknutých z poskytovania cenovo regulovaných služieb, na ktoré sa vzťahuje povinnosť poskytovať univerzálne služby a pri ktorých má Deutsche Post dominantné postavenie na trhu, okolnosť, že poštový regulačný úrad schválil, aby sa sociálne náklady vznikajúce pri poskytovaní cenovo regulovaných služieb v plnej miere financovali vyššími poplatkami, a to dokonca aj vtedy, keď tieto sociálne náklady presahujú úroveň, ktorú spravidla hradia jej konkurenti, neovplyvňuje obchod v takom rozsahu, aby to bolo v rozpore so spoločným záujmom. Tento záver vychádza z osobitného konkurenčného a regulačného prostredia, v ktorom sa tieto služby poskytovali. Nemôže sa preto prenášať na iné oblasti.
VII.3.3. Záver
(354)
Vzhľadom na uvedené sa môže prijať záver, že Deutsche Post od roku 2003 za svojich štátnych zamestnancov, ktorí pracovali v oblastiach cenovo neregulovaných služieb, odvádzala sociálne príspevky, ktoré boli o 11 až 14 percentuálnych bodov nižšie ako sadzby príspevkov jej konkurentov.
Obrázok č. 8
Komparatívna výhoda vzhľadom na sadzbu príspevku na sociálne zabezpečenie v porovnaní s cenovo neregulovanými službami (sadzby poistného ako percentuálny podiel hrubých miezd štátnych zamestnancov)
[…]
(355)
Nízke sociálne príspevky nie sú nevyhnutné ani primerané na dosiahnutie cieľa postupného otvorenia trhu s poštovými službami. Na uvedených trhoch je Deutsche Post vystavená tvrdej konkurencii ostatných poskytovateľov. Komisia preto zastáva názor, že menšie objemy sociálnych príspevkov ovplyvnili obchod v takej miere, že sú v rozpore so spoločným záujmom, a preto ich nemožno vyhlásiť za zlučiteľné s vnútorným trhom.
(356)
Časť dotácie dôchodkov v období od 1. januára 2003, ktorá nie je zlučiteľná s vnútorným trhom, sa vypočíta podľa tohto vzorca: rozdiel medzi referenčnou sadzbou a sadzbou príspevku REK vynásobený súčtom hrubých miezd štátnych zamestnancov pracujúcich v cenovo neregulovaných službách.
Tabuľka č. 8
Vzorec na výpočet pomoci nezlučiteľnej s vnútorným trhom v období od 1. januára 2003
Pomoc nezlučiteľná s vnútorným trhom =
=
(referenčná sadzba - regulačná sadzba príspevku)
×
Súčet hrubých miezd štátnych zamestnancov v cenovo neregulovaných službách
(357)
Na základe dostupných údajov vychádza za obdobie 2003 - 2010 celková komparatívna výhoda vo výške [500 až 1 000] mil. EUR (pozri prílohu). Ročný príspevok pomoci nezlučiteľnej s vnútorným trhom klesol počas tohto obdobia z dôvodu klesajúceho počtu štátnych zamestnancov z […] mil. EUR (2003) na […] mil. EUR (2010).
VII.3.4. Protiargumentácia k tvrdeniu Nemecka
(358)
V rozhodnutí o rozšírení z roku 2011 vyjadrila Komisia pochybnosť v súvislosti s potrebnosťou a primeranosťou dotácie dôchodkov, pretože v rámci cenovo neregulovaných služieb boli odvádzané sadzby príspevku na sociálne zabezpečenie o 11 % až 14 % nižšie ako tie, ktoré odvádzali súkromní konkurenti. Výhoda, ktorá z toho vyplývala, sa v rozhodnutí o rozšírení z roku 2011 vyčíslila na 100 mil. EUR až 200 mil. EUR ročne.
(359)
Nemecko vo svojom stanovisku k uzneseniu o rozšírení z roku 2011 vznieslo dve hlavné námietky:
1.
Nemecko trvá na tom, že referenčná sadzba sa môže opierať len o podiel zamestnávateľa na príspevkoch na sociálne zabezpečenie, pretože súkromné podniky nemajú zákonnú povinnosť platiť podiel zamestnanca na poistení. Referenčná hodnota by mala okrem toho zohľadniť, že mzdová úroveň Deutsche Post bola vždy vyššia ako „konkurenčná“ úroveň.
2.
Nemecko tvrdí, že Komisia nepreukázala, že výnosy z cenovo regulovaných univerzálnych služieb postačovali na financovanie uvedených finančných bremien vznikajúcich na základe nekonkurenčných sociálnych nákladov.
VII.3.4.1. Zahrnutie príspevkov zamestnanca do referenčnej sadzby a odmietnutie korektúry mzdovej úrovne na úroveň „konkurenčnej mzdy“, ku ktorým pristúpila Komisia, sú oprávnené
(360)
Nemecko tvrdí, že vyššia referenčná hodnota ako podiel zamestnávateľa na sadzbe príspevku na sociálne zabezpečenie by poškodila Deutsche Post v porovnaní s jej konkurentmi, ktorí musia odvádzať len podiel zamestnávateľa.
(361)
Pokiaľ ide o tento prvý argument, Komisia trvá na tom, že štátni zamestnanci, na rozdiel do súkromných zamestnancov, nie sú povinní prispievať na dôchodkové poistene a na poistenie v nezamestnanosti. Tieto príspevky sa preto musia nutne zahrnúť do referenčnej sadzby s cieľom zaistiť, aby Deutsche Post a súkromní konkurenti platili priamo, resp. nepriamo príspevky rovnakej výšky.
(362)
Nemecko okrem toho trvá na tom, aby sa referenčná sadzba neuplatňovala na hrubú mzdu štátnych zamestnancov ani na splatné mzdy štátnych zamestnancov, ale len na „konkurenčnú“ mzdu. Podľa názoru Deutsche Post by sa „konkurenčná mzda“ uvedená v REK 2002, 2007 a 2011 mala riadiť podľa mzdy ETV (mzdy v kolektívnej zmluve Deutsche Postbank AG o mzdách a platoch) alebo podľa kolektívnych zmlúv pre poštový sektor z roku 2003.
(363)
V REK 2009 je ako „konkurenčná“ mzda stanovená minimálna mzda z roku 2007, ktorá je ešte nižšia ako mzda ETV.
(364)
Na to, aby sociálne odvody Deutsche Post boli na rovnej úrovni ako sociálne odvody jej konkurentov, je podľa informácií Nemecka potrebné, aby sa výpočet zakladal na takýchto „konkurenčných“ mzdách.
(365)
Komisia nemôže tento argument akceptovať, pretože pomoc sa musí obmedziť na nevyhnutné minimum, aby sa zaručilo, že postupný prechod zo stavu veľmi obmedzenej hospodárskej súťaže k skutočnej hospodárskej súťaži na úrovni Únie sa uskutoční za prijateľných hospodárskych podmienok.
(366)
Zvýšenie pomoci v takom rozsahu, aby Deutsche Post od roku 1995 financovala len sociálne odvody na základe „konkurenčných“ miezd, ktoré nezohľadňujú podmienky na trhu práce v predchádzajúcich rokoch, by preto nebolo primerané. V hospodárstve je bežné, že mzdy zamestnancov, ktorých etablované podniky, resp. noví účastníci trhu prijali do zamestnania v rôznom čase, sú rozdielne.
