РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 13 юли 2011 година
относно схема на държавна помощ C 3/09 (ex NN 41 A-B/03), приведена в действие от Португалия, за събиране, транспортиране, обработка и унищожаване на кланични отпадъци
(нотифицирано под номер C(2011) 4888)
(само текстът на португалски език е автентичен)
(2011/677/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него,
като има предвид, че:
I. ПРОЦЕДУРА
(1)
Вследствие на жалба Комисията изпрати на 15 ноември 2002 г. искане за информация на португалските власти относно въвеждането на парафискална такса, имаща за цел финансиране на събирането, транспортирането, преработката и унищожаването на страничните продукти, получени при клането на преживни животни и птици, в съответствие с Наредба-закон № 197/2002 от 25 септември 2002 г. (1). Португалските власти отговориха с писмо от 20 януари 2003 г.
(2)
Тъй като от предоставената информация следва, че въпросната схема е приведена в действие без предварително разрешение на Комисията, тя е вписана в регистъра на помощите, за които не е постъпило уведомление, под номер NN 41 A-B/03.
(3)
С писма от 16 и 30 април 2003 г. службите на Комисията изискаха от португалските власти нова информация относно разглежданата схема. Последните имаха срок от четири седмици, за да изпратят своя отговор.
(4)
С писма от 5 май и 6 юни 2003 г., заведени съответно на 5 май и на 10 юни 2003 г., постоянното представителство на Португалия при Европейския съюз поиска, от името на португалските власти, допълнителен срок за предоставяне на всички поискани данни, като се има предвид времето, необходимо за събиране на последните.
(5)
С писмо от 25 юли 2003 г. службите на Комисията разрешиха удължаване на срока с четири седмици.
(6)
След като не бе получен отговор в срока от четири седмици, определен в последното посочено писмо, службите на Комисията изпратиха напомняне на португалските власти с писмо от 19 декември 2003 г., като изтъкнаха, че при липса на реакция от страна на тези власти те си запазват правото да предложат на Комисията да изпрати разпореждане за информация в съответствие с член 10, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (понастоящем член 108 от ДФЕС) (2).
(7)
С писмо от 5 февруари 2004 г., заведено същия ден, постоянното представителство на Португалия при Европейския съюз съобщи на Комисията отговора на португалските власти на писмата на службите на Комисията от 16 и 30 април 2003 г.
(8)
С писмо от 11 ноември 2004 г. службите на Комисията изискаха от португалските власти нова информация относно разглежданата схема. Последните имаха срок от четири седмици, за да изпратят своя отговор.
(9)
С писмо от 30 декември 2004 г., заведено на 5 януари 2005 г., постоянното представителство на Португалия при Европейския съюз поиска, от името на португалските власти, допълнителен срок от един месец за предоставяне на всички поискани данни, като се има предвид времето, необходимо за събиране на последните.
(10)
С писмо от 17 януари 2005 г. службите на Комисията разрешиха за втори път исканото удължаване на срока.
(11)
След като не получиха отговор на своите въпроси в дадения нов срок, с писмо от 12 април 2005 г. службите на Комисията изпратиха ново напомняне на португалските власти, като им обърнаха отново внимание на факта, че в случай на неспазване на срока от четири седмици, даден за изпращането на отговор, те си запазват правото да предложат на Комисията да изпрати разпореждане за информация в съответствие с член 10, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 659/1999.
(12)
Посоченият срок за отговор изтече през май 2005 г. След като не беше получен отговор след изтичането на този срок, със свое решение от 21 февруари 2006 г. (3) Комисията изиска от португалските власти да ѝ съобщят цялата поискана информация, като уточни, че при липса на отговор от тяхна страна тя си запазва правото да открие процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от Договора за ДФЕС (вж. точка 80 от разпореждането за информация).
(13)
След като не бе предоставено нищо от поисканата информация, на 28 януари 2009 г. Комисията реши да открие процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от ДФЕС. Решението бе публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (4). Комисията прикани другите държави-членки и заинтересованите трети страни да представят своите мнения относно въпросната помощ.
(14)
След като не бяха получени мнения от страна на Португалия в предписания срок, Комисията изпрати напомняне на Португалия с писмо от 18 март 2009 г. На 14 април 2009 г. Португалия предостави своите мнения на Комисията, като предаде също копие от Наредба-закон № 393-B/98 и Наредба-закон № 244/2003. Други мнения бяха получени на 15 юни 2009 г. от ETSA - Empresa de Transformação de Subprodutos Animais, SA.
(15)
На 1 юли 2009 г. Комисията препрати на Португалия мненията на ETSA. Португалия не предостави на Комисията забележки във връзка с тях.
(16)
Във връзка с мненията, получени от ETSA, службите на Комисията поискаха от португалските власти с писмо от 19 февруари 2010 г. да дадат допълнителни пояснения. Португалските власти отговориха с писмо от 27 април 2010 г.
(17)
С писмо от 1 февруари 2011 г. службите на Комисията поискаха от португалските власти да дадат пояснения и да отговорят на въпросите, зададени вече на по-ранен етап от службите на Комисията, на които португалските власти не бяха дали пълни отговори.
(18)
С писмо от 24 февруари 2011 г. португалските власти поискаха продължаване с 30 дни на определения срок за отговор.
(19)
С писмо от 28 февруари 2011 г. службите на Комисията разрешиха продължаване с 30 дни на срока за отговор. Португалските власти отговориха с писмо от 1 април 2011 г. на въпросите, поставени от службите на Комисията.
(20)
С писмо от 20 юни 2011 г. службите на Комисията уведомиха португалските власти, че ще предложат на Комисията да вземе условно положително решение, като изложи условията за него.
II. ОПИСАНИЕ
(21)
Според информацията на португалските власти, през периода от 1 януари до 14 октомври 1998 г. в Португалия са установени 66 случая на спонгиформна енцефалопатия по говедата (наричана по-долу „СЕГ“). Във връзка с тази заплаха за общественото здраве и здравето на животните Комисията прие Решение 98/653/ЕО от 18 ноември 1998 г. относно някои спешни мерки, станали необходими поради случаите на спонгиформна енцефалопатия по говедата в Португалия (5), и наложи необходими мерки поради случаите на СЕГ в Португалия, като забрани по-специално изпращането на някои животни и странични животински продукти от територията на Португалия към други държави-членки.
(22)
С цел да смекчи последиците от приетите мерки в рамките на борбата срещу спонгиформната енцефалопатия по говедата (СЕГ), португалската държава, считано от 1999 г., пое всички разходи, свързани със събиране, преработка и унищожаване на странични продукти от месо от бозайници и от птици. С Наредба-закон № 393-B/98 от 4 декември 1998 г. (6) (наричана по-долу „Наредбата-закон от 1998 г.“) португалската държава пое ефективно отговорността и разходите за събиране, преработка и унищожаване на страничните продукти.
(23)
Наредбата-закон от 1998 г. предвиждаше в своя член 4, параграф 3 възможността за налагане на такса на кланиците за финансиране на унищожаването на някои суровини. Според информацията, получена от португалските власти, тази такса не е била наложена на кланиците.
(24)
Португалските власти обясниха, че не са разполагали с достатъчно специализирано оборудване, за да осигурят адекватна обработка на остатъчните продукти, и че поради това са били принудени да се обърнат към частни доставчици на услуги за осигуряване на тези услуги, които по своето естество са отговорност на държавата.
(25)
Португалските власти уточниха, че тази задача, която се осъществява в интерес на обществото, е била възложена на частния сектор при спазване на предписанията, установени с Наредба-закон № 197/99 от 8 юни 1999 г. (7), която е националният инструмент за транспониране на Директива 97/52/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 октомври 1997 г. за изменение на директиви 92/50/ЕИО, 93/36/ЕИО и 93/37/ЕИО съответно относно координиране на процедурите за възлагане на обществени поръчки за услуги, на обществени поръчки за доставки и на обществени поръчки за строителство (8). Частните предприятия, на които е било възложено да извършат въпросните услуги, са подбрани с оглед на тяхната компетентност и техническия им капацитет да осигурят добро изпълнение на възложената им задача от общ интерес и на спешността, с която е трябвало да се реагира, за да бъдат тези продукти обработени по сигурен, бърз и ефикасен начин. Португалските власти представиха примерен договор за услуги за периода от 1 септември 2004 г. до 31 декември 2004 г.
(26)
Според информацията на португалските власти параметрите, на базата на които е била изчислена компенсацията за услугите, са били предварително определени със съвместно постановление № 96/99 от 25 януари 1999 г. (9) Това постановление е преглеждано периодично и изменено със съвместно постановление № 324/2001 от 6 април 2001 г. (10) и съвместно постановление № 124/2002 от 19 февруари 2002 г. (11).
(27)
С Решение 2000/766/ЕО (12) Съветът забрани използването на животински странични продукти от почти всички видове при храненето на животните и наложи тяхното унищожаване във всички държави-членки, включително в Португалия.
(28)
Португалските власти обясниха, че вследствие на това решение количеството остатъци, засегнати от тази процедура, се е увеличило, а оттам и разходите, свързани със съответните операции.
(29)
С Решение 2001/376/ЕО (13) Комисията реши да запази действието на Решение 98/653/ЕО, прието за Португалия.
(30)
Регламент (ЕО) № 1774/2002 на Европейския парламент и на Съвета от 3 октомври 2002 г. за установяване на здравни правила относно странични животински продукти, непредназначени за консумация от човека (14), предвижда специфични правила за събиране, преработка и унищожаване на животински странични продукти, приложими към различни категории странични продукти.
(31)
Португалските власти уточниха, че за да изпълнят своите задължения в този контекст, са решили да извършат прехвърляне на разходите за въпросните дейности на икономическите оператори в сектора при строго спазване на принципа „замърсителят плаща“ и без да пренебрегват грижата за защитата на общественото здраве, чието гарантиране е основна задача, за която отговорността носят те. Властите са приели също така режима, предвиден от Наредба-закон № 197/2002 от 25 септември 2002 г.
(32)
От октомври 2002 г., датата на влизане в сила на Наредба-закон № 197/2002, финансирането на разходите, свързани с операциите по събиране, транспортиране, преработка и унищожаване на странични животински продукти от месо от бозайници и от птици, се осигурява от постъпленията от парафискална такса, налагана на кланиците, на вносителите на необезкостено говеждо, телешко и свинско месо и на вътрешните оператори в Общността, т.е. операторите/получателите на доставки от необезкостено говеждо, телешко и свинско месо.
