РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 29 юни 2011 година
относно държавна помощ № SA.14554 (C 7/04) предоставена от Германия на Gesellschaft für Weinabsatz (компания за търговия с вино)
(нотифицирано под номер C(2011) 4426)
(само текстът на немски език е автентичен)
(2012/268/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, алинея първа от него (1),
като покани заинтересованите страни да внесат становищата си в съответствие с посочената по-горе разпоредба (2),
като има предвид, че:
I. ПРОЦЕДУРА
(1)
След жалба, получена на 10 май 2001 г. Комисията изпрати писмено запитване до Федерална република Германия на 9 ноември 2001 г. Уведомлението за мярката е изпратено с писмо от 5 март 2002 г. в отговор на запитването на Комисията и получено на 8 март 2002 г. Тъй като по това време мярката вече е била осъществена, тя е включена в списъка на схеми за помощ, за които не са представени уведомления (помощ № NN 159/02).
(2)
Допълнителна информация е изпратена от Германия с писмо от 20 ноември 2002 г., получено на 25 ноември 2002 г., с писмо от 28 април 2003 г., получено на 2 май 2003 г., с писмо от 27 май 2003 г., получено на 28 май 2003 г., и с факс от 2 октомври 2003 г.
(3)
С писмо SG-Greffe (2004) D/200645 от 19 февруари 2004 г. Комисията уведоми Германия за решението си да открие процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от Договора за функционирането на Европейския съюз, относно помощта.
(4)
Решението на Комисията да открие процедурата беше публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (3). Комисията покани заинтересованите страни да внесат своите становища относно помощта.
(5)
Комисията не получи становища от заинтересовани страни (4).
(6)
Германия представи на Комисията становището си с писмо от 18 март 2004 г., регистрирано като получено на 23 март 2004 г. Мнения бяха представени допълнително с писмо от 10 януари 2006 г., регистрирано на 10 януари 2006 г., и с писмо от 13 юли 2007 г., регистрирано на 16 юли 2007 г.
(7)
С писмо SG-Greffe (2008) D/206430 от 21 октомври 2008 г. Комисията уведомява Германия за решението си да удължи процедурата, открита съгласно член 108, параграф 2 от ДФЕС относно помощта.
(8)
Решението на Комисията за удължаване на процедурата е публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (5). Комисията покани заинтересованите страни да внесат своите становища относно помощта.
(9)
Комисията не получи становища от заинтересовани страни.
(10)
След искане от 17 ноември 2008 г. за удължаване на срока, прието от Комисията на 21 ноември 2008 г., Германия представи на Комисията становището си с писмо от 23 декември 2008 г., регистрирано на 5 януари 2009 г.
II. ПОДРОБНО ОПИСАНИЕ НА ПОМОЩТА
II.1. Наименование на мярката
(11)
Kredit an die Gesellschaft für Weinabsatz mit nachfolgendem Forderungsverzicht [заем за Gesellschaft für Weinabsatz (компания за търговия с вино) и последващо опрощаване на задълженията]
II.2. Правно основание
(12)
Мярката е осъществена въз основа на договорно споразумение между Wiederaufbaukasse der rheinland-pfälzischen Weinbaugebiete (Фонд за възстановяване на лозарските райони в Райнланд-Пфалц, WAK) и Gesellschaft für Weinabsatz Pfalz GmbH (компания за търговия с вино от Пфалц, GfW).
II.3. Цел
(13)
Целта е да се отпусне заем на GfW за закупуване на гроздова мъст от лозарски предприятия и търговци. Като обезпечение са договорени гарантирани активи. Въпросните активи са предмет също така на клаузи с различни степени на запазване на правото на собственост (Eigentumsvorbehalt) от лозарските предприятия и търговците (Weinbaugetriebe und Kommissionäre) под формата на запазване на правото на собственост до погасяване на вземането, препродажба с прехвърляне на вземането за цената или запазване на правото на собственост до погасяване на всички вземания. Задълженията се опрощават, когато GfW изпада във финансови затруднения поради рязкото спадане на пазарните цени.
II.4. Публичен орган
(14)
WAK е публичноправно дружество от федерална провинция Райнланд-Пфалц, регистрирано в град Майнц. В рамките на лозарския сектор то функционира по начин, сходен с банка. Обичайната дейност на WAK се състои в отпускане на заеми за препарцелиране на земи. WAK се финансира от вноски, такси, заеми и безвъзмездни средства (член 8, параграф 1 от Weinbergsaufbaugesetz [Закон за развитие на лозарските предприятия]).
II.5. Бенефициери
(15)
Бенефициер на мярката е било GfW, на което е отпуснат заем от WAK при условия, които не отговарят на пазарните.
(16)
GfW е било дъщерно предприятие, изцяло притежавано от Bauern- und Winzerverband Rheinland-Pfalz Süd (Асоциация на земеделските производители и лозарските предприятия от южен Райнланд-Пфалц). Учредено е през 1984 г. за търговия с вино, като предметът му на дейност се състои в производство и търговия с пенливо вино, гроздов сок, гроздово желе, гроздов спирт и бренди. GfW предоставя така също услуги на лозарските предприятия във връзка с мерки по дестилацията. Споменатите мерки по дестилацията включват мерките, обхванати от общата организация на пазарите (6), и дестилацията, финансирана от държавата, която обикновено се извършва въз основа на решения на Съвета (7). Във връзка с това GfW консултира дребни винопроизводители и организира транспорта на виното до дестилационните предприятия.
(17)
Други възможни бенефициери са лозарските предприятия и търговците, от които GfW получи възможност да закупи мъст благодарение на заема и които не опростиха нито едно от задълженията на GfW, когато WAK реши да направи това при изпадането на GfW във финансово затруднение.
II.6. Контекст на помощта
(18)
През 1999 г. GfW закупува 44 милиона литра мъст със заема от WAK в размер на 15 302 696,25 EUR и свои собствени средства. 60 % от гроздовата мъст е с най-малко 60 градуса по Oechsle и средно 81 градуса по Oechsle. 40 % от тази мъст, която представлява мъст за обикновено трапезно вино с най-малко 44 градуса по Oechsle, е закупена с цел печалба от изгодните условия на превантивна дестилация. За цялото количество закупена мъст е платена средна цена от 0,38 EUR на литър. Готово вино не е закупувано. Закупуването е извършено на базата на клаузи за запазване на правото на собственост запазване на правото на собственост до погасяване на вземането, запазване на правото на собственост при препродажба с прехвърляне на вземането за цената, както и запазване на правото на собственост от лозарските предприятия и търговците до погасяване на всички вземания. В същото време тези гарантирани активи са договорени като обезпечение за WAK.
(19)
Според представената от Германия информация бизнес планът на GfW е предвиждал възползване от възможностите за дестилация съгласно Регламент (ЕИО) № 822/87 за 40 % от гроздовата мъст и преработване на 60 % от мъстта в базово вино за производството на пенливо вино и продажба на производители на пенливо вино. Освен това GfW е планирало да задържи 20 % от базовото вино за срок от девет месеца до една година преди да бъде продадено на пазара като базово вино за производството на пенливо вино, с цел да се възползва от субсидиите от ЕС за съхранение на вино съгласно Регламент (ЕИО) № 822/87.
(20)
На 11 ноември 1999 г. лозарските предприятия и търговци получават авансово плащане на 80 % от покупната цена. Авансово са платени средно по 0,31 EUR на литър.
(21)
През 1999 г. GfW изпраща 40 % от запасите си за превантивна дестилация. С оглед на понижението на цените на пазара на базово вино в края на 1999 г. GfW решава изобщо да не продава базово вино през тази година, а да изчака възстановяването на пазара през 2000 г.
(22)
През 2000 г., поради сравнително изобилната реколта и намаляващите продажби на пенливо вино, пазарът на бяло вино претърпява дори още по-голям срив (в някои случаи средните цени спадат с до 0,20 EUR). Много от виното в бъчви, което все още се съхранява, е трябвало да бъде изпратено отново за дестилация.
(23)
В резултат на изменение на общата организация на пазара на вино, прието през 1999 г. и влязло в сила на 1 август 2000 г. превантивната дестилация съгласно Регламент (ЕИО) № 822/87 е заменена с дестилация за снабдяване на пазара на спиртни напитки съгласно Регламент (ЕО) № 1493/1999. Условията са били значително по-лоши и е могло да се постигне само около половината от предишната цена за превантивна дестилация от 0,50 EUR - 0,55 EUR на литър.
(24)
След резкия спад в цените през 2000 г. за GfW е невъзможно да реализира очакваните печалби нито на пазара на вино, нито от дестилация за снабдяване на пазара на спиртни напитки. В резултат на това балансовата стойност на запасите на GfW е трябвало да бъде значително намалена, а оттам пасивите на GfW са превишили неговите активи.
(25)
Предвид гореописаните търговски проблеми е изготвен междинен финансов отчет за годината до 31 октомври 2000 г., който е проверен от одитор. Към 31 октомври 2000 г. пасивите на GfW (15 670 155 EUR) превишават текущите му активи (9 886 856 EUR) с 5 783 299 EUR. Пасивите на GfW към тази дата са представени в таблицата по-долу. Според доклад, изготвен от Wirtschaftsprüfungsgesellschaft Falk & Co. GmbH, GfW много скоро би било изправено пред производство по обявяване в несъстоятелност поради факта, че пасивите му превишават неговите активи, ако не се предприемат никакви мерки за предотвратяването на това.
(26)
Таблица 1
(в EUR)
Задължения към
Сума
WAK
10 150 959
Финансови институции
726 892
Доставчици
218 460
Лозарски предприятия и търговци
4 355 581
Други
218 263
Общо
15 670 155
(27)
Според §19 от Германския закон за несъстоятелността (Insolvenzordnung), ако пасивите на едно дружество превишават неговите активи, това е причина за откриване на производство по обявяване в несъстоятелност. Поради тази причина Изпълнителният съвет на GfW, в съответствие с § 64 от закона за GmbH (стара версия) във връзка с § 19 от закона за несъстоятелността, е задължен да представи заявление за откриване на производството по несъстоятелност в рамките на три седмици от изпадането в състояние, в което пасивите му превишават неговите активи.
(28)
Поради заплахата от несъстоятелност GfW иска от някои кредитори (WAK, лозарските предприятия и около 130 търговеца, обвързани с покупката, описана в съображение 18) да опростят част от неуредените му задължения, за да може дружеството да продължи да търгува. По отношение на лозарските предприятия и търговците опрощаването е трябвало да обхване 90 % от неуредените задължения, което означава, че те биха получили още само около 2 % от договорената покупна цена. Оставащият дефицит е трябвало да бъде елиминиран чрез необходимата промяна на поредността на вземанията в полза на другите кредитори и опрощаване на задължения от страна на WAK.
(29)
В качеството си на главен кредитор (вж. таблица 1) с гаранции от по-заден ред, WAK има значителен интерес да бъде избягнато предстоящото обявяване в несъстоятелност. По тази причина последното се опитва да убеди лозарските предприятия и търговци да се съгласят с опрощаването на част от задълженията към тях. WAK подписва също така писмено споразумение с GfW на 4 декември 2000, в което се съгласява да остави на по-заден ред част от неуредените си задължения, съответстващи на дефицита на GfW, в полза на останалите кредитори. Окончателният размер на вземанията с променена поредност е щял да бъде определен едва след получаване на декларациите за опрощаване на задължения от лозарските предприятия и от търговците, така че размерът на вземанията с променена поредност да се сведе до минимум. Договорено е също така, че, ако избягването на производство по несъстоятелност на по-късен етап се окаже необходимо, WAK да опрости задължения в същия размер, каквато е и сумата на задълженията, чиято поредност е променена в полза на другите кредитори.
(30)
1 700 от общо 2 700 лозарски предприятия и търговци декларират своята готовност да опростят 90 % от оставащите задължения към тях, което съответства на около 60 % от неуредените задължения на групата като цяло. Останалите лозарски предприятия и търговци обаче или изрично отхвърлят предложението, или не отговарят на искането. Ясно е, че някои от тях са решили да не опрощават задълженията към тях, поради своите гаранции от по-преден ред, а някои от тях са продължили задържането на собствеността и вече са получили авансово плащане на 80 % от договорената цена. Това означава, че в случай на производство по несъстоятелност постъпленията им биха били по-високи от предложените 2 % от договорената покупна цена.
(31)
Освен това много от лозарските предприятия и търговците подават жалби срещу GfW и тези жалби са разгледани от съда, който предлага споразумения за уреждане на задълженията. Според споразуменията GfW трябвало да плати 70 % от оставащите задължения, 30 % трябвало да бъдат опростени. Съдът решил също така, че GfW ще трябва да поеме 80 % от съдебните такси. Аналогични споразумения за уреждане на задълженията са предложени от други съдилища и, като има предвид това, GfW вече не може да очаква, че другите лозарски предприятия и търговци ще се съгласят да се откажат от 90 % от оставащите задължения към тях. Освен това няколко лозарски предприятия и търговци тогава декларират, че ще изискат 100 % изплащане на оставащите 20 %.
(32)
§ 305a от Германския закон за несъстоятелността гласи, че извънсъдебното споразумение за избягване на уреждането на дългове се счита за неуспешно, когато дори един единствен кредитор реши да пристъпи към принудително изпълнение след началото на преговорите по извънсъдебното уреждане на спора.
(33)
По тази причина, противно на първоначалното си намерение, GfW вече не може да иска от лозарските предприятия и търговците да опростят каквато и да било част от задълженията му към тях. Вместо това, GfW подписва споразумение с WAK на 21 февруари 2001 г., в което се казва, че WAK е съгласен да покрие изцяло дефицита на GfW от 2000 г., като опрости 5 005 441,60 EUR от неговите задължения. През периода 1 януари 2001 г. - 31 декември 2001 г. няма да се начислява лихва по оставащия кредит. В споразумението се предвижда също така, че оставащите задължения към лозарските предприятия и търговците ще бъдат уредени изцяло. По този начин е осигурена гаранция за задълженията към WAK, чиято поредност не е променена, положението с дефицита е поправено, за момента производството по несъстоятелност е избягнато и GfW може да продължи да осъществява своята дейност.
(34)
През периода 1 ноември 2000 г. - 31 декември 2000 г. GfW извършва погасявания на заема от WAK в размер на 1 440 446,92 EUR. През периода 2001-2005 г. GfW продължава да функционира и извършва редовни погасявания по своя заем от WAK на обща стойност 3 728 969,40 EUR. Освен това през 2001 г. GfW извършва плащания на лихва към WAK в общ размер на 149 757,16 EUR.
(35)
Поради спад в оборота в обичайните сфери на дейност на GfW, както и недостатъчната капитализация, дружеството решава да преустанови цялата си дейност и да бъде ликвидирано до 31 декември 2004 г. Всички останали запаси от другите сфери на дейност са били продадени. Всички постъпления се използват за погасяване на задълженията към WAK. С купувача (частно лице) е договорено, че стойността на всички оставащи запаси съгласно инвентарния опис към 31 декември 2004 г. ще бъде прехвърлена на WAK в края на 2005 г. Стойността би била първоначалната покупна цена от 79 579,79 EUR.
(36)
В крайна сметка GfW е прекратено, считано от 1 юни 2005 г., и заличено от търговския регистър през 2006 г. Няма нито правоприемник, нито каквото и да било юридическо лице, от което помощта би могла да се възстанови.
(37)
До 31 декември 2005 г. са погасени 9 897 154,65 EUR от заема и са извършени плащания на лихви в размер на 793 994,99 EUR. След ликвидацията оставащите активи на GfW (87 079,79 EUR), останалите неуредени задължения към WAK в размер на около 313 000 EUR са обявени за невъзстановими и са отписани. Следователно частта от заема, която не е възстановена, възлиза общо на 5 318 441,60 EUR (първоначалното опрощаване на задълженията в размер на 5 005 441,60 EUR плюс неуредените задължения от 313 000 EUR след ликвидацията).
II.7. Характер и интензитет на помощта
(38)
Заемът от WAK за GfW в размер на 15 302 696,25 EUR е отпуснат на няколко вноски през 1999 г. за срок от 12-18 месеца:
(в EUR)
11.11.1999 г.
5 936 061,62
25.11.1999 г.
6 868 777,04
1.12.1999 г.
585 429,72
13.12.1999 г.
112 110,66
17.12.1999 г.
1 800 317,21
Общо
15 302 696,25
(39)
Начисляваните лихви са следните:
4-то тримесечие 1999 г.
3,28 %
1-во тримесечие на 2000 г.
3,51 %
2-ро тримесечие 2000 г.
4,15 %
3-то тримесечие 2000 г.
4,80 %
4-то тримесечие 2000 г.
5,15 %
2001
4,55 %-5,25 %
(40)
На 11 ноември 1999 доставчиците получават авансово плащане на 80 % от договорената цена. Освен това, в резултат на продължителното задържане на собствеността, предвидено за някои доставчици, което не се преустановява при преработка или смесване, част от запасите са използвани за обезпечаване на оставащите задължения в размер на 20 % към тези доставчици. Запасите са използвани също така като обезпечение за WAK. Поради запазването на правото на собственост обаче правата на WAK върху част от запасите са с по-заден ред до момента на погасяване на всички вземания. Следователно GfW и неговите кредитори, от които WAK е основният, носят по-значителен риск от колебания на цените.
(41)
По отпуснатия от WAK заем на GfW се плаща само ограничена лихва: от 11 ноември 1999 г. до 31 декември 1999 г. (в размер на 3,28 %), от 1 януари 2000 г. до 31 декември 2000 г. (3,51 % - 5,15 %) и от 1 януари 2001 г. до 31 декември 2001 г. (4,55 % - 5,25 %). След 31 декември 2001 г. не са начислявани повече лихви.
(42)
Като се има предвид рискът, поет от WAK с отпускането на парични средства на GfW, върху редовния лихвен процент е трябвало да бъде начислена значителна премия за риск. Тъй като към лихвения процент не е била добавена такава премия, следователно към момента на отпускане на заема има елемент на помощ. Този елемент на помощ може да се изчисли като разликата между начисления лихвен процент и пазарния лихвен процент плюс премията за риск, която е трябвало да бъде начислена.
(43)
Според Известието на Комисията относно метода за определяне на референтната ставка и размера на сконтовия процент (8), изменено от Известие на Комисията за техническа корекция на метода за определяне на референтния и сконтовия лихвен процент (9), приложимо през въпросния период, базисната референтна ставка за Германия е между 5,23 % и 6,33 %. По смисъла на известието определената референтна ставка е базисна ставка и може да бъде повишавана, при положение че има значителен риск (например едно предприятие е в лошо икономическо състояние или когато обикновено изискваната от банките гаранция не бъде предоставена). В тези случаи премията може да достигне до 400 базисни точки или повече, ако никоя частна банка не се съгласи да отпусне съответния заем.
(44)
Според Германия лихвените проценти, начислявани от германските банки през същия период за аналогични кредити, са между 5,25 % и 6,50 % (VR-Bank Südliche Wеinstrasse e.G.) и 5,40 % и 6 % (Die Kreissparkasse Bad Dürkheim).
II.8. Продължителност на мярката
(45)
Еднократна мярка.
II.9. Причини за откриване на официалната процедура по разследване
(46)
Комисията откри официалната процедура по разследване, предвидена в член 108, параграф 2 от ДФЕС поради подозрения, че съгласието за промяна на поредността на вземанията в полза на другите кредитори и опрощаването на задълженията би могло да представлява държавна помощ по смисъла на член 107 от ДФЕС.
(47)
Въз основа на информацията, която е на разположение към момента на откриване на официалната процедура по разследване, Комисията по-специално разгледа дали съгласието за промяна в поредността на вземанията и опрощаването на задълженията са били направени в съответствие с критерия за частния кредитор.
(48)
Чрез него се преценява дали при същите пазарни условия един частен кредитор би действал или е действал по същия начин както публичния кредитор. По отношение на разглеждания случай GfW има задължения към частни кредитори в размер на 5,5 милиона EUR към 31 октомври 2000 г., но нито един от тях не е опростил задълженията към него. Докладът на независимия одитор показва, че има икономически смисъл в това WAK да се съгласи на промяна в поредността на вземанията и да опрости част от задълженията към него, но не обяснява защо нито един от другите кредитори не е бил готов от своя страна да опрости задълженията.
(49)
При откриването на официалната процедура по разследване Комисията стигна до заключението, че към момента на откриване на процедурата не би могло да се изключи, че промяната в поредността на вземанията и опрощаването на задълженията от страна на WAK (заема, отпуснат на GfW, и бъдещите лихвени плащания по този заем), не са извършени в съответствие с критерия за частния кредитор, тъй като изглеждат по-високи от абсолютно необходимото и прекомерно много облагодетелстват не само GfW, но също така и другите кредитори (основно лозарските предприятия и търговците), към които задълженията са били изплатени изцяло.
(50)
След това откритата официална процедура по разследване е разширена с оглед включване и отпускането на заема. По-специално съмнения са изразени по отношение на това дали отпускането на заема е направено при пазарни условия (не е начислена премия за риск) и с достатъчно обезпечение.
(51)
В разширената официална процедура по разследване отново е изразено съмнение по отношение на евентуална помощ за лозарските предприятия и търговци. Според наличната към дадения момент информация изглежда, че заплатената за гроздовата мъст цена е над пазарната, че целта на сделката е не да се увеличат до максимум печалбите, а да се подпомогне пазарът на вино и мъст, както и че предоставените гаранции на лозарските предприятия и търговци според договора за продажба са по-изгодни в сравнение с такива при нормални обстоятелства.
(52)
Съмнението относно цената е засилено от документи, предоставени от Германия след първото откриване на процедурата, които показаха колебания в цената на литър трапезно вино (без ДДС) през 1999 г. в района Райнланд-Пфалц от най-малко 0,26 EUR (октомври - ноември) до 0,30 EUR (юни - септември), 0,35 EUR (април) и най-много 1,10 EUR (февруари, юни, ноември, декември). Следователно минималната пазарна цена, която би могла да бъде постигната за трапезно вино към момента на отпускане на заема, е 0,26 EUR на литър.