(367)
Takisto v prípade pomoci pre France Telecom (92) Komisia zamietla argument, ktorý predložilo Francúzsko, že pri sadzbách príspevku na sociálne zabezpečenie sa musí zohľadniť aj skutočnosť, že štátni zamestnanci dostávali vyššie mzdy ako zamestnanci konkurenčných spoločností. Komisia v tejto súvislosti zdôraznila, že etablovaný prevádzkovateľ mal v čase otvorenia trhu vďaka štátnym zamestnancom kvalifikovaných a kompetentných zamestnancov, bez ktorých by si nemohol udržať svoje postavenie na trhu. V každom prípade nie je prirodzené podrobne vyzdvihovať nevýhody etablovaného poštového podniku a nebrať pritom do úvahy podstatné výhody, napríklad pokiaľ ide o podiel na trhu, všeobecnú známosť a stálu klientelu.
(368)
Okrem toho sa na základe výpočtov Deutsche Post nedá dôveryhodne určiť, že Deutsche Post by bez povinnosti zamestnávať štátnych zamestnancov dosiahla vypočítané úspory mzdových nákladov. Dokonca aj v prípade, keby štátni zamestnanci v roku 1995 skutočne prešli do zamestnaneckého pomeru, nie je stanovené, koľko štátnych zamestnancov by bolo v roku 1995 nahradených súkromnými zamestnancami, ani v akej platovej triede. Samotný vysoký počet štátnych zamestnancov zamestnaných v roku 1995 v Deutsche Post (93) vyvoláva pochybnosti, že by bolo právne a ekonomicky možné nahradiť od roku 1995 všetkých štátnych zamestnancov rovnako produktívnymi súkromnými zamestnancami za nižšie mzdy.
(369)
Komisia preto odmieta obidve námietky Nemecka v súvislosti s referenčnou sadzbou a mzdami.
VII.3.4.2. K tvrdeniu Nemecka, že výnosy z cenovo regulovaných služieb nepostačovali na financovanie uvedených finančných bremien
(370)
Nemecko uvádza, že Komisia posudzovala len výšku príspevkov na sociálne zabezpečenie na cenovo neregulované služby a nepreskúmala, či zisky z regulovaných univerzálnych služieb postačovali na financovanie uvedených finančných bremien.
(371)
Nemecko uplatňuje dve argumentačné línie. Po prvé Komisia vraj nepreukázala, že nemecký regulačný orgán skutočne schválil finančné bremená, ktoré uviedla Deutsche Post. Po druhé, aj keby regulačný orgán tieto finančné bremená schválil, zisky z cenovo regulovaných univerzálnych služieb by aj tak neboli dostatočne vysoké na financovanie týchto bremien. Nemecko odovzdalo dva znalecké posudky, znalecký posudok prof. Webera a odborné stanovisko CTcon s cieľom preukázať, že výnosy z cenovo regulovaných služieb nepostačovali na pokrytie uvedených finančných bremien vznikajúcich na základe nekonkurenčných sociálnych nákladov, a preto bola kompenzácia Deutsche Post za nekonkurenčné sociálne náklady nedostatočná.
a) Rozhodnutia o cenových stropoch z rokov 2002, 2007 a 2011 sa zakladajú na REK, ktoré predložilo Nemecko, a schvaľujú všetky uvedené finančné bremená
(372)
Príslušné podklady dokazujú, že poštový regulačný úrad od rozhodnutia o cenových stropoch z roku 2002 schvaľoval finančné bremená Deutsche Post a v súlade s tým stanovoval regulované poplatky s cieľom pokryť tieto finančné bremená. Rozhodnutia o cenových stropoch z rokov 2007 a 2011 navyše potvrdzujú, že poštový regulačný úrad vyhovel žiadosti Deutsche Post a schválil, aby sa uvedené nekonkurenčné sociálne náklady financovali z výnosov cenovo regulovaných služieb.
b) Znalecký posudok profesora Webera nepodporuje tvrdenie, že výnosy z cenovo regulovaných univerzálnych služieb nepostačovali na pokrytie finančných bremien, ktoré uviedla Deutsche Post
(373)
Znalecký posudok profesora Webera sa vzťahuje na obdobie 1995 - 2010 a konštatuje, že Deutsche Post poskytovala nielen dotácie dôchodkov, ale v plnej miere pokrývala aj svoje finančné bremeno 2 z výnosov cenovo regulovaných služieb [podrobný opis znaleckého posudku je uvedený v oddiele VI.1.4.2 a)].
(374)
V rámci hodnotenia znaleckého posudku si najprv pripomeňme kritériá schvaľovania poplatkov podľa § 20 ods. 2 PostG 1997. Podľa toho musí cenový strop primerane zohľadňovať náklady efektívneho poskytovania služieb, ako aj finančné bremená vznikajúce na základe nákladov na celoplošné poskytovanie poštových služieb a náklady z prevzatia finančných bremien na sociálne zabezpečenie zamestnancov, ktoré vznikli z právneho nástupníctva Deutsche Bundespost.
Tabuľka č. 9
Stanovenie ceny podľa § 20 ods. 2 PostG 1997
Cenový strop pre regulované služby =
=
Náklady na efektívne poskytovanie regulovaných služieb + finančné bremená
=
Celkové náklady na regulované služby + finančné bremená z neregulovaných služieb
(375)
Poštový regulačný úrad musí regulované poplatky stanoviť tak, aby výnosy pokrývali náklady „efektívneho poskytovania“ cenovo regulovaných služieb a schválené finančné bremená. Inak povedané to znamená, že regulované poplatky pokrývajú v plnej miere nielen celkové náklady cenovo regulovaných služieb, a to nezávisle od toho, či sa tieto náklady vykazujú ako „finančné bremená“ alebo „náklady efektívneho poskytovania služieb“, ale aj časť finančných bremien, ktoré vznikajú z cenovo neregulovaných služieb. § 20 ods. 2 PostG 1997 zabezpečuje, aby schválené finančné bremená boli v plnom rozsahu pokryté výnosmi z cenovo regulovaných služieb. Na rozdiel od tvrdenia Nemecka je teda legislatívne zabezpečené, aby prevzatím nekonkurenčných sociálnych nákladov za zamestnancov pracujúcich v cenovo neregulovaných službách nevznikla nedostatočná kompenzácia za cenovo regulované služby.
(376)
V znaleckom posudku sa najprv definujú nekonkurenčné sociálne náklady na štátnych zamestnancov ako rozdiel medzi všetkými sociálnymi nákladmi Deutsche Post na jej štátnych zamestnancov (platby do dôchodkového fondu a náklady na zdravotnú starostlivosť, úrazové poistenie a ostatné poistné plnenia) a príspevkami zamestnávateľa na dôchodkové poistenie, zdravotné poistenie a poistenie pre prípad odkázanosti na starostlivosť na základe minimálnej mzdy z roku 2007. V druhom kroku sa tento rozdiel porovnáva s finančným bremenom 2.
(377)
Znalecký posudok profesora Webera je napadnuteľný z dvoch hľadísk. Po prvé nekonkurenčné náklady sú stanovené neprimerane vysoko. Po druhé sa prehliada, že z tohto dôvodu nekonkurenčné náklady zahŕňajú aj náklady, za ktoré dostala Deutsche Post kompenzačné platby, ktoré nie sú vykázané pri finančnom bremene 2, ale pod inými položkami. Osobitne je potrebné poukázať na tieto slabé miesta:
(378)
Po prvé sa v znaleckom posudku nekonkurenčné sociálne náklady stanovujú na základe podielu zamestnávateľa na príspevkoch na sociálne zabezpečenie, finančné bremeno 2 sa však stanovuje na základe sadzby príspevku REK. Keďže sadzba príspevku REK je vyššia ako podiel zamestnávateľa na príspevkoch na sociálne zabezpečenie, nekonkurenčné sociálne náklady sú v znaleckom posudku stanovené vyššie ako finančné bremeno 2. Znalecký posudok preto nezohľadňuje konkurenčné sociálne náklady, ktoré poštový regulačný úrad považuje za náklady „efektívneho poskytovania“.