(33)
С писмо от 20 януари 2003 г. португалските власти посочиха, че от заплащане на таксата са освободени следните оператори:
-
кланиците, извършващи събирането, преработката и унищожаването на всички въпросни странични продукти, с изключение на материалите със специфичен риск (наричани по-долу „МСР“), както в собствените си помещения, така и в цеховете за разфасовка, тъй като тези предприятия са създали условия на автономност при обработката на своите собствени странични продукти (вж. точка 2 от приложение 2 към Наредба-закон № 197/2002),
-
вносителите и вътрешните оператори в Общността на обезкостено месо, тъй като от последното не се получават странични продукти, подлежащи на задължителна обработка по силата на общностното и националното законодателство.
(34)
Що се отнася до точното предназначение на приходите от събирането на таксите, португалските власти заявиха, че те са били насочвани само за финансиране на операциите, свързани с услугите по събиране, транспортиране, преработка и унищожаване на странични продукти от месо от бозайници и от птици, в това число на МСР.
(35)
В приложение 1 към Наредба-закон № 197/2002 размерът на таксата, посочен по-долу, е определен пропорционално на теглото и в зависимост от съответния вид:
(В евро)
Вид/тип
Говеда
Свине
Овце/кози
Домашни птици
Други
Такса/1 kg кланичен труп
0,05
0,04
0,03
0,06
0,06
(36)
Във връзка с финансирането на услугите по събиране, транспортиране, преработка и унищожаване на МСР член 2, параграф 2 от Наредба-закон № 197/2002 предвижда специално и единствено за кланиците да се прилага такса с фиксиран размер от 0,30 EUR/kg МСР.
(37)
Всички такси се заплащат, чрез процедура за самоначисляване, на публичен орган: Националния институт за интервенция и гарантиране на селското стопанство (INGA). Таксите, наложени на операторите, представляват приходи на INGA и са били изплатени пряко на този институт.
(38)
Както е посочено в съображения 32 и 33 на настоящото решение, в член 4 от Наредба-закон № 197/2002 се уточнява, че кланиците имат също възможността да се организират, било като наемат пряко услугите на трети страни за извършване на операциите по събиране, транспортиране, преработка и унищожаване на страничните продукти, било като ги извършват сами, но винаги при спазване на действащите правни разпоредби и с изключение на МСР. Ако кланиците извършват събирането, преработката и унищожаването на страничните продукти, получени в собственото им предприятие (с изключение на МСР), дължимата такса се определя от приложение 2 към Наредба-закон № 197/2002, както следва:
(В евро)
Вид/тип
Говеда
Свине
Овце/кози
Домашни птици
Други
Такса/1 kg кланичен труп
0,03
0,02
0,00
0,00
0,00
(39)
Ако кланиците извършват събирането, преработката и унищожаването на всички странични продукти, получени както в собственото им предприятие, така и в цеховете за разфасовка, с изключение на МСР, те се освобождават напълно от заплащането на тази такса.
(40)
Съгласно член 5 от Наредба-закон № 197/2002 INGA е органът, отговорен за контрола върху плащането на таксите от кланиците, и за тази цел поддържа актуализирани регистри на бройките и теглото на кланичните трупове. В компетенциите на INGA влиза също контролът върху плащането на дължимите такси за вноса и получаването на продукти с произход от Европейския съюз, докато задължение на операторите и получателите на доставки е да поддържат актуализирани регистри за извършените операции.
(41)
Ако кланиците предпочетат последната алтернатива, те трябва предварително да представят проекти за одобрение от INGA и да приемат всички евентуални проверки, каквито реши да осъществи компетентният орган.
(42)
Португалските власти гарантираха, че размерът на таксата се ограничава до поемане на разходите на посочените предприятия за тези операции и че тази услуга ще бъде предоставена само на предприятията, произвеждащи странични продукти, чието унищожаване е задължително.
(43)
Относно съответствието между приходите от таксата и разходите за финансираните от тях услуги, португалските власти заявиха, че таксите, предвидени в приложения I и II към Наредба-закон № 197/2002, както и таксата, предвидена в член 2, параграф 2 за МСР, са изчислени въз основа на реалните разходи за услугите, които трябва да бъдат предоставени, като се държи сметка за естеството на получените странични продукти от всеки животински вид и за това дали са засегнати, или не.
(44)
За португалските власти това финансиране е напълно идентично с компенсация от ползвателите на обществена услуга от общ интерес. Сумите, изплатени от подлежащите на това задължение оператори, са правопропорционални на количествата отпадъци, реално предадени за обществена услуга, и на действителните разходи за унищожаването на тези отпадъци. В подкрепа на тези твърдения португалските власти представиха документи с числени данни за периода 1999-2005 г., доказващи стойността на услугите, а за 2003 г. - документ с числени данни за приходите от таксата за различните видове вносни странични продукти и за всички национални продукти.
(45)
Относно въпроса дали вносните продукти могат наистина да се ползват от схемата по същия начин, както националните продукти, португалските власти уверяват, че в съответствие с принципа „замърсителят плаща“ таксите, приложими към кланиците, при вноса и при вътреобщностния обмен на необезкостено месо, отразяват разходите, свързани с обработката на всички странични продукти, получени във веригата, до равнището на крайния потребител.
(46)
Вносът на необезкостено месо предполага за португалските власти наличие на странични продукти и следователно той има право на услугата по събиране, транспортиране, преработка и унищожаване, което обосновава прилагането на въпросните такси.
(47)
Португалските власти смятат, че финансираните дейности са в интерес на обществото, тъй като причинената от СЕГ криза показа, че обезвреждането на санитарни кланични конфискати следва да бъде задължение за предоставяне на обществена услуга от страна на държавата поради значението си за опазване на здравето на хората и на животните, както и за опазване на околната среда.
(48)
Системата, установена с Наредба-закон № 197/2002, е отменена с Наредба-закон № 244/2003 от 7 октомври 2003 г. (15), влязла в сила на 22 октомври 2003 г. Последната установява общ режим и преходен режим за животинските странични продукти, негодни за консумация от човека.
(49)
Общият режим предвижда, че кланиците, цеховете за разфасовка, инкубационните центрове, предприятията за яйчни продукти трябва, по своя собствена инициатива или чрез възлагане на трети страни, да насърчават събирането, транспорта, складирането, обработката, преработката и унищожаването на материалите от категории 1, 2 и 3, произведени в конкретния обект, в съответствие с Регламент (ЕО) № 1774/2002 на Европейския парламент и на Съвета посредством прилагането на план, представен за предварително одобрение на ГД „Ветеринарна медицина“ (DG V).
(50)
Кланиците, цеховете за разфасовка, инкубационните центрове, предприятията за яйчни продукти трябва да изготвят план за унищожаване или използване на материалите от категория 3, който трябва да бъде одобрен от DG V не по-късно от 90 дни, считано от датата на влизане в сила на Наредба-закон № 244/2003 или от началото на дейността. Що се отнася до категория 3, до одобряването на плановете от DG V, INGA осигурява услугите по събиране, транспортиране, преработка, временно складиране или разрушаване на страничните продукти в съответствие с Наредба-закон № 197/2002. Преди да бъде одобрен планът за материалите от категория 3, собствениците на кланици, цехове за разфасовка, инкубационни центрове и предприятия за яйчни продукти дължат таксите, определени в приложение 1 към Наредба-закон № 197/2002, с изключение на субектите, ползващи се от алтернативния режим, предвиден от тази наредба, които дължат таксите, определени в приложение 2 към Наредба-закон № 197/2002.
(51)
По силата на преходния режим, INGA продължава също да оказва тези услуги за материалите от категории 1 и 2.
(52)
За материалите от категории 1 и 2 кланиците и цеховете за разфасовка трябва да представят план за унищожаване или използване не по-късно от 30 дни след изтичането на преходния режим през ноември 2005 г. Преди одобрението на плана те дължат по 0,35 EUR на 1 kg материали от категория 1 или 2. От друга страна, същите се освобождават от заплащането на такса, след като бъде одобрен планът за унищожаване или използване.
(53)
Когато кланиците и цеховете за разфасовка представят план на DG V, като посочат операциите, необходими за отстраняване на материалите от категории 1 и 2, с това те поемат отговорността за покриване на разходите, свързани с тези дейности, и подлежат на проверки от страна на компетентния орган. По силата на член 3, параграф 4 от Наредба-закон № 244/2003 режимът завършва две години след влизане в сила на тази наредба-закон.
(54)
Преходният режим съгласно Наредба-закон № 244/2003 изтече през ноември 2005 г. Португалските власти заявиха в писмото си от 1 април 2011 г., че след изтичането на преходния режим съгласно Наредба-закон № 244/2003 разходите за дейностите по унищожаване на страничните продукти от кланиците и цеховете за разфасовка се поемат от операторите, като остатъците се оползотворяват чрез преработването им в биогориво и износ на брашна.
(55)
В решението си за откриване на процедура Комисията изрази следните съмнения относно наличието на помощ и евентуалната съвместимост на последната в полза на предприятията доставчици на услуги по събиране, транспортиране, преработка и унищожаване на въпросните материали, на кланиците и цеховете за разфасовка, на вносителите на необезкостено говеждо, телешко и свинско месо и на месо от птици, и на вътрешните оператори в Общността, както и на животновъдите.
(56)
По-специално Комисията повтори въпросите, поставени в първото разпореждане за информация. Що се отнася до помощта в полза на предприятията доставчици на услуги по събиране, транспортиране, преработка и унищожаване на въпросните материали, Комисията изрази съмнения относно характера на услугата от общ интерес, който португалските власти искаха да придадат на въпросните дейности, по-специално във връзка с решението по дело Altmark (16). Относно помощта в полза на кланиците и цеховете за разфасовка, на вносителите на необезкостено говеждо, телешко и свинско месо и на месо от птици, и на вътрешните оператори от сектора в Общността, Комисията изрази съмнения в това дали компенсацията, изплащана от сектора посредством таксата, съответства на действителната икономическа стойност на услугите, предоставени за събиране, и поиска числени данни в това отношение. И накрая, по отношение на помощта за животновъдите Комисията изрази съмнения относно предимствата, които въведената система може да им предостави, като се има предвид, че те не подлежат на плащане на въпросната такса.
(57)
След това Комисията направи предварително разследване на съвместимостта на въпросните мерки с насоките, приложими от 1998 г. нататък, и заключи на етапа на решението за откриване, че не притежава достатъчно информация, за да достигне до заключение, че въпросните мерки са съвместими.