(53)
По тази причина средната покупна цена от 0,38 EUR на литър изглежда над най-ниската пазарна цена около 0,26 EUR на литър.
III. ЖАЛБИ И ИНФОРМАЦИЯ ОТ ТРЕТИ СТРАНИ
(54)
Комисията получи информация, че горепосоченото опрощаване на задълженията е било финансирано със средства на WAK. Твърди се, че поради понижената капиталова база на WAK в качеството си на публичен орган, който финансира WAK, федералната провинция Райнланд-Пфалц е проучила възможността за капиталова инжекция, но в крайна сметка е решила да не го прави.
(55)
Комисията получи жалба с твърдения за наличието на държавна помощ в опрощаването на задължения от страна на WAK. Жалбоподателят заявява, че GfW е участвало в конкуренцията за продажба на винени дестилати и в резултат на опрощаването в полза на това дружество, конкурентите му ще имат значителни проблеми при продажбата на собствените си продукти. Жалбоподателят представи няколко статии от вестници с информация за опрощаването на задълженията от страна на WAK в полза на GfW.
(56)
Същият жалбоподател препраща така също писмо, което е получил от прокуратурата в Kaiserslautern (централна служба за икономически престъпления) в отговор на изпратено до тях негово писмо. В писмото от прокуратурата в Kaiserslautern се обобщава получената от жалбоподателя под формата на статии от вестници и твърдения информация, като жалбоподателят се уведомява, че въз основа на получената информация няма основания за откриване на досъдебно производство.
IV. МНЕНИЯ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ
(57)
В рамките на официалните процедури по разследване Комисията не е получила каквито и да било становища.
(58)
Повторните писма от жалбоподателя след първоначалното откриване на процедурата не съдържат никакви нови факти или аргументи.
V. МНЕНИЕ НА ГЕРМАНИЯ
V.1. Елемент на помощ към момента на отпускане на заема
(59)
Германия е представила подробна информация за условията по отпуснатия от WAK заем на GfW, която е включена в описанието на мярката в раздел II.
(60)
В представените от нея становища Германия се съгласява, че лихвата, начислена от WAK по отпуснатия на GfW заем, е била по-ниска от пазарния процент. Германия признава, че разликата между пазарния процент и начисления лихвен процент представлява помощ за GfW по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(61)
Германия също предоставя доказателства, че GfW е ликвидирано и прекратено, считано от 1 юни 2005 г. Всички останали запаси от другите сфери на дейност са били продадени. Всички постъпления се използват за погасяване на задълженията към WAK. С купувача (частно лице) е договорено, че стойността на всички оставащи запаси съгласно инвентарния опис към 31 декември 2004 г. ще бъде прехвърлена на WAK в края на 2005 г. Стойността би била първоначалната покупна цена от 79 579,79 EUR. GfW е заличено от търговския регистър през 2006 г. и няма нито правоприемник, нито каквото и да било юридическо лице, от което да може да се възстанови помощта. Следователно, съгласно установената съдебна практика (10), според Германия каквото и да било възстановяване е невъзможно.
(62)
Германия уверява, че предоставеното от GfW запазване правото на собственост до погасяване на вземането, запазване на правото на собственост при препродажба с прехвърляне на вземането за цената, както и запазването на правото на собственост до погасяване на всички вземания във връзка с продажбата на гроздова мъст е отговаряло на обичайната стопанска практика. Германия уверява също така, че приемането на гарантираните активи като обезпечение въпреки запазването на правото на собственост, какъвто е случаят с WAK при отпускането на заема на GfW, също отговаря на обичайната стопанска практика.
(63)
Освен това Германия твърди, че закупуването на гроздова мъст от GfW през есента на 1999 г. е било извършено по пазарна цена, тъй като 60 % от закупената мъст е била висококачествена мъст (с минимум 60 градуса по Oechsle), а не мъст за обикновено трапезно вино, както е допуснато при откриването на процедурата. Според Германия изискванията за качество на гроздовата мъст при производството на пенливо вино са по-високи от изискванията при трапезно вино (съответно минимум 60 и 44 градуса по Oechsle). Останалите 40 % от гроздовата мъст е била мъст за обикновено трапезно вино, закупена с цел извличане на полза от изгодните условия на превантивната дестилация.
(64)
В своето становище Германия подчертава, че пазарната концепция на GfW за 60 % от запасите включва закупуването на висококачествена мъст в големи количества и последващото ѝ преработване в еднородни партиди от базово вино за производството на пенливо вино в съответствие с изискванията на винарните за еднородност и качество. Базовото вино за производство на пенливо вино изисква ниско съдържание на SO2 и високо съдържание на плодови киселини. Това би могло да се постигне само ако гроздовата мъст се закупи през периода на есенните продажби и GfW само преработи мъстта в базово вино.
(65)
Според предоставената от Германия информация за пазара на базово вино за пенливо вино, базовата цена, плащана за един литър мъст с 60 градуса по Oechsle, е била 0,312 EUR на литър. За всеки допълнителен градус по Oechsle (до максимум 80 градуса по Oechsle) са заплащани по 0,005 EUR на литър. В съответствие с този принцип лозарските предприятия и търговците са получили заплащане за тяхната висококачествена гроздова мъст - 60 % от закупената мъст.
(66)
В този контекст Германия насочва вниманието към съответния пазар. Според нея пазарната цена за обикновено трапезно вино не може да се възприема като еталон за тези 60 % от запаса, тъй като съответният пазар за GfW не е пазарът на обикновено трапезно вино, а пазарът на по-висококачествено базово вино, което да се използва за производството на пенливо вино. Германия се позовава също така на теорията за заменяемост на търсенето, при която се изтъква, че два продукта не се търгуват на един и същ пазар, ако единият не може да бъде заместен от другия, дори цената на единия да се промени. В разглеждания случай специфичните изисквания към гроздовата мъст и базовото вино за производството на пенливо вино не позволяват заместването им с мъст за обикновено трапезно вино или трапезно вино, дори и цената на трапезното вино значително да намалее. Следователно понижението в цената на трапезното вино няма да окаже въздействие върху цената на гроздовата мъст за производството на пенливо вино, защото те не са взаимозаменяеми.
(67)
Според статистическите данни за вноса на Германската асоциация на лозарите (Deutscher Weinbauverband) за периода 1998-2001 г. внесеното бяло вино, което благодарение на високото си качество е подходящо за производството на пенливо вино, е било с пазарна цена от 0,38 EUR на литър, която е значително по-висока от цената 0,26 EUR на литър, посочвана за трапезно вино. В становището си Германия заключва, че съществуват два отделни пазара - един на обикновено трапезно вино и гроздова мъст за трапезно вино и друг пазар за висококачествено базово вино и висококачествена гроздова мъст за производството на пенливо вино.
(68)
Според Германия по тази причина следва да се заключи, че съответният пазар за виното, което не е изпратено за дестилация, е пазарът на висококачествено базово вино за производството на пенливо вино, на който достигнатите цени са много по-високи (0,38 EUR на литър), а не пазарната цена на обикновеното трапезно вино (0,26 EUR на литър). Поради това Германия твърди, че платената от GfW цена за гроздова мъст е отговаряла на пазарната цена на съответния пазар и е включвала нормален марж на печалбата.
(69)
В допълнение GfW е планирало да участва в програмите на ЕС за съхранение и дестилация (GfW преди това вече е предлагало такива услуги на лозарите). Съгласно програмата за съхранение се плащат по 0,06 EUR на литър за 20 % от запасите, които по-късно следва да бъдат продадени като базово вино за производството на пенливо вино. Съгласно програмата за дестилация са плащани 0,50 EUR - 0,55 EUR на литър за 40 % от запасите, изпратени за дестилация.
(70)
Според становището на Германия е било възможно от тези дейности да се извлече полза, когато WAK е отпуснал заема на GfW. От една страна, GfW е възнамерявало да използва 40 % от закупената мъст за превантивна дестилация през декември 1999 г. при цена на дестилацията, която значително надвишава покупната (0,50 EUR - 0,55 EUR на литър). От друга страна, според прогнозите производителите на пенливо вино биха платили относително добри цени (между 0,36 EUR и 0,41 EUR на литър) за големи партиди еднородно базово вино с гарантирано качество. Германия твърди, че GfW би могло да постигне средни приходи от продажби в размер на 0,44 EUR - 0,46 EUR на литър, което е доста над средната стойност от 0,38 EUR на литър, заплатени на лозарските предприятия и търговци.
(71)
Планирането е базирано на следните допускания за целеви цени:
Обем
Цена/литър в EUR
Дестилация 0,50-0,55
40 %
0,50-0,55
Субсидия на ЕС за съхранение на вино/мъст (1 година): 0,06 EUR/l и последваща продажба като базово вино за производството на пенливо вино
20 %
0,435
Продажба като базово вино за производството на пенливо вино
40 %
0,375
(72)
На база на тези допускания е очаквана средна продажна цена от 0,44 EUR - 0,46 EUR на литър.
(73)
Горепосочената прогноза за продажби води до следното изчисление на печалбата:
Цена/литър в EUR
Покупна цена и преработка
0,37-0,38
Приход от продажба на базово вино за производството на пенливо вино, дестилация, субсидии за съхранение
0,44-0,46
Очаквана печалба
0,06-0,09
(74)
На базата на общ обем от около 44 милиона литра е очаквана обща печалба от около 2,64 милиона EUR и 3,96 милиона EUR.
(75)
Германия заявява също така, че пазарната цена на трапезното вино, посочена от Европейската комисия в решенията за откриване на процедурата (0,26 EUR на литър), е най-ниската котировка за ноември 1999 г. за трапезно вино. Пълната котировка за ноември 1999 г. е пазарна цена между 0,26 EUR и 0,56 EUR на литър. Освен това посоченият диапазон е пълният ценови диапазон за цялата 1999 г. За 2000 г. ценовият диапазон е между 0,20 EUR и 0,41 EUR на литър. Германия подчертава също така, че 60 % от гроздовата мъст, закупена от GfW, е била средно 81 градуса по Oechsle, което е много повече от изискването за трапезно вино - 44 градуса - и това, разбира се, е било отразено в цената, заплатена от GfW за гроздовата мъст.
V.2. Елемент на помощ към момента на промяна на поредността на вземанията в полза на частните кредитори и опрощаване на задълженията
(76)
Според Германия след изготвянето на междинен финансов отчет през ноември 2000 г. е установено, че GfW е изправено пред несъстоятелност. Тогава GfW има дефицит от около 6 милиона EUR, което е било потвърдено при изготвянето на годишния финансов отчет за 2000 г. Причината за дефицита е, че стойността на запасите, които все още са притежание на GfW, е намаляла вследствие на значителния рязък спад в пазарните цени, което означава, че GfW е могло да продаде своите запаси само на по-ниска цена от първоначално предвидената.
(77)
Според представената от Германия информация към 31 октомври 2000 г. GfW все още има задължения към WAK в размер на около 10 милиона EUR. WAK е получил като обезщетение гарантирани активи на GfW, оценени на 5,7 милиона EUR към дадения момент. Те са били обект на запазване правото на собственост от лозарските предприятия и търговците до погасяване на вземането, при препродажба с прехвърляне на вземането за цената, както и запазване на правото на собственост до погасяване на всички вземания, което според Германия би им осигурило привилегированост на вземанията в случай на несъстоятелност. Затова според Германия, ако е била открита процедура по несъстоятелност, GfW би трябвало да уреди плащането към лозарските предприятия и търговци на стойност от около 3,5 милиона EUR преди да могат да бъдат извършени плащания към който и да било друг кредитор.
(78)
С цел своевременно намиране на изход от тази ситуация на дефицит и избягване на откриването на процедура по несъстоятелност в съответствие с § 64 от закона за GmbH (стара версия) във връзка с § 19 от закона за несъстоятелността, са били необходими незабавни действия.
(79)
Германия отбелязва, че, като основен кредитор с обезпечение от по-заден ред, WAK е имал голям интерес да се избегне предстоящата несъстоятелност. Следователно той се е опитал да убеди лозарските предприятия и търговците да опростят част от задълженията към тях и на 4 декември 2000 г. се е договорил с GfW за следното:
-
съгласие за промяна в поредността на вземания в полза на другите кредитори в същия размер като дефицита, след като лозарските предприятия и търговците са се съгласили да опростят 90 % от оставащите задължения към тях,
-
опрощаване на задълженията, за които е договорена промяна в поредността, но само ако е необходимо.
(80)
Въпреки успешното начало на преговорите с по-голямата част от лозарските предприятия и търговците, които се съгласяват задълженията към тях да бъдат опростени, в крайна сметка GfW претърпява неуспех поради съгласуваните действия на някои от лозарските предприятия и търговци и техните адвокати. Те не желаели да опростят задълженията към тях поради по-благоприятното си положение по отношение на гаранциите в резултат на запазеното си право на собственост до погасяване на вземането, при препродажба с прехвърляне на вземането за цената, както и запазеното си право на собственост до погасяване на всички вземания, и подали жалби. Тези жалби са разгледани от съда, откъдето са предложени споразумения за уреждане на задълженията. Според споразуменията GfW трябвало да плати 70 % от оставащите задължения, 30 % трябвало да бъдат опростени. Съдът решил също така, че GfW ще трябва да поеме 80 % от съдебните такси. Подобни споразумения за уреждане на задължения били предложени и от други съдилища. Предвид това за GfW повече не било възможно да очаква, че лозарските предприятия и търговците ще се съгласят да опростят 90 % от оставащите задължения към тях. Освен това няколко лозарски предприятия и търговци тогава декларират, че ще изискат 100 % изплащане на оставащите 20 %. Фактът, че 1 700 от 2 700 лозарски предприятия и търговци вече били заявили, че биха опростили част от задълженията към тях, вече няма значение, тъй като § 305a от германския закон за несъстоятелността гласи, че извънсъдебното споразумение за избягване на производство по несъстоятелност се счита за неуспешно, когато дори един единствен кредитор реши да пристъпи към принудително изпълнение след започването на преговори за извънсъдебно уреждане на спора.
(81)
По тази причина на 21 февруари 2001 г. WAK се съгласява с GfW да покрие дефицита от 2000 г. като опрости 5 005 441,60 EUR от задълженията към него, като не се начислява лихва върху оставащия дълг за периода 1 януари 2001-31 декември 2001 г. и като бъдат изцяло уредени задълженията към лозарските предприятия и търговците. Така е гарантирано обезпечението на задълженията, за които не е договорена промяна на поредността. Дефицитът на GfW е отстранен, производството по несъстоятелност е избягнато и GfW е можело да продължи да функционира.
(82)
Германия твърди, че и промяната на поредността на вземанията, и опрощаването на задълженията отговарят на критерия за частния кредитор. В подкрепа на това твърдение Германия се позовава на съответната съдебна практика.
(83)
Опрощаване на част от задълженията може да е необходимо, за да се увеличи действително възстановената сума (11). Един частен кредитор би действал по такъв начин, че да сведе своите загуби до минимум. Ако дадено задължение не е било гарантирано в достатъчна степен, споразумението за отлагане на погасяването би увеличило шансовете за погасяване без загуби, тъй като длъжникът ще има възможност да преодолее кризата и да подобри положението си (12). В решението си по делото HAMSA Първоинстанционният съд отхвърля дотогавашната практика на Комисията да изисква равен дял опрощаване на задълженията за частни и публични кредитори по отношение на дела им от дълга. Вместо това съдът установява, че критерият за частния кредитор може да се прилага така също, когато опрощаването е асиметрично при различните кредитори. Първоинстанционният съд подчертава, че решаващ е статутът на кредитора като притежател на обезпечено, привилегировано или обикновено вземане, т.е. редът на гаранциите на различните кредитори. Първоинстанционният съд установява, че публичен кредитор действа като частен кредитор, когато решава да опрости част от задълженията към него на база на задълбочена и мотивирана оценка на това колко би могъл да възстанови, на база на риска от ликвидация и също на шанса фирмата да възстанови своята жизнеспособност (13). Последно Германия се позовава на решението на Комисията по делото Huta Cynku, в което Комисията реши, че не съществува предимство и, следователно, държавна помощ, когато преструктурирането би довело да по-големи постъпления от ликвидацията (14).
(84)
На тази база Германия твърди, че с оглед на положението на WAK на основен кредитор и на по-задния ред на неговите гаранции в сравнение с лозарските предприятия и търговците, както съгласието за промяна на поредността на вземанията в полза на другите кредитори, така и опрощаването на задълженията е било в съответствие с критерия за частния кредитор и не представлява държавна помощ. В случай на производство по несъстоятелност WAK би изгубил най-малко същата, а най-вероятно значително по-голяма сума от оставащото към него задължение.
(85)
WAK би могъл да има пълни гарантирани права върху оставащите запаси и би могъл да обезпечи по-голямо погасяване на оставащите задължения към него от погасяването в случай на несъстоятелност само ако избегне несъстоятелността на GfW и уреди оставащите задължения към лозарските предприятия и търговци.
(86)
От гледна точка на положението преди операцията, поведението на WAK според Германия е било правилно, особено предвид факта, че е успял да си осигури по-голямо погасяване, като е преобразувал по-задния ред на своето обезпечение в гаранция от първи ред и е избегнал предстоящата несъстоятелност на GfW. Според Германия в такава ситуация всяка частна банка би действала по същия начин.
(87)
Според германските органи резултатът от предварителната оценка на финансовите отчети на GfW би бил, че чрез запазването на GfW, WAK би могъл да получи погасяване на задължения в размер на 5 112 918,81 милиона EUR. От друга страна, ако GfW е започнало процедура по несъстоятелност, WAK би могъл единствено да получи погасяване на задължения в размер най-много на 2,4 милиона EUR. Това означава разлика от най-малко 2,7 милиона EUR.
(88)
Това се потвърждава от доклад от 3 февруари 2003 г., изготвен от независим одитор (15), поръчан от WAK и представен от германските органи. В доклада се стига до заключението, че е обосновано от икономическа гледна точка WAK да се съгласи с промяна на поредността на своите вземания в полза на другите кредитори, да опрости част от тези задължения в горепосочения размер и да опрости бъдещи плащания на лихви. Представените от Германия причини за тези заключения са както следва:
-
Ако WAK не беше променил поредността в полза на другите кредитори и опростил задълженията към него и лихвените плащания, GfW е трябвало да подаде заявление за обявяване в несъстоятелност и би било ликвидирано. Задълженията към WAK би трябвало да бъдат покрити от продажбата на запасите на GfW.
-
Ако дружеството е било ликвидирано, стойността на запасите на GfW би спаднала. Действителните постъпления от продажбата на запасите би била само около 50 % - 70 % от балансовата стойност. Следователно, при отчитане на гарантираните права, постъпленията биха възлезли на сума между 1,84 милиона EUR и 2,4 милиона EUR.
-
Производството по несъстоятелност е скъпоструващо.
-
Германският закон за несъстоятелността („InsO“) предвижда право на отделяне на продукти със запазено право на собственост от масата на несъстоятелността; изборът между изпълнението на договора и отделянето на активи обаче се определя от синдика (параграф 103 от InsO). Отделянето на активи е възможно само ако синдикът откаже да изпълни договор като в този случай кредиторът може да се оттегли от договора и да поиска отделяне на активите, а има право и на обезщетение за неизпълнението на договора. Авансовите плащания могат да бъдат приспаднати. В замяна на това GfW може да поиска възстановяване на вече извършените плащания, които могат да бъдат прихванати от обезщетението за неизпълнение на договора.
-
Обратно, след като WAK се съгласи да промени поредността на част от задълженията към него, от юридическа гледна точка е възможно GfW да избегне производството по несъстоятелност и, след като опрости част от задълженията и лихвените плащания, неуредените задължения към WAK да са в размер на 5,15 милиона EUR, които може да се очаква, че ще бъдат възстановени в резултат на факта, че GfW ще продължи да функционира.
-
Отбелязва се също така, че ако е било открито производство по несъстоятелност, погасяването по заема от 1 440 476,92 EUR, направено от GfW към WAK през периода 1 ноември - 31 декември 2000 г. би било оспорено от GfW съгласно правилата за несъстоятелност. Това би довело до задължаването на WAK да погаси тези средства.
(89)
Германия подчертава, че предварителната оценка показва, че вариантът с промяна на поредността на вземанията в полза на другите кредитори и опрощаване е по-обоснован от икономическа гледна точка, тъй като получената сума чрез избягване на несъстоятелността на GfW е 4 670 517,65 EUR, т.е. по-голяма от максимума от 2,4 милиона EUR, който би могъл да бъде обезпечен при производството по несъстоятелност.
(90)
Германия стига до заключението, че тъй като промяната на поредността на вземанията и опрощаването на задълженията са били извършени в съответствие с критерия за частния кредитор, не е имало помощ за лозарските предприятия и търговците към момента на промяната на поредността и опрощаването на задълженията от страна на WAK.
VI. ОЦЕНЯВАНЕ НА ПОМОЩТА
VI.1. Обща организация на пазара
(91)
До влизането в сила на Регламент (ЕО) № 479/2008 на Съвета от 29 април 2008 г. относно общата организация на пазара на вино (16) лозарството и винарството са уреждани с Регламент (ЕО) № 1493/1999. Член 71 от Регламент (ЕО) № 1493/1999 гласи, че членове 87, 88 и 89 от Договора (сега членове 107, 108 и 109 от ДФЕС) се прилагат за производството и търговията с продуктите, обхванати от него. Преди 31 юли 2000 г. лозарството и винопреработването бяха уредени чрез Регламент (ЕИО) № 822/87. Член 76 от Регламент (ЕИО) № 822/87 гласи, че членове 92, 93 и 94 от Договора (сега членове 107, 108 и 109 от ДФЕС) се прилагат за производството и търговията с продуктите, посочени в член 1 от регламента. Следователно въпросните мерки следва да бъдат разгледани в светлината на правилата за държавни помощи.
VI.2. Наличие на държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС
(92)
Според член 107, параграф 1 от ДФЕС всяка помощ, предоставена от държава членка или чрез ресурси на държава членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите членки, е забранена.
(93)
WAK е публичноправно дружество и се финансира отчасти със средства от федерална провинция Райнланд-Пфалц и отчасти от парафискални такси. Следователно мярката се финансира от ресурси на държава членка.