(379)
Po druhé sa v znaleckom posudku nezohľadňuje, že finančné bremeno 1 (konkurenčné mzdové náklady) zahŕňa aj časť nekonkurenčných sociálnych nákladov (napríklad na základe rozdielov medzi splatnými mzdami a referenčnou hodnotou pre „konkurenčnú“ úroveň miezd) a že sa preto financujú z finančného bremena 1. Ďalšie sociálne náklady, ktoré sa zohľadnili v znaleckom posudku, sú pokryté prostredníctvom iných finančných bremien (napríklad platby pre BAnstPT patria pod finančné bremeno 6), a preto sú kompenzované. V posudku je uvedená suma všetkých sociálnych nákladov vzniknutých v súvislosti so štátnymi zamestnancami, ale neuvádza sa, že nekonkurenčné náklady sú pokryté nielen finančným bremenom 2, ale aj inými finančnými bremenami.
(380)
Po tretie bolo potrebné zohľadniť, že finančné bremeno 2 zahŕňa nekonkurenčné sociálne náklady na štátnych zamestnancov, ako aj súkromných zamestnancov. Príspevky na sociálne zabezpečenie súkromných zamestnancov boli v roku 2003 vyššie ako referenčná sadzba REK, pretože v týchto nákladoch boli zahrnuté aj úroky vo výške […] mil. EUR za doplnkové dôchodkové poistenie súkromných zamestnancov. Od roku 2003 sa tieto úrokové náklady započítavajú do finančných nákladov a vzniknuté sociálne náklady na súkromných zamestnancov sú odvtedy nižšie ako referenčná sadzba REK.
(381)
Keďže v znaleckom posudku sa celé finančné bremeno 2 používa ako kompenzácia za nekonkurenčné sociálne náklady, za obdobie pred rokom 2003 vzniklo nadmerné odbremenenie a od roku 2003 nedostatočné odbremenenie od sociálnych nákladov na štátnych zamestnancov. Na určenie primeranej kompenzácie z finančného bremena 2 za nekonkurenčné sociálne náklady na štátnych zamestnancov je potrebné v rámci finančného bremena 2 posudzovať štátnych a súkromných zamestnancov samostatne.
(382)
Stanovenie nedostatočnej kompenzácie v znaleckom posudku je teda zavádzajúce, pretože nezohľadňuje, že uvedené nekonkurenčné sociálne náklady nie sú pokryté len finančným bremenom 2 a že poštový regulačný úrad považoval za náklady „efektívneho poskytovania“ väčšiu časť sociálnych nákladov. Primeranou korektúrou chyby v znaleckom posudku v súvislosti s kompenzáciou sa finančné bremená a nekonkurenčné sociálne náklady vyvážia tak, ako to požaduje § 20 ods. 2 PostG 1997.
(383)
Námietka Nemecka, že Komisia urobila v rozhodnutí o rozšírení z roku 2011 chybu, keď stanovila len komparatívnu výhodu pre cenove neregulovanú oblasť, sa preto musí zamietnuť, lebo podľa § 20 ods. 2 PostG 1997 musí poštový regulačný úrad stanoviť cenový strop tak, aby výnosy z cenovo regulovaných služieb pokryli efektívne poskytovanie cenovo regulovaných služieb a schválené finančné bremená.
c) Znalecký posudok WIK neposkytuje dôkaz o nedostatočnej kompenzácii nekonkurenčných nákladov
(384)
Nemecko s odvolaním sa na REK 2009 trvá na tom, že Deutsche Post od roku 1990 vykazuje v súvislosti s cenovo regulovanými službami veľké schodky, pretože výnosy z regulovanej oblasti boli pohltené nákladmi na cenovo regulované služby a čistými nákladmi na plnenie povinnosti poskytovať univerzálne služby (94). Nemecko teda aj z tohto dôvodu odmieta tvrdenie Komisie, že zisky z cenovo regulovaných služieb by postačovali na financovanie nekonkurenčných sociálnych nákladov na cenovo neregulované služby.
(385)
Komisia v tejto súvislosti trvá po prvé na tom, že z rozhodnutí poštového regulačného úradu od roku 2003 jasne vyplýva, že vykazovali časť výnosov z cenovo regulovaných služieb ako kompenzáciu za finančné bremeno 2. Z rozhodnutí poštového regulačného úradu teda jasne a jednoznačne vyplýva, že tento príspevok tvoria výnosy z cenovo regulovaných služieb.
(386)
Po druhé na rozdiel od REK 2009 je v znaleckom posudku WIK vysvetlené, že cenovo regulované služby dosiahli od roku 2000 značné pozitívne ziskové rozpätia v rozsahu väčšom ako [6,5 až 8,5] % obratu.
Obrázok č. 9
Výpočet ROS pre cenovo regulované služby na základe znaleckého posudku WIK
[…]
Vysvetlenie:
Výpočty sa zakladajú na úpravách REK 2009 vykonaných v znaleckom posudku WIK. Ďalej sa predpokladá, že cenovo regulované služby pokrývajú všetky straty cenovo neregulovaných univerzálnych služieb. Nižší zisk v roku 2007 súvisí predovšetkým s mimoriadne vysokými odpismi v portfóliu nehnuteľností.
(387)
Vyššie zisky od roku 2000 priamo súvisia so znížením príspevkov na dôchodkové poistenie stanovených podľa zákona o dôchodkoch z roku 1995: Kým v roku 1999 zaplatila Deutsche Post ročnú paušálnu platbu vo výške 2,045 mld. EUR, v roku 2000 predstavoval príslušný príspevok len okolo 735 mil. EUR (33 % splatných miezd štátnych zamestnancov). Keďže poštový regulačný úrad neupravil v roku 2000 regulované poplatky smerom nadol, v súlade s nižšími príspevkami na dôchodkové poistenie, zisky Deutsche Post sa značne zvýšili. Dosiahnutý zisk zostal na vysokej úrovni aj po rozhodnutí o cenových stropoch z roku 2002, pretože regulované poplatky neboli znížené natoľko, aby zodpovedali nákladom cenovo regulovaných služieb.
(388)
Pokiaľ ide o kritiku Nemecka v súvislosti so znaleckým posudkom WIK, Komisia zastáva názor, že tento znalecký posudok poskytuje vo všeobecnosti správnejší pohľad na celkovú hospodársku situáciu Deutsche Post, a najmä na zisky cenovo regulovaných služieb ako REK 2009. Dá sa to zdôvodniť takto:
i) Primeranejšie rozdelenie nákladov komerčným službám
(389)
Podľa rozsudku vo veci Chronopost musia komerčné služby hradiť svoje priame náklady samy a primerane prispievať na pokrytie spoločných nákladov. Primerané prideľovanie nákladov rôznym službám je možné dokladovať pomocou externých referenčných hodnôt (napríklad trhových cien) alebo interných údajov o nákladoch (95).