III. МНЕНИЯ, ПРЕДСТАВЕНИ ОТ ПОРТУГАЛИЯ
(58)
В своите мнения Португалия започва с напомняне на специфичното положение на португалската държава през 1998 г. заради СЕГ. По-специално тя се позовава на Решение 98/653/ЕО за забрана на изпращането от португалска територия към други държави-членки или към трети държави на някои продукти, между които месни и костни брашна като такива или в състава на други продукти. В този контекст план за надзор, контрол и ликвидиране на СЕГ е изготвен от Португалия и одобрен от Постоянния ветеринарен комитет при Комисията. На 18 април 2001 г. Комисията реши да запази ембаргото за Португалия. Едва през 2004 г. последното бе отменено с Регламент (ЕО) № 1993/2004 (17).
(59)
Португалия следователно подчертава факта, че през периода 1998-2004 г. всички предприети мерки са имали за цел справяне с извънредно положение, представляващо опасност за общественото здраве. Португалските административни органи са искали по този начин да дадат възможност за незабавно прилагане на мерките, докато операторите не се организират, за да изпълняват сами тези задачи, оставайки под контрола на държавата. Португалия смята, че защитата на общественото здраве е най-голямата правна ценност, която дава основание за изключение от разпоредбите за държавна помощ.
(60)
Според Португалия приемането на Решение 98/653/ЕО и по-късните продължавания на действието му са попречили мерките, приети от португалската държава за справяне с кризата на СЕГ, да причинят смущения на пазара и да засегнат търговията между държавите-членки. Португалия посочва, че тъй като е съществувало ембарго върху изпращането на посочените по-горе продукти, не е имало търговия, което значи, че не е било възможно да има нарушаване на конкуренцията.
(61)
На първо място Португалия посочва, че през 1998 г. не е предоставяна помощ и го доказва чрез датата на влизане в сила на Наредба-закон № 393-В/98 от 4 декември 1998 г.). Едва тогава португалската държава е поела, по изключение и временно, отговорността за дейностите по събиране, преработка и унищожаване на страничните продукти.
(62)
Считано от влизането в сила на Наредба-закон от 1998 г., португалската държава е поела разходите за операциите по събиране, преработка и унищожаване на страничните продукти, и то до влизане в сила на Наредба-закон № 197/2002. Португалия заявява по този повод, че приемането на тези мерки от португалската държава следва да се разглежда като краткосрочна стъпка, тъй като по-късно режимът е променен и е въведена такса като начин за прехвърляне върху сектора на финансирането на дейностите по събиране, транспортиране, преработка и унищожаване на страничните продукти от месо от бозайници и от птици, включително материалите със специфичен риск (МСР).
(63)
Що се отнася до разходите за посочените мерки, Португалия посочва, че параметрите, на чиято база е изчислена компенсацията, са били определени предварително с наредба, публикувана в официалния вестник. Португалските власти посочват три постановления (18). В тези постановления са определени цените на услугите (събиране, транспортиране, преработка и опаковане в големи торби („big bags“) на 1 kg продукти). Взети са предвид разходите за тези операции, направени от предприятията за преработка на страничните продукти от животински произход, които не са част от кланиците. Текущите разходи, като разходите за енергия, гориво, заплати, осигуровки и пр., също са взети предвид. Тези параметри са едни и същи за всички доставчици на услуги. Португалските власти посочиха, че печалбите са от 30 % до 39,5 %, което според тях е умерено или дори по-малко от средната печалба при извършване на икономическа дейност. Португалските власти приложиха отчетите за параметрите, въз основа на които са определени цените в постановленията.
(64)
В заключение португалската държава смята, че предоставената помощ може да бъде обявена за съвместима чрез прилагане на изключение от принципа „замърсителят плаща“, тъй като помощта отговаря на стойността на предоставените услуги и приложимите тогава насоки (Насоки относно държавната помощ за изследвания за ТСЕ, мъртви животни и кланични отпадъци (19) разрешаваха помощ до 100 % от действителните разходи поради краткосрочния ѝ характер.
(65)
Считано от октомври 2002 г., правното основание за изплащане на разходите е Наредба-закон № 197/2002. Според португалските власти тези такси отчитат стойностите за заплащане на дейностите, извършвани от предприятията за преработка на страничните продукти. Въпреки това, поради продължаващата криза португалските власти смятат, че намесата на държавата като посредник е все така оправдана.
(66)
При извършените тогава тестове са взети предвид общите разходи, понасяни от предприятията, както и разумна печалба. Португалските власти представиха отчета, изготвен въз основа на разходите и финансовите тежести за 2003 г., който според тях доказва изравняване на баланса между приходите и финансовите тежести, свързани с действието на въведения нов правен режим, и който определя таксите за финансирането на услугите.
(67)
Португалските власти заявиха също, че финансирането на услугите по събиране, транспортиране, преработка и унищожаване на страничните продукти от месо от птици не идва от таксите, събрани от кланиците и вносителите на кланични трупове, половинки кланични трупове и други необезкостени разфасовки на говеда, телета и свине. Те уточниха, че тъй като тълкуването на разпоредбите на член 2, параграф 1 от Наредба-закон № 197/2002 следва да се извърши във връзка с разпоредбите на приложение 1, посочени там, установено е, че финансирането на услугите по събиране, транспортиране, преработка и унищожаване на страничните продукти от месото е извършено по три категории оператори: кланиците за говеда, телета, свине, овце/кози, домашни птици и други, вносителите на кланични трупове, половинки кланични трупове и други необезкостени разфасовки на говеда, телета и свине, и вътрешните оператори в Общността на същите продукти. Така в приложение 1 има колона със сумите, дължими от кланиците на птици, които не насърчават събирането, транспортирането, преработката и унищожаването на страничните продукти, получени при клането на птици, като се има предвид, че повечето вносни кланични трупове на птици не дават странични продукти.
(68)
Португалските власти заявиха също, че разликата между двете такси, определени в приложение 2 към Наредба-закон № 197/2002, е обоснована поради разходите, свързани със страничните продукти, получени в цеховете за разфасовка.
(69)
Португалските власти заявиха, че в съответствие с Наредба-закон № 197/2002 и Наредба-закон № 244/2003 не се предвижда прехвърляне на таксите върху животновъдите, въпреки че тези разходи за операциите по събиране, транспортиране, преработка и унищожаване са били в действителност прехвърлени върху целия сектор на производство на месо. Португалските власти представиха в това отношение две фактури за услуги от 22 октомври 2002 г. и 28 октомври 2003 г., които според тях доказват, че разходите за дейностите по събиране, транспортиране, преработка и унищожаване са прехвърлени от кланиците върху животновъдите.
(70)
Накрая португалските власти уверяват, че от предприятията доставчици на услуги не са били отклонени ресурси в полза на евентуални конкурентни дейности, тъй като тези предприятия изпълняват само дейностите по събиране, транспортиране, преработка и унищожаване на животински странични продукти.
(71)
Португалия посочва също факта, че преходният режим, установен с Наредба-закон № 244/2003, е приключил през ноември 2005 г. и че оттогава предприятията, произвеждащи странични продукти, са поели изцяло отговорността, с която държавата се е натоварила временно вместо тях. От ноември 2005 г. нататък всички разходи се покриват от операторите, като остатъците се оползотворяват чрез преработването им в биогориво и износ на брашна.
(72)
В заключение португалските власти считат, че са изпълнили условията на приложимите насоки, тъй като операторите, произвеждащи странични продукти, са започнали да заплащат постепенно за дейностите по унищожаване на страничните продукти посредством таксата.
IV. МНЕНИЯ ОТ ЗАИНТЕРЕСОВАНИ СТРАНИ
(73)
ETSA представи своите мнения в писмото си от 15 юни 2009 г. Групата ETSA се състои от дружествата ITS - Indústria Transformadora de Subprodutos Animais, SA и SEBOL - Comércio e Indústria de Sebo, SA. Те извършват услуги по събиране, транспортиране, преработка и унищожаване на страничните продукти от животински произход, отнасящи се към категории 1, 2 и 3 в Португалия, и са част от предприятията, на които държавата е възложила доставката на посочените услуги през разглеждания период. Следователно ETSA се разглежда като получател на държавните плащания, така че би могла да бъде заинтересована от процедурата С 3/09.
(74)
Като предварителна стъпка ETSA припомня контекста на кризата със СЕГ, принудила португалската държава да вземе превантивни мерки (сред които услугата по събиране, транспортиране, преработка и унищожаване на страничните продукти от животински произход от категории 1, 2 и 3), насочени към борба срещу болестта и намаляване на опасността от заразяване, с цел опазване на общественото здраве и околната среда. Приемането на тези мерки е обусловено до голяма степен от законодателството на Общността.
(75)
През периода 1998-2005 г. INGA извърши пряко възлагане на услугите по събиране, транспортиране, преработка и унищожаване на отпадъците на дружествата ITS и SEBOL. ETSA посочва, че всички предприятия, отговарящи на условията за доставка на необходимите услуги, са били одобрени при същите условия. До 10 октомври 2002 г. на INGA е било възложено да се обръща към предприятията, одобрени за този вид услуги, като е покривала свързаните с това разходи в съответствие с член 6 от Наредба-закон от 1998 г. Параметрите за изчисляване на заплащането са определени от Съвместно постановление № 96/99, като цената е определена в зависимост от теглото на суровината. Тя е подлежала на преразглеждане при промяна на условията за оказване на услугата. Цената, заплатена на SEBOL и ITS, е била съобразена с очакваните разходи за оказване на услугата, по-специално с теглото и обема на отпадъците, подлежащи на събиране и обработка, както и с внедряването и управлението на системата за събиране на мъртви животни в стопанствата, предвиждаща, наред с други неща, бързо събиране след получаване на съобщение за смърт на животно.
(76)
ETSA подчертава, че макар възлагането на услугата да не е извършено чрез тръжна процедура, заплатената сума е покривала съответните разходи, като се има предвид комбинираният характер на приходите им, така че групата е успяла едва да реализира разумна и правомерна печалба. ETSA посочва, че въпреки това размерът на заплащането винаги е бил според нея в съответствие с принципа на ефективност, тъй като платената от INGA цена е около средната европейска цена за равностойни услуги, а заплащаните до 2005 г. цени са били според ETSA в действителност по-ниски от прилаганите по-късно в договорите за доставка на същите услуги, сключени чрез възлагане на обществена поръчка и имащи за цел да улеснят определянето на заплащането в зависимост от пазарните условия.