(94)
Помощта за дадено предприятие засяга търговията между държавите членки, когато въпросното предприятие функционира на пазар, отворен за търговия в рамките на Съюза (17). Търговията със земеделски продукти в рамките на Съюза е значителна. Следователно настоящата помощ може да засегне търговията между държавите членки (18).
(95)
Съдът е постановил, че за да се определи дали дадена държавна мярка представлява помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, е необходимо също така да се установи дали предприятието получател извлича икономическо предимство, което не би получило при нормални пазарни условия (19), и/или дали мярката е дала възможност на предприятието да избегне поемането на разходи, които нормално би трябвало да заплати от своите собствени финансови ресурси (20). Това действително би било достатъчен признак за евентуално нарушение на конкуренцията (21).
VI.2.1. Наличие на помощ за Gesellschaft für Weinabsatz (GfW)
VI.2.1.а. Отпускането на заем от WAK
(96)
Заемът в размер на 15 302 696,25 EUR е отпуснат от WAK през есента на 1999 г. За срока на заема на GfW е начислена лихва в размер между 3,28 % и 5,25 %. Не е начислена премия за риск. Референтният процент за Германия през този период е между 5,23 % и 6,33 %.
(97)
Германия е съгласна със становището на Комисията, че отпускането на заема не е било по пазарни условия. Ако заемът е бил отпуснат при пазарни условия, би била начислена по-висока базова ставка и би била добавена премия за риск, като се има предвид ограничената гаранция, която обезпечението по заема предлага.
(98)
Може да се заключи, че отпуснатият заем на GfW съдържа елемент на държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, тъй като GfW е извлякло икономическо предимство, което не би получило при нормални пазарни условия. Елементът на помощ се изчислява като разликата между начислената лихва и референтната ставка плюс подходяща премия за риск.
(99)
Евентуално предаване на помощ на правоприемници
(100)
Според Германия GfW е ликвидирано и прекратено, считано от 1 юни 2005 г. Всички останали запаси от другите сфери на дейност са били продадени. Всички постъпления се използват за погасяване на задълженията към WAK. С купувача (частно лице) е договорено, че стойността на всички оставащи запаси съгласно инвентарния опис към 31 декември 2004 г. ще бъде прехвърлена на WAK в края на 2005 г. Стойността би била първоначалната покупна цена от 79 579,79 EUR. GfW е заличено от търговския регистър през 2006 г. и няма нито правоприемник, нито каквото и да било юридическо лице, от което да може да се възстанови помощта. Следователно, съгласно установената съдебна практика (22), според Германия каквото и да било възстановяване е невъзможно.
(101)
Тъй като останалите активи на GfW са разпродадени, лицето, което ги е закупило, не е имало възможност да се възползва от помощта, отпусната на GfW. Въпреки това, тъй като лицето е заплатило първоначалната покупна цена и пазарът е претърпял рязък спад през изминалите години, ясно е, че заплатената от купувача цена е била най-малко пазарната цена. Следователно Комисията стига до заключението, че на купувача на оставащите запаси на GfW не е прехвърлена помощ. В същото време GfW повече не съществува и следователно няма помощ за възстановяване.
VI.2.1.б. Промяната на поредността на вземанията и опрощаването на задължения от страна на WAK
(102)
Промяната на поредността на вземанията в полза на другите кредитори и опрощаването на задължения и на лихвени плащания са финансирани от собствени ресурси на WAK и съответен заем, изтеглен от WAK и следователно следва да се считат за финансирани с ресурси на държава членка.
(103)
С цел да се установи дали промяната на поредността на вземанията и опрощаването на задължения и лихвени плащания представлява държавна помощ за GfW по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, е необходимо да се установи дали GfW извлича икономическо предимство, което не би получило при нормални пазарни условия и/или дали мярката е дала възможност на GfW да избегне поемането на разходи, които нормално би трябвало да заплати от собствените си финансови ресурси. Тази преценка трябва да се направи на база на критерия за частния кредитор. Чрез него се преценява дали при същите пазарни условия един частен кредитор би действал или е действал по същия начин както публичния кредитор.
(104)
Според установената съдебна практика може да е необходимо опрощаване на част от задължението, за да може да се увеличи действително възстановената сума. Един частен кредитор би действал по такъв начин, че да сведе своите загуби до минимум (23). Ако дадено задължение не е било гарантирано в достатъчна степен, споразумението за отлагане на погасяването би увеличило шансовете за погасяване без загуби, тъй като длъжникът ще има възможност да преодолее кризата и да подобри положението си (24).
(105)
В решението си по делото HAMSA (25) Първоинстанционният съд отхвърля дотогавашната практика на Комисията да изисква равен дял опрощаване на задълженията за частни и публични кредитори по отношение на дела им от дълга. Вместо това съдът установява, че критерият за частния кредитор може да се прилага така също, когато опрощаването е асиметрично при различните кредитори. Параграфи 168 и 169 от решението гласят:
„(168)
Когато една фирма, изправена пред значително влошаване на нейното финансово състояние, предложи на своите кредитори споразумение или поредица от споразумения за уреждане на дълга с оглед подобряване на положението ѝ и избягване на ликвидация, всеки от кредиторите трябва да вземе решение с оглед на предложената му сума в рамките на споменатото споразумение, от една страна, и сумата, която очаква, че ще може да си възстанови след евентуалната ликвидация на фирмата, от друга страна. Върху избора му влияят множество фактори, включително дали задълженията към кредитора са обезпечени, привилегировани или обикновени, характера и степента на всяка гаранция, която може да притежава, преценката му за шансовете фирмата да възстанови своята жизнеспособност, както и сумата, която би получил в случай на ликвидация. Ако се окаже, например, че при ликвидация на фирмата стойността при реализация на активите ѝ би стигнала само за покриване на ипотеката и привилегированите задължения, обикновените задължения не биха имали стойност. В такъв случай приемането от един обикновен кредитор на анулиране на голяма част от задължението към него всъщност няма да бъде на загуба.
(169)
Следва, че ако няма информация за факторите, които определят съответните стойности на вариантите, предложени на кредиторите, фактът, че има явни разлики между дяловете, които различните кредитори са отписали, сам по себе си не обяснява причините, които са ги накарали да приемат предложеното опрощаване на дългове.“
(106)
Освен това по делото HAMSA (26) Първоинстанционният съд установи, че публичният кредитор действа като частен кредитор, когато решава да опрости част от задълженията към него на база подробна и мотивирана преценка на това колко би могъл да възстанови, какъв е рискът от ликвидация и какви са шансовете фирмата да възстанови своята жизнеспособност. Последно, в решението на Комисията по случая Huta Cynku (27) Комисията реши, че няма предимство - а оттам и държавна помощ - когато преструктурирането би осигурило по-големи постъпления, отколкото ликвидацията.
(107)
По отношение на цитираната по-горе съдебна практика, когато се преценява дали частният кредитор би действал или е действал по същия начин като WAK, е необходимо да се разгледат вариантите за WAK, когато е достигнато заключението, че GfW е изправено пред несъстоятелност, и какви биха били икономическите последици от тези варианти. Второ, необходимо е също така да се направи същата преценка за лозарските предприятия и търговците и после да се определи дали ситуацията, пред която е изправен WAK, може да бъде съпоставена и оценена на база на действията на лозарските предприятия и търговците.
(108)
След като е уведомен, че GfW е заплашено от несъстоятелност, WAK има два варианта. Той е могъл или да допусне откриването на производство по несъстоятелност, или да се опита да избегне това, като постигне споразумение с GfW, което да даде възможност на GfW да продължи да функционира. Въз основа на представената от Германия информация, подкрепена от изготвения от независим одитор доклад от 3 февруари 2003 г. (вж. съображение 88), според Германия икономическите последици от тези две решения са следните. Предварително, в случай на производство по несъстоятелност, WAK би могъл да очаква да си възстанови максимум 2,4 милиона EUR от задълженията към него. Ако WAK подпише споразумение с GfW, чрез което да опрости част от задълженията към него и по този начин да даде възможност на GfW да продължи на функционира, WAK предварително би могъл да очаква да възстанови около 5,1 милиона EUR от задълженията към него. Това означава разлика от 2,7 милиона EUR в полза на предоставянето на възможност на GfW да избегне производството по несъстоятелност. Дали лозарските предприятия и търговците са били склонни да направят същото, е имало съвсем слабо въздействие върху изчисленията на възстановяването, но не е могло да промени резултатите от съпоставянето на двата алтернативни варианта.
(109)
Прогнозата за сумата на възстановяването в случай на несъстоятелност в размер на 2,4 милиона EUR в доклада се базира на допускането на Германия, че задълженията към лозарските предприятия и търговците в размер на 4,4 милиона EUR би трябвало да бъдат уредени преди това към WAK. Въпреки това, според Европейската комисия, германският закон за несъстоятелността гласи, че само дългът към лозарските предприятия и търговците със запазване на правото на собственост до погасяване на всички вземания би трябвало да бъде уреден преди дълговете към WAK. Останалите дългове би трябвало да са от същия ред като дълга към WAK. Собствените изчисления на Европейската комисия показват обаче, че дори в случай, че дълговете към WAK и към лозарските предприятия и търговците са от един и същи ред, WAK би могъл да очаква да възстанови най-много 4,7 милиона EUR в случай на несъстоятелност (на база на максимално общо възстановяване от 6,8 милиона EUR в случай на несъстоятелност WAK и лозарските предприятия биха получили погасяване пропорционално на дълговете към тях - 10 милиона EUR и 4,4 милиона EUR съответно за WAK и за лозарските предприятия и търговците). Следователно може да се заключи, че предварително по-благоприятният вариант за WAK би бил да даде възможност на GfW да избегне несъстоятелността.
(110)
Изчислението при лозарските предприятия и търговците, от друга страна, е съвсем различно. Първо, те вече са получили 80 % от плащането за доставените от тях стоки. Второ, според предложението от GfW те биха получили само 10 % от все още дължимите им 20 %. Всъщност това означава, че те биха получили допълнително 2 % от договорената покупна цена, ако подпишат споразумението. Това, разбира се, е по-малко отколкото биха могли да очакват при производство по несъстоятелност, независимо от реда на техните гаранции (запазване на правото на собственост до погасяване на вземането, при препродажба с прехвърляне на вземането за цената, както и запазване на правото на собственост до погасяване на всички вземания). Те биха могли средно да очакват да получат 48 % от оставащите задължения към тях (2,1 милиона EUR от общо дължимите им 4,4 милиона EUR). Затова не е изненада, че някои от лозарските предприятия и търговци са отказали предложението на GfW. Трето, трябва да е било очевидно, че би било в интерес на WAK да опрости част от задълженията към него и да избегне несъстоятелността, дори лозарските предприятия и търговците да не направят това, което отново би дало възможност на лозарските предприятия и търговците да получат по-голям дял от оставащите задължения към тях от предложените 10 %. Четвърто, няколко от тях вече са били дали GfW на съд и той е отсъдил в тяхна полза, като е задължил GfW да уреди 80 % от оставащите задължения.
(111)
Може да се заключи, че въпреки факта, че лозарските предприятия, търговците и WAK всички са кредитори на GfW, вариантите и резултатите от тези варианти за WAK и за лозарските предприятия и търговците са били толкова различни, че въобще не са съпоставими. Фактът, че лозарските предприятия и търговците са избрали да не опростят задълженията към тях не трябва да се разглежда като отрицателен, когато се анализира дали WAK е действал в съответствие с критерия за частния кредитор.
(112)
Като прецени един спрямо друг различните варианти за WAK, Комисията стигна до заключението, че частичното съгласие за промяна на поредността на вземанията и за опрощаване на задълженията от 4 декември 2000 г. и 21 февруари 2001 г. в общ размер на 5 005 441,60 EUR и опрощаването на лихвени плащания, считано от 31 декември 2000 г. е било най-благоприятният вариант за WAK и, следователно, отговаря на критерия за частния кредитор. Промяната на поредността на вземанията в полза на другите кредитори и опрощаването на задълженията означават отсрочване на дълга, което е по-изгодно за кредитора в сравнение с ликвидацията. В съответствие с установената съдебна практика (28) публичният кредитор трябва да намери баланса между предимствата, свързани с получаването на предложената сума по плана за преструктуриране и сумата, която би могъл да възстанови чрез ликвидацията на фирмата. Следователно GfW не е получило никакво предимство, което не би получило при нормални пазарни условия и следователно на GfW не е отпусната държавна помощ в резултат на решението на WAK да промени поредността на вземанията си и опрости част от задълженията към него.
(113)
При откриването на процедурите са изразени съмнения дали WAK е ограничил промяната на поредността на вземанията и опрощаването на задълженията до необходимия минимум. Според становището на Германия обаче WAK е опростил необходимия дял от задълженията към него, за да се покрие дефицита на GfW за 2000 г., което е било необходимо според германския закон за несъстоятелността (вж. съображение 25), за да се избегне производство по несъстоятелност и да се даде възможност на GfW да продължи да функционира. В първия договор (подписан на 4 декември 2000 г.) между GfW и WAK, за да избегне несъстоятелността на GfW, WAK се договаря с GfW да промени поредността на вземания в същия размер, какъвто е дефицита на GfW, след като лозарските предприятия и търговците се съгласят да опростят 90 % от оставащите задължения към тях и, ако е необходимо, да опрости сумата на задълженията, чиято поредност се е съгласил да промени (вж. съображения 79 и 80). Причината опрощаването да е в по-голям размер от първоначално очакваното е, че въпреки усилията на WAK и GfW да убедят лозарските предприятия и търговците да дадат своя принос като подпомогнат GfW да избегне несъстоятелността (вж. съображение 79 и 80 от становището на Германия), решението на лозарските предприятия и на търговците е да не опростят никаква част от задълженията към тях поради причините, посочени в съображение 110 по-горе. Както е посочено в съображение 108, решението на лозарските предприятия и на търговците да не опростят никаква част от оставащите задължения към тях е оказало само ограничено въздействие върху икономическата оценка на WAK и не е променило резултата от тази оценка: че от икономическа гледна точка за WAK е било по-изгодно да даде възможност на GfW да избегне производството по несъстоятелност.
(114)
По тази причина Комисията стигна до заключението, че частичното променяне на поредността на вземанията и опрощаване на задълженията от страна на WAK е било най-благоприятният вариант за WAK и, следователно, отговаря на принципа на частния кредитор и не следва да се счита за държавна помощ за GfW по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
VI.2.2. Наличие на помощ за лозарските предприятия и търговците
(115)
При откриването и последващото разширяване на официалната процедура по разследване бяха повдигнати въпроси относно евентуална помощ за лозарските предприятия и търговците. Първо, редът на гаранциите на лозарските предприятия и търговците, предоставени от GfW към момента на закупуване, изглежда относително преден и са изразени съмнения дали предоставеният ред на гаранциите действително е в съответствие с нормалната стопанска практика. Второ, по преценки платената цена за закупената гроздова мъст е била над пазарната цена. Трето, решението на лозарските предприятия и търговците да не опростят никакви задължения към тях, когато GfW е изправено пред несъстоятелност, е поставено под съмнение заедно с решението на WAK да промени поредността на и след това да опрости част от задълженията към него, макар че лозарските предприятия и търговците са решили да не опростят 90 % от оставащите задължения към тях (20 % от стойността на запасите).
VI.2.2.а. Ред на предоставената гаранция към момента на закупуване на гроздовата мъст
(116)
В становището си Германия е предоставила уверения, че запазването на правото на собственост до погасяване на вземането, при препродажба с прехвърляне на вземането за цената, както и запазване на правото на собственост до погасяване на всички вземания, предоставено на различните лозарски предприятия и търговци във връзка със закупуването на мъст, всъщност е било в съответствие с нормалната стопанска практика. Това означава, че, макар че е предоставило на лозарските предприятия и на търговците гаранция от относително преден ред, особено на тези със запазване на правото на собственост до погасяване на всички вземания, това е било в съответствие с нормалната стопанска практика и не е било по-различно отколкото ако са сключили сделка с частен купувач.
(117)
Комисията се позовава на препоръките (29), представени от Федерацията на германските винарни и търговци на дребно на вино от Трир, Федерацията на германските търговци на вино от Майнц и Германската асоциация на лозарите от Бон (Der Bundesverband der Deutschen Weinkellereien und des Weinfachhandels e.V., Trier, der Bundesverband der Deutschen Weinkommissionäre e.V., Mainz und der Deutsche Weinbauverband e.V., Bonn) на федералната служба за защита на конкуренцията в съответствие с § 22 ал. 3 т. 2 от Закона срещу ограничаването на конкуренцията (30). Първата версия на препоръките е внесена през 1990 г., а настоящата версия - през 2005 г. Според тези препоръки е ясно, че в случаи, в които в момента на прехвърляне на стоката не е платена цялата покупна цена, продавачът следва да запази правото си на собственост до заплащането на цялата цена. Редът на гаранциите, предоставени на лозарските предприятия и търговците в разглеждания случай предоставя различни степени на сигурност. Само тези със запазено право на собственост до погасяване на всички вземания са имали пълна гаранция за плащане. Това означава, че редът на гаранцията за лозарските предприятия и търговците като цяло не е бил толкова преден, както гласят горепосочените препоръки. Следователно Комисията приема, по отношение на препоръките и действително предоставения ред на гаранциите, уверенията на Германия, че е нормална стопанска практика да се предоставя такъв ред на гаранциите, какъвто е предоставен на лозарските предприятия и на търговците в този случай, както и че предоставеният ред на гаранциите не е бил по-преден отколкото при нормален договор между двама частни контрагенти и, следователно, не представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
V.I.2.2.б. Заплатената цена за закупената мъст към момента на закупуването ѝ
(118)
При откриването на процедурите е определено, че заплатената от GfW цена за закупената мъст е над пазарната цена. Използваната пазарна цена за трапезно вино е била 0,26 EUR на литър, като тази цена е посочена като референтна. В становището си Германия е предоставила подробна информация относно стопанската стратегия на GfW, която показва, че пазарът на обикновено трапезно вино не е съответният пазар и че стратегията на GfW е имала три цели. Първо, да закупи гроздова мъст за трапезно вино, с която да участва в програмата на ЕС за дестилация (40 % от запасите). Второ, да закупи висококачествена мъст с намерението да я продаде на пазара на висококачествено базово вино за производството на пенливо вино (60 % от запасите). Трето, да участва в програмата на ЕС за съхранение с 20 % от запасите преди да бъдат продадени за производството на пенливо вино. Когато прави анализ дали два продукта принадлежат към един и същ пазар, Комисията използва Известие на Комисията относно определянето на съответния пазар по смисъла на общностното право в областта на конкуренцията (31). Според точка 7 от известието „съответният продуктов пазар обхваща всички продукти и/или услуги, които се считат за взаимозаменяеми или заместващи от потребителя поради характеристиките на продуктите, техните цени и целта на тяхната определена употреба.“
(119)
Пазарът на гроздовата мъст, която е била закупена с цел възползване от програмата на ЕС за дестилация, разбира се, е пазарът на обикновено трапезно вино. Съответната цена обаче трябва да бъде цената, която е платена за виното, изпратено за дестилация.
(120)
Както всички традиционни интервенционни мерки на селскостопанските пазари, основната цел на превантивната дестилация на вино в съответствие с член 38 от Регламент (ЕИО) № 822/87 е да ликвидира прекомерното предлагане на пазара на вино и следователно цената на тази доброволна дестилация е трябвало да бъде достатъчно висока, за да стимулира производителите да изпращат вино за дестилация. Действителната годишна цена на мярката за дестилация е била определена от Съвета на 65 % от т. нар. ориентировъчна цена.
(121)
Самата ориентировъчна цена е определяна от Съвета веднъж годишно, като изрично е фиксирана в такъв размер, че да подпомага пазара. По тази причина очевидно е трябвало да бъде определена на достатъчно високо равнище. Регламент (ЕО) № 1676/1999 на Съвета от 19 юли 1999 г. за определяне на ориентировъчната цена за вино за 1999/2000 винарска година (32) определя ориентировъчните цени за различните категории вино. Цената за категория AII (бяло трапезно вино от лозови сортове от типа на Sylvaner или Müller-Thurgau) е определена на 82,81 EUR на хектолитър, а за категория AIII (бяло трапезно вино от лозови сортове от типа на Riesling) - на 94,57 EUR на хектолитър. Според приложение III към Регламент (ЕО) № 1681/1999 на Комисията от 26 юли 1999 г. за определяне на изкупните цени, помощите и някои други суми, приложими за 1999/2000 винарска година към интервенционните мерки в сектора на виното (33), точната сума, заплащана за дестилация, е зависела от алкохолния градус на предоставеното вино, защото цената за превантивна дестилация (65 % от ориентировъчната цена) през тази година е изчислявана от Комисията не на база хектолитър, а на база алкохолен градус на хектолитър.
(122)
Основната роля на Комисията по отношение на дестилацията на вино е да прецени действителната пазарна ситуация и в съответствие с това да фиксира количествата, допускани всяка година за превантивна дестилация във всяка държава членка. Регламент (ЕО) № 2367/1999 на Комисията от 5 ноември 1999 г. за въвеждане на превантивна дестилация, както е предвидено в член 38 от Регламент (ЕИО) № 822/87 на Съвета за 1999/2000 винарска година (34), определя 148 000 хектолитра за германския пазар за 1999/2000 винарска година. Регламент (ЕО) № 546/2000 на Комисията от 14 март 2000 г. (35) за изменение на Регламент (ЕО) № 2367/1999 увеличава количеството на 468 000 хектолитра. Регламент (ЕО) № 2367/1999 ограничава количеството вино, изпращано за дестилация, на 40 % от производството. Според записите на Комисията германските производители са дестилирали около 400 000 хектолитра по тази схема.
(123)
Според Германия цената, заплащана за изпращаното за дестилация вино, е била 0,50-0,55 EUR на литър. Въз основа на горепосочения метод за изчисление Комисията счита, че посочената от Германия цена е реалистична.