(390)
REK 2009 sa opiera o zásadu uvedenú v § 20 ods. 2 PostG 1997, podľa ktorej sa cenovo neregulovaným službám môžu prideliť len náklady efektívneho poskytovania služieb, pričom všetky finančné bremená (napríklad dodatočné náklady vznikajúce z prevzatia finančných bremien na sociálne zabezpečenie zamestnancov POSTDIENST a čisté náklady na plnenie povinnosti poskytovať univerzálne služby) sa musia financovať z cenovo regulovaných služieb. V znaleckom posudku WIK sa však po preskúmaní REK 2009 v porovnaní s rentabilitou súkromných konkurentov konštatuje, že Deutsche Post prideľuje cenovo regulovaným službám nadmerne veľkú časť finančných bremien a komerčným službám prideľuje nedostatočné náklady.
(391)
Preskúmanie uvedených „konkurenčných“ referenčných hodnôt, ktoré použila Deutsche Post pri výpočte jednotlivých finančných bremien, potvrdzuje výsledky znaleckého posudku WIK. Sadzba príspevku REK, ako už bolo uvedené, je na výpočet finančného bremena 2 (nekonkurenčné sociálne náklady) v porovnaní s príspevkami na povinné sociálne zabezpečenie, ktoré musia platiť súkromní konkurenti, veľmi nízkou referenčnou hodnotou. Okrem toho napríklad v prípade infraštruktúrneho bremena pobočiek ide o čisto hypotetickú referenčnú hodnotu, pretože sa nedá dokázať, že Deutsche Post by bez povinnosti poskytovať univerzálne služby od roku 1990 už neprevádzkovala nijaké vlastné poštové pobočky. Takisto sa nedá dokázať, že Deutsche Post by od roku 1990 mohla fungovať výlučne so zamestnancami, ktorým by musela vyplácať len mzdy vo výške minimálnej mzdy z roku 2007.
(392)
Komisia preto dospela k záveru, že znalecký posudok WIK je vhodnejší ako podklad na určenie nákladov, ktoré možno pripísať komerčným službám.
(393)
Ohodnotenie nákladov musí okrem toho podľa smerníc 97/67/ES a 2006/111/ES zodpovedať všeobecným účtovným štandardom. Ročná účtovná závierka Deutsche Post neobsahuje zvýšené odpisové náklady ani zvýšené dodatočné dôchodkové náklady. Takéto náklady - a to platí pre Deutsche Post aj pre jej konkurentov - sa obvykle financujú z bilančného zisku spoločnosti. Nové ohodnotenie smernom nahor by preto Deutsche Post vo vzťahu k jej konkurentom zvýhodnilo.
ii) Referenčné porovnávanie na určenie primeraného zisku pri zohľadnení rizikového profilu Deutsche Post
(394)
Zisky, ktoré Deutsche Post dosahovala od roku 2000, boli jednoznačne vyššie ako medián ROS 3,48 % uvedený v znaleckom posudku WIK a ako dolná úroveň ROS 6,1 % v znaleckom posudku Deloitte II. Nemožno preto akceptovať tvrdenie Nemecka, podľa ktorého Deutsche Post utrpela také vysoké straty, že z výnosov cenovo regulovaných služieb nemohla pokryť finančné bremená.
(395)
Okrem toho sa musí kriticky hodnotiť znalecký posudok Deloitte II, ktorý sa opiera o malú porovnateľnú skupinu predovšetkým nadnárodných expresných balíkových služieb (o. i. UPS, FedEx, TNT Express). Odporúčanie uvedené v znaleckom posudku Deloitte II, aby sa ako základ primeraného ziskového rozpätia použili dolná úroveň ROS 6,1 % a medián ROS 7,4 %, nezohľadňuje skutočnosť, že obchodná činnosť, ktorú vykonáva Deutsche Post, je nielen podstatne menej náročná na kapitál, ale je aj menej riziková:
1.
Medzinárodné expresné balíkové služby neposkytuje Deutsche Post samotná, ale len jej dcérske spoločnosti DHL.
2.
Do poštových služieb, ktorými Deutsche Post dosahuje 75 % svojich výnosov, sa musí v porovnaní s nadnárodnými balíkovými službami investovať podstatne menej kapitálu, pretože najväčšie nákladové položky tvoria mzdy doručovateľov listových zásielok. Expresné balíkové služby musia podstatne viac investovať do kapitálovo náročného vybavenia (96).
3.
Dominantné postavenie Deutsche Post na trhu s listovými zásielkami vzniklo a upevnilo sa na základe výlučného práva, ktoré Deutsche Post zaistilo stálu klientelu bez toho, aby musela vykonať väčšie investície do marketingu alebo do obchodných značiek. Naproti tomu nadnárodné balíkové služby si museli od základu vybudovať svoju pozíciu na všetkých vnútroštátnych trhoch a na vlastné riziko a náklady vytvorili niektoré z najznámejších značiek (97).
4.
Deutsche Post bola zabezpečená pred trhovými a nákladovými rizikami prostredníctvom štátnych opatrení (98). Regulácia cien sa postarala najmä o pokrytie všetkých finančných bremien cenovo neregulovaných služieb (99).
(396)
V znaleckom posudku WIK sa preto ako referenčná hodnota pre zisk správne používa úroveň, ktorá je nižšia ako rozpätie Deloitte II, aby sa primeraným spôsobom zohľadnila menšia kapitálová náročnosť a nižšie riziká obchodných činností Deutsche Post v porovnaní s nadnárodnými expresnými kuriérnymi službami. Je však zbytočné určovať presnú úroveň referenčnej hodnoty pre zisk, pretože priemerne dosahované marže ROS s hodnotou 8,3 % sa už nachádzajú nad dolnou úrovňou ROS, ktorá bola v znaleckom posudku Deloitte II odhadnutá na 6,1 %. Ani na základe znaleckého posudku, ktorý predložilo Nemecko, sa nedalo určiť, že Deutsche Post dostávala od roku 2000 veľmi nízku kompenzáciu.
(397)
V každom prípade je ťažké pochopiť kritiku Nemecka v súvislosti so znaleckým posudkom WIK, pretože hodnota mediánu ROS 3,48 % nie je vyššia ako úroveň zisku, ktorú poštový regulačný úrad aj samotná Deutsche Post klasifikovali ako primeranú. Z referenčnej hodnoty ROS 3,48 % vyplýva na jednej strane v absolútnom vyjadrení vyšší zisk ako kapitálové náklady, ktoré uviedla Deutsche Post vo svojich REK a ktoré schválil regulačný orgán (napríklad náklady na […] a […]) (pozri oddiel IV.4.3). Na druhej strane sa medián ROA 7,66 % uvedený v znaleckom posudku WIK pohybuje v podobnej oblasti ako rentabilita kapitálu Deutsche Post […].
(398)
Odkaz Nemecka na primerané ziskové rozpätia v železničnej a autobusovej doprave (rentability tržieb od 7 % do 8 %) nemá nijaký vplyv na závery v súvislosti s referenčným porovnávaním na stanovenie primeraného zisku. Tieto hospodárske odvetvia sú kapitálovo náročnejšie, a preto sú na pokrytie kapitálových nákladov potrebné vyššie rentability tržieb. Z týchto hodnôt je naopak zrejmé, že referenčná hodnota pre primeraný zisk uvedená v znaleckom posudku Deloitte II zodpovedá skôr priemernej ROS kapitálovo náročného hospodárskeho odvetvia než hospodárskeho odvetvia náročného na pracovnú silu.
d) Závery
(399)
Komisia musí odmietnuť tvrdenie Nemecka, podľa ktorého výnosy z cenovo regulovanej oblasti nepostačovali na pokrytie nekonkurenčných sociálnych nákladov vzniknutých z uvedených finančných bremien. Tvrdenie Nemecka sa nedá podložiť znaleckými posudkami, ktoré poskytlo Nemecko, ani na základe REK 2009.