(77)
От 2005 г. нататък договорите за услуги са възлагани в рамките на международни обществени поръчки. Обявени са били три тръжни процедури: говеда/еднокопитни животни на национално равнище, овце/кози (юг) и овце/кози (север). Дружеството ITS е подало оферта чрез посредничеството на консорциум, на който е била възложена поръчката. Три договора за доставка на услуги са били сключени за трите посочени партиди. Сред условията ETSA посочва по-специално събирането, транспортирането, преработката и унищожаването на отпадъците, воденето на постоянни регистър и архиви, актуализирани в зависимост от извършваните операции. Контролът за спазване на условията се е осъществявал от IFAP (Институт за финансиране на земеделието и рибарството).
(78)
ETSA подчертава, че цените са били определени предварително по обективен и прозрачен начин в сключените договори в зависимост от тонажа и вида на съответните животни. Тези цени са установени според ETSA при пазарни условия и дават гаранция за достатъчно покриване на разходите, направени във връзка със спазването на задълженията за обществена услуга, предвидени в договорите за доставка на услугите и в съответното законодателство.
(79)
Въз основа на тези елементи ETSA достига до заключението, че групата не е получила неправомерна помощ, а всички средства представляват само правомерно заплащане за предоставяне на обществена услуга.
V. ОЦЕНКА НА ПОМОЩТА
1. НАЛИЧИЕ НА ПОМОЩ В СЪОТВЕТСТВИЕ С ЧЛЕН 107, ПАРАГРАФ 1 ОТ ДФЕС
(80)
В съответствие с член 107, параграф 1 от ДФЕС, освен изключенията, определени от посочения Договор, всяка помощ, предоставена от държава-членка или чрез ресурси на държава-членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите-членки, е несъвместима с вътрешния пазар.
(81)
Членове 107-109 от ДФЕС са приложими в сектора на свинското месо по силата на член 21 от Регламент (ЕИО) № 2759/75 на Съвета от 29 октомври 1975 г. относно общата организация на пазара на тези продукти (20), последно изменен с Регламент (ЕО) № 1913/2005 на Съвета (21). Те са приложими в сектора на говеждото и телешкото месо по силата на член 40 от Регламент (ЕО) № 1254/1999 на Съвета от 17 май 1999 г. относно общата организация на пазара на тези продукти (22), последно изменен с Регламент (ЕО) № 1152/2007 на Съвета (23). Преди приемането на последния регламент членовете бяха приложими в същия сектор по силата на член 24 от Регламент (ЕИО) № 805/68 на Съвета (24). Те са приложими в сектора на овчето и козето месо по силата на член 22 от Регламент (ЕО) № 2467/98 на Съвета от 3 ноември 1998 г. относно общата организация на пазара на тези продукти (25), последно изменен с Регламент (ЕО) № 1913/2005. Те са приложими в сектора на овчето и козето месо по силата на член 19 от Регламент (ЕО) № 2777/75 на Съвета от 29 октомври 1975 г. относно общата организация на пазара на тези продукти (26), последно изменен с Регламент (ЕО) № 679/2006 на Съвета (27). Регламент (ЕО) № 1234/2007 на Съвета от 22 октомври 2007 г. за установяване на обща организация на селскостопанските пазари и относно специфични разпоредби за някои земеделски продукти („Общ регламент за ООП“) (28) отмени тези отделни регламенти и предвижда в член 180, че правилата в областта на държавната помощ се прилагат за посочените по-горе продукти.
(82)
Що се отнася до естеството на помощта, то следва да бъде определено за всички получатели на услугите по събиране, транспортиране, преработка и унищожаване на кланичните отпадъци и по тяхното финансиране. Комисията установи следните категории потенциални получатели по системата, въведена в Португалия:
-
предприятията доставчици на услуги по събиране, транспортиране и унищожаване на съответните материали;
-
кланиците и цеховете за разфасовка, вносителите на необезкостено говеждо, телешко и свинско месо и месо от птици и вътрешните оператори в Общността, т.е. операторите/получателите на доставки от необезкостено говеждо, телешко и свинско месо;
-
животновъдите.
(83)
Що се отнася до оценката за потенциална помощ в течение на времето, в своето решение за откриване на процедура Комисията разграничи четири периода, имайки предвид прилагането на различните действащи разпоредби на Общността за анализа на евентуалните мерки за помощ. Комисията взе предвид периода от 1998 г. до 31 декември 1999 г., датата преди влизане в сила на Насоките за държавната помощ в земеделието; периода от 1 януари 2000 г. до 31 декември 2002 г., датата преди влизане в сила на Насоките относно държавната помощ за унищожаването на отпадъци от кланици и мъртви животни, както и за разходите за тестове за трансмисивни спонгиформни енцефалопатии (ТСЕ); периода от 1 януари 2003 г. до 31 декември 2006 г., датата преди влизане в сила на новите Насоки за земеделието 2007-2013 г. (29), и периода от 1 януари 2007 г. до днес.
(84)
С оглед на новата информация, предоставена от португалските власти, по-специално относно прилагането на посочената по-горе Наредба-закон № 244/2003 и различните начини на финансиране на потенциалната помощ, Комисията ще внесе известно изменение в разграничаването на отделните периоди и ще вземе предвид за всяка група потенциални получатели следните периоди:
-
периода от 9 декември 1998 г. до 9 октомври 2002 г., през който е била в сила Наредбата-закон от 1998 г.;
-
периода от 10 октомври 2002 г. до 21 октомври 2003 г., дата на влизане в сила на Наредба-закон № 197/2002 с изключение на приложение 2, чието действие е било продължено във връзка с преходния режим, предвиден от Наредба-закон № 244/2003;
-
периода от 22 октомври 2003 г. до ноември 2005 г., период на прилагане на преходния режим, предвиден от Наредба-закон № 244/2003.
1.1. НАЛИЧИЕ НА ИЗБИРАТЕЛНО ПРЕДИМСТВО
(85)
Съгласно практиката на Съда на ЕС за държавни помощи се считат намесите, които под каквато и да било форма са в състояние пряко или непряко да поставят определени предприятия в по-благоприятно положение или които трябва да се считат за икономическо предимство, което предприятието получател не би получило в нормални пазарни условия (30). Освен това за държавни помощи се считат намеси, облекчаващи под различна форма тежестите, които обичайно натоварват бюджета на едно предприятие и които, без да са субсидии в строгия смисъл на думата, имат същото естество и последици (31).
1.1.1. Избирателно предимство за предприятията получатели на услугите
(86)
Комисията отбелязва, че дейността по събиране, транспортиране, преработка и унищожаване на въпросните материали е икономическа дейност, тъй като представлява доставка на услуги срещу заплащане и може да бъде осъществявана от многобройни икономически оператори на пазара на Общността. Тези изводи се подкрепят по-специално от информацията, предоставена от ETSA и изложена в съображение 73 и следващите от настоящото решение.
(87)
Що се отнася до тази икономическа дейност, португалските власти заявяват, че въпросните предприятия, предоставили услуги, са извършили обществена услуга от общ интерес, обоснована с мотива за защита на общественото здраве и опазване на околната среда. Португалия изтъква в този контекст специфичното си положение поради кризата със СЕГ. Португалия подчертава следователно факта, че всички предприети мерки са имали за цел справяне с извънредно положение, представляващо опасност за общественото здраве. Португалските административни органи са искали по този начин да дадат възможност за незабавно прилагане на мерките, докато операторите не се организират, за да изпълнят сами тези задачи, оставайки под контрола на държавата (вж. съображения 21 и 59 от настоящото решение).
(88)
В своите мнения ETSA изразява становището, че групата не е получила неправомерна помощ, а всички средства представляват само правомерно заплащане за предоставяне на обществена услуга (вж. съображение 79 от настоящото решение).
(89)
От решението на Съда на ЕС по дело Altmark (32) следва, че към държавни субсидии, насочени към създаване на възможност за ползване на обществени услуги, не се прилага член 107 от ДФЕС, доколкото такива субсидии следва да се разглеждат като компенсация за услугите, осъществени от предприятията получатели за изпълнение на задължения за обществена услуга. Все пак Съдът на ЕС предвижда да бъдат изпълнени всички посочени по-долу условия:
-
първо, на предприятието получател трябва да е било действително възложено изпълнението на задължения за обществена услуга и тези задължения да са били ясно определени,
-
второ, параметрите, въз основа на които е изчислена компенсацията, да са били предварително определени по обективен и прозрачен начин,
-
трето, компенсацията да не надхвърля необходимото за покриване на всички или на част от разходите, направени поради изпълнението на задълженията за обществена услуга, като се имат предвид свързаните с това приходи, както и разумна печалба за изпълнението на тези задължения,
-
четвърто, когато изборът на предприятието, на което се възлага изпълнението на задължения за обществена услуга, не е направен в рамките на процедура за обществена доставка, размерът на необходимата компенсация да е определен въз основа на анализ на разходите на средно предприятие, добре управлявано и с необходимото оборудване, за да отговори на съответните изисквания за обществена услуга, които то би понесло за изпълнението на тези задължения, като се имат предвид свързаните с това приходи, както и разумна печалба за изпълнението на тези задължения.
(90)
Във връзка с прилагането на съдебната практика по дело Altmark в конкретния случай Комисията изказва следните съображения:
а) Наличие на реална услуга от общ икономически интерес по смисъла на член 106, параграф 2 от ДФЕС
(91)
Преди всичко е уместно да се разследва дали в конкретния случай има наличие на реална услуга от общ икономически интерес по смисъла на член 106, параграф 2 от ДФЕС.
(92)
От практиката на Съда на ЕС следва, че с изключение на секторите, в които този въпрос е вече регулиран от правилата на Общността, държавите-членки имат големи правомощия да преценяват характера на услугите, които биха могли да бъдат определени като такива от общ икономически интерес. Следователно задача на Комисията е да следи тази преценка да се прилага без явна грешка при определяне на услугите от общ икономически интерес.
(93)
От последното десетилетие на миналия век се наблюдава появата на различни трансмисивни спонгиформни енцефалопатии (ТСЕ) отделно при хора и при животни. От 1996 г. нататък се натрупаха доказателства за сходството на причинителя на СЕГ (спонгиформна енцефалопатия по говедата) и новия вариант на болестта на Кройцфелд-Якоб. От 1990 г. нататък Общността прие редица мерки за защита на здравето на хората и животните срещу риска от СЕГ. Тези мерки се основават на защитните разпоредби на директивите относно мерките за здравето на животните и опазване на 77 околната среда. С Решение 2000/766/ЕО държавите-членки бяха задължени да осигурят животинските отпадъци по смисъла на Директива 90/667/ЕИО (33) да бъдат събирани, транспортирани, преработвани, съхранявани или унищожавани в съответствие с тази директива, с Решение 97/735/ЕО на Комисията (34) и с Решение 1999/534/ЕО на Съвета (35). В този смисъл Регламент (ЕО) № 1774/2002 определи здравните изисквания, приложими към животински странични продукти, непредназначени за консумация от човека, и установи задължения за държавите-членки да следят за въвеждането на подходящи мерки и наличието на достатъчна инфраструктура за събиране, транспортиране и унищожаване на животинските странични продукти.