(124)
Комисията стига до заключението, че поради пазарната интервенция на ЕС по отношение на значителна част от виното са били създадени два отделни пазара. Първият, на който референтната цена е била цената, заплащана за изпращаното за дестилация вино - в този случай 0,50-0,55 EUR на литър - и вторият, на който референтната цена е пазарната. Следователно цената от 0,26 EUR на литър, посочена в решението за откриване на процедурата, не може да се разглежда като съответна референтна цена за гроздовата мъст, която е закупена, за да бъде изпратена за дестилация.
(125)
С цел да се определи съответният пазар за гроздовата мъст, закупена за преработване в базово вино за производството на пенливо вино, е необходимо първо да се прецени дали съществуват отделни пазари за вино и дали закупената от GfW мъст се числи към пазара на трапезно вино или не. Ще трябва също така да се определи дали виното с по-високо качество би могло да достигне по-високи цени. В своите статистически данни Комисията винаги се позовава на различни цени, в зависимост от качеството на виното. Според щатните експерти по виното на Комисията цената на виното не е една и съща за всяка партида и наличните статистически данни за виното дават само средни цени за различните качества вино. Действителната цена се влияе от няколко елемента. Основните елементи са качеството, отлежаването, репутацията, търсенето и алкохолният градус/градуси по Oechsle. Градусът по Oechsle указва зрелостта и количеството захар в гроздето. Той е важен, тъй като определя крайния естествен алкохолен градус на дадено вино. Според Deutsches Weininstitut (Германския институт по виното) производството на пенливо вино изисква висок градус на алкохолно съдържание в базовото вино (36).
(126)
Това подкрепя твърденията на Германия, че градусът по Oechsle в гроздовата мъст трябва да е по-висок, когато крайният продукт ще бъде пенливо вино, отколкото ако това ще е трапезно вино, както и че трябва да се плаща премия за мъст с по-висок градус по Oechsle. Следователно Комисията приема аргументите на Германия, че съществуват отделни пазари и че цената действително е трябвало да бъде по-висока за гроздовата мъст, която ще се използва за производството на пенливо вино, отколкото за мъст, използвана за производството на трапезно вино. В резултат на това Комисията приема също така, че заплатената от GfW цена към момента на покупката не може да се съпоставя с цената за трапезно вино - 0,26 EUR на литър - което е направено в решението за откриване на процедурата.
(127)
Освен това Германия предоставя информация по отношение на цената, която може да бъде достигната на съответния пазар - пазара на висококачествена мъст, която се използва за производството на пенливо вино. Според тази информация на пазара на базово вино за производство на пенливо вино основната цена, заплащана за един литър мъст с 60 градуса по Oechsle, е била 0,312 EUR на литър. За всеки допълнителен градус по Oechsle (до максимум 80 градуса по Oechsle) са заплащани по 0,005 EUR на литър. В съответствие с този принцип лозарските предприятия и търговците са получили заплащане за тяхната висококачествена гроздова мъст - 60 % от закупената мъст. Също така, според предоставените от Германия статистически данни на Германската асоциация на лозарите (Deutscher Weinbauverband) за вноса през периода 1998-2001 г., пазарната цена на внесеното наливно бяло вино, което поради високото си качество е подходящо за производството на пенливо вино, е била 0,38 EUR на литър.
(128)
Комисията е склонна да приеме аргументите на Германия за съответна пазарна цена от около 0,38 EUR на литър, като се базира на информацията, предоставена от щатните ѝ експерти по виното във връзка с методиката за определяне на цената на виното, горепосочената информация от Deutsches Weininstitut и изчислението на печалбата в бизнес плана на GfW.
(129)
Бизнес планът на GfW, представен от Германия, показва, че към момента на закупуване на гроздовата мъст GfW е очаквало, че ще може да изпрати 40 % от запасите за превантивна дестилация при цена от 0,50 EUR - 0,55 EUR на литър, да продаде 60 % от запасите на цена от 0,375 EUR на литър, по отношение на 20 % от запаса те са очаквали да получат допълнителна субсидия от ЕС за съхранение на вино по 0,06 EUR на литър преди да ги продадат след година на цена 0,375 EUR на литър. Като цяло те са очаквали да продадат запаса на средна цена от 0,44 EUR до 0,46 EUR и да реализират печалба между 0,06 EUR и 0,09 EUR на литър. Това би означавало обща печалба между 2,64 милиона EUR и 3,96 милиона EUR.
(130)
През 1999 г. GfW изпраща 40 % от запасите си за превантивна дестилация, за което получава цена от 0,50 EUR - 0,55 EUR на литър. Поради спада в цените на пазара на виното в края 1999 г., който не е очакван от GfW, предвид по-високите цени преди една година, GfW решава да не продава останалите си запаси през тази година, а да ги съхрани и да ги продаде през 2000 г. или, ако цените на пазара останат ниски, да се възползва за втори път от превантивната дестилация. Това решение е базирано на допускането, че превантивната дестилация ще бъде продължена. Новият Регламент (ЕО) № 1493/1999 относно общата организация на пазара на вино обаче отменя превантивната дестилация. Вместо нея той въвежда вариант за доброволна дестилация за снабдяване на пазара на алкохолни напитки. Нововъведената кризисна мярка за дестилация може да се използва само в изключителни случаи на смущения на пазара. Съображение 35 от Регламент (ЕО) № 1493/1999 изрично се позовава на премахването на системата на дестилация като изкуствен начин за реализация на свръхпродукцията. Новият регламент влиза в сила на 31 юли 2000 г.
(131)
За GfW това означава, че мерките за дестилация през 2000/2001 винарска година ще са значително по-неблагоприятни от тези през предходните години. В случай на дестилация за снабдяване на пазара на алкохолни напитки би могло да се достигне само около половината от предишната средна цена от 0,50 EUR - 0,55 EUR на литър.
(132)
Според Германия GfW не е можело да предвиди тази промяна, когато е решило да задържи виното на съхранение. От друга страна Комисията счита, че тази промяна всъщност е била предвидима. Новата обща организация на пазара на вино е създадена изрично с цел да се премахне системата на дестилация. Затова за GfW трябва да е било ясно към момента, в който то решава за втори път да пристъпи към дестилация, че мерките за дестилация през втората половина на 2000 г. и след това няма да осигурят каквото и да било облекчение по отношение на падащите цени на пазара на вино.
(133)
Въпреки това аргументите за това дали GfW е трябвало да знае за промяната в регламента не са от значение. Бизнес планът в момента на закупуването, на база на който трябва да се преценява поведението на GfW като частен инвеститор, включва само първата превантивна дестилация, която е осъществена и за която GfW получава 0,50 EUR - 0,55 EUR на литър. Той не включва втора превантивна дестилация и следователно очакваната печалба от такава дестилация не е част от общото изчисление на печалбата към момента на закупуването. Тя не е част от бизнес плана, и макар че няма съмнение, че решението на GfW за втора дестилация след спада на пазарната цена е лошо, то не може да се счита за държавна помощ за лозарските предприятия и търговците към момента на закупуването.
(134)
На база на горното Комисията стига до заключението, че GfW заплаща пазарната цена за гроздовата мъст, закупена през есента на 1999 г., и, че следователно на лозарските предприятия и търговците не е предоставена държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
VI.2.2.в. Към момента на промяна на поредността на вземанията и на опрощаване на задълженията от страна на WAK
(135)
В съображение 114 се стига до заключението, че промяната на поредността на вземанията в полза на другите кредитори и опрощаването на задълженията от страна на WAK са направени изцяло с оглед на неговия интерес и в съответствие с критерия за частния кредитор, както и че на GfW не е отпусната държавна помощ. Фактът, че решението на WAK облагодетелства лозарските предприятия и търговците не е от значение, тъй като това не е било намерението, а по-скоро е последица от опита на WAK да увеличи до максимум възстановяването на собствените си средства.
(136)
Комисията заключва, че, като променя поредността на вземанията и опрощава задълженията към него, WAK не отпуска каквато и да било държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС на лозарските предприятия и на търговците.
VI.3. Класифициране на помощта като неправомерна помощ
(137)
Тъй като елементът на помощ, който се съдържа в заема, отпуснат от WAK на GfW, е предоставен и платен без предварително уведомяване на Комисията, той е неправомерен по смисъла на член 1, буква е) от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (37).
VI.4. Изключения, предвидени в член 107 от Договора по отношение на заема за GfW
(138)
Следователно трябва да се разгледа дали се прилага някое от изключенията на забраната за държавна помощ по член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(139)
От настояща гледна точка изключенията, предвидени в член 107, параграф 2 и параграф 3, букви а), б) и г), не са приложими, тъй като въпросната помощ не е нито:
-
помощ за насърчаване на икономическото развитие на региони, където жизненото равнище е необичайно ниско или където има високо равнище на безработица, нито
-
помощ за насърчаване изпълнението на важен проект от общоевропейски интерес или за преодоляването на сериозни затруднения в икономиката на държава членка, нито
-
помощите за насърчаване на културата и опазване на наследството, доколкото тези помощи не засягат условията на търговия и конкуренция в рамките на Съюза в степен, противоречаща на общия интерес.
(140)
Следователно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС е единственото изключение, което може евентуално да се прилага.
(141)
Към момента на отпускане на помощта, помощите за първичните производители се оценяват директно според член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС. Според тогавашната практика помощта за инвестиции, кредити, животновъдство, организации на производители, реклама и насърчаване, обезщетения за щети вследствие на заболявания, застрахователни премии и техническа помощ би могла да се счита за съвместима с вътрешния пазар, ако са изпълнени определени условия. Нито една от споменатите форми на съвместима помощ обаче не може да се използва за определяне на въпросната помощ като изключение.
(142)
Освен това, от загриженост да не пропусне нито един аспект, Комисията разгледа дали във въпросния случай биха могли да се приложат насоките за оздравяване и преструктуриране на предприятия в затруднение. Първото условие, което следва да бъде изпълнено от предприятието, за да може да се възползва от помощта за оздравяване и преструктуриране, е да се счита за предприятие в затруднение по смисъла на насоките за държавните помощи за оздравяване и преструктуриране на предприятия в затруднение (38). От информацията, с която разполага Комисията, не е видно, че предприятието е било в затруднение по смисъла на горепосочените насоки при отпускането на помощта. Едва година по-късно, поради рязък спад на пазара GfW се оказва в затруднение.
(143)
Във всеки случай Комисията би искала да отбележи, че от съответната държава членка зависи да изпълни задължението си за сътрудничество с Комисията, като предостави всички изисквани елементи, за да може Комисията да провери дали са изпълнени всички условия за дерогацията, от която желае да се възползва (39). Във въпросния случай Германия не е предоставила достатъчно информация, за да даде на Комисията възможност да оцени данните предвид тези насоки, нито германските органи са представили достатъчна документация, за да дадат на Комисията възможност да оцени помощта с оглед на другите форми на съвместима помощ, посочени в параграф 126, въпреки предоставената от Комисията информация в параграф 44 от решението за откриване на процедура по разследване.
(144)
Когато съвместимостта на мерките за помощ се преценява директно съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, това трябва да се прави рестриктивно. Трябва ясно да се покаже, че положителните въздействия от мярката за помощ са повече от вредите, които мярката може да има върху конкуренцията и правилното функциониране на вътрешния пазар. Счита се, че едностранните мерки за държавна помощ, които са предназначени единствено за подобряване на финансовото положение на производителите, но по никакъв начин не допринасят за развитието на сектора, не отговарят на тези критерии и, следователно, представляват оперативна помощ, която не е съвместима с вътрешния пазар.
(145)
Поради горепосочените причини отпуснатата на GfW помощ като елемент от заема не отговаря на нито едно от възможните изключения съгласно член 107, параграф 3. Следователно тя представлява помощ, която не е съвместима с вътрешния пазар.
(146)
Не са приложими никакви други изключения съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС.
VII. ЗАКЛЮЧЕНИЯ
(147)
Поради горепосочените причини Комисията счита, че отпуснатият на GfW заем не може да се счита за съвместим с вътрешния пазар. Комисията счита също така, че Германия е приложила мярката неправомерно.
(148)
Поради горепосочените причини Комисията счита, че последващата промяна на поредността на вземанията и опрощаването на задълженията и на бъдещите лихвени плащания не представляват държавна помощ нито в полза на GfW, нито в полза на лозарските предприятия и на търговците.
(149)
Поради горепосочените причини Комисията счита, че покупката на гроздова мъст е извършена по пазарни цени и в съответствие с обичайната стопанска практика и следователно не представлява държавна помощ за лозарските предприятия и за търговците.
(150)
Естествена последица от констатирането на неправомерно отпусната държавна помощ, определена за несъвместима с вътрешния пазар, е тя да бъде възстановена, за да може, доколкото е възможно, да се възстанови конкурентното положение, съществувало преди отпускането на помощта.
(151)
Тъй като не съществува правоприемник на GfW, в съответствие с установената съдебна практика (40) възстановяване не е възможно,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Държавната помощ в размер на разликата между начисления лихвен процент върху заема за GfW и пазарния лихвен процент плюс премията за риск, която е следвало да бъде начислена по заема, неправомерно предоставен от Германия, в нарушение на член 108, параграф 3 от Договора за функционирането на Европейския съюз, в полза на Gesellschaft für Weinabsatz Pfalz GmbH, е несъвместима с вътрешния пазар.
Член 2
Промяната на поредността на вземания и опрощаването на задължения от страна на WAK не представляват помощ за GfW или за лозарските предприятия и търговците по смисъла на член 107, параграф 1 от Договора за функционирането на Европейския съюз.
Член 3
Закупуването на гроздова мъст през 1999 г. от GfW не представлява помощ за лозарските предприятия и за търговците по смисъла на член 107, параграф 1 от Договора за функционирането на Европейския съюз.
Член 4
Не е необходимо Германия да възстановява помощта, посочена в член 1, от получателя, тъй като получателят е несъстоятелен и е прекратен и заличен от търговския регистър и няма правоприемник.
Член 5
Адресат на настоящото решение е Федерална република Германия.
Съставено в Брюксел на 29 юни 2011 година.
ROZHODNUTIE KOMISIE
z 29. júna 2011
o štátnej pomoci č. SA.14554 (C 7/04), ktorú poskytlo Nemecko spoločnosti Gesellschaft für Weinabsatz (obchodná vinárska spoločnosť)
[oznámené pod číslom K(2011) 4426]
(Iba nemecké znenie je autentické)
(2012/268/EÚ)
EURÓPSKA KOMISIA,
so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie, a najmä na jej článok 108 ods. 2 (1),
po vyzvaní zúčastnených strán, aby predložili pripomienky v súlade s uvedeným článkom (2),
keďže:
I. POSTUP
(1)
Na základe sťažnosti doručenej 10. mája 2001 Komisia poslala 9. novembra 2001 Spolkovej republike Nemecko písomnú žiadosť. Toto opatrenie bolo oznámené Komisii na základe tejto žiadosti Komisie listom z 5. marca 2002, ktorý bol doručený 8. marca 2002. Keďže opatrenie bolo v tom čase už zrealizované, pomoc sa zaevidovala do zoznamu neohlásenej pomoci (pomoc č. NN 159/02).
(2)
Nemecko poslalo dodatočné informácie v liste z 20. novembra 2002 doručenom 25. novembra 2002, v liste z 28. apríla 2003 doručenom 2. mája 2003, v liste z 27. mája 2003 doručenom 28. mája 2003 a faxom z 2. októbra 2003.
(3)
Listom z 19. februára 2004, SG-Greffe (2004) D/200645, Komisia informovala Nemecko o svojom rozhodnutí začať pre toto opatrenie štátnej pomoci konanie podľa článku 108 ods. 2 Zmluvy o fungovaní Európskej únie.
(4)
Rozhodnutie Komisie o začatí konania bolo uverejnené v Úradnom vestníku Európskej únie (3). Komisia vyzvala zúčastnené strany, aby predložili pripomienky k uvedenej pomoci.
(5)
Komisia nedostala od zainteresovaných strán žiadne pripomienky (4).
(6)
Nemecko Komisii zaslalo svoje pripomienky v liste z 18. marca 2004, ktorý bol zaevidovaný ako doručený 23. marca 2004. Ďalšie pripomienky zaslalo v liste z 10. januára 2006, ktorý bol zaevidovaný ako doručený 10. januára 2006, a v liste z 13. júla 2007 zaevidovanom 16. júla 2007.
(7)
Listom z 21. októbra 2008, SG-Greffe (2008) D/206430, Komisia informovala Nemecko o svojom rozhodnutí predĺžiť konanie, ktoré sa začalo podľa článku 108 ods. 2 ZFEÚ v súvislosti s danou pomocou.
(8)
Rozhodnutie Komisie o predĺžení konania sa uverejnilo v Úradnom vestníku Európskej únie (5). Komisia vyzvala zúčastnené strany, aby predložili pripomienky k uvedenej pomoci.
(9)
Komisii neboli doručené nijaké pripomienky od zúčastnených strán.
(10)
Nemecko (po predložení žiadosti o predĺženie lehoty zo 17. novembra 2008, ktorej Komisia vyhovela 21. novembra 2008) zaslalo pripomienky Komisii listom z 23. decembra 2008 zaevidovanom 5. januára 2009.
II. PODROBNÝ OPIS POMOCI
II.1. Názov opatrenia
(11)
Kredit an die Gesellschaft für Weinabsatz mit nachfolgendem Forderungsverzicht [pôžička pre obchodnú vinársku spoločnosť Gesellschaft für Weinabsatz a následné zrušenie pohľadávok]
II.2. Právny základ
(12)
Opatrenie sa zrealizovalo na základe zmluvnej dohody medzi Wiederaufbaukasse der rheinland-pfälzischen Weinbaugebiete (Fond na obnovu vinárskej oblasti Porýnie-Falcko, WAK) a Gesellschaft für Weinabsatz Pfalz GmbH (Falcká obchodná vinárska spoločnosť, GfW).
II.3. Cieľ
(13)
Cieľom opatrenia bolo poskytnúť pôžičku GfW na nákup hroznového muštu od vinárskych podnikov a obchodníkov s vínom. Zabezpečené aktíva sa schválili ako záruka. Tieto aktíva boli takisto predmetom rôzneho stupňa výhrady vlastníctva (Eigentumsvorbehalt) zo strany vinohradníckych podnikov a obchodníkov s vínom (Weinbaugetriebe und Kommissionäre), a to v jednoduchej, rozšírenej alebo predĺženej forme výhrady vlastníctva. Po tom, ako sa GfW dostala do finančných ťažkostí pre prudký pokles trhových cien, došlo k zrušeniu pohľadávok.
II.4. Verejný orgán:
(14)
WAK je verejnoprávna korporácia federálneho štátu Porýnie-Falcko so sídlom v meste Mainz. V sektore vinárstva pôsobí podobným spôsobom ako banka. Obvyklou náplňou činnosti WAK je poskytovanie pôžičiek na preparcelovanie pôdy (Flurbereinigung). WAK je financovaný z príspevkov, poplatkov, pôžičiek a grantov (článok 8 ods. 1 Weinbergsaufbaugesetz [akt o rozvoji vinohradníckych podnikov]).
II.5. Adresáti projektov
(15)
Príjemcom opatrenia pomoci bola spoločnosť GfW, ktorej fond WAK poskytol pôžičku za podmienok, ktoré neboli v súlade s trhovými podmienkami.
(16)
GfW bola dcérskou spoločnosťou v 100-percentnom vlastníctve združenia Bauern- und Winzerverband Rheinland-Pfalz Süd (Združenie poľnohospodárskych a vinohradníckych podnikov z južného Porýnia-Falcka). Bola založená v roku 1984 na účely obchodovania s vínom a jej oblasť činnosti sa sústreďovala na výrobu a obchodovanie so šumivým vínom, hroznovým džúsom, hroznovou marmeládou, destilátom z hroznových bobúľ a brandy. GfW takisto poskytovala služby vinohradníckym podnikom, ktoré súviseli s opatreniami destilácie (Destillationsmaßnahmen). Súčasťou týchto opatrení destilácie boli opatrenia, ktoré patria do spoločnej organizácie trhu (6) a štátom financovaná destilácia bežne vykonávaná na základe rozhodnutí Rady (7). V tejto súvislosti GfW poskytovala poradenstvo malým výrobcom vína a organizovala prepravu vína do liehovarov.
(17)
Ďalšími možnými príjemcami pomoci sú vinohradnícke podniky a obchodníci s vínom, voči ktorým bola GfW v dôsledku pôžičky postavená do pozície nákupcu muštu a ktorí nezrušili žiadnu zo svojich pohľadávok voči GfW zároveň s fondom WAK, ktorý sa tak rozhodol urobiť v čase, keď sa GfW dostala do finančných ťažkostí.
II.6. Súvislosti pomoci
(18)
V roku 1999 GfW využila pôžičku vo výške 15 302 696,25 EUR od WAK a svoje vlastné zdroje na nákup 44 miliónov litrov hroznového muštu. Šesťdesiat percent tohto muštu malo minimálne 60 stupňov Oechsle a v priemere 81 stupňov Oeschle. Štyridsať percent muštu bol mušt na výrobu bežného stolového vína minimálne so 44 stupňami Oechsle a bol nakúpený s cieľom využiť priaznivé podmienky preventívnej destilácie. Za všetok zakúpený mušt sa v priemere zaplatilo 0,38 EUR za liter. Nezakúpilo sa žiadne hotové víno. Nákup uskutočnili na základe jednoduchej, rozšírenej alebo predĺženej výhrady vlastníctva (einfache, erweiterte, verlängerte Eigentumsvorbehalte) vinohradnícke podniky a obchodníci s vínom. Zároveň sa tieto zabezpečené aktíva schválili ako záruka pre WAK.
(19)
Podľa informácií, ktoré poskytlo Nemecko, obchodným plánom GfW bolo využiť možnosti destilácie v súlade s nariadením (EHS) č. 822/87 na 40 % muštu a 60 % muštu spracovať na surové víno určené na výrobu šumivého vína, ktoré sa malo predať výrobcom vína. Spoločnosť GfW plánovala okrem toho skladovať 20 % surového vína počas deviatich mesiacov až jedného roka s cieľom využiť dotácie EÚ na skladovanie vína v súlade s nariadením (EHS) č. 822/87, a až potom ho predať na trhu so surovým vínom na výrobu šumivého vína.