(400)
Naproti tomu rozhodnutia o cenových stropoch z rokov 2002, 2007 a 2011 jednoznačne dokumentujú, že poštový regulačný úrad vždy schválil, aby sa uvedené finančné bremená kompenzovali z výnosov cenovo regulovaných služieb.
VII.3.5. Zrušenie pomoci nezlučiteľnej s vnútorným trhom od 1. januára 2003
(401)
V prípade, keď Komisia zistí nezlučiteľnosť pomoci s vnútorným trhom, je podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora oprávnená rozhodnúť, aby príslušný členský štát túto pomoc zrušil alebo upravil (100). Podľa tejto judikatúry takáto povinnosť slúži na obnovenie predchádzajúceho stavu (101). V tejto súvislosti Súdny dvor konštatoval, že tento cieľ sa dosiahol, keď príjemca neoprávnenú pomoc vrátil, a tým stratil výhodu, ktorú mal na trhu voči svojim konkurentom, a obnovilo sa postavenie pred vyplatením pomoci (102).
(402)
V zmysle tejto judikatúry sa v článku 14 ods. 1 nariadenia (ES) č. 659/1999 konštatuje: „Kde sa prijímajú záporné rozhodnutia v prípadoch protiprávnej pomoci, Komisia rozhodne, že daný členský štát podnikne všetky potrebné opatrenia, aby vymohol pomoc od príjemcu […]. Komisia nebude vyžadovať vymáhanie pomoci, ak by to bolo v rozpore so všeobecnou zásadou práva Spoločenstva.“
(403)
Komisia okrem toho konštatuje, že rozhodnutie o rozšírení z roku 2007 a rozhodnutie o rozšírení z roku 2011 sa vzťahujú na obdobie 1990 - 2007. V prípade dotácie dôchodkov však ide o schému trvalej pomoci, ktorá presahuje rok 2007. Takže v roku 2007 nebola zastavená ani kompenzácia za finančné bremená financovaná z výnosov cenovo regulovaných služieb. V súlade s tým oznámenie Nemecka z 2. januára 2012 obsahovalo údaje o dotácii dôchodkov a o výnosoch dosiahnutých z cenovo regulovaných služieb vrátane roku 2010. Komisia preto dospela k záveru, že vrátenie časti dotácie dôchodkov nezlučiteľnej s vnútorným trhom nemalo byť ukončené v roku 2007, ale malo by siahať až do dňa oznámenia tohto rozhodnutia.
(404)
Čo sa týka výpočtu prvku pomoci, ktorý predložila Deutsche Post, treba zdôrazniť, že podľa judikatúry Súdneho dvora žiadne ustanovenie práva Únie od Komisie nepožaduje, aby v príkaze na vymáhanie pomoci, ktorá bola vyhlásená za nezlučiteľnú s vnútorným trhom, stanovila presnú sumu refundovanej pomoci. Postačuje, aby rozhodnutie Komisie obsahovalo údaje, ktoré jeho adresátom umožnia túto sumu bez neprimeraných ťažkostí určiť (103).
(405)
Pomoc, ktorá nie je zlučiteľná s vnútorným trhom, sa musí vypočítať podľa vzorca uvedeného v tabuľke 8 na základe sadzby príspevku REK a referenčnej sadzby (pozri definíciu v prílohe a tabuľke 7), ako aj na základe hrubej mzdy štátnych zamestnancov (pozri definíciu v tabuľke 6). Za každý rok neoprávnenej pomoci sa majú vybrať úroky až do jej splatenia. Tieto úroky sa majú vypočítať podľa kapitoly V nariadenia Komisie (ES) č. 794/2004 z 21. apríla 2004, ktorým sa vykonáva nariadenie Rady (ES) č. 659/1999, ustanovujúce podrobné pravidlá na uplatňovanie článku 93 Zmluvy o ES (104).
(406)
Výpočty uvedené v prílohe, pomocou ktorých bola určená neoprávnená pomoc od roku 2003 do roku 2010 (bez úrokov), sa opierajú o predpoklad, že podiel štátnych zamestnancov pracujúcich v oblasti cenovo regulovaných a cenovo neregulovaných služieb bol rovnaký. Dostupné údaje nehovoria nič o presnom počte štátnych zamestnancov, ktorí pracovali v oblasti cenovo regulovaných a cenovo neregulovaných služieb. Vychádza sa preto z toho, že podiely na výnosoch z cenovo regulovaných a cenovo neregulovaných služieb sú spoľahlivou prvou približnou hodnotou na rozdelenie mzdových nákladov.
(407)
Presnejšie údaje môžu preto viesť k presnejším výpočtom a zmeniť výsledky. Nemecko nedávno predložilo nové údaje o celkovom objeme miezd štátnych zamestnancov v cenovo neregulovaných službách od roku 1995 do roku 2007. Tieto údaje poukazujú na to, že celkový objem miezd štátnych zamestnancov by sa mal odhadnúť pomocou rozdelenia na základe nákladov na zamestnancov Deutsche Post, ktoré sú uvedené v REK. Takýto prístup by mohol v porovnaní s odhadmi na základe rozdelenia podľa podielov na výnose udávať nižší objem miezd štátnych zamestnancov. V dňoch 2. januára a 19. januára 2012 predložilo Nemecko pripomienky, ktoré poukazujú na to, že bolo zmenené relatívne rozdelenie finančných bremien v rámci cenovo regulovaných služieb a medzi cenovo regulovanými a cenovo neregulovanými službami - prinajmenšom pokiaľ ide o rozhodnutie o cenových stropoch z roku 2011. Podľa týchto informácií sa od roku 2008 mala časť finančných bremien zjavne priradiť cenovo neregulovaným službám. Pri vykonávaní tohto rozhodnutia sa presná suma neoprávnenej pomoci vypočíta pri zohľadnení týchto úvah spoločne s Nemeckom.
(408)
Komisia napriek všetkému úsiliu nemohla zistiť spoľahlivé údaje o neoprávnenej pomoci poskytovanej od roku 1995 do roku 2002. Zdá sa tiež, že nebude možné uviesť v tomto rozhodnutí parametre na výpočet, ktoré by boli také presné, aby členský štát mohol vykonať definitívne výpočty pri vykonávaní tohto rozhodnutia (sám alebo v spolupráci s Komisiou). Keďže podľa článku 14 ods. 1 nariadenia (ES) č. 659/1999 „Komisia nebude vyžadovať vymáhanie pomoci, ak by to bolo v rozpore so všeobecnou zásadou práva Spoločenstva“, za týchto osobitných okolností je podľa uvedeného ustanovenia právo členského štátu na obhajobu a zásada právnej istoty v rozpore s požiadavkou vymáhania pomoci.
(409)
Vymáhanie by sa preto malo začať 1. januára 2003 a skončiť v čase, keď už neexistuje komparatívna výhoda v súvislosti s cenovo neregulovanými službami.
(410)
Odo dňa oznámenia tohto rozhodnutia je potrebné zabezpečiť, aby úroveň príspevkov na sociálne zabezpečenie odvíjajúca sa od miezd, ktoré Deutsche Post vypláca svojim štátnym zamestnancom, nebola nižšia ako úroveň príspevku uplatňovaná na súkromných zamestnancov jej konkurentov. Pri tomto porovnaní je potrebné zohľadniť všetky kompenzácie, ktoré Deutsche Post dostáva na základe regulácie cien podľa § 20 PostG.