(94)
Тъй като Съдът на ЕС е потвърдил, че управлението на някои отпадъци може да бъде предмет на услуга от общ икономически интерес (36), и с оглед на специфичното положение поради кризата със СЕГ, Комисията няма възражения срещу заявеното желание на португалските власти да определят като услуга в общ икономически интерес тази дейност по събиране и последвало унищожаване на мъртви животни и други животински отпадъци, негодни за консумация, през периода 1999-2005 г., през който португалската държава е поела изцяло (1999-2003 г.) или отчасти (2003-2005 г.) отговорността за тези операции. Става въпрос за решение, обосновано от съображения за защита на общественото здраве и опазване на околната среда, което поради това отговаря на понятието за общ икономически интерес по смисъла на член 106, параграф 2 от ДФЕС.
б) Изпълнение на задължението за обществена услуга
(95)
Решението по дело Altmark изисква мандат под формата на един или редица официални документи, имащи задължителна правна стойност съгласно националното право. Що се отнася до първото условие, поставено от решението по дело Altmark, установено е, че събирането, транспортирането, преработката и унищожаването на животински странични продукти, негодни за консумация от човека, са въведени задължително в Португалия с Наредбата-закон от 1998 г. и Наредба-закон № 244/2003. Член 6 от Наредбата-закон от 1998 г. предвижда INGA, който отговаря за събирането, преработката и унищожаването на животински странични продукти, негодни за консумация от човека, да извършва подбора на предприятията, на които се възлага да извършат тази услуга. Съвместно постановление № 95/99 е определило предварително параметрите, въз основа на които е изчислено заплащането за обществената услуга, както и други задължения, свързани с предоставянето на услугата, като задължението на предприятието да събира всички странични продукти на цялата национална територия в съответствие със законодателно определените здравни и технически норми.
(96)
Португалските власти заявяват, че задълженията на предприятията доставчици на услуги са ясно определени в договорите за услуги. Като пример те предоставиха на Комисията договор за извършване на услуги от 2003 г., сключен в съответствие с Наредбата-закон от 1998 г.
(97)
Според Комисията задълженията на предприятието доставчик на услуги са били ясно определени в договора за услуги, който португалските власти предоставиха на Комисията. С оглед на разпоредбите на Наредба-закон № 393-B/98 и на съвместното постановление, както и на договора за извършване на услуги, предоставен като пример, Комисията достига до заключението, че първото условие на решението по дело Altmark е изпълнено.
в) Параметри, определени предварително по обективен и прозрачен начин
(98)
Що се отнася до второто условие, Комисията счита - въз основа на информацията, с която разполага - че параметрите, въз основа на които е изчислена компенсацията, са били определени предварително по обективен и прозрачен начин. В този смисъл съвместните постановления, предоставени от португалските власти, определят начина на изчисляване и допустимите разходи (вж. съображение 26 от настоящото решение). Тези данни са били проверявани редовно по отношение на предходните финансови години. От 2005 г. нататък са прилагани процедури за възлагане на обществени поръчки. Като има предвид информацията, с която разполага, Комисията счита, че второто условие на решението по дело Altmark е изпълнено.
г) Компенсация за покриване на разходите за услугата
(99)
Що се отнася до третото условие, португалските власти и третата страна заявиха, че компенсацията не надхвърля необходимото за покриване на всички или на част от разходите, направени поради изпълнението на задълженията за обществена услуга, като се имат предвид свързаните с това приходи, както и разумна печалба за изпълнението на тези задължения.
(100)
Неколкократно и по-специално при откриването на процедурата по разследване Комисията поиска от португалските власти да ѝ предоставят подробности относно метода на изчисляване на действителните разходи за услугите. Португалските власти представиха документи за разходите, направени от доставчиците на услуги по години за периода 1999-2005 г., и ги съпоставиха със сумите, изплатени от INGA на доставчиците за извършване на услугите. Тези документи доказват, че компенсацията, изплатена от INGA на предприятията доставчици на услуги, не надхвърля необходимото за покриване на всички или на част от разходите, направени поради изпълнението на услугата. Представените документи доказват, че компенсацията е взела също предвид печалба от 30 % до 39,5 % в зависимост от съответната година (вж. съображение 62 от настоящото решение).
(101)
Португалските власти увериха, че е било невъзможно ресурсите да бъдат отклонени към евентуални конкурентни дейности, които предприятията биха могли да извършват (кръстосано субсидиране), тъй като избраните доставчици на услуги не са извършвали други дейности.
(102)
Въпреки това, с оглед на предоставената от португалските власти информация, Комисията не може да достигне до заключение, че взетата предвид печалба е била „разумна“ по смисъла на решението по дело Altmark.
(103)
ETSA потвърди в своите мнения, че заплащането за доставената услуга отразява адекватно понесените разходи при реализиране на печалба, която не дава специално предимство, и че през периода до 2005 г. размерът на заплащането за обществената услуга е отговарял на средната европейска стойност и е бил по-малък от размера на заплащане, определен в обществената поръчка за услуги, възложена чрез тръжна процедура.
(104)
По този въпрос Комисията трябва да отбележи, че нито португалските власти, нито третата страна са представили документи в подкрепа на тези твърдения.
(105)
Следователно Комисията не може да достигне до заключение, че третото условие, поставено от решението по дело Altmark, е изпълнено в конкретния случай.
д) Оценка на разходите на средно предприятие
(106)
Тъй като до 2005 г. предприятията доставчици на услуги не са били подбирани в рамките на процедури за обществени поръчки, решението по дело Altmark изисква сравнителна оценка с разходите на средно предприятие. Португалските власти не предоставиха елементи, доказващи, че оценката на разходите е направена въз основа на оценка на разходите на средно предприятие.
(107)
Следователно Комисията стига до заключението, че четирите критерия на решението по дело Altmark не са изпълнени в конкретния случай и че не може да се изключи възможността за предимство за предприятията доставчици на услуги през периода от влизането в сила на Наредба-закон № 393-B/98 и 2005 г. - дата на изтичане на действието на преходния режим, установен с Наредба-закон № 244/2003.
(108)
Държавните плащания са получили определени предприятия, т.е. предприятията, на които са били възложени поръчки за услугите По този начин въпросната мярка може да бъде разглеждана като специфична.
(109)
Следователно Комисията достига до заключението, че не може да се изключи избирателно предимство за доставчиците на услуги през периода 1998-2005 г. - дата на изтичане на действието на преходния режим, установен с Наредба-закон № 244/2003.
1.1.2. Избирателно предимство за кланиците и цеховете за разфасовка, вносителите на необезкостено говеждо, телешко и свинско месо и месо от птици и вътрешните оператори в Общността, т.е. операторите/получателите на доставки от необезкостено говеждо, телешко и свинско месо
(110)
Съгласно решението на Съда на ЕС по дело GEMO (37) фактът, че дейността по събиране и унищожаване на мъртви животни и кланични отпадъци в полза на кланиците и животновъдите се извършва от частни предприятия, не може да попречи на евентуалното определяне като държавна помощ, тъй като публичните органи са установили режима на тази дейност.
(111)
В настоящия случай португалските власти са установили и режима на дейността, и неговото финансиране, определени с Наредба-закон № 393-B/98, Наредба-закон № 197/2002 и Наредба-закон № 244/2003. На този етап Комисията достига до заключението, че тези режими могат да бъдат приписани на държавата.
(112)
Съдът на ЕС уточнява по дело GEMO, че финансовата тежест, породена от унищожаването на мъртви животни и кланични отпадъци, следва да се разглежда като разход, присъщ на икономическата дейност на животновъдите и кланиците (38). Съдът на ЕС следователно е решил, че член 107, параграф 1 от ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че схема, която осигурява безплатно за животновъдите и кланиците събирането на мъртви животни и кланични отпадъци, следва да бъде определена като държавна помощ в полза на земеделските производители и кланиците.
(113)
В конкретния случай може да се приеме, че унищожаването на мъртви животни и кланични отпадъци води до разходи, присъщи на дейността не само за кланиците и цеховете за разфасовка, но и за вносителите на необезкостено говеждо, телешко и свинско месо и месо от птици, както и за операторите/получателите на доставки от необезкостено говеждо, телешко и свинско месо. Комисията счита, че описаното финансиране на разходите по събиране, преработка и унищожаване на странични продукти от месо на бозайници и птици чрез средства от държавния бюджет преди влизането в сила на Наредба-закон № 197/2002 е довело до освобождаване на ползвателите на тази услуга от тежест, присъща на тяхната дейност.
(114)
Комисията достига до заключението, че има наличие на предимство за периода преди въвеждането на парафискална такса.
(115)
Що се отнася до периода след влизане в сила на Наредба-закон № 197/2002 и Наредба-закон № 244/2003, финансирането на описаните по-горе дейности е било осигурено чрез парафискална такса, въведена с Наредба-закон № 197/2002 и изменена с Наредба-закон № 244/2003. Съгласно схемата на Наредба-закон № 197/2002 от заплащането на таксата са били освободени кланиците, осигуряващи събирането, транспортирането, преработката и унищожаването на всички въпросни странични продукти, с изключение на МСР, независимо дали то се извършва в техни собствени помещения или в цеховете за разфасовка, тъй като тези предприятия са създали условия на автономност при обработката на своите собствени странични продукти (вж. точка 2 от приложение 2 към посочената наредба-закон), както и вносителите и вътрешните оператори в Общността на обезкостено месо, тъй като последното не дава странични продукти, подлагани на задължителна обработка по силата на общностното и националното законодателство. Наредба-закон № 244/2003 предвижда освобождаване на посочените по-горе оператори при условие че е одобрен план за унищожаване или използване в съответствие със специфичните условия, изисквани за различните категории материали.
(116)
За да може да се направи оценка дали съществува предимство за кланиците и цеховете за разфасовка, вносителите на необезкостено говеждо, телешко и свинско месо и месо от птици и вътрешните оператори в Общността, т.е. облаганите оператори/получатели на доставки от необезкостено говеждо, телешко и свинско месо, следва да се провери доколко компенсацията чрез таксата отговаря на действителната икономическа стойност на услугите, предоставени за събиране.