(20)
Dňa 11. novembra 1999 sa vinohradníckym podnikom a obchodníkom s vínom vyplatila záloha vo výške 80 % nákupnej ceny. V priemere mala splátka zálohy výšku 0,31 EUR za liter.
(21)
V roku 1999 poslala GfW 40 % svojich skladových zásob na preventívnu destiláciu. Vzhľadom na výrazný pokles cien na trhu so surovým vínom na konci roku 1999 sa GfW rozhodla nepredať v tomto roku nijaké surové víno a počkať, kým sa trh zotaví v roku 2000.
(22)
V roku 2000 sa trh s bielym vínom ešte viac prepadol pre porovnateľne veľkú úrodu a klesajúce ceny za šumivé víno (priemerná cena sa v niektorých prípadoch zviezla na 0,20 EUR). Veľký objem sudového vína na sklade sa musel poslať na opätovnú destiláciu.
(23)
V dôsledku zmeny a doplnenia spoločnej organizácie trhu s vínom prijatej v roku 1999, ktorá vstúpila do platnosti 1. augusta 2000, nahradila preventívnu destiláciu v súlade s nariadením (EHS) č. 822/87 destilácia na zásobovanie trhu s konzumným alkoholom v súlade s nariadením (ES) č. 1493/1999. Podmienky boli podstatne menej priaznivé a bolo možné dosiahnuť len približne polovicu pôvodnej ceny za destiláciu, t. j. 0,50 EUR - 0,55 EUR za liter.
(24)
Po prepade cien v roku 2000 GfW už nemohla dosiahnuť očakávané zisky, či už na trhu s vínom, alebo v oblasti destilácie na zásobovanie trhu s konzumným alkoholom. Účtovná hodnota zásob GfW sa preto musela výrazne znížiť, čo spôsobilo, že pasíva GfW nadobudli vyššiu hodnotu ako jej aktíva.
(25)
Vzhľadom na obchodné problémy opísané v predchádzajúcom texte sa vypracoval priebežný výpis z účtu za daný rok do 31. októbra 2000, ktorý preskúmal audítor. Dňa 31. októbra 2000 pasíva GfW (15 670 155 EUR) prevyšovali jej obežné aktíva (9 886 856 EUR) sumou 5 783 299 EUR a GfW vlastnila pasíva uvedené v tabuľke. Podľa správy vypracovanej Wirtschaftsprüfungsgesellschaft Falk & Co. GmbH by GfW veľmi rýchlo čelila konkurznému konaniu pre prevýšenie jej aktív pasívami (Überschuldung), pokiaľ by sa nevykonali žiadne opatrenia na predchádzanie tejto situácii.
(26)
Tabuľka 1
(v EUR)
Pasíva voči
Suma
WAK
10 150 959
finančným inštitúciám
726 892
dodávateľom
218 460
vinohradníckym podnikom a obchodníkom s vínom
4 355 581
iným stranám
218 263
Spolu
15 670 155
(27)
Podľa ustanovení § 19 nemeckého konkurzného práva (Insolvenzordnung) je prevýšenie aktív spoločnosti jej pasívami dôvodom na začatie konkurzného konania. Povinnosťou výkonnej rady GfW preto bolo v súlade s ustanoveniami § 64 GmbHG a.F. i. V. m. § 19 InsO do troch týždňov od vzniku situácie, keď jej pasíva prevyšovali jej aktíva (Überschuldung), požiadať o začatie konkurzného konania.
(28)
V dôsledku hroziacej platobnej neschopnosti GfW požiadala niektorých veriteľov (WAK, vinohradnícke podniky a približne 130 obchodníkov s vínom zapojených do nákupu opísaného v odôvodnení 18), aby zrušili časti svojich zvyšných pohľadávok s cieľom umožniť spoločnosti pokračovať v jej činnosti. V prípade vinohradníckych podnikov a obchodníkov s vínom sa zrušenie malo týkať 90 % ich zvyšných pohľadávok, čo by znamenalo, že by získali len dodatočné 2 % z dohodnutej nákupnej ceny. Zvyšný deficit sa mal odstrániť potrebným podriadením pohľadávok a zrušením pohľadávok zo strany WAK.
(29)
WAK ako hlavný veriteľ (pozri tabuľku 1) so slabším postavením z pohľadu záruky mal podstatný záujem na tom, aby sa predišlo hroziacej platobnej neschopnosti. Preto sa fond snažil presvedčiť vinohradnícke podniky a obchodníkov s vínom, aby súhlasili so zrušením časti svojich pohľadávok. WAK zároveň uzavrel písomnú dohodu s GfW 4. decembra 2000, v ktorej súhlasil s podriadením časti svojich zostávajúcich pohľadávok (zodpovedajúcich deficitu GfW) v prospech ostatných veriteľov. Konečná výška podriadených pohľadávok sa mala spresniť po doručení vyhlásení o zrušení pohľadávok od vinohradníckych podnikov a obchodníkov s vínom, aby bola táto podriadená suma čo najnižšia. Súčasťou dohody bolo aj to, že v prípade, ak bude potrebné v neskoršej fáze predísť konkurznému konaniu, WAK zruší rovnakú sumu pohľadávok, akú podriadil.
(30)
Spolu 1 700 z 2 700 vinohradníckych podnikov a obchodníkov s vínom prejavilo ochotu zrušiť 90 % svojich zostávajúcich pohľadávok, čo predstavovalo približne 60 % zostávajúcich pohľadávok skupiny ako celku. Ostatné vinohradnícke podniky a obchodníci s vínom túto ponuku však vyslovene odmietli alebo na žiadosť nereagovali. Bolo jasné, že niektorí z nich sa pre svoje silné postavenie, pokiaľ ide o záruku, rozhodli svoje pohľadávky nezrušiť pre svoje silné postavenie z pohľadu záruky - niektorí z nich predĺžili svoju výhradu vlastníctva a bola im už vyplatená záloha vo výške 80 % z dohodnutej ceny. Znamenalo to, že v prípade konkurzného konania by ich výnos bol vyšší ako 2 % z dohodnutej nákupnej ceny, ktoré boli v ponuke.
(31)
Okrem toho viacero vinohradníckych podnikov a obchodníkov s vínom podalo sťažnosť na GfW a tieto sťažnosti sa riešili na súde, ktorý navrhol dohody o zmieri. Podľa dohôd o zmieri mala GfW vyplatiť 70 % zostávajúcich pohľadávok a 30 % sa malo zrušiť. Súd takisto rozhodol, že GfW mala znášať 80 % súdnych trov. Podobné dohody o zmieri navrhli aj iné súdy a vzhľadom na túto skutočnosť už viac GfW nemohla rátať s tým, že ostatné vinohradnícke podniky a obchodníci s vínom budú súhlasiť so zrušením 90 % ich zostávajúcich pohľadávok. Navyše viaceré vinohradnícke podniky a obchodníci s vínom v tej chvíli vyhlásili, že budú požadovať 100 % splatenie zostávajúcich 20 %.
(32)
V ustanoveniach § 305a nemeckého konkurzného práva sa uvádza, že mimosúdne vyrovnanie (außergerichtliche Einigung) s cieľom predísť zaplateniu dlhu stráca platnosť, keď sa čo i len jeden veriteľ rozhodne pristúpiť k vymáhaniu po tom, ako sa začali rokovania o mimosúdnom vyrovnaní.
(33)
Preto GfW na rozdiel od svojho pôvodného zámeru nemohla viac žiadať vinohradnícke podniky a obchodníkov s vínom o zrušenie ich pohľadávok. Namiesto toho 21. februára 2001 GfW uzavrela dohodu s WAK, v ktorej sa uvádza, že WAK súhlasí s plným krytím deficitu GfW za rok 2000 tak, že zruší svoje pohľadávky vo výške 5 005 441,60 EUR. Na zostávajúci dlh za obdobie od 1. januára 2001 do 31. decembra 2001 nebude uplatňovať žiadne úroky. V dohode sa takisto uvádzalo, že sa plne vyplatia zostávajúce pohľadávky vinohradníckych podnikov a obchodníkov s vínom. Týmto spôsobom sa zaistila záruka pre nepodriadené pohľadávky WAK, napravila sa situácia deficitu, predišlo sa predbežne konkurznému konaniu a GfW mohla pokračovať vo svojej činnosti.
(34)
V období od 1. novembra 2000 do 31. decembra 2000 splatila GfW spoločnosti WAK pôžičku v hodnote 1 440 446,92 EUR. Počas obdobia rokov 2001 - 2005 GfW naďalej pokračovala v obchodovaní a pravidelne splácala svoju pôžičku WAK v celkovej výške 3 728 969,40 EUR. Okrem toho v roku 2001 GfW vyplatila WAK úroky v celkovej výške 149 757,16 EUR.
(35)
Pre pokles obratu vo svojich zvyčajných oblastiach podnikania, a takisto aj pre nedostatočnú kapitalizáciu, sa spoločnosť GfW rozhodla, že k 31. decembru 2004 ukončí svoju obchodnú činnosť a pristúpi k likvidácii spoločnosti GfW. Všetky zostávajúce zásoby v rámci zostávajúcich oblastí činnosti sa predali. Všetky výnosy sa použili na vyplatenie fondu WAK. S nákupcom (súkromnou osobou) sa dohodlo, že suma v hodnote všetkých zostávajúcich zásob podľa inventárneho zoznamu z 31. decembra 2004 sa prevedie fondu WAK na konci roka 2005. Hodnota bude zodpovedať pôvodnej nákupnej hodnote vo výške 79 579,79 EUR.
(36)
Spoločnosť GfW sa nakoniec 1. júna 2005 zrušila a z obchodného registra sa vymazala počas roku 2006. Nejestvuje nijaký právny nástupca ani žiadny právny subjekt, od ktorého by sa mohlo vymáhať vrátenie pomoci.
(37)
Do 31. decembra 2005 sa splatilo 9 897 154,65 EUR z pôžičky a zaplatili sa úroky vo výške 793 994,99 EUR. Po likvidácii zostávajúceho majetku GfW (87 079,79 EUR) sa zvyšné zostávajúce pohľadávky vo výške približne 313 000 EUR vyhlásili za nevymožiteľné a odpísali sa. Časť pôžičky, ktorá sa nikdy nesplatila, sa tak celkovo rovnala 5 318 441,60 EUR (pôvodné zrušenie pohľadávok vo výške 5 005 441,60 EUR plus zostávajúce pohľadávky po likvidácii vo výške 313 000 EUR).
II.7. Povaha a intenzita pomoci
(38)
Fond WAK poskytol spoločnosti GfW pôžičku vo výške 15 302 696,25 EUR v podobe niekoľkých splátok v roku 1999 na obdobie 12 až 18 mesiacov:
(v EUR)
11. 11. 1999
5 936 061,62
25. 11. 1999
6 868 777,04
1. 12. 1999
585 429,72
13. 12. 1999
112 110,66
17. 12. 1999
1 800 317,21
Spolu
15 302 696,25
(39)
Účtované úrokové sadzby mali takúto podobu:
4. štvrťrok 1999
3,28 %
1. štvrťrok 2000
3,51 %
2. štvrťrok 2000
4,15 %
3. štvrťrok 2000
4,80 %
4. štvrťrok 2000
5,15 %
2001
4,55 % - 5,25 %
(40)
Dňa 11. novembra 1999 sa dodávateľom vyplatila záloha vo výške 80 % dohodnutej ceny. Okrem toho sa pre predĺženie výhrady vlastníctva udelenej niektorým dodávateľom, ktorá pri výrobe, sceľovaní alebo miešaní ešte nemala stratiť platnosť, časť zásob použila ako záruka pre zostávajúcich 20 % pohľadávok dodávateľov. Zásoby sa takisto schválili ako záruka pre WAK. Avšak pre výhradu vlastníctva mal fond WAK len druhotné nároky na časť zásob, pokiaľ sa nezaplatili pohľadávky s predĺženou výhradou vlastníctva. Najväčší podiel na riziku cenových výkyvov teda znášala GfW a jej veritelia, pričom WAK bol hlavným veriteľom.
(41)
V súvislosti s pôžičkou, ktorú udelil fond WAK spoločnosti GfW, sa zaplatili len obmedzené úroky: od 11. novembra 1999 do 31. decembra 1999 (so sadzbou 3,28 %), od 1. januára 2000 do 31. decembra 2000 (3,51 % - 5,15 %) a od 1. januára 2001 do 31. decembra 2001 (4,55 % - 5,25 %). Po 31. decembri 2001 sa nepožadovalo zaplatenie žiadnych ďalších úrokov.
(42)
Vzhľadom na riziko, ktoré WAK na seba prevzal, keď požičal finančné prostriedky GfW, sa okrem bežnej úrokovej sadzby mala účtovať aj podstatná riziková prémia. Keďže sa k úrokovej sadzbe nepripočítala žiadna takáto riziková prémia, v čase poskytnutia pôžičky sa vyskytoval prvok pomoci. Tento prvok pomoci možno vypočítať ako rozdiel medzi účtovanou úrokovou sadzbou a trhovou úrokovou sadzbou plus riziková prémia, ktorá sa mala účtovať.
(43)
Podľa oznámenia Komisie o spôsobe stanovenia referenčných a diskontných sadzieb (8), pozmenenom a doplnenom oznámením Komisie o technických úpravách metódy stanovenia referenčnej a diskontnej sadzby (9), ktoré sa uplatňuje na dotknuté obdobie, základná referenčná sadzba pre Nemecko sa pohybovala v rozmedzí 5,23 % až 6,33 %. Podľa tohto oznámenia je stanovená referenčná sadzba minimálnou sadzbou, ktorá sa môže v prípadoch osobitného rizika zvýšiť (napríklad podnik v ťažkej situácii, nedostatok bežne požadovaných záruk zo strany bánk). V takých prípadoch sa môže príplatok zvýšiť až na 400 základných bodov alebo dokonca viac, ak by žiadna súkromná banka nebola ochotná poskytnúť príslušnú pôžičku.
(44)
Podľa Nemecka v rovnakom období nemecké banky účtovali na podobné pohľadávky úrokové sadzby v rozmedzí od 5,25 % do 6,50 % (VR-Bank Südliche Winstrasse e.G.) a 5,40 % až 6 % (Die Kreissparkasse Bad Dürkheim).
II.8. Trvanie opatrenia
(45)
Jednorazové opatrenie.
II.9. Dôvody na začatie konania vo veci formálneho zisťovania
(46)
Komisia začala konanie vo veci formálneho zisťovania v súlade s článkom 108 ods. 2 ZFEÚ pre podozrenie, že podriadenie a zrušenie pohľadávok by mohlo predstavovať štátnu pomoc v zmysle článku 107 ZFEÚ.
(47)
Komisia predovšetkým na základe informácií dostupných v čase začatia konania vo veci formálneho zisťovania preskúmala, či sa podriadenie a zrušenie pohľadávok uskutočnilo podľa testu súkromného veriteľa.
(48)
Testom súkromného veriteľa sa hodnotí, či súkromný veriteľ za tých istých trhových podmienok by konal alebo či konal rovnako ako verejný veriteľ. Pokiaľ ide o predmetný prípad, súkromní veritelia vlastnili k 31. októbru 2000 pohľadávky voči GfW v celkovej sume 5,5 milióna EUR, žiadny z nich však svoje pohľadávky nezrušil. Nezávislý audítor vypracoval správu s cieľom preukázať, že pre WAK bolo hospodársky opodstatnené podriadiť a zrušiť určitý podiel svojich pohľadávok, nevysvetľuje sa však v nej, prečo žiadny z ostatných veriteľov nebol pripravený zrušiť svoje pohľadávky.
(49)
Na začiatku konania vo veci formálneho zisťovania Komisia dospela k záveru, že v čase začatia konania sa nedalo vylúčiť, že podriadenie a zrušenie pohľadávok fondom WAK (pôžička pre GfW a následné úrokové platby z tejto pôžičky) neboli v súlade s testom súkromného veriteľa, keďže sa zdali neprimerane vysoké a nadmerne zvýhodňovali GfW, ale aj ostatných veriteľov (najmä vinohradnícke podniky a obchodníkov s vínom), ktorým sa v plnej výške splatili ich pohľadávky.
(50)
Začatie konania vo veci formálneho zisťovania sa následne predĺžilo s cieľom zahrnúť poskytnutie pôžičky. Vyjadrené pochybnosti sa konkrétne týkali toho, či sa pôžička poskytla v súlade s trhovými podmienkami (neúčtovala sa žiadna riziková prémia) a s dostatočnými zárukami.
(51)
Pri predĺžení konania vo veci formálneho zisťovania sa opäť vyjadrila pochybnosť o možnej pomoci pre vinohradnícke podniky a obchodníkov s vínom. Podľa informácií dostupných v tom čase sa zdalo, že cena vyplatená za mušt prevyšovala príslušnú trhovú cenu, že cieľom transakcie nebola maximalizácia ziskov, ale podpora trhu s vínom a muštom, a že postavenie z pohľadu záruky udelené vinohradníckym podnikom a obchodníkom s vínom v rámci predajnej zmluvy bolo výhodnejšie ako za normálnych okolností.
(52)
Pochybnosti týkajúce sa cien sa zdôraznili v dokumentoch poskytnutých Nemeckom po prvom začatí konania, v ktorom sa poukázalo na cenové výkyvy za liter stolového vína (bez DPH) v roku 1999 v regióne Falcko-Porýnie, s minimálnymi hodnotami od 0,26 EUR (október/november) do 0,30 EUR (jún až september) a 0,35 EUR (apríl) a s maximálnou hodnotou 1,10 EUR (február, jún, november/december). Minimálna trhová cena, ktorú bolo možné dosiahnuť za stolové víno v čase poskytnutia pôžičky sa teda rovnala 0,26 EUR za liter.
(53)
Zdá sa teda, že priemerná kúpna cena 0,38 EUR za liter bola vyššia ako najnižšia trhová cena pohybujúca sa okolo 0,26 EUR za liter.
III. SŤAŽNOSTI A INFORMÁCIE OD TRETÍCH STRÁN
(54)
Komisii boli doručené informácie, podľa ktorých zrušenie pohľadávok opísané v predchádzajúcom texte bolo financované z fondov WAK. Federálny štát Porýnie-Falcko ako verejný orgán financujúci WAK uviedol, že skúmal možnosť poskytnutia kapitálovej injekcie z dôvodu zníženej kapitálovej základne WAK, ale nakoniec sa rozhodol, že tak nevykoná.
(55)
Komisii bola doručená sťažnosť o údajnom poskytnutí štátnej pomoci v rámci zrušenia pohľadávok zo strany WAK. V sťažnosti sa uvádzalo, že GfW je súčasťou hospodárskej súťaže v oblasti predaja vínnych destilátov a v dôsledku zrušenia pohľadávok v prospech tejto spoločnosti budú mať jej konkurenti vážne problémy s predajom vlastných výrobkov. Sťažovateľ zaslal niekoľko novinových článkov s informáciami o zrušení pohľadávok zo strany WAK v prospech GfW.
(56)
Ten istý sťažovateľ takisto poslal kópiu listu, ktorý mu bol doručený od úradu prokurátora v meste Kaiserslautern (ústredný úrad boja proti hospodárskej trestnej činnosti) v reakcii na list, ktorý mu zaslal. Úrad prokurátora v meste Kaiserslautern vo svojom liste zhŕňa informácie doručené sťažovateľom v podobe novinových článkov a vyhlásení a sťažovateľa v liste informuje, že na základe informácií, ktoré mu boli doručené, nejestvujú dôvody na začatie konania vo veci formálneho zisťovania (strafrechtliches Ermittlungsverfahren einzuleiten).
IV. PRIPOMIENKY OD ZAINTERESOVANÝCH STRÁN
(57)
Komisii neboli doručené žiadne pripomienky v rámci konaní vo veci formálneho zisťovania.
(58)
Opakované listy od sťažovateľa po začatí konania neposkytli žiadne nové fakty alebo argumenty.
V. STANOVISKÁ NEMECKA
V.1. Prvok pomoci v čase poskytnutia pôžičky
(59)
Nemecko poskytlo celistvé informácie o podmienkach pôžičky udelenej fondom WAK spoločnosti GfW, ktoré sa zahrnuli do popisu opatrenia v oddiele II.
(60)
Vo svojom stanovisku Nemecko súhlasí, že úrok, ktorý WAK účtoval na pôžičku pre GfW, bol nižší než trhová sadzba. Nemecko uznáva, že rozdiel medzi trhovou sadzbou a účtovanou úrokovou sadzbou predstavuje pomoc spoločnosti GfW v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ.
(61)
Nemecko takisto poskytlo dôkaz, že spoločnosť GfW bola k 1. júnu 2005 zrušená a rozpustená. Všetky zostávajúce zásoby v rámci zostávajúcich oblastí činnosti sa predali. Všetky výnosy sa použili na vyplatenie fondu WAK. S nákupcom (súkromnou osobou) sa dohodlo, že suma v hodnote všetkých zostávajúcich zásob podľa inventárneho zoznamu z 31. decembra 2004 sa prevedie fondu WAK na konci roku 2005. Hodnota bude zodpovedať pôvodnej nákupnej hodnote vo výške 79 579,79 EUR. GfW bola vymazaná z obchodného registra v priebehu roku 2006 a neexistuje právny nástupca ani právnická osoba, od ktorej by sa mohla pomoc vymáhať. V súlade s ustálenou judikatúrou (10) nie je preto vrátenie pomoci podľa Nemecka možné.
(62)
Nemecko uisťuje, že poskytnutie jednoduchej, rozšírenej alebo predĺženej výhrady vlastníctva od GfW v prospech vinohradníckych podnikov a obchodníkov s vínom v súvislosti s predajom muštu bolo v súlade s bežnými obchodnými postupmi. Nemecko takisto uisťuje, že prijatie zabezpečených aktív ako záruky napriek výhrade vlastníctva, ako to urobil WAK pri poskytnutí pôžičky GfW, je takisto v súlade s bežnými obchodnými postupmi.