VIII. POSÚDENIE ZLUČITEĽNOSTI ŠTÁTNYCH KOMPENZÁCIÍ
VIII.1. Existencia pomoci podľa článku 107 ods. 1 ZFEÚ
(411)
Podľa článku 107 ods. 1 ZFEÚ „pomoc poskytovaná v akejkoľvek forme členským štátom alebo zo štátnych prostriedkov, ktorá narúša hospodársku súťaž alebo hrozí narušením hospodárskej súťaže tým, že zvýhodňuje určitých podnikateľov alebo výrobu určitých druhov tovaru, je nezlučiteľná s vnútorným trhom, pokiaľ ovplyvňuje obchod medzi členskými štátmi“. Na to, aby sa dalo posúdiť, či nejaké opatrenie predstavuje štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ, Komisia musí preskúmať, či sú splnené tieto kritériá: Opatrenie prijíma členský štát a štátne prostriedky sa používajú na zvýhodnenie určitých podnikateľov alebo odvetví, toto zvýhodnenie narúša hospodársku súťaž a ovplyvňuje obchod medzi členskými štátmi.
(412)
V prípade štátnych kompenzácií ide o štátne prostriedky, pretože sa poskytli podľa § 37, resp. 40 PostVerfG 1989 a § 2 PostUmwG 1994 a boli financované z prostriedkov verejnoprávnej spoločnosti TELEKOM.
VIII.1.1. Finančná výhoda vznikajúca zo štátnych kompenzácií
VIII.1.1.1. Tvrdenie Nemecka, že odvody sa majú považovať za osobitné finančné bremeno
(413)
Nemecko tvrdí, že štátne kompenzácie predstavovali len náhradu za odvody, pri ktorých išlo o náklady, ktoré súkromní konkurenti zvyčajne nemuseli uhrádzať Podľa názoru Nemecka ide v prípade odvodov o poplatok „sui generis“, ktorý sa nedá klasifikovať ako dane ani ako dividendy.
(414)
Deutsche Post musela od roku 1924 do roku 1995 platiť odvody vo výške od 6,6 % do 10 % obratu. Podľa znaleckého posudku KPMG Spolkový ústavný súd vo svojom rozsudku z 22. marca 1984 neposúdil s konečnou platnosťou právnu povahu odvodov, ale zaradil ich medzi „príjmy zo zárobkovej činnosti štátu“. Odvody sa ďalej klasifikovali ako „náklady na službu“, ktoré musela Deutsche Post odvádzať za poskytovanie svojich služieb.
(415)
Hoci Spolkový ústavný sud nedefinoval presne, do akej miery je možné odvody považovať za náhradu za dane alebo dividendy, je jasné, že odvody predstavovali príjem do spolkového rozpočtu.
(416)
Po prvé v minulosti využívali mnohé členské štáty výnosy z poštového a telekomunikačného monopolu ako zdroj príjmov do štátneho rozpočtu. Keďže BUNDESPOST a jej predchodkyne do roku 1995 nepodliehali ako verejnoprávne spoločnosti všeobecnej daňovej povinnosti, bol zavedený výber odvodov sui generis, aby štátne príjmy plynuli aj z týchto oblastí. Vyberanie poplatkov od týchto monopolov malo okrem toho zmysel aj z ekonomického hľadiska. Používatelia boli pripravení akceptovať vyššie poplatky bez výrazného obmedzenia využívania týchto služieb, takže bolo možné dosiahnuť vysoké príjmy do spolkového rozpočtu.
(417)
Po druhé Deutsche Post na rozdiel do súkromných podnikov nemala priamu ani nepriamu daňovú povinnosť a nemusela ani vyplácať dividendy za poskytnutý vlastný kapitál. Odvody boli preto jedinou možnosťou štátu, aby - v úlohe daňového úradu alebo akcionára - získal príjmy od Deutsche Post. V tejto súvislosti nie je dôležité, či odvody presne zodpovedajú definícii určitého daňového alebo dividendového systému. Pri odvodoch išlo v každom prípade o platby, ktoré musela Deutsche Post platiť od roku 1924 a ktoré predstavovali štátne príjmy.
(418)
Na záver možno konštatovať, že povinnosť platiť odvody bola v súlade s verejným záujmom získať od štátneho monopolu príjmy do štátneho rozpočtu, či už vo forme daní alebo dividend. Odvody preto predstavovali normálne náklady, ktoré musela Deutsche Post financovať z vlastných prostriedkov.
VIII.1.1.2. Tvrdenie Nemecka, že štátne kompenzácie sú v súlade s konaním súkromného investora
(419)
Nemecko tvrdí, že pri poskytovaní štátnych kompenzácií konalo čiastočne ako súkromný investor, pretože týmito platbami boli financované výnosné investície do siete Deutsche Post.
(420)
Keďže dôvodom štátnych kompenzácií neboli investičné plány, ale vzniknuté straty, je zrejmé, že takúto investičnú stratégiu by nepoužil nijaký súkromný investor.
(421)
Deutsche Post preto vznikla zo štátnych kompenzácií finančná výhoda.
VIII.1.1.3. Tvrdenie Nemecka, že ide o kompenzáciu čistých nákladov na plnenie povinnosti poskytovať univerzálnu službu
(422)
Nemecko tvrdí, že štátne kompenzácie nepredstavovali štátnu pomoc, pretože kompenzovali čisté náklady na plnenie povinnosti poskytovať univerzálnu službu.
(423)
Súdny dvor v rozsudku vo veci Altmark (105) konštatoval, že kompenzácie ako protihodnota za realizáciu služieb vo verejnom záujme nepredstavujú štátnu pomoc v zmysle článku 107 ZFEÚ, ak sú splnené tieto štyri podmienky: Po prvé podnik, ktorý prijíma kompenzáciu, musí byť skutočne poverený plnením záväzkov služby vo verejnom záujme a tieto záväzky musia byť jasne definované. Po druhé kritériá, na základe ktorých je vypočítaná kompenzácia, musia byť vopred objektívne a transparentne stanovené. Po tretie kompenzácia nemôže prekročiť sumu, ktorá je potrebná na pokrytie nákladov alebo ich časti, vzniknutých pri plnení úloh služby vo verejnom záujme, pri zohľadnení dosiahnutých príjmov a primeraného zisku z plnenia týchto záväzkov. Po štvrté, ak sa výber podniku povereného plnením záväzkov služieb vo verejnom záujme neuskutočnil prostredníctvom postupu zadávania verejnej zákazky, ktorý umožňuje výber poskytovateľa schopného poskytovať tieto služby verejnosti za najnižšie náklady, výška nevyhnutnej kompenzácie sa musí určiť na základe analýzy výdavkov, ktoré by mal stredne veľký podnik, dobre riadený a primerane vybavený dopravnými prostriedkami.
(424)
Keďže Deutsche Post nebola vybraná prostredníctvom postupu zadávania verejnej zákazky a Nemecko nepreukázalo, že v prípade Deutsche Post ide o dobre riadený podnik, štvrtý predpoklad uvedený v rozsudku vo veci Altmark nie je splnený.
VIII.1.2. Závery o existencii pomoci
(425)
Štátne kompenzácie boli poskytnuté zo štátnych prostriedkov a odbremenili Deutsche Post od nákladov, ktoré súkromné podniky bežne uhrádzajú. Nemecko nedokázalo preukázať, že štátne kompenzácie spĺňajú kritériá Altmark, a preto nepredstavujú štátnu pomoc.
(426)
Štátne kompenzácie môžu z dôvodov vysvetlených v oddiele VII.1.2 narúšať hospodársku súťaž a ovplyvňovať obchod.