(117)
Комисията отбелязва, че португалските власти заявиха в писмото си от 20 януари 2003 г., че таксите, предвидени в приложения 1 и 2 към Наредба-закон № 197/2002, както и таксата, предвидена в член 2, параграф 2 за МСР, са изчислени въз основа на реалните разходи за услугите, които трябва да бъдат предоставени, като се държи сметка за естеството на получените странични продукти от всеки животински вид и за това дали те са засегнати, или не.
(118)
За португалските власти това финансиране е напълно идентично с компенсация от ползвателите на обществена услуга от общ интерес. Сумите, изплатени от подлежащите на това задължение оператори, съвсем не са фиксирани, а са правопропорционални на количествата отпадъци, реално предадени за обществена услуга, и на действителните разходи за унищожаването на тези отпадъци.
(119)
В подкрепа на тези твърдения португалските власти представиха документи с числени данни за 2003 г., съпоставящи действителните икономически разходи за извършените услуги и компенсациите чрез съответната такса. За останалата част от 2002 г. след влизане в сила на Наредба-закон № 197/2002 през октомври 2002 г., португалските власти не представиха документи с числени данни за приходите в резултат на събраната такса.
(120)
За 2004 и 2005 година португалските власти представиха документи с числени данни относно разходите за извършените операции, но не и за приходите от таксата, събрана от операторите, останали дотогава без одобрение на плановете си за унищожаване и използване, които поради това са дължали все още таксата, установена с преходния режим на Наредба-закон № 244/2003.
(121)
За 2002, 2004 и 2005 година Комисията не може, въз основа на документите, представени от португалските власти, да достигне до заключението, че внесените от задължените оператори суми са правопропорционални на количествата отпадъци, реално предадени за събиране, и на действителните разходи за унищожаването на тези отпадъци.
(122)
Комисията достига до заключението, че за 2003 г. няма предимство, тъй като внесените от задължените лица суми са били правопропорционални на разходите, направени за получените услуги.
(123)
Комисията, напротив, не може да изключи наличието на предимство за кланиците и цеховете за разфасовка, вносителите на необезкостено говеждо, телешко и свинско месо и месо от птици и вътрешните оператори в Общността, т.е. операторите/получателите на доставки от необезкостено говеждо, телешко и свинско месо, задължени през периода от октомври 2002 г. и 1 януари 2003 г., както и през 2004 и 2005 година.
1.1.3. Избирателно предимство за животновъдите
(124)
В конкретния случай може да се приеме, че унищожаването на мъртви животни и кланични отпадъци представлява разходи, присъщи на дейността не само за кланиците и цеховете за разфасовка, но и за животновъдите, на които по силата на пазарните закони би била прехвърлена поне част от тежестта на посочените услуги. В съответствие с посочената по-горе съдебна практика по дело GEMO Комисията счита, че описаното финансиране на разходите по събиране, преработка и унищожаване на странични продукти от месо на бозайници и от птици чрез средства от държавния бюджет преди влизането в сила на Наредба-закон № 197/2002 е довело до освобождаване на ползвателите на тази услуга от тежест, присъща на тяхната дейност.
(125)
Комисията достига до заключението, че има наличие на предимство за периода преди въвеждането на парафискалната такса.
(126)
Както е посочено по-горе, мерките, приложени от португалските власти за събиране, транспортиране, преработка и унищожаване на страничните продукти от месо от бозайници и от птици, могат да освободят животновъдите от тежестите, които при нормални обстоятелства щяха да бъдат отчасти за тяхна сметка. От Наредба-закон № 197/2002 и от преходния режим, предвиден от Наредба-закон № 244/2003, следва, че животновъдите не се облагат с въпросната такса. Португалските власти заявиха, че до края на 2005 г. разходите по събирането са били прехвърляни върху целия сектор. Комисията отбелязва, че двете фактури, представени от португалските власти, действително предвиждат въз основа на Наредба-закон № 197/2002 и Наредба-закон № 244/2003 прехвърлянето на таксата от една от кланиците през октомври 2002 г. и октомври 2003 г. Твърдението на португалските власти, че в съответствие с пазарните закони разходите са били прехвърлени върху целия сектор, в това число върху животновъдите, е подкрепено от представените документи. Комисията достига до заключението, че животновъдите са поели разходите, свързани с тяхната дейност, и поради това не са се ползвали със специфично предимство.
(127)
Комисията отбелязва, че животновъдите са получили предимство само през периода, предшестващ прилагането на таксата.
(128)
С оглед на гореизложеното Комисията достига до заключението за наличие на предимство по отношение на събирането, транспорта, преработката и унищожаването на животински странични продукти в полза на кланиците и вносителите за всички периоди, с изключение на 2003 г., и в полза на животновъдите само през периода, предшестващ прилагането на таксата.
1.2. ПРЕДИМСТВА, ФИНАНСИРАНИ ЧРЕЗ ДЪРЖАВНИ РЕСУРСИ
(129)
Член 107, параграф 1 от ДФЕС се отнася до помощта, предоставена от държава-членка или чрез ресурси на държава-членка. С други думи, разглежданата мярка трябва да може да бъде приписана на държавата и предоставена чрез държавни ресурси.
(130)
В конкретния случай финансирането на разходите, свързани с операциите по събиране, преработка и унищожаване на странични животински продукти от месо от бозайници и от птици, е било осигурено през периода от 1999 г. до октомври 2002 г. чрез преките приходи на държавата, а от октомври 2002 г. нататък - чрез постъпленията от парафискална такса, налагана на кланиците, на вносителите на необезкостено говеждо, телешко и свинско месо и на вътрешните оператори в Общността, т.е. операторите/получателите на доставки от необезкостено говеждо, телешко и свинско месо.
(131)
Плащанията на доставчиците на услуги, извършени от преките приходи на държавата, са предимство, финансирано чрез държавни ресурси. Фактът, че от 1999 г. до прилагането на таксата през 2002 г. тази обществена услуга е финансирана от държавния бюджет, означава, че предприятията, които извършват тази услуга, използват държавни ресурси за покриване на разходите, свързани с въпросната услуга.
(132)
Таксите, прилагани от септември 2002 г. до ноември 2005 г, не попадат в приложното поле на разпоредбите на ДФЕС относно държавната помощ, освен ако не представляват начин на финансиране на мярка за помощ и не са по този начин част от тази мярка (39).
(133)
Всички такси се заплащат на INGA чрез процедура за самоначисляване. Таксите, наложени на операторите, представляват приходи на INGA и са били изплатени пряко на този институт.
(134)
За да бъде една тежест разглеждана като неразделна част от мярка за помощ, трябва да съществува задължителна връзка между тежестта и мярката за помощ съгласно приложимата национална правна уредба, в смисъл че приходите от таксата задължително се насочват към финансиране на помощта (40).
(135)
Като се има предвид, че таксите представляват приходи на INGA, изплатени пряко на този институт, Комисията счита, че таксата е неразделна част от мярката за помощ.
(136)
Що се отнася до въпроса да се знае дали приходите от парафискалните такси в конкретния случай могат да бъдат разглеждани като държавни ресурси, важно е да се отбележи, че за държавните ресурси не трябва да се прави разлика между случаите, когато помощта е предоставена пряко от държавата, и тези, при които тя се предоставя от публични или частни органи, определени или създадени от държавата. На 15 юли 2004 г. в своето решение по дело Pearl e a. (41) Съдът на ЕС определи, че задължителните плащания, събирани чрез междинно звено от всички предприятия в даден браншови сектор, не се считат за държавни ресурси, само ако са едновременно изпълнени следните четири условия:
а)
разглежданата мярка е въведена от браншови орган, който представлява предприятията и работниците в даден браншови сектор, и не служи като инструмент за провеждане на политики, определени от държавата;
б)
целите на разглежданата мярка са финансирани изцяло чрез вноски на предприятия от сектора;
в)
начинът на финансиране и процентът/размерът на вноските се решават в рамките на браншовия орган от представителите на работодателите и работниците, без държавна намеса;
г)
вноските се използват задължително за финансирането на мярката, без възможност за държавна намеса.
(137)
От разполагаемата информация следва, че първото условие на решението по дело Pearle e. a. не е изпълнено, тъй като мярката е въведена с наредба-закон, имаща за цел осъществяването на политика, определена от държавата и насочена към борба срещу СЕГ.
(138)
Освен това третото и четвъртото условие също не са изпълнени, тъй като начинът на финансиране е определен от посочените наредби-закон. Следователно португалските власти имат възможност да се намесват при определяне на начините за финансиране на мярката.
(139)
Тъй като не са изпълнени всички условия на решението по дело Pearle e.a. и държавата, както изглежда, има решаваща роля при определяне на начините на финансиране на мярката за помощ, Комисията счита, че приходите от парафискалните такси представляват в действителност държавни ресурси, които могат да бъдат приписани на държавата.
1.3. НАРУШАВАНЕ НА КОНКУРЕНЦИЯТА/ЗАСЯГАНЕ НА ТЪРГОВИЯТА
(140)
Според практиката на Съда на ЕС засилването на конкурентните позиции на дадено предприятие в резултат на държавна помощ представлява по принцип доказателство, че е нарушена конкуренцията с другите предприятия, които не са получили подобна помощ (42).
(141)
Мярката може да окаже въздействие върху позициите на Португалия в сектора на месото (43). Тъй като португалските предприятия действат на силно конкурентен международен пазар, мярката нарушава или има опасност да наруши конкуренцията. Мярката може също така да засегне търговията между държавите-членки.
(142)
Португалските власти изтъкнаха, че поради ембаргото върху изпращането по-специално на живи говеда и телета, на месни и костни брашна като такива или в състава на други продукти, търговия не е имало, което означава, че не би могло да има нарушаване на конкуренцията.
(143)
В това отношение следва да се напомни, че според съдебната практика (44) дадена помощ може да бъде от такова естество, че да засегне търговията между държавите-членки и да наруши конкуренцията, дори ако предприятието получател, като конкурент на производители от други държави-членки, не участва самото то в износа; в действителност, когато една държава-членка предоставя помощ на дадено предприятие, вътрешното предлагане може да се окаже запазено или увеличено, в резултат на което възможностите на предприятията, установени в други държави-членки, да предлагат своите услуги на пазара на тази държава-членка намаляват.
(144)
При тези условия Комисията счита, че забраната за изпращането на посочените по-горе продукти от Португалия в други държави-членки не е от значение за факта, че помощта може да наруши конкуренцията и да засегне търговията.