(63)
Nemecko ďalej uvádza, že nákup muštu spoločnosťou GfW na jeseň 1999 sa uskutočnil na základe trhovej ceny, pretože 60 % zakúpeného muštu bol kvalitný mušt (minimálne so 60 stupňami Oechsle), a nie mušt na výrobu bežného stolového vína, ako sa predpokladalo pri začatí konania. Podľa Nemecka kvalitatívne požiadavky na výrobu šumivého vína sú vyššie ako požiadavky na stolové víno (minimálne 60 stupňov Oechsle v prvom prípade a 44 stupňov v druhom prípade). Zostávajúcich 40 % muštu bol mušt na výrobu bežného stolového vína a bol nakúpený s cieľom využiť priaznivé podmienky preventívnej destilácie.
(64)
Nemecko vo svojom stanovisku zdôrazňuje, že obchodná koncepcia GfW v súvislosti so 60 % zásob spočívala v nákupe veľkého množstva muštu vysokej kvality a v následnom spracovaní na homogénne dávky surového vína na výrobu šumivého vína (Sektgrundwein) v súlade s vinárskymi požiadavkami homogénnosti a kvality. Pri výrobe šumivého vína musí mať surové víno nízky obsah SO2 a vysoký obsah ovocných kyselín. To bolo možné dosiahnuť, len pokiaľ sa mušt zakúpil počas jesenného predajného obdobia a pokiaľ GfW sama pripravila z muštu surové víno.
(65)
Podľa informácií, ktoré poskytlo Nemecko, na trhu so surovým vínom na výrobu šumivého vína sa základná cena za jeden liter muštu so 60 stupňami Oechsle rovnala 0,312 EUR za liter. Za každý dodatočný stupeň Oechsle (až po maximálne po 80 stupňov Oechsle) sa zaplatilo 0,005 EUR za liter. Vinohradníckym podnikom a obchodníkom s vínom sa zaplatilo za ich mušt vysokej kvality, ktorý predstavoval 60 % zakúpeného muštu, v súlade s touto zásadou.
(66)
V tejto súvislosti Nemecko upriamuje pozornosť na príslušný trh. Podľa jeho názoru sa trhová cena za bežné stolové víno nemôže chápať ako porovnávacie kritérium pre týchto 60 % zásob, pretože príslušný trh GfW nie je trh s bežným stolovým vínom, ale trh so surovým vínom vyššej kvality na výrobu šumivého vína. Nemecko takisto odkazuje na teóriu o zameniteľnosti dopytu, v ktorej sa zdôrazňuje, že s dvomi výrobkami sa neobchoduje na tom istom trhu, ak prvý nemožno nahradiť druhým, a to dokonca ani v prípade, že sa cena jedného z nich zmení. V predmetnom prípade osobitné požiadavky na mušt a surové víno určené na výrobu šumivého vína znemožňujú nahradiť ich muštom na výrobu bežného stolového vína alebo stolovým vínom, a to dokonca ani v tom prípade, že by sa ceny za stolové víno výrazne znížili. Zníženie ceny za stolové víno preto nebude mať vplyv na ceny muštu na výrobu šumivého vína, pretože ich vzájomne nie je možné zameniť.
(67)
Podľa dovoznej štatistiky nemeckého vinohradníckeho združenia (Deutsche Weinbauverband) za roky 1998 - 2001, dovážané biele víno, ktoré je pre svoju vysokú kvalitu vhodné na výrobu šumivého vína, sa na trhu predávalo za cenu 0,38 EUR za liter, čo je podstatne vyššia cena ako cena 0,26 EUR za liter, ktorá sa požadovala za stolové víno. Nemecko vo svojom stanovisku konštatuje, že jestvujú dva rozdielne trhy, jeden pre bežné stolové víno a mušt na výrobu stolového vína a druhý pre surové víno vysokej kvality a mušt vysokej kvality na výrobu šumivého vína.
(68)
Preto podľa Nemecka možno vyvodiť záver, že príslušný trh pre víno, ktoré sa neposlalo na destiláciu, je trh so surovým vínom vysokej kvality na výrobu šumivého vína, na ktorom je možné dosiahnuť oveľa vyššie ceny (0,38 EUR za liter), ako sú trhové ceny za bežné stolové víno (0,26 EUR za liter). Nemecko preto argumentuje, že cena zaplatená za mušt GfW bola v súlade s trhovou cenou na príslušnom trhu a zahŕňala bežnú ziskovú maržu.
(69)
Okrem toho sa GfW plánovala zúčastniť na programoch EÚ v oblasti skladovania a destilácie (GfW vinohradníkom už predtým ponúkla takéto služby). V rámci programu v oblasti skladovania sa vyplatilo 0,06 EUR za liter za 20 % zásob, ktoré sa mali neskôr predať ako surové víno na výrobu šumivého vína. V rámci programu v oblasti destilácie sa zaplatilo 0,50 EUR - 0,55 EUR za liter za 40 % zásob poslaných na destiláciu.
(70)
Podľa názoru Nemecka bolo možné vytvoriť zisk z týchto činností, keď WAK poskytol pôžičku GfW. Na jednej strane GfW plánovala v decembri 1999 použiť 40 % zakúpeného muštu na preventívnu destiláciu s využitím ceny za destiláciu, ktorá bola podstatne vyššia ako nákupná cena (0,50 EUR - 0,55 EUR za liter). Na druhej strane sa predpokladalo, že výrobcovia šumivého vína zaplatia relatívne dobré ceny (medzi 0,36 EUR a 0,41 EUR za liter) za veľké množstvá homogénneho surového vína zaručenej kvality. Nemecko argumentuje, že GfW mohla dosiahnuť priemernú tržbu z predaja vo výške 0,44 EUR až 0,46 EUR za liter, čo je oveľa viac ako priemerná cena 0,38 EUR za liter vyplatená vinohradníckym podnikom a obchodníkom s vínom.
(71)
Tento plán sa odvíjal od týchto predpokladov cieľových cien:
Objem
Cena za liter v EUR
Destilácia
40 %
0,50 - 0,55
Dotácia od EÚ za skladovanie vína/muštu (1 rok): 0,06 EUR za liter a následný predaj ako surového vína na výrobu šumivého vína
20 %
0,435
Predaj ako surového vína na výrobu šumivého vína
40 %
0,375
(72)
Na základe týchto predpokladov sa očakávala predajná cena 0,44 až 0,46 EUR za liter.
(73)
Z vyššie uvedenej prognózy predaja vyplýva tento výpočet zisku:
Cena za liter v EUR
Nákupná cena a spracovanie
0,37 - 0,38
Príjem z predaja ako surového vína na výrobu šumivého vína, destilácie, dotácií na skladovanie
0,44 - 0,46
Očakávaný zisk
0,06 - 0,09
(74)
Na základe celkového objemu 44 miliónov litrov sa očakával celkový zisk v rozmedzí od 2,64 milióna EUR do 3,96 milióna EUR.
(75)
Nemecko ďalej poukazuje na to, že trhová cena za stolové víno, ktorú uvádza ako referenciu Európska komisia v počiatočnom rozhodnutí (0,26 EUR za liter), je najnižšou referenčnou cenou za stolové víno v novembri 1999. Úplnou referenčnou cenou za november 1999 je trhová cena za stolové víno od 0,26 EUR do 0,56 EUR za liter. Toto rozmedzie navyše platilo po celý rok 1999. V roku 2000 sa cenové rozmedzie pohybovalo od 0,20 EUR do 0,41 EUR za liter. Nemecko takisto zdôrazňuje, že 60 % muštu zakúpeného spoločnosťou GfW malo v priemere 81 stupňov Oechsle, čo je oveľa viac ako 44 stupňov, ktoré sa požadujú v prípade stolového vína, a táto skutočnosť sa samozrejme odrazila na cene, ktorú GfW zaplatila za tento mušt.
V.2. Prvok pomoci v čase podriadenia pohľadávok a zrušenia pohľadávok
(76)
Podľa Nemecka sa po zostavení priebežného výpisu z účtu v novembri 2000 stanovilo, že spoločnosť GfW čelí platobnej neschopnosti. V tom čase dosahoval deficit účtu GfW 6 miliónov EUR, čo sa potvrdilo aj pri zostavovaní ročnej účtovnej uzávierky za rok 2000. Dôvodom deficitu bol pokles hodnoty zásob, ktoré boli ešte stále vo vlastníctve GfW, po výraznom prepade trhových cien, čo znamenalo, že GfW by bola schopná predať svoje zásoby za nižšiu cenu, ako sa pôvodne predpokladalo.
(77)
Podľa informácií, ktoré poskytlo Nemecko k 31. októbru 2000, fond WAK stále mal voči spoločnosti GfW pohľadávky vo výške približne 10 miliónov EUR. Ako záruku mal fond WAK v rovnakom čase zabezpečené aktíva GfW v hodnote 5,7 milióna EUR. Na tie sa vzťahovala výhrada vlastníctva (jednoduchej, rozšírenej alebo predĺženej) v prospech vinohradníckych podnikov a obchodníkov s vínom, čo by im podľa Nemecka v prípade platobnej neschopnosti dávalo prednosť. Podľa Nemecka by to znamenalo, že v prípade konkurzného konania by GfW musela najskôr uhradiť platby v prospech vinohradníckych podnikov a obchodníkov s vínom v hodnote približne 3,5 milióna EUR, a až potom by mohla vyplatiť ostatných veriteľov.
(78)
S cieľom včas napraviť situáciu deficitu a predísť začatiu konkurzného konania v súlade s ustanoveniami § 64 GmbHG a.F. i. V. m. § 19 InsO bolo potrebné bezodkladne konať.
(79)
Nemecko poukazuje na to, že WAK ako hlavný veriteľ so slabším postavením z pohľadu záruky mal podstatný záujem na tom, aby sa predišlo hroziacej platobnej neschopnosti. Preto sa fond snažil presvedčiť vinohradnícke podniky a obchodníkov s vínom, aby zrušili časť svojich pohľadávok, a takisto sa s GfW k 4. decembru 2000 dohodol na týchto krokoch:
-
podriadenie pohľadávok v rovnakej výške, akú má deficit po tom, ako vinohradnícke podniky a obchodníci s vínom súhlasia so zrušením 90 % svojich zostávajúcich pohľadávok,
-
len ak to bude nevyhnutné, zrušiť výšku pohľadávok, s podriadením ktorých súhlasili.
(80)
Napriek úspešnému začiatku rokovaní s väčšinou vinohradníckych podnikov a obchodníkov s vínom, ktorí súhlasili so zrušením svojich pohľadávok, sa GfW nepodarilo túto iniciatívu dokončiť pre koordinovanú činnosť niektorých vinohradníckych podnikov a obchodníkov s vínom a ich právnikov. Svoje pohľadávky neboli ochotní zrušiť z dôvodu výhodného postavenia z pohľadu záruky, ktoré nadobudli vďaka svojej rozšírenej alebo predĺženej výhrade vlastníctva, a predložili sťažnosti. Týmito sťažnosťami sa zaoberal súd, ktorý navrhol dohody o zmieri. Podľa dohôd o zmieri mala GfW vyplatiť 70 % zostávajúcich pohľadávok a 30 % sa malo zrušiť. Súd takisto rozhodol, že GfW mala znášať 80 % súdnych trov. Podobné dohody o zmieri navrhli aj ďalšie súdy. Vzhľadom na túto skutočnosť už viac GfW nemohla rátať s tým, že ostatné vinohradnícke podniky a obchodníci s vínom budú súhlasiť so zrušením 90 % ich zostávajúcich pohľadávok. Navyše viaceré vinohradnícke podniky a obchodníci s vínom v tej chvíli vyhlásili, že budú požadovať 100 % splatenie zostávajúcich 20 %. Skutočnosť, že 1 700 z 2 700 vinohradníckych podnikov a obchodníkov s vínom už uviedlo, že budú ochotní zrušiť časť svojich pohľadávok, však viac nebola podstatná, pretože v ustanoveniach § 305a nemeckého konkurzného práva sa uvádza, že mimosúdne vyrovnanie (außergerichtliche Einigung) s cieľom predísť konkurznému konaniu stráca platnosť, keď sa čo i len jeden veriteľ rozhodne pristúpiť k vymáhaniu po tom, ako sa začali rokovania o mimosúdnom vyrovnaní.
(81)
Dňa 21. februára 2001 sa preto fond WAK a spoločnosť GfW dohodli, že fond pokryje deficit spoločnosti na rok 2000 tak, že zruší svoje pohľadávky v hodnote 5 005 441,60 EUR, že nebude účtovať žiadne úroky na zostávajúci dlh počas obdobia od 1. januára 2001 do 31. decembra 2001 a že pohľadávky vinárov a obchodníkov budú vyrovnané v plnej výške. Deficit GfW sa odstránil, konkurznému konaniu sa podarilo vyhnúť a GfW mohla ďalej obchodovať. Bola zaručená bezpečnosť nepodriadených pohľadávok Schodok spoločnosti GfW bol odstránený, konkurznému konaniu sa podarilo zabrániť a GfW mohla pokračovať v obchodnej činnosti.
(82)
Záruka pre nepodriadené pohľadávky sa tak zaistila. Situácia deficitu spoločnosti GfW sa napravila, predišlo sa konkurznému konaniu a GfW mohla pokračovať vo svojej činnosti. Nemecko tvrdí, že podriadenie aj zrušenie pohľadávok boli v súlade s testom súkromného veriteľa.
(83)
Je možné požadovať premietnutie časti pohľadávky, aby sa zvýšila suma, ktorá sa skutočne vráti (11). Súkromný veriteľ by konal tak, aby čo najviac minimalizoval svoje straty. Ak by pohľadávka nebola dostatočne krytá, dohodou o predĺžení lehoty splatnosti by sa zvýšila šanca na splatenie bez strát, keďže dlžník by mal možnosť prekonať krízu a zlepšiť svoju situáciu (12). Súd prvého stupňa vo svojom rozsudku vo veci Komisia/HAMSA ruší predošlý postup Komisie, v rámci ktorého sa požadovalo, aby súkromní aj verejní veritelia získali rovnaký podiel zo zrušených pohľadávok v súvislosti s ich podielom na dlhu. Súd namiesto toho ustanovil, že súkromní veritelia sa môžu uplatniť aj vtedy, keď je vzťah v oblasti zrušených pohľadávok medzi rôznymi veriteľmi nesymetrický. Súd prvého stupňa namiesto toho ustanovil, že súkromní veritelia sa môžu uplatniť aj vtedy, keď je vzťah v oblasti zrušených pohľadávok medzi rôznymi veriteľmi nesymetrický. Súd prvého stupňa konštatoval, že verejný veriteľ sa správa rovnako ako súkromný veriteľ, keď sa po rozsiahlom a racionálnom zvažovaní, koľko by toho mohol získať späť, aké je riziko v prípade likvidácie a aké sú možnosti ozdravenia podniku, rozhodne vzdať sa určitej časti svojich pohľadávok (13). Nemecko napokon odkazuje na rozhodnutie Komisie vo veci Huta Cynku, keď sa Komisia rozhodla, že nemožno hovoriť o výhodách, a v dôsledku toho o štátnej pomoci, ak by reštrukturalizácia priniesla vyššie výnosy ako likvidácia (14).
(84)
Na základe týchto faktov Nemecko argumentuje, že s prihliadnutím na postavenie WAK ako hlavného veriteľa a jeho slabšie postavenie z pohľadu záruky v porovnaní s vinohradníckymi podnikmi a obchodníkmi s vínom podriadenie aj zrušenie pohľadávok bolo v súlade s testom súkromného veriteľa a nepredstavuje štátnu pomoc. V konkurznom konaní by spoločnosť WAK stratila prinajmenšom rovnakú sumu, veľmi pravdepodobne však podstatne vyššiu sumu svojich zostávajúcich pohľadávok.
(85)
Len prostredníctvom toho, že sa predišlo platobnej neschopnosti GfW a splatili sa zostávajúce pohľadávky vinohradníckych podnikov a obchodníkov s vínom, WAK získal plne zabezpečené práva na zostávajúce zásoby a mohol si zabezpečiť vyššiu splátku svojich zostávajúcich pohľadávok, než by dokázal uskutočniť v prípade platobnej neschopnosti.
(86)
Z hľadiska ex ante bol podľa Nemecka postup fondu WAK správny najmä preto, že dokázal zabezpečiť vyššiu úhradu premenou svojej slabej pozície z pohľadu záruky na primárne záložné právo a zabránil hroziacej platobnej neschopnosti spoločnosti GfW. Nemecko tvrdí, že akákoľvek súkromná banka by v rovnakej situácii konala rovnako.
(87)
Podľa nemeckých orgánov by sa v rámci hodnotenia ex ante účtov GfW dospelo k odhadu, že ak by činnosť GfW pokračovala, WAK by bol schopný získať splátky vo výške 5 112 918,81 milióna EUR. Na druhej strane, keby bola spoločnosť GfW vstúpila do konkurzného konania, fond WAK by mohol realizovať platbu maximálne vo výške 2,4 milióna EUR. Rozdiel teda predstavuje minimálne 2,7 milióna EUR.
(88)
Potvrdzuje to aj správa z 3. februára 2003, ktorú na žiadosť WAK vypracoval nezávislý audítor (15) a ktorú nemecké orgány poslali Komisii. V tejto správe sa dospelo k záveru, že pre WAK bolo hospodársky opodstatnené podriadiť svoje pohľadávky, zrušiť časť svojich pohľadávok na vyššie uvedenú sumu a zrušiť budúce platby úrokov. Nemecko predložilo dôvody týchto záverov, ktoré znejú takto:
-
Ak by WAK nepodriadil a nezrušil svoje pohľadávky a platby úrokov, GfW by musela požiadať o začatie konkurzného konania a GfW by sa musela zrušiť. Pohľadávky WAK by sa museli uhradiť z predaja zásob GfW.
-
Ak by sa spoločnosť GfW zrušila, hodnota jej zásob by poklesla. Skutočné zisky z predaja zásob by mali len asi 50 % až 70 % účtovnej hodnoty. S prihliadnutím na záložné práva by tieto zisky mali hodnotu od 1,84 milióna EUR do 2,4 milióna EUR.
-
Konkurzné konanie je nákladné.
-
Nemecký konkurzný zákon (tzv. InsO) zabezpečuje právo na oddelenie výrobkov s výhradným právom; rozhoduje sa však o tom na základe voľby správcu konkurznej podstaty medzi plnením zmluvy a oddelením majetku (paragraf 103 InsO). Oddelenie majetku je možné len vtedy, ak správca konkurznej podstaty odmietne plnenie zmluvy, a v tom prípade môže veriteľ od zmluvy odstúpiť a požiadať o oddelenie majetku a má právo na kompenzáciu za neplnenie zmluvy. Splátky zálohy sa môžu kompenzovať. Na oplátku môže GfW žiadať o spätnú úhradu už uskutočnených platieb, ktoré sa môžu odpočítať od kompenzácie za neplnenie zmluvy.
-
Na druhej strane po tom, čo WAK podriadil časť svojich pohľadávok, pre GfW bolo z právneho hľadiska možné predísť konkurznému konaniu, a po tom, čo WAK zrušil časť svojich pohľadávok a úrokov, zostávajúce pohľadávky v jeho vlastníctve mali výšku 5,15 milióna EUR, o ktorých mohol predpokladať, že mu budú spätne vyplatené, keďže GfW bola schopná pokračovať vo svojej činnosti.
-
Poukazuje sa aj na skutočnosť, že v prípade začatia konkurzného konania by splátky pôžičky vo výške 1 440 476,92 EUR zo strany GfW v prospech WAK za obdobie od 1. novembra do 31. decembra 2000 mohla GfW napadnúť v súlade s pravidlami konkurzného konania. V dôsledku takéhoto napadnutia by WAK musel tieto prostriedky spoločnosti spätne vyplatiť.
(89)
Nemecko zdôrazňuje, že podľa hodnotenia ex post mala možnosť podriadenia a zrušenia pohľadávok väčšiu hospodársku opodstatnenosť, keďže spätné vyplatenie za to, že by sa predišlo platobnej neschopnosti GfW, sa rovnalo 4 670 517,65 EUR, čo bola vyššia suma ako maximálne 2,4 milióna EUR, ktoré by sa získali v rámci konkurzného konania.
(90)
Nemecko napokon konštatuje, že vzhľadom na súlad podriadenia a zrušenia pohľadávok s testom súkromného veriteľa vinohradníckym podnikom a obchodníkom s vínom sa v čase podriadenia a zrušenia pohľadávok zo strany WAK neposkytla žiadna pomoc.
VI. POSÚDENIE POMOCI
VI.1. Spoločná organizácia trhu
(91)
Pred tým, ako nadobudlo účinnosť nariadenie Rady (ES) č. 479/2008 z 29. apríla 2008 o spoločnej organizácii trhu s vínom (16), sa pestovanie a spracovanie viniča pokrývalo nariadením (ES) č. 1493/1999. V článku 71 nariadenia (ES) č. 1493/1999 sa uvádza, že články 87, 88 a 89 zmluvy (súčasné články 107, 108 a 109 ZFEÚ) sa vzťahujú na výrobu a obchod s výrobkami spadajúcimi pod toto nariadenie. Do 31. júla 2000 sa na pestovanie a spracovanie vína vzťahovalo nariadenie (EHS) č. 822/87. V článku 76 nariadenia (EHS) č. 822/87 sa uvádza, že články 92, 93 a 94 zmluvy (súčasné články 107, 108 a 109 ZFEÚ) sa vzťahujú na výrobu a obchod s výrobkami uvedenými v článku 1 tohto nariadenia. Predmetné opatrenia je preto potrebné preskúmať v kontexte pravidiel štátnej pomoci.
VI.2. Existencia štátnej pomoci v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ
(92)
Podľa článku 107 ods. 1 ZFEÚ pomoc poskytovaná v akejkoľvek forme členským štátom alebo zo štátnych prostriedkov, ktorá narúša hospodársku súťaž alebo hrozí narušením hospodárskej súťaže tým, že zvýhodňuje určitých podnikateľov alebo výrobu určitých druhov tovaru, je zakázaná, pokiaľ ovplyvňuje obchod medzi členskými štátmi.