(427)
Komisia preto dospela k záveru, že štátne kompenzácie predstavujú pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ.
VIII.2. Posúdenie zlučiteľnosti existujúcej pomoci podľa článku 108 ods. 3 ZFEÚ
(428)
Štátne kompenzácie sa zaviedli na základe § 37 ods. 2 a 3 PostVerfG 1989, a preto predstavujú nové opatrenie pomoci.
VIII.3. Posúdenie zlučiteľnosti pomoci s vnútorným trhom podľa článku 106 ods. 2 ZFEÚ
(429)
Podniky poverené poskytovaním služieb všeobecného hospodárskeho záujmu alebo podniky, ktoré majú povahu fiškálneho monopolu, podliehajú podľa článku 106 ods. 2 ZFEÚ pravidlám tejto zmluvy, najmä pravidlám hospodárskej súťaže. Zmluva však povoľuje výnimku z ustanovení zmluvy za predpokladu, že sú splnené viaceré podmienky: Po prvé musí štát podnik oficiálne poveriť plnením určitej úlohy. Po druhé sa úloha musí týkať služby všeobecného hospodárskeho záujmu. Po tretie musí byť výnimka na realizáciu pridelenej úlohy potrebná a primeraná danému účelu. A napokon nesmie byť rozvoj obchodu ovplyvnený v takom rozsahu, aby to bolo v rozpore so záujmami Únie.
(430)
V oznámení z roku 1996 (106), resp. 2001 (107) a v rámci Spoločenstva z roku 2005 Komisia vysvetlila, ako sa má uplatňovať kritérium nevyhnutnosti a kritérium primeranosti vzhľadom na výnimku podľa článku 106 ods. 2 ZFEÚ. Ustanovenia o význame a dosahu týchto kritérií, ktoré v minulosti dôsledne uplatňovali Súdny dvor, Všeobecný súd a Komisia, boli naposledy kodifikované v oddiele 2.4 rámca Spoločenstva z roku 2005.
(431)
Podľa oddielu 2.4 rámca Spoločenstva z roku 2005 sa majú vzhľadom na nevyhnutnosť a primeranosť poskytnutej kompenzácie dodržiavať tieto zásady:
1.
Výška kompenzácie nesmie byť väčšia, než je nevyhnutné na pokrytie nákladov vzniknutých pri plnení záväzkov súvisiacich so službami vo verejnom záujme po zohľadnení relevantných príjmov a primeraného zisku z plnenia týchto záväzkov.
2.
Kompenzácia obsahuje všetky výhody udelené štátom alebo prostredníctvom štátnych prostriedkov v akejkoľvek forme nezávisle od ich zaradenia na účely článku 107 ods. 1 ZFEÚ.
3.
Kompenzácia sa musí použiť len na prevádzku príslušnej služby všeobecného hospodárskeho záujmu. Kompenzácie poskytnuté na prevádzku služby všeobecného hospodárskeho záujmu, ale v skutočnosti použité na prevádzku na iných trhoch, nie sú opodstatnené, a v dôsledku toho predstavujú nezlučiteľnú štátnu pomoc.
(432)
Komisia vo svojej rozhodovacej praxi považovala štátne kompenzácie nákladov na univerzálnu službu za zlučiteľnú pomoc (resp. nepovažovala ich za pomoc), pokiaľ boli štátne kompenzácie nižšie ako vzniknuté čisté náklady univerzálnej služby (108).
VIII.3.1. Poverenie službou všeobecného hospodárskeho záujmu
(433)
V niekoľkých po sebe nasledujúcich smerniciach o poštových službách a v judikatúre Súdneho dvora (109) sa celoplošné poskytovanie poštových služieb vždy uznávalo ako poskytovanie služby všeobecného hospodárskeho záujmu.
(434)
Deutsche Post bola do 31. decembra 2007 poverená prostredníctvom niekoľkých po sebe nasledujúcich poštových zákonov poskytovaním univerzálnych poštových služieb.
VIII.3.2. Nevyhnutnosť a primeranosť štátnych kompenzácií
(435)
Nemecko zastáva názor, že v prípade štátnych kompenzácií ide o primeranú náhradu, pretože podľa REK 2009 boli kompenzácie v období 1990 až 1995 podstatne nižšie ako vzniknuté čisté náklady na plnenie povinnosti poskytovania univerzálnych služieb. V roku 1995 vykazuje REK 2009 napriek štátnym kompenzáciám nedostatočnú kompenzáciu Deutsche Post v objeme […] mld. EUR (skutočná hodnota z roku 1995 zvýšená o úroky) kumulovaných čistých nákladov na plnenie povinnosti poskytovania univerzálnych služieb v období 1990 - 1995.
(436)
Znalecký posudok WIK dospel po úpravách rozdelenia a hodnotenia nákladov, ktoré sú uvedené v REK 2009, k záveru, že v období 1990 - 1995 štátne kompenzácie vyrovnali kumulované čisté náklady na plnenie povinnosti poskytovania univerzálnych služieb.
(437)
Výpočty WIK ukazujú, že v roku 1995 kompenzácia prekročila kumulované čisté náklady o [0 až 20] mil. EUR. Komisia však uznáva, že údaje na výpočet nákladov v týchto rokoch sú nedostatočné. V znaleckom posudku WIK sa tiež za kapitálové náklady uznali len odvody bez zohľadnenia ďalšieho primeraného zisku.
(438)
Komisia z týchto dvoch dôvodov konštatuje, že znalecký posudok WIK nemôže slúžiť ako základ na odmietnutie tvrdenia Nemecka, že štátne kompenzácie predstavovali primeranú kompenzáciu nákladov na univerzálne služby Deutsche Post.
Tabuľka č. 10
Výpočet kumulovaných čistých nákladov na plnenie povinnosti poskytovať univerzálnu službu a štátnych kompenzácií (skutočné hodnoty z roku 1995 zvýšené o úroky)
REK 2009
Znalecký posudok WIK
Kumulované čisté náklady
- […] mld. EUR
- […] mld. EUR
Štátne kompenzácie
+6,707 mld. EUR)
+6,707 mld. EUR)
Nadmerná, resp. nedostatočná kompenzácia
- […] mld. EUR
+ [0 až 20] mil. EUR
(439)
Štátne kompenzácie teda predstavujú v zmysle článku 106 ods. 2 ZFEÚ pomoc zlučiteľnú s vnútorným trhom, pretože neprekročili čisté náklady, ktoré Deutsche Post vznikli z plnenia povinnosti poskytovať univerzálne služby.
IX. ŠTÁTNA ZÁRUKA ZA DLHOPISY VYDANÉ PRED ROKOM 1995 PREDSTAVUJE PODĽA ČLÁNKU 108 ODS. 3 ZFEÚ EXISTUJÚCU POMOC
(440)
Komisia konštatuje, že predpisy o štátnej záruke za dlhopisy z roku 1953 boli zavedené prostredníctvom § 22 ods. 4 PostVwG 1953. Po zrušení PostVwG 1953 zákonom PostVerfG 1989 sa toto ustanovenie prevzalo bez zmeny do § 40 PostVerfG 1989.
(441)
Keďže štátna záruka za dlhopisy sa zaviedla v roku 1953, teda pred nadobudnutím platnosti Zmluvy o EHS v roku 1958, predstavuje existujúcu pomoc v zmysle článku 1 písm. b) bodu i) nariadenia Rady (ES) č. 659/1999.