1.4. ЗАКЛЮЧЕНИЯ
(145)
Комисията счита, че мярката, установена с посочените по-горе наредби-закон от 1998 г., 2002 г. и 2003 г. относно събиране, транспортиране, преработка и унищожаване на животински странични продукти, съставлява държавна помощ в полза на кланиците и вносителите през периода на прилагане на Наредба-закон № 393-B/98 до края на прилагането на преходния режим, установен с Наредба-закон № 244/2003, с изключение на 2003 г., за която португалските власти можаха да докажат, че не е имало предимство.
(146)
Що се отнася до животновъдите, Комисията счита, че мярката съставлява държавна помощ, попадаща в обхвата на член 107, параграф 1 за периода, предшестващ прилагането на таксата.
(147)
Що се отнася до предприятията доставчици на услуги Комисията достига до заключението, че през периода от влизането в сила на Наредба-закон № 393-B/98 до 2005 г., датата на изтичане на действието на преходния режим, установен с Наредба-закон № 244/2003, не може да се изключи евентуалното наличие на държавна помощ.
2. НЕПРАВОМЕРНОСТ НА ПОМОЩТА
(148)
Комисията отбелязва, че Португалия не е информирала, по смисъла на член 108, параграф 3 от ДФЕС, за мерките за помощ, предоставени от 1999 г. нататък, нито за режимите, установени от Наредба-закон № 197/2002 и Наредба-закон № 244/2003. Член 1, буква е) от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета определя понятието „неправомерна помощ“ като нова помощ, която е въведена в действие в нарушение на член 93, параграф 3 от Договора.
(149)
От факта, че мерките, приложени от Португалия, съдържат елементи на държавна помощ, следва, че става въпрос за нова помощ, за която Комисията не е информирана, и поради това е неправомерна по смисъла на ДФЕС.
(150)
Разследването на съвместимостта на евентуалната помощ ще бъде разделено на две части: в първата част Комисията ще разследва съвместимостта на помощта, предоставена на предприятията доставчици на услуги, а във втората ще разследва съвместимостта на евентуалната помощ, предоставена на кланиците, цеховете за разфасовка, вносителите и вътрешните оператори в Общността от сектора, както и на животновъдите.
(151)
Тъй като става въпрос за помощ, финансирана чрез парафискална такса от 2002 г. нататък, както финансираните мерки, т.е. помощта, така и нейното финансиране трябва да бъдат разследвани от Комисията, когато финансирането е неразделна част от мярката за помощ. Така според Съда на ЕС, когато начинът на финансиране на една помощ, посредством по-специално задължителни плащания, е неразделна част от мярката за помощ, разследването на последната от страна на Комисията трябва задължително да вземе предвид този начин на финансиране (45). Както е показано в съображение 135 от настоящото решение, начинът на финансиране на помощта трябва да се разглежда като неразделна част от мярката за помощ.
3. РАЗСЛЕДВАНЕ НА СЪВМЕСТИМОСТТА НА ПОМОЩТА
3.1. АНАЛИЗ В КОНТЕКСТА НА РАЗПОРЕДБИТЕ, ПРИЛОЖИМИ КЪМ ПОМОЩ, ЗА КОЯТО НЕ Е ИЗПРАТЕНО УВЕДОМЛЕНИЕ
3.1.1. Помощ в полза на предприятията доставчици на услуги
а) Съвместимост на помощта съгласно член 106, параграф 2 от ДФЕС
(152)
Забраната, посочена в член 107, параграф 1 от ДФЕС, предвижда изключения.
(153)
От практиката на Съда на ЕС следва, че компенсациите за обществени услуги не съставляват държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, ако отговарят на определени условия (вж. съображение 89 от настоящото решение). Ако обаче компенсациите за обществена услуга не отговарят на тези условия и ако общите критерии за приложимост на член 107, параграф 1 от ДФЕС са изпълнени, тези компенсации съставляват държавна помощ, която може все пак да бъде обявена за съвместима с ДФЕС в съответствие с член 106, параграф 2 от ДФЕС, ако е необходима за функционирането на услугите от общ икономически интерес и не засяга развитието на търговията до степен, която е в противоречие с интересите на Съюза. Комисията уточни условията, които трябва да бъдат изпълнени, за да се постигне този баланс. Още в своето „Съобщение относно услугите от общ интерес в Европа през 2001 г.“ (46) Комисията изтъкна, че е необходимо да се гарантира всички ограничения, наложени на разпоредбите на Договора за ЕО, и по-специално ограниченията на конкуренцията и на свободите, свързани с вътрешния пазар, да не надхвърлят строго необходимото за осигуряване на добро изпълнение на задачата за обществена услуга. Това означава по-специално заплащането да не надхвърля допълнителните нетни разходи, направени поради задачата, поверена на съответното предприятие. Комисията уточни тези условия по-късно в „Рамка на Общността за държавна помощ под формата на компенсации за обществени услуги“ (47), както и в решението си от 28 ноември 2005 г. относно прилагането на член 86, параграф 2 от Договора за ЕО (48). Що се отнася до изчисляването на компенсацията, Комисията посочи, че размерът на компенсацията не може да надхвърля необходимото за покриване на разходите, направени поради изпълнението на задълженията за обществена услуга, като се имат предвид свързаните с това приходи, както и разумна печалба за изпълнението на тези задължения. Разумната печалба може по-специално да включва целия или част от ръста на производствената ефективност, постигнат от въпросните предприятия през определен съгласуван и ограничен период, без да се намали качественото равнище на услугите, възложени на предприятието от държавата.
(154)
В точка 18 от „Рамка на Общността за държавна помощ под формата на компенсации за обществени услуги“ е посочено, че под „разумна печалба“ следва да се разбира коефициент на възвръщаемост на собствения капитал с отчитане на риска - или липсата на риск - за предприятието във връзка с интервенцията от страна на държавата-членка, особено ако последната предоставя изключителни или специални права. По принцип този коефициент не надвишава средния коефициент за съответния сектор през последните години. Ако в сектора няма предприятия, съпоставими с това, на което е възложена услугата от общ икономически интерес, може да се направи съпоставка с предприятия в други държави-членки, или - ако е необходимо - с предприятия от други сектори, като се отчитат специфичните особености на всяко предприятие. При определяне на това, кое представяла разумна печалба, държавата-членка може да въведе стимулиращи критерии, свързани например с качеството на предоставяната услуга и с повишаването на производствената ефективност.
(155)
Както бе изложено в съображение 99 и следващите от настоящото решение, Комисията не може да достигне до заключение въз основа на елементите, предоставени от португалските власти, че компенсацията е била изчислена, като се има предвид разумна печалба, която не надвишава средната стойност за сектора. Службите на Комисията поискаха неколкократно от португалските власти да предоставят необходимите елементи, за да дадат възможност да се определи дали всички условия за изключение от държавна помощ, предоставена под формата на услуга от общ икономически интерес, са изпълнени в конкретния случай. В действителност в елементите, предоставени от португалските власти, изобщо не се посочва, че е направена съпоставка с други предприятия, за да се установи средната стойност в разглеждания сектор.
(156)
Комисията не може следователно да достигне до заключение относно съвместимостта на помощта в полза на доставчиците на услуги по смисъла на член 106, параграф 2 от ДФЕС.
б) Съвместимост на помощта съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС
(157)
Член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС предвижда, че за съвместима с общия пазар може да се приеме помощта, която има за цел да улесни развитието на някои икономически дейности или на някои икономически региони, доколкото тази помощ не засяга по неблагоприятен начин условията на търговия до степен, която противоречи на общия интерес. За да може да се възползва от изключението, посочено в цитираната точка, помощта трябва да допринася за развитието на въпросния сектор.
(158)
В конкретния случай португалските власти заявяват, че са поели всички разходи, свързани с дейностите по събиране, преработка и унищожаване на страничните продукти от месо от бозайници и от птици от 1999 г. нататък. Считано от октомври 2002 г., финансирането на разходите, свързани със същите дейности по събиране, транспортиране, преработка и унищожаване на страничните продукти от месо от бозайници и от птици, се осигурява чрез постъпленията от такса, налагана на кланиците, вносителите на необезкостено говеждо, телешко и свинско месо и на вътрешните оператори в Общността, т.е. на операторите/получателите на доставки от необезкостено говеждо, телешко и свинско месо, когато те самите не извършват тези дейности.
(159)
В съответствие с точка 23.3 от Насоките на Общността за държавната помощ в земеделието относно периода 2000-2006 г. (49) (наричани по-долу: „Насоките за земеделието 2000-2006 г.“) и на Известието на Комисията за определяне на приложимите правила при оценка на незаконосъобразната държавна помощ (50), всяка незаконосъобразна помощ по смисъла на член 1, буква е) от Регламент (ЕО) № 659/1999 трябва да се оценява в съответствие с правилата и насоките, действащи към момента, когато помощта е предоставена. През 2002 г. Комисията прие Насоки на Общността за държавна помощ за тестове за ТСЕ, мъртви животни и отпадъци от кланици. Тези насоки бяха в сила от 1 януари 2003 г. до 31 декември 2006 г. (51) Точка 44 от Насоките за ТСE предвижда изключение от принципа, че неправомерната помощ трябва да се оценява в съответствие с правилата, действащи към момента, когато помощта е била предоставена, за случаите, отнасящи се по-специално до кланичните отпадъци. Съгласно точка 47 от Насоките за ТСE Комисията ще приложи принципите, основаващи се на точка 11.4 от Насоките за неправомерната помощ във връзка с кланичните отпадъци, предоставена преди края на 2002 г. Следователно точка 47 от Насоките за ТСE е правното основание за оценката на помощта, предоставена от 1999 г. нататък.
(160)
В съответствие с точка 194, буква в) от Насоките на Общността за държавната помощ в земеделието и горското стопанство през 2007-2013 г., след влизането в сила на тези насоки на 1 януари 2007 г. Комисията не прилага вече Насоките за ТСE, освен за неправомерната помощ, предоставена преди 1 януари 2007 г. и посочена в точка 43 и следващите от тези насоки. Следователно точка 47 от Насоките за ТСE остава разпоредбата, приложима към неправомерната помощ относно кланичните отпадъци, считано от 1 януари 2003 г.
(161)
Точка 47 от Насоките за ТСE съдържа редица разпоредби относно кланичните отпадъци.