(93)
WAK je verejnoprávna korporácia a čiastočne sa financuje z prostriedkov federálneho štátu Porýnie-Falcko a čiastočne z parafiškálnych poplatkov. Opatrenie sa teda financovalo zo štátnych zdrojov.
(94)
Pomoc podniku ovplyvňuje obchod medzi členskými štátmi tam, kde podnik pôsobí na trhu otvorenom obchodu vo vnútri Únie (17). S poľnohospodárskymi výrobkami sa vo vnútri Únie obchoduje intenzívne. Znamená to, že táto pomoc by mohla ovplyvňovať obchod medzi členskými štátmi (18).
(95)
Súd rozhodol, že s cieľom určiť, či štátne opatrenie predstavuje pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ, je takisto nevyhnutné ustanoviť, či podnik, ktorý je príjemcom pomoci, získal hospodársku výhodu, ktorú by za bežných trhových podmienok (19) nezískal a/alebo či toto opatrenie umožnilo podniku vyhnúť sa znášaniu nákladov, ktoré by za bežných okolností musel uhradiť zo svojich vlastných finančných zdrojov (20). Tieto skutočnosti by boli dostatočné na preukázanie možného narušenia hospodárskej súťaže (21).
VI.2.1. Existencia pomoci pre spoločnosť Gesellschaft für Weinabsatz (GfW)
VI.2.1.a. Poskytnutie pôžičky od WAK
(96)
WAK poskytol pôžičku vo výške 15 302 696,25 EUR na jeseň 1999. Spoločnosti GfW účtoval na obdobie poskytnutia pôžičky úrokovú sadzbu v rozmedzí 3,28 % až 5,25 %. Neúčtovala sa žiadna riziková prémia. Referenčná sadzba v Nemecku na toto obdobie sa pohybovala od 5,23 % do 6,33 %.
(97)
Nemecko súhlasí s názorom Komisie, že poskytnutie pôžičky sa neuskutočnilo podľa trhových podmienok. Ak by sa pôžička poskytla v súlade s trhovými podmienkami, musela by sa účtovať vyššia úroková sadzba a musela by sa pripočítať riziková prémia vzhľadom na obmedzenú zábezpeku, ktorú predstavovali záruky za pôžičku.
(98)
Možno konštatovať, že pôžička poskytnutá GfW obsahovala prvky štátnej pomoci v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ, keďže spoločnosť GfW získala hospodársku výhodu, ktorú by inak za bežných trhových podmienok nenadobudla. Prvok pomoci sa vypočíta ako rozdiel medzi účtovanými úrokmi a referenčnou sadzbou plus príslušná riziková prémia.
(99)
Možné posunutie pomoci právnym nástupcom
(100)
Podľa Nemecka bola spoločnosť GfW k 1. júnu 2005 zlikvidovaná a zrušená. Všetky zostávajúce zásoby v rámci zostávajúcich oblastí činnosti sa predali. Všetky výnosy sa použili na vyplatenie fondu WAK. S nákupcom (súkromnou osobou) sa dohodlo, že suma v hodnote všetkých zostávajúcich zásob podľa inventárneho zoznamu z 31. decembra 2004 sa prevedie fondu WAK na konci roku 2005. Hodnota bude zodpovedať pôvodnej nákupnej hodnote vo výške 79 579,79 EUR. GfW bola vymazaná z obchodného registra v priebehu roku 2006 a neexistuje právny nástupca ani právnická osoba, od ktorej by sa mohla pomoc vymáhať. V súlade s ustálenou judikatúrou (22) nie je preto vrátenie pomoci podľa Nemecka možné.
(101)
Keďže zostávajúce aktíva GfW sa predali, osoba, ktorá ich kúpila, by mohla využiť pomoc poskytnutú spoločnosti GfW. Keďže však táto osoba zaplatila pôvodnú nákupnú cenu a trh sa v ostatných rokoch prepadol, je jasné, že cena, ktorú nákupca zaplatil, bola prinajmenšom na úrovni trhových cien. Preto Komisia usúdila, že na nákupcu zostávajúcich zásob GfW sa nepreniesla žiadna pomoc. Spoločnosť GfW medzitým prestala existovať, a preto nie je možné spätné vrátanie nijakej časti pomoci.
VI.2.1.b. Podriadenie a zrušenie pohľadávok WAK
(102)
Podriadenie pohľadávok a zrušenie pohľadávok a úrokov sa financovalo z vlastných zdrojov fondu WAK a súvisiacou pôžičkou poskytnutou fondom WAK, a preto sa považujú za financované zo štátnych zdrojov.
(103)
S cieľom určiť, či podriadenie pohľadávok a zrušenie pohľadávok a úrokov predstavuje štátnu pomoc pre GfW v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ, je takisto nevyhnutné ustanoviť, či spoločnosť GfW získala hospodársku výhodu, ktorú by za bežných trhových podmienok nenadobudla, a/alebo či toto opatrenie umožnilo spoločnosti GfW vyhnúť sa znášaniu nákladov, ktoré by za bežných okolností musela uhradiť zo svojich vlastných finančných zdrojov. Toto posúdenie sa musí vykonať na základe testu súkromného veriteľa. Testom súkromného veriteľa sa hodnotí, či súkromný veriteľ za tých istých trhových podmienok by konal alebo či konal rovnako ako verejný veriteľ.
(104)
Podľa ustálenej judikatúry zrušenie časti pohľadávok sa môže vyžadovať s cieľom zvýšiť sumu, ktorá sa nakoniec spätne získa. Súkromný veriteľ by konal tak, aby čo najviac minimalizoval svoje straty (23). Ak by pohľadávka nebola dostatočne krytá, dohodou o predĺžení lehoty splatnosti by sa zvýšila šanca na splatenie bez strát, keďže dlžník by mal možnosť prekonať krízu a zlepšiť svoju situáciu (24).
(105)
Súd prvého stupňa vo svojom rozsudku vo veci Komisia/HAMSA (25) ruší predošlý postup Komisie, v rámci ktorého sa požadovalo, aby súkromní aj verejní veritelia získali rovnaký podiel zo zrušených pohľadávok v súvislosti s ich podielom na dlhu. Súd namiesto toho ustanovil, že súkromní veritelia sa môžu uplatniť aj vtedy, keď je vzťah v oblasti zrušených pohľadávok medzi rôznymi veriteľmi nesymetrický. V odsekoch 168 a 169 rozsudku sa uvádza:
„(168)
Ak firma vo svetle značného zhoršenia svojej finančnej situácie navrhuje veriteľom dohodu alebo dohody týkajúce sa reštrukturalizácie dlhu s úmyslom nápravy takejto situácie alebo vyhnutia sa konkurzu, každý veriteľ by mal pri prijatí rozhodnutia na jednej strane zvážiť sumu ponúkanú v rámci navrhovanej dohody a na druhej strane - sumu, s ktorou ráta, že ju získa v dôsledku prípadnej likvidácie firmy. Na jeho voľbu má vplyv veľa faktorov, vrátane štatútu veriteľa ako držiteľa zabezpečeného, uprednostneného alebo normálneho nároku, charakteru a rozsahu všetkých zabezpečení, aké môžu mať, jeho hodnotenia šancí, aké má reštrukturalizovaná firma na opätovné získanie ziskovosti, a sumy, akú v prípade likvidácie firmy dostane. Ak sa napríklad ukazuje, že v prípade likvidácie firmy cena skutočného predaja jej aktív bude stačiť iba na pokrytie hypotekárnych úverov a uprednostnených nárokov, potom normálne nároky budú zvyčajne bezcenné. V takom prípade veriteľ, ktorý má normálne nároky, neprináša v skutočnosti žiadnu obeť, keď súhlasí s umorením väčšej časti svojich nárokov.
(169)
Z toho vyplýva, že ak nie sú známe faktory určujúce príslušnú hodnotu voľby ponúknutú veriteľom, samotnou skutočnosťou, že medzi sumami, ktoré veritelia odpísali, je očividný nepomer, sa nepreukazujú dôvody, ktoré ich viedli k prijatiu navrhovaného odpustenia dlhu.“
(106)
Súd prvého stupňa okrem toho v rámci prípadu HAMSA (26) ustanovil, že verejný veriteľ koná ako súkromný veriteľ, ak sa rozhodne zrušiť určitý podiel svojich pohľadávok po tom, ako podrobne a na základe faktov zhodnotí, koľko by mohol vymôcť, riziko likvidácie a možnosť ozdravenia podniku. A napokon v rozhodnutí Komisie vo veci Huta Cynku (27), keď sa Komisia rozhodla, že nemožno hovoriť o výhodách, a v dôsledku toho o štátnej pomoci, ak by reštrukturalizácia priniesla vyššie výnosy ako likvidácia.
(107)
Vzhľadom na uvedenú judikatúru pri posudzovaní, či by súkromný veriteľ konal alebo či konal rovnako ako WAK, treba preskúmať možnosti, ktoré WAK mal pri zistení, že spoločnosti GfW hrozí platobná neschopnosť a aké by boli hospodárske dôsledky týchto možností. Po druhé je taktiež potrebné vypracovať rovnaké preskúmanie v súvislosti s vinohradníckymi podnikmi a obchodníkmi s vínom a následne posúdiť, či sa situácia, ktorej čelil WAK, môže porovnať a posúdiť na základe krokov vinohradníckych podnikov a obchodníkov s vínom.
(108)
Po tom, ako bolo fondu WAK oznámené, že spoločnosti GfW hrozí platobná neschopnosť, mal dve možnosti. Mohol povoliť začatie konkurzného konania alebo sa mohol pokúsiť mu predísť prostredníctvom uzatvorenia dohody s GfW, ktorá by umožnila GfW pokračovať v činnosti. Na základe informácií zaslaných Nemeckom, ktoré sú podložené správou z 3. februára 2003 vypracovanou nezávislým audítorom (pozri odôvodnenie 86), hospodárske dôsledky spojené s týmito dvomi rozhodnutiami by podľa Nemecka vyzerali takto. Ex ante, v prípade konkurzného konania by fond WAK mohol očakávať vrátenie najviac asi 2,4 milióna EUR zo svojich pohľadávok. V prípade, že fond WAK uzavrel so spoločnosťou GfW dohodu, že sa vzdáva časti svojich pohľadávok, a tým umožňuje spoločnosti GfW aj naďalej obchodovať, mohol by fond WAK ex ante očakávať, že sa mu z jeho pohľadávok vráti približne 5,1 milióna EUR. Rozdiel predstavuje 2,7 milióna EUR v prospech riešenia, keď spoločnosť GfW dostane možnosť vyhnúť sa konkurznemu konaniu. To, či boli vinári a obchodníci s vínom ochotní spraviť to isté, malo len menší vplyv na výpočty návratnosti, ale výsledok porovnania týchto dvoch variantov to nezmenilo.
(109)
Odhad miery spätnej úhrady v prípade platobnej neschopnosti vo výške 2,4 milióna EUR uvedený v správe vychádza z predpokladu Nemecka, podľa ktorého pohľadávky vinohradníckych podnikov a obchodníkov s vínom vo výške 4,4 milióna EUR by sa museli splatiť ešte pred pohľadávkami WAK. Podľa Európskej komisie sa však v nemeckom konkurznom práve uvádza, že pred dlhom WAK by sa musel uhradiť len dlh voči vinohradníckym podnikom a obchodníkom s vínom s predĺženou výhradou vlastníctva. Ostatné dlhy by mali rovnaké postavenie ako dlh WAK. Podľa vlastných výpočtov Európskej komisie aj v prípade, že by pohľadávky WAK a vinohradníckych podnikov a obchodníkov s vínom mali rovnaké postavenie, by WAK v prípade platobnej neschopnosti mohol rátať s maximálnou spätnou úhradou 4,7 milióna EUR (na základe maximálnej celkovej spätnej úhrady vo výške 6,8 milióna EUR v prípade platobnej neschopnosti a na základe toho, že fondu WAK a vinohradníckym podnikom by sa spätne zaplatila pomerná suma k tomu, čo im bola spoločnosť dlžná - 10 miliónov EUR fondu WAK a 4,4 miliónov vinohradníckym podnikom a obchodníkom s vínom). Preto možno konštatovať, že z pohľadu ex ante by výhodnejšou možnosťou pre WAK bolo umožniť spoločnosti GfW, aby predišla platobnej neschopnosti.
(110)
Vinohradnícke podniky a obchodníci s vínom mali do činenia s veľmi odlišným výpočtom. Po prvé, 80 % platby za dodaný tovar im už bolo uhradených. Po druhé, na základe ponuky od GfW by získali len 10 % z 20 %, ktoré im bola spoločnosť stále dlžná. V konečnom dôsledku to znamenalo, že by získali len dodatočné 2 % z dohodnutej nákupnej ceny, ak by dohodu podpísali. Nepochybne by išlo o menšiu sumu, s akou by mohli rátať v prípade konkurzného konania, bez ohľadu na svoje postavenie z pohľadu záruky (jednoduchá, rozšírená alebo predĺžená výhrada vlastníctva). V priemere mohli rátať s uhradením 48 % svojich zostávajúcich pohľadávok (2,1 milióna EUR z celkových 4,4 milióna EUR, ktoré im spoločnosť bola dlžná). Preto nie je prekvapivé, že niektoré vinohradnícke podniky a obchodníci s vínom odmietli ponuku GfW. Po tretie, muselo byť zjavné, že WAK by vo svojom vlastnom záujme mal zrušiť časť svojich pohľadávok a predísť platobnej neschopnosti, aj keď tak vinohradnícke podniky a obchodníci s vínom neurobia, čo by opäť vinohradníckym podnikom a obchodníkom s vínom umožnilo dosiahnuť splatenie väčšieho podielu ich zostávajúcich pohľadávok než navrhovaných 10 %. Po štvrté, niektorí z nich už na GfW podali sťažnosť na súde a pravidlá súdu boli v ich prospech, t. j. ukladali spoločnosti GfW povinnosť uhradiť 80 % zostávajúcich pohľadávok.
(111)
Možno konštatovať, že napriek tomu, že vinohradnícke podniky a obchodníci s vínom a WAK boli všetci veriteľmi GfW, možnosti a výsledok týchto možností pre WAK a vinohradnícke podniky a obchodníkov s vínom boli do takej miery odlišné, že ich nemožno porovnávať. Skutočnosť, že vinohradnícke podniky a obchodníci s vínom sa rozhodli nezrušiť svoje pohľadávky, by nemala mať negatívnu váhu pri analýze toho, či WAK konal v súlade s testom súkromného veriteľa.
(112)
Po vzájomnom porovnaní možností fondu WAK Komisia konštatuje, že čiastočné podradenie a zrušenie pohľadávok zo 4. decembra 2000 a 21. februára 2001 v celkovej sume 5 005 441,60 EUR a zrušenie úrokov od 31. decembra 2000 bolo pre WAK najvýhodnejšou možnosťou, a preto vyhovuje testu súkromného veriteľa. Podriadenie a zrušenie pohľadávok predstavuje odloženie dlhu, ktoré je pre veriteľa oveľa výhodnejšie ako likvidácia. V súlade s ustálenou judikatúrou (28), verejný veriteľ porovná prospech spojený so získaním ponúkanej sumy v rámci reštrukturalizačného plánu a sumu, ktorú by mohol získať cestou prípadnej likvidácie firmy. Spoločnosť GfW tak nezískala žiadnu výhodu, ktorú by získala za bežných trhových podmienok, a preto spoločnosti GfW nebola poskytnutá žiadna štátna pomoc v dôsledku rozhodnutia WAK podriadiť a zrušiť časť svojich pohľadávok.
(113)
Pri začatí konania sa vyslovila pochybnosť o tom, či WAK obmedzil podriadenie a zrušenie pohľadávok na nevyhnutné minimum. Podľa stanoviska Nemecka sa však WAK zriekol takého podielu svojich pohľadávok, ktorý potreboval na pokrytie deficitu GfW za rok 2000, čo bolo nevyhnuté podľa nemeckého konkurzného práva (pozri odôvodnenie 25) s cieľom predísť konkurznému konaniu a umožniť GfW pokračovať v činnosti. V prvej zmluve (podpísanej 4. decembra 2000) medzi GfW a WAK, ktorej cieľom bolo predísť platobnej neschopnosti GfW, sa fond WAK so spoločnosťou GfW dohodol na podriadení pohľadávok v rovnakej výške, akú má deficit GfW, po tom, ako vinohradnícke podniky a obchodníci s vínom schvália zrušenie 90 % ich zostávajúcich pohľadávok, a v prípade potreby na zrušení sumy pohľadávok, ktorých podriadenie schválili (pozri odôvodnenia 79 a 80). Dôvodom zrušenia väčšej sumy, ako sa pôvodne očakávalo, bolo rozhodnutie vinohradníckych podnikov a obchodníkov s vínom nezrušiť žiadne svoje pohľadávky pre dôvody uvedené v odôvodnení 110, a to aj napriek snahám WAK a GfW, ktorí sa snažili vinohradnícke podniky a obchodníkov s vínom presvedčiť, aby poskytli svoj diel pomoci na to, aby sa predišlo platobnej neschopnosti GfW (pozri odôvodnenia 79 a 80 pripomienok Nemecka). Ako sa spomenulo v odôvodnení 108, rozhodnutie vinohradníckych podnikov a obchodníkov s vínom nezrušiť časť svojich zostávajúcich pohľadávok malo len obmedzený vplyv pri hospodárskom posudzovaní WAK a nezmenilo výsledky posudzovania - tzn., že hospodársky uprednostňovanou možnosťou WAK bolo umožniť GfW, aby sa vyhla konkurznému konaniu.
(114)
Komisia preto konštatuje, že čiastočné podriadenie a zrušenie pohľadávok fondom WAK bolo pre WAK najvýhodnejšou možnosťou, a teda je v súlade so zásadou súkromného veriteľa, a preto sa nepovažuje za štátnu pomoc pre GfW v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ.
VI.2.2. Existencia pomoci pre vinohradnícke podniky a obchodníkov s vínom
(115)
Pri začatí a následnom predĺžení konania vo veci formálneho zisťovania sa objavili otázky o možnej pomoci pre vinohradnícke podniky a obchodníkov s vínom. Po prvé, postavenie z pohľadu záruky, ktoré GfW udelila vinohradníckym podnikom a obchodníkom s vínom v čase nákupu, sa zdalo byť relatívne silné a vyjadrila sa pochybnosť, či udelené postavenie z pohľadu záruky bolo skutočne v súlade s bežnými obchodnými postupmi. Po druhé, podľa odhadov bola cena zaplatená za zakúpený mušt vyššia ako trhová cena. Po tretie, vyskytli sa otázky týkajúce sa rozhodnutia vinohradníckych podnikov a obchodníkov s vínom nezrušiť žiadne svoje pohľadávky, keď GfW hrozila platobná neschopnosť, a takisto aj týkajúce sa rozhodnutia WAK podriadiť a potom zrušiť časť svojich pohľadávok, aj napriek tomu, že vinohradnícke podniky a obchodníci s vínom sa rozhodli nezrušiť 90 % svojich zostávajúcich pohľadávok (20 % z hodnoty zásob).
VI.2.2.a. V čase nákupu muštu - udelenie postavenia z pohľadu záruky
(116)
Nemecko vo svojom stanovisku uisťuje, že poskytnutie jednoduchej, rozšírenej alebo predĺženej výhrady vlastníctva, ktorá sa udelila vinohradníckym podnikom a obchodníkom s vínom v súvislosti s predajom muštu, bolo v súlade s bežnými obchodnými postupmi. Znamená to, že aj napriek relatívne silnému postaveniu, ktoré takýmto spôsobom vinohradnícke podniky a obchodníci s vínom získali, a to najmä tí, ktorým bola udelené predĺžená výhrada vlastníctva, bolo toto postavenie v súlade s bežnými obchodnými postupmi a nebolo silnejšie ako postavenie, ktoré by získali v rámci dohôd so súkromným nákupcom.
(117)
Komisia odkazuje na odporúčania (29), ktoré registrujú nemecké orgány na ochranu hospodárskej súťaže (Bundezkartellamt) v súlade s § 22 Abs. 3 č. 2 zákona o ochrane pred narušovaním hospodárskej súťaže (des Gesetzes gegen Wettbewerbsbeschränkungen) od Federácie nemeckých vinárskych podnikov a maloobchodníkov s vínom so sídlom v Trieri, Federácie nemeckých obchodníkov s vínom so sídlom Mainzi a od Nemeckého združenia vinohradníkov so sídlom v Bonne (Der Bundesverband der Deutschen Weinkellereien und des Weinfachhandels e.V., Trier, der Bundesverband der Deutschen Weinkommissionäre e.V., Mainz und der Deutsche Weinbauverband e.V., Bonn) (30). Prvá verzia odporúčaní bola zaregistrovaná v roku 1990 a súčasná verzia v roku 2005. Z týchto odporúčaní jasne vyplýva, že v prípadoch, keď sa plná nákupná cena nezaplatí v čase prevodu tovaru, predajca by si mal ponechať vlastnícke práva až do úplného vyplatenia tejto ceny. Postavenia z pohľadu záruky, ktoré sa udelili v predmetnom prípade vinohradníckym podnikom a obchodníkom s vínom, vykazujú rôzne stupne zábezpeky. Len tí, ktorí vlastnili predĺženú výhradu vlastníctva, mali svoju platbu plne zabezpečenú. Znamená to, že postavenie vinohradníckych podnikov a obchodníkov s vínom z pohľadu záruky nebolo v priemere také silné, ako sa naznačovalo vo vyššie spomenutých odporúčaniach. Komisia preto vzhľadom na odporúčania a na skutočné udelené postavenie z pohľadu záruky prijíma uistenie Nemecka, že je bežným obchodným postupom udeľovať postavenie z pohľadu záruky tak, ako sa to v tomto prípade uskutočnilo v prospech vinohradníckych podnikov a obchodníkov s vínom, a že udelené postavenie z pohľadu záruky nebolo silnejšie než v rámci bežného zmluvného styku medzi dvomi súkromnými subjektmi, a preto nepredstavuje štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ.