(442)
§ 2 ods. 4 PostUmwG 1995 stanovil ukončenie tejto existujúcej pomoci. To, že štát naďalej ručil za dlhopisy, ktoré boli vydané pred privatizáciou Deutsche Post, nepredstavuje novú pomoc, pretože výhoda sa Deutsche Post poskytla v čase, keď boli vydané dlhopisy.
X. ZÁVERY
(443)
Komisia konštatuje, že v prípade dotácie dôchodkov a štátnych kompenzácií ide o opatrenia pomoci v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ, pretože Deutsche Post bola oslobodená od nákladov, ktoré sú bežnou súčasťou nákladov podnikov.
(444)
Komisia ďalej konštatuje, že Nemecko realizovalo dotácie dôchodkov a štátne kompenzácie neoprávnene v rozpore s článkom 108 ods. 2 ZFEÚ. Štátna záruka za dlhopisy, ktoré Deutsche Post vydala pred privatizáciou, predstavuje existujúcu pomoc, ktorá bola zrušená v roku 1995.
(445)
Dotácie dôchodkov nie sú teda podľa článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ zlučiteľné s vnútorným trhom, pokiaľ z nich vznikla komparatívna výhoda pre cenovo neregulované služby vzhľadom na financovanie nákladov z výnosov cenovo regulovaných služieb, ktoré schválil poštový regulačný úrad. Nemecko odbremenilo Deutsche Post AG v neprimeranom rozsahu od sociálnych príspevkov, pretože v rámci opatrení na odbremenenie od dôchodkových nákladov poskytlo Deutsche Post AG nielen dotácie dôchodkov, ale okrem toho jej umožnilo preniesť časť sociálnych nákladov z cenovo neregulovaných služieb, ktoré musela Deutsche Post AG rovnako ako súkromní konkurenti hradiť sama, na používateľov cenovo regulovaných služieb.
(446)
Deutsche Post AG má preto v dôsledku opatrení na odbremenenie od dôchodkových nákladov výhodu v porovnaní so súkromnými konkurentmi, pretože finančné bremená vyplývajúce zo sociálnych príspevkov, ktoré musela Deutsche Post AG uhrádzať za svoje cenovo neregulované služby, sú menšie ako povinné náklady, ktoré nevyhnutne vznikajú súkromným konkurentom.
(447)
V súlade s tým by sa pomoc nezlučiteľná s vnútorným trhom mala stanoviť ako rozdiel medzi referenčnou sadzbou, ktorá prispôsobuje sociálne príspevky Deutsche Post AG určené na cenovo neregulované služby príspevkom konkurentov, a sadzbou príspevku REK, ktorú musela Deutsche Post AG skutočne uhrádzať za svoje cenovo neregulované služby, vynásobený hrubými mzdami štátnych zamestnancov pracujúcich v cenovo neregulovanej oblasti. Pomoc nezlučiteľná s vnútorným trhom by sa predovšetkým mala vypočítať podľa vzorca v tabuľke 8 na základe definícií sadzby príspevku REK a referenčnej sadzby REK v tabuľke 7 a v prílohe, ako aj na základe hrubej mzdy štátnych zamestnancov v tabuľke 6.
(448)
Deutsche Post by mala vrátiť pomoc nezlučiteľnú s vnútorným trhom, ktorú dostávala od 1. januára 2003 až do okamihu, keď už neexistovala komparatívna výhoda. Nemecko by okrem toho malo prijať všetky potrebné opatrenia na zmenu odbremenenia od dôchodkových nákladov, ktoré sa zakladá na dotácii dôchodkov a regulácii poplatkov, aby sa odstránila komparatívna výhoda.
(449)
Komisia konštatuje, že v prípade štátnych kompenzácií ide o pomoc, ktorá je v zmysle článku 106 ods. 2 ZFEÚ zlučiteľná s vnútorným trhom, pretože Deutsche Post prostredníctvom tejto pomoci vyrovnávala kumulované čisté náklady vznikajúce z plnenia povinnosti poskytovať univerzálne služby,
PRIJALA TOTO ROZHODNUTIE:
Článok 1
1. Dotácie dôchodkov Deutsche Post AG predstavujú štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ, ktorú Nemecko poskytlo neoprávnene v rozpore s článkom 108 ods. 3 ZFEÚ.
2. Dotácie dôchodkov nie sú zlučiteľné s vnútorným trhom, pokiaľ Nemecko prispievalo v neprimeranej výške na financovanie dôchodkov penzionovaných štátnych zamestnancov Deutsche Post AG.
Článok 2
Štátne kompenzácie, ktoré predstavujú pomoc pre Deutsche Post AG v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ a ktoré Nemecko poskytlo neoprávnene v rozpore s článkom 108 ods. 3 ZFEÚ, sú zlučiteľné s vnútorným trhom.
Článok 3
Štátna záruka predstavuje existujúcu pomoc pre Deutsche Post AG v zmysle článku 107 ods. 1 a článku 108 ods. 3 ZFEÚ.
Článok 4
1. Nemecko je povinné vymôcť od Deutsche Post AG pomoc nezlučiteľnú s vnútorným trhom uvedenú v článku 1, ktorá sa poskytovala, resp. poskytuje pre Deutsche Post AG od 1. januára 2003 do okamihu, keď sa v plnom rozsahu odstránila komparatívna výhoda.
2. Suma, ktorá sa má podľa odseku 1 vrátiť, zahŕňa úroky plynúce od dátumu, keď sa pomoc poskytla príjemcovi, do dátumu jej skutočného vrátenia.
3. Úroky sa vypočítajú ako zložené úroky v súlade s kapitolou V nariadenia (ES) č. 794/2004 a v súlade s nariadením Komisie (ES) č. 271/2008 (110), ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie (ES) č. 794/2004.
4. Nemecko zaistí od dátumu oznámenia tohto rozhodnutia, aby Deutsche Post AG so zreteľom na financovanie finančných bremien z výnosov cenovo regulovaných služieb, ktoré schvaľuje poštový regulačný úrad, nevznikla komparatívna výhoda v súvislosti s cenovo neregulovanými službami.
Článok 5
1. Vrátenie pomoci uvedenej v článku 1 je bezodkladné a účinné, ako je stanovené v článku 4.
2. Nemecko zabezpečí, aby sa toto rozhodnutie vykonalo v priebehu štyroch mesiacov po jeho oznámení.
Článok 6
1. Nemecko predloží Komisii v priebehu dvoch mesiacov po oznámení tohto rozhodnutia tieto informácie:
a)
celkovú sumu, vrátenie ktorej požaduje od Deutsche Post AG (hlavná pohľadávka a úroky);
b)
podrobný opis opatrení, ktoré boli prijaté, resp. plánujú sa prijať na vykonanie tohto rozhodnutia;
c)
podklady, z ktorých vyplýva vydanie príkazu pre Deutsche Post AG na vrátenie pomoci nezlučiteľnej s vnútorným trhom.
2. Nemecko bude pravidelne informovať Komisiu o priebehu opatrení na vykonanie tohto rozhodnutia až do splatenia pomoci nezlučiteľnej s vnútorným trhom uvedenej v článku 1. Na požiadanie Komisie príslušný členský štát bezodkladne poskytne informácie o opatreniach, ktoré sa prijali, resp. ktoré sa plánujú prijať na vykonanie tohto rozhodnutia. Členský štát okrem toho oznámi podrobné informácie o sumách pomoci a úrokoch, ktoré už Deutsche Post AG vrátila.
Článok 7
Toto rozhodnutie je určené Nemeckej spolkovej republike.
V Bruseli 25. januára 2012