(162)
Съгласно точка 47 от Насоките за ТСE, що се отнася до държавната помощ, свързана с кланичните отпадъци, редица отделни решения бяха приети от Комисията след януари 2001 г. за разрешаване на държавна помощ, покриваща до 100 % от разходите, направени поради унищожаване на материали със специфичен риск, месно и костно брашно и храни за животни, съдържащи такива продукти, които следва да бъдат унищожавани по силата на новото законодателство на Общността относно трансмисивните спонгиформни енцефалопатии (ТСЕ). Тези решения се основаваха по-специално на точка 11.4 от Насоките за земеделието, като се има предвид краткосрочният характер на помощта и необходимостта от спазване в дългосрочен план на принципа „замърсителят плаща“. По изключение Комисията прие такава държавна помощ да се предоставя и на други оператори, освен на работещите в производството на живи животни, например на кланици. Комисията ще прилага същите принципи по отношение на неправомерната държавна помощ, предоставена до края на 2002 г., за съпоставимите разходи, свързани с новото законодателство на Общността относно ТСЕ, без да се засяга спазването на други разпоредби на правото на Общността.
(163)
В точка 47 от Насоките за ТСE се припомня, че по изключение Комисията прие такава държавна помощ да се предоставя и на други оператори, освен на работещите в производството на живи животни, например на кланици. По-рано Комисията реши, че това изключение следва да включва и други предприятия, изпълняващи задачи, които са тясно свързани с производството на живи животни, като например предприятията за екарисаж.
(164)
Въз основа на точка 11.4 от Насоките за земеделието Комисията разреши помощ в размер до 100 % от действителните разходи, направени за мерки, като ветеринарно-санитарен контрол, тестове и други мерки за диагностициране, закупуване и прием на медицински и фитосанитарни продукти и унищожаване на насаждения, при условие че:
-
има подходяща програма, установена на общностно, национално или регионално равнище за предотвратяване, надзор или ликвидиране на въпросната болест,
-
болестите са причина за загриженост на публичните власти,
-
мерките за помощ са насочени към профилактика и/или изплащане на обезщетение,
-
помощта е съвместима с ветеринарното и фитосанитарното законодателство на Общността.
(165)
Съгласно точка 47 от Насоките за ТСE се прилагат същите принципи.
(166)
ТСЕ е заразна болест, която представлява заплаха за здравето на човека. Става въпрос за болест по животните, чието първично огнище трябва да бъде обявено пряко пред Комисията и пред другите държави-членки (52). Целта на мярката за помощ бе да се осигури въвеждането на необходимите мерки за профилактика във връзка със събирането, транспортирането, преработката и унищожаването в съответствие с ветеринарното законодателство, действащо през периода 1999-2005 г. в сектора на месото.
(167)
Комисията отбелязва по този повод, че Португалия е заявила, че е поела всички разходи, свързани с дейностите по събиране, преработка и унищожаване на страничните продукти от месо от бозайници и от птици от 1999 г. до края на 2002 г. в контекста на неотложните мерки, одобрени от Комисията в рамките на Решение 98/653/ЕО, което забранява износа на месни брашна, костни брашна и месни и костни брашна, произхождащи от бозайници. Тя отбелязва също, че мерките за ембарго върху говеждото и телешкото месо, наложено на Португалия, бяха отменени едва с приемането на Регламент (ЕО) № 1993/2004.
(168)
Комисията подчертава освен това, че в съответствие с точки 33 и 34 от Насоките за ТСE предприятията са били подбрани и са получили заплащане съгласно пазарните принципи по недискриминационен начин (вж. съображение 21 и следващите от настоящото решение). Комисията може в конкретния случай, имайки предвид неотложния характер на мерките, които следва да бъдат взети, да приеме, че португалските власти са подбрали доставчиците на услуги в съответствие с Наредба-закон № 197/99 от 8 юни 1999 г., която според информацията, предоставена от португалските власти, е националният инструмент за транспониране на Директива 97/52/ЕО, без да прибягват до възлагане на обществени поръчки (вж. съображение 24 от настоящото решение).
(169)
Португалските власти заявиха, че с Наредба-закон № 197/2002 са имали за цел да спазят поетите от тях задължения в контекста на Решение 2000/766/ЕО на Съвета, като се спазва принципът „замърсителят плаща“ (вж. съображения 65 и 66 от настоящото решение). Те потвърдиха, че ресурсите на са били отклонени към евентуални конкурентни дейности, които предприятията доставчици на услуги биха могли да извършват, защото единствената дейност на тези предприятия е било единствено събирането, преработката, транспортирането и унищожаването на животински странични продукти.
(170)
Комисията отбелязва също, че отговорността за услугата и нейното финансиране е била прехвърлена на операторите след определен преходен етап чрез системата, установена с Наредба-закон № 244/2003.
(171)
Като се имат предвид специфичните обстоятелства и извънредното положение вследствие на риска от разпространение на СЕГ през периода 1999-2004 г. и на факта, че системата, установена с Наредба-закон № 244/2003, предвижда постепенно прехвърляне на отговорността и финансирането на услугите върху операторите от сектора, Комисията счита, че помощта може да бъде определена като краткосрочна и спазваща принципа „замърсителят плаща“ в дългосрочен план.
(172)
Следователно въз основа на информацията, с която разполага, Комисията може да достигне до заключението, че помощта, предоставена през периода от 1999 г. до края на 2002 г., може да се ползва от изключението, предвидено в член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС.
(173)
За помощта, предоставена за времето от 2003 г. до ноември 2005 г., Комисията, като има предвид извънредното положение, преобладаващо до края на 2004 г., и факта, че режимът на наредбата-закон е предвиждал постепенно прехвърляне на отговорността и финансирането за услугите, както е посочено по-горе, счита, че помощта може да бъде определена като съвместима и в съответствие с точка 47 от Насоките за ТСE, ако съответства на действителните разходи за получените услуги.
(174)
Както е посочено в съображение 100 от настоящото решение, португалските власти доказаха, че помощта съответства на действителните разходи за услугите на предприятията доставчици на услуги за периода от 1999 до 2005 г.
(175)
Следователно въз основа на информацията, с която разполага, Комисията може да достигне до заключението, че помощта, предоставена през периода от 2003 г. до края на 2005 г. на доставчиците на услуги, може да се ползва от изключението, предвидено в член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС.
3.1.2. Помощ на кланиците и цеховете за разфасовка, на вносителите и вътрешните оператори от сектора в Общността, както и на животновъдите
(176)
Както Комисията отбеляза в съображение 166 от настоящото решение, през периода от 1999 до 2004 г. рискът от разпространение на СЕГ в Португалия е довел до специфични обстоятелства и извънредно положение. Като се има предвид извънредното положение и това, че системата, установена с Наредба-закон № 244/2003, предвижда постепенно прехвърляне на отговорността и финансирането на услугите върху операторите от сектора, Комисията счита, че помощта може да бъде определена като краткосрочна и спазваща принципа „замърсителят плаща“ в дългосрочен план. В съответствие с досегашната си практика Комисията в конкретния случай счита, че помощ съгласно точка 47 от Насоките за ТСE може да бъде по изключение предоставена на други оператори от сектора, и по-специално на кланиците и цеховете за разфасовка, на вносителите и вътрешните оператори от сектора в Общността.
(177)
Както Комисията отбеляза за предприятията доставчици на услуги, помощта е била предоставена в съответствие с принципите, изложени в точка 47 от Насоките за ТСE.
(178)
Що се отнася до кланиците и цеховете за разфасовка, вносителите и вътрешните оператори от сектора в Общността, Комисията може следователно да достигне до заключението, че предоставената помощ може да се ползва от изключението, предвидено в член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС.
(179)
Относно животновъдите Комисията също достига до заключението, че с оглед на изложеното в съображение 160 и следващите от настоящото решение, помощта е била предоставена в съответствие с принципите, изложени в точка 47 от Насоките за ТСE, и може да се ползва от изключението, предвидено в член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС.
3.2. ФИНАНСИРАНЕ НА ПОМОЩТА
(180)
От октомври 2002 г., датата на влизане в сила на Наредба-закон № 197/2002, финансирането на разходите, свързани с операциите по събиране, транспортиране, преработка и унищожаване на странични животински продукти от месо от бозайници и от птици, се осигурява от постъпленията от парафискална такса, налагана на кланиците, на вносителите на необезкостено говеждо, телешко и свинско месо и на вътрешните оператори в Общността, т.е. операторите/получателите на доставки от необезкостено говеждо, телешко и свинско месо.
(181)
Съгласно практиката на Съда на ЕС (53) Комисията обикновено приема, че финансирането на държавна помощ посредством задължителни такси може да окаже влияние върху помощта, като има защитен ефект, който надхвърля самата помощ. Въпросните такси наистина представляват задължителен налог. Според същата съдебна практика Комисията счита, че помощ не може да бъде финансирана с парафискални такси, които се прилагат и върху вноса на продуктите от други държави-членки.
(182)
Като се има предвид тази съдебна практика, както и фактът, че мярката е предоставена посредством държавни ресурси и следователно съставлява държавна помощ по смисъла на член 107 от ДФЕС, трябва да се провери дали тя има дискриминационен характер в нарушение на член 110 от ДФЕС, доколкото продуктите на други държави-членки също подлежат на плащането на таксата.
(183)
Португалските власти обосноваха облагането с такса на вносните необезкостени меса с факта, че тези вносни продукти може да се ползват от системата по същия начин, както и националните продукти, тъй като наличието на необезкостено месо предполага наличието на странични продукти, които се ползват от услугите по събиране, транспортиране, преработка и унищожаване.
(184)
С оглед на информацията, с която разполага Комисията, таксите са наложени на кланиците, вносителите на кланични трупове, половинки кланични трупове и други необезкостени разфасовки на говеда, телета и свине (вж. член 2, параграф 2 от Наредба-закон № 197/2002) и имат за цел да осигурят услугите по събиране, транспортиране, преработка и унищожаване на страничните продукти от месо от бозайници и от птици (член 1, параграф 1 от Наредба-закон № 197/2002).
(185)
Тази информация породи у Комисията съмнения относно съответствието между таксите, събирани от задължените лица, и ползваните от тях услуги. Комисията установи, че не може да изключи наличието на система на евентуална дискриминация спрямо продуктите, внесени от другите държави-членки, за които трябва да се заплаща такса.
(186)
Впоследствие португалските власти увериха, че финансирането на услугите по събиране, транспортиране, преработка и унищожаване на страничните продукти от месо от птици не идва от такси, наложени на кланиците и вносителите на кланични трупове, половинки кланични трупове и други необезкостени разфасовки на говеда, телета и свине, а в съответствие с приложение 1 към Наредба-закон № 197/2002 от такси, наложени на кланиците на птици, които не насърчават събирането, транспортирането, преработката и унищожаването на страничните продукти, получени при клането на птици. Вносителите и операторите на кланични трупове на птици са освободени от таксата