VI.2.2.b. V čase nákupu muštu - cena zaplatená za zakúpený mušt
(118)
Pri začatí konania sa uviedlo, že cena, ktorú GfW zaplatila za zakúpený mušt, bola vyššia ako trhová cena. Ako trhová cena sa použila cena za stolové víno a cena, ktorá sa uviedla ako referenčná cena, sa rovnala 0,26 EUR za liter. Nemecko vo svojom stanovisku zaslalo podstatné informácie o obchodnej stratégii GfW, z ktorej vyplýva, že trh s bežným stolovým vínom nie je príslušným trhom a že stratégia GfW mala tri časti. Prvá časť spočívala v nakúpe muštu na výrobu stolového vína s cieľom zúčastniť sa na destilačnom programe EÚ (40 % zásob). Druhú časť predstavoval nákup muštu vysokej kvality s plánom predať ho na trhu so surovým vínom vysokej kvality na výrobu šumivého vína (60 % zásob). Treťou časťou bola účasť na programe EÚ v oblasti skladovania s využitím 20 % zásob pred ich predajom na výrobu šumivého vína. Pri vykonávaní analýzy o tom, či dva výrobky patria do rovnakého trhu, Komisia využíva Oznámenie Komisie o definícii relevantného trhu na účely práva hospodárskej súťaže Spoločenstva (31). Podľa bodu 7 tohto oznámenia „relevantný trh výrobkov pozostáva zo všetkých výrobkov a/alebo služieb, ktoré sú považované za vzájomne zameniteľné alebo nahraditeľné z hľadiska spotrebiteľa, a to na základe ich vlastností, cien a zamýšľaného účelu použitia“.
(119)
Trh pre mušt zakúpený s cieľom využiť destilačný program EÚ je bez pochýb trh s bežným stolovým vínom. Príslušnou cenou musí byť cena zaplatená za víno, ktoré sa pošle na destiláciu.
(120)
Ako všetky tradičné opatrenia na poľnohospodárskych trhoch, preventívna destilácia vína podľa článku 38 nariadenia (EHS) 822/87 má za hlavný cieľ odstrániť nadmerné zásobovanie z trhu s vínom, a preto cena za túto voliteľnú destiláciu musela byť dostatočne vysoká, aby podnietila výrobcov k posielaniu vína na destiláciu. Skutočnú ročnú cenu destilačného opatrenia vymedzila Rada ako 65 % tzv. orientačnej ceny.
(121)
Orientačnú cenu raz ročne stanovovala Rada a cena sa stanovila vyslovene tak, aby sa ňou podporil trh. Na splnenie tohto zámeru sa samozrejme musela nastaviť na dostatočne vysokú úroveň. V nariadení Rady (ES) č. 1676/1999 z 19. júla 1999, ktorým sa stanovuje orientačná cena za víno na vínny rok 1999/2000 (32), sa stanovili orientačné ceny pre rôzne kategórie vína. Cena pre kategóriu AII (biele stolové víno z odrôd viniča typu Sylvaner alebo Müller-Thurgau) sa stanovila na 82,81 EUR za hektoliter a pre kategóriu AIII (biele stolové víno z odrôd viniča typu Riesling) na 94,57 EUR za hektoliter. Podľa prílohy III k nariadeniu Komisie (ES) č. 1681/1999 z 26. júla 1999, ktorým sa stanovujú nákupné ceny, pomoc a niektoré ďalšie sumy uplatniteľné počas vínneho roku 1999/2000 na intervencie vo vínnom sektore (33), presná suma zaplatená za destiláciu závisela od stupňa alkoholu v doručenom víne, pretože cenu za preventívnu destiláciu (65 % z orientačnej ceny) Komisia v danom roku nevypočítala podľa hektolitru, ale podľa stupňa alkoholu na hektoliter.
(122)
Hlavnou úlohou Komisie v súvislosti s destiláciou vína bolo posúdiť skutočnú situáciu na trhu a stanoviť podľa nej množstvá, ktoré sa každý rok prijmú na preventívnu destiláciu v každom členskom štáte. Nariadenie Komisie (ES) č. 2367/1999 z 5. novembra 1999, ktorým sa zavádza preventívna destilácia podľa článku 38 nariadenia Rady (EHS) č. 822/87 na vinársky rok 1999/2000 (34), pridelilo na nemecký trh 148 000 hektolitrov na hospodársky rok 1999/2000. V nariadení Komisie (ES) č. 546/2000 zo 14. marca 2000, ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie (ES) č. 2367/1999, ktorým sa zavádza preventívna destilácia podľa článku 38 nariadenia Rady (EHS) č. 822/87 na vinársky rok 1999/2000 (35), sa tento objem zvýšil na 468 000 hektolitrov. V nariadení č. 2367/1999, sa množstvo vína, ktoré sa posiela na destiláciu, obmedzilo na 40 % výroby. Podľa záznamov Komisie nemeckí výrobcovia v rámci tohto programu vykonali destiláciu približne 400 000 hektolitrov.
(123)
Podľa Nemecka sa cena zaplatená za víno, ktoré sa poslalo na destiláciu, pohybovala medzi 0,50 - 0,55 EUR za liter. Po zohľadnení metódy výpočtu uvedenej vyššie Komisia usúdila, že cena, ktorú uvádza Nemecko, je realistická.
(124)
Komisia konštatuje, že v dôsledku intervencie EÚ na trhu v súvislosti s podstatným podielom vína sa vytvorili dva rozdiele trhy. V rámci prvého bola referenčnou cenou cena zaplatená za víno, ktoré sa poslalo na destiláciu, v tomto prípade 0,50 - 0,55 EUR na liter, a v rámci druhého bola referenčnou cenou trhová cena. Cena 0,26 EUR za liter uvedená v rozhodnutí o začatí konania sa preto nemôže považovať za príslušnú cenu za mušt zakúpený s cieľom poslať ho na destiláciu.
(125)
S cieľom ustanoviť príslušný trh pre mušt zakúpený s cieľom spracovať ho na surové víno na výrobu šumivého vína je najskôr potrebné zhodnotiť, či jestvovali dva odlišné vínne trhy a či mušt, ktorý kúpila GfW patrí, alebo nepatrí do rovnakého trhu ako stolové víno. Takisto bude potrebné rozhodnúť, či sa za víno vyššej kvality mohla dosiahnuť vyššia cena. Komisia vo svojich štatistikách vždy odkazuje na rôzne ceny v závislosti od kvality vína. Podľa odborníkov útvarov Komisie v oblasti vína cena za víno nie je pri každej dávke rovnaká a dostupné vínne štatistiky poskytujú len priemerné ceny za víno rôznej kvality. Skutočnú cenu ovplyvňuje niekoľko prvkov. Hlavnými prvkami sú kvalita, zrenie, reputácia, dopyt a stupeň alkoholu/stupne Oechsle. Stupňami Oechsle sa označuje zrelosť a cukornatosť hroznových bobúľ. Je dôležitým prvkom, keďže určuje konečný prirodzený stupeň alkoholu vo víne. Podľa Deutsches Weininstitute (Nemecký vínny inštitút) si výroba sektu/šumivého vína vyžaduje vysoký stupeň alkoholu v surovom víne (36).
(126)
Táto skutočnosť podporuje tvrdenie Nemecka, podľa ktorého stupeň Oechsle v mušte musí byť vyšší, ak konečným výrobkom má byť šumivé víno, než v prípade stolového vína, a že za mušt s vyšším stupňom Oechsle sa musela vyplatiť prémia. Komisia preto prijíma tvrdenie Nemecka, že jestvujú dva trhy a že cena za mušt na výrobu šumivého vína musela byť vyššia ako za mušt na výrobu stolového vína. Vzhľadom na tieto zistenia Komisia takisto súhlasí, že cenu, ktorú GfW zaplatila v čase nákupu, nemožno porovnávať s cenou za stolové víno vo výške 0,26 EUR za liter, ktorá sa použila pri začatí konania.
(127)
Nemecko ďalej poskytlo informácie o dosiahnuteľnej cene na príslušnom trhu, teda na trhu s muštom vysokej kvality na výrobu šumivého vína. Podľa týchto informácií sa na trhu so surovým vínom na výrobu šumivého vína základná cena za jeden liter muštu so 60 stupňami Oechsle rovnala 0,312 EUR za liter. Za každý dodatočný stupeň Oechsle (až maximálne po 80 stupňov Oechsle) sa zaplatilo 0,005 EUR za liter. Vinohradníckym podnikom a obchodníkom s vínom sa zaplatilo za ich mušt vysokej kvality, ktorý predstavoval 60 % zakúpeného muštu, v súlade s touto zásadou. Okrem toho, podľa dovoznej štatistiky nemeckého vinohradníckeho združenia (Deutsche Weinbauverband) za roky 1998 - 2001, ktorú zaslalo Nemecko, dovážané nebalené biele víno, ktoré je pre svoju vysokú kvalitu vhodné na výrobu šumivého vína, sa na trhu predávalo za cenu 0,38 EUR za liter.
(128)
Komisia je ochotná súhlasiť s tvrdeniami Nemecka o príslušnej trhovej cene vo výške približne 0,38 EUR za liter vzhľadom na informácie od vlastných odborníkov na víno o spôsobe určovania ceny za víno, na informácie od Deutsches Weininstitute uvedené vyššie a na výpočet ziskov v obchodnom pláne GfW.
(129)
V obchodnom pláne GfW, ktorý zaslalo Nemecko, sa uvádza, že v čase nákupu muštu spoločnosť GfW predpokladala, že na preventívnu destiláciu bude môcť poslať 40 % svojich zásob za cenu 0,50 EUR - 0,55 EUR za liter, že 60 % zásob predá za cenu 0,375 EUR za liter a v súvislosti s 20 % zásob predpokladala, že získa dodatočnú dotáciu EÚ na skladovanie vína za 0,06 EUR za liter a o rok neskôr ich predá za 0,375 EUR za liter. Celkovo spoločnosť predpokladala, že svoje zásoby predá za priemernú cenu 0,44 EUR až 0,46 EUR so ziskom od 0,06 až 0,09 EUR za liter. Vytvorila by tak celkový zisk vo výške od 2,64 milióna EUR do 3,96 milióna EUR.
(130)
V roku 1999 GfW poslala 40 % svojich zásob na preventívnu destiláciu, na ktorú získala cenu 0,50 EUR - 0,55 EUR za liter. Vzhľadom na pokles cien na trhu s vínom na konci roku 1999, ktorý GfW neočakávala, keďže predchádzajúci rok boli ceny vyššie, sa GfW v daný rok rozhodla svoje zostávajúce zásoby nepredať, ale skladovať ich a predať v roku 2000, prípadne pokiaľ ceny na trhu budú aj naďalej nízke, využiť druhé kolo preventívnej destilácie. Toto rozhodnutie vychádzalo z predpokladu, že preventívna destilácia bude pokračovať. Avšak v nariadení (ES) č. 1493/1999 o spoločnej organizácii trhu s vínom sa preventívna destilácia zrušila. Namiesto nej sa zaviedla možnosť voliteľnej destilácie na zásobovanie trhu s konzumným alkoholom. Toto novo zavedené destilačné krízové opatrenie sa môže využiť len vo výnimočných prípadoch narušenia trhu. V odôvodnení 35 nariadenia (ES) č. 1493/1999 sa v súvislosti s odstránením destilačného systému tento systém vyslovene označuje za formu umelého odbytu pre nadprodukciu. Nové nariadenie nadobudlo účinnosť 31. júla 2000.
(131)
Pre GfW to znamenalo, že destilačné opatrenia vo vínnom roku 2000/2001 boli oveľa menej výhodné ako v predchádzajúcich rokoch. V prípade destilácie na zabezpečenie dodávok pre trh s konzumným alkoholom bolo možné dosiahnuť len približne polovicu pôvodnej ceny, t. j. 0,50 EUR - 0,55 EUR za liter.
(132)
Nemecko zastáva názor, že tento vývoj nebolo možné predpokladať v čase, keď sa GfW rozhodla víno uskladniť. Komisia sa naproti tomu domnieva, že tento vývoj v skutočnosti bolo možné predvídať. Nová spoločná organizácia trhu s vínom bola vyslovene zostavená tak, aby sa odstránil destilačný systém. Preto malo byť pre GfW jasné v čase, keď sa rozhodla pre druhé kolo destilácie, že destilačné opatrenia v druhej polovici roku 2000 a ďalších rokoch nebudú predstavovať žiadnu kompenzáciu klesajúcich cien na trhu s vínom.
(133)
Avšak tvrdenia o tom, či GfW mala, alebo nemala vedieť o zmenách vyplývajúcich z nariadenia nie sú relevantné. V obchodnom pláne v čase nákupu, podľa ktorého sa posudzuje konanie GfW ako súkromného investora, sa rátalo len s prvým kolom preventívnej destilácie, ktoré sa uskutočnila a na ktoré GfW získala cenu 0,50 EUR - 0,55 EUR za liter. Nebola v ňom zmienka o druhom kole preventívnej destilácie, a preto očakávaný zisk z takejto destilácie nebol započítaný do celkového výpočtu ziskov v čase nákupu. Nebolo uvedené v obchodnom pláne, a tak rozhodnutie GfW využiť druhé kolo destilácie po poklese trhovej ceny bolo zlým rozhodnutím, nemožno ho považovať za štátnu pomoc vinohradníckym podnikom a obchodníkom s vínom v čase nákupu.
(134)
Na základe uvedených skutočností Komisia konštatuje, že GfW zaplatila za mušt zakúpený na jeseň 1999 trhovú cenu, a teda sa neposkytla žiadna štátna pomoc pre vinohradnícke podniky a obchodníkov s vínom v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ.
VI.2.2.c. V čase podriadenia a zrušenia pohľadávok fondom WAK
(135)
V odôvodnení 119 sa konštatovalo, že fond WAK podriadil a zrušil svojej pohľadávky výlučne vo vlastnom záujme a v súlade s testom súkromného veriteľa, a teda že nemožno hovoriť o štátnej pomoci pre GfW. Skutočnosť, že rozhodnutie fondu WAK bolo prospešné pre vinohradnícke podniky a obchodníkov s vínom, nie je podstatná, keďže nešlo o zámer, ale len o dôsledok konania WAK, ktorý sa snažil maximalizovať čo najväčšiu spätnú úhradu vlastných prostriedkov.
(136)
Komisia usudzuje, že podriadením a zrušením svojich pohľadávok fond WAK neposkytol vinohradníckym podnikom a obchodníkom s vínom žiadnu štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ.
VI.3. Kvalifikovanie pomoci ako protiprávna pomoc
(137)
Keďže prvok pomoci v rámci pôžičky, ktorú WAK poskytol spoločnosti GfW, sa poskytol a vyplatil bez predbežného oznámenia Komisii, považuje sa za protiprávny v zmysle článku 1 písm. f) nariadenia Rady (ES) č. 659/1999 z 22. marca 1999 ustanovujúceho podrobné pravidlá na uplatňovania článku 93 Zmluvy o ES (37).
VI.4. Výnimky podľa článku 107 zmluvy v súvislosti s pôžičkou pre GfW
(138)
Musí sa preto preskúmať, či sa uplatňuje niektorá z výnimiek zo zákazu poskytovania štátnej pomoci podľa článku 107 ods. 1 ZFEÚ.
(139)
Z pohľadu súčasných údajov sa výnimky uvedené v článku 107 ods. 2 a 3 písm. a), b) a d) neuplatňujú, keďže predmetná pomoc nie je:
-
pomoc na podporu hospodárskeho rozvoja oblastí s mimoriadne nízkou životnou úrovňou alebo s mimoriadne vysokou nezamestnanosťou,
-
pomoc na podporu vykonávania dôležitého projektu spoločného európskeho záujmu alebo na nápravu vážnej poruchy fungovania v hospodárstve členského štátu,
-
pomoc na podporu kultúry a zachovania kultúrneho dedičstva, ak takáto pomoc neovplyvňuje podmienky obchodovania a hospodárskej súťaže v Únii v rozsahu, ktorý odporuje spoločným záujmom.
(140)
Článok 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ teda predstavuje jedinú výnimku, ktorá by sa mohla uplatniť.
(141)
V čase poskytnutia pomoci sa pomoc prvotným výrobcom hodnotila priamo podľa článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ. V súlade s bežnými postupmi v tom čase sa za zlučiteľnú s vnútorným trhom mohli za dodržania určitých kritérií považovať pomoc na pokrytie investičných nákladov, úver, odvetvie živočíšnej výroby, výrobné organizácie, reklama a propagácia, kompenzácia za škody spôsobené chorobami, poistné prémie a technická pomoc. Žiadna z vymenovaných foriem zlučiteľnej pomoci sa však nemôže použiť na udelenie výnimky predmetnej pomoci.
(142)
Okrem toho Komisia s cieľom nevynechať žiadnu nepreskúmanú oblasť zisťovala, či v predmetnom prípade nebolo možné uplatniť usmernenia štátnej pomoci na záchranu a reštrukturalizáciu podnikov v ťažkostiach. Prvou podmienkou, ktorú musí podnik splniť, ak chce využiť pomoc na záchranu alebo reštrukturalizáciu, je to, že sa musí považovať za podnik v ťažkostiach v zmysle usmernení o štátnej pomoci v oblasti záchrany a reštrukturalizácie podnikov v ťažkostiach (38). Informácie, ktoré má Komisia k dispozícii, sa nezmieňujú o tom, že podnik bol v ťažkostiach v zmysle spomenutých usmernení v čase, keď mu bola udelená pomoc. Spoločnosť GfW sa do ťažkostí dostala až o rok na to, v dôsledku prepadu trhu.
(143)
V každom prípade Komisia poznamenáva, že dotknutý členský štát je povinný splniť si svoju povinnosť spolupráce s Komisiou a poskytnúť jej všetky požadované údaje, aby mala Komisia možnosť overiť, či sú podmienky výnimky, o ktorú členský štát žiada, splnené (39). V tomto prípade Nemecko nepodalo dostatočné informácie umožňujúce Komisii posúdiť údaje z hľadiska týchto usmernení, nemecké orgány neposkytli ani dostatočnú dokumentáciu, ktorá by Komisii umožnila posúdiť túto pomoc z hľadiska iných foriem zlučiteľnej pomoci uvedených v bode 126, a to i napriek informáciám poskytnutým Komisiou v bode 44 rozhodnutia o začatí vyšetrovacieho postupu.
(144)
Preto sa opatrenia pomoci, ktorých právoplatnosť sa musí hodnotiť priamo podľa článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ, musia hodnotiť veľmi reštriktívne. Musí sa jednoznačne preukázať, že pozitívne účinky opatrenia pomoci prevyšujú škodlivé účinky, ktoré by pomoc mohla mať na hospodársku súťaž a správne fungovanie vnútorného trhu. Jednostranné opatrenia štátnej pomoci, ktoré sú zamerané len na zlepšenie finančnej situácie výrobcov, ale ktoré žiadnym spôsobom neprispievajú k rozvoju odvetvia, nespĺňajú tieto kritériá, a preto sa považujú za prevádzkovú pomoc, ktorá je nezlučiteľná s vnútorným trhom.
(145)
Pre vymenované dôvody pomoc poskytnutá spoločnosti GfW ako prvok pôžičky nie je v súlade so žiadnou možnou výnimkou podľa článku 107 ods. 3. Predstavuje preto pomoc, ktorá je nezlučiteľná s vnútorným trhom.
(146)
Nijaké ďalšie výnimky podľa článku 107 ods. 3 ZFEÚ sa neuplatňujú.
VII. ZÁVER
(147)
Pre vymenované dôvody Komisia usudzuje, že pôžička poskytnutá spoločnosti GfW sa nemôže považovať za zlučiteľnú s vnútorným trhom. Komisia takisto usudzuje, že Nemecko vykonalo toto opatrenie protiprávne.
(148)
Pre vymenované dôvody Komisia usudzuje, že následné podriadenie pohľadávok a zrušenie pohľadávok a budúcich úrokov nepredstavuje štátnu pomoc v prospech GfW ani v prospech vinohradníckych podnikov a obchodníkov s vínom.
(149)
Pre vymenované dôvody Komisia usudzuje, že nákup muštu sa vykonal za trhovú cenu a bol v súlade s bežnými obchodnými postupmi, a preto nepredstavuje štátnu pomoc v prospech vinohradníckych podnikov a obchodníkov s vínom.
(150)
Ak sa zistilo protiprávne poskytnutie štátnej pomoci, ktoré je nezlučiteľné s vnútorným trhom, prirodzeným dôsledkom je, že takáto pomoc by sa v rámci možností mala spätne získať s cieľom obnoviť konkurenčné postavenie, ktoré jestvovalo pred poskytnutím pomoci.
(151)
Keďže nejestvuje právny nástupca GfW, spätné získanie pomoci nie je možné v súlade s ustálenou judikatúrou (40),
PRIJALA TOTO NARIADENIE:
Článok 1
Štátna pomoc vo výške rozdielu medzi úrokovou sadzbou účtovanou na pôžičku spoločnosti GfW a trhovou úrokovou sadzbou, plus riziková prémia, ktorá sa mala na túto pôžičku účtovať, ktorú protiprávne poskytlo Nemecko v rozpore s článkom 108 ods. 3 Zmluvy o fungovaní Európskej únie v prospech Gesellschaft für Weinabsatz Pfalz GmbH, je nezlučiteľná s vnútorným trhom.
Článok 2
Podriadenie a zrušenie pohľadávok fondom WAK nepredstavuje pomoc pre GfW ani vinohradnícke podniky a obchodníkov s vínom v zmysle článku 107 ods. 1 Zmluvy o fungovaní Európskej únie.
Článok 3
Nákup muštu v roku 1999 spoločnosťou GfW nepredstavuje pomoc pre vinohradnícke podniky a obchodníkov s vínom v zmysle článku 107 ods. 1 Zmluvy o fungovaní Európskej únie.
Článok 4
Nemecko nemusí spätne získať pomoc uvedenú v článku 1 od príjemcu pomoci, keďže príjemca je platobne neschopný a zrušený a vymazaný z obchodného registra a nejestvuje žiadny právny nástupca.
Článok 5
Toto rozhodnutie je adresované Spolkovej republike Nemecko.
V Bruseli 29. júna 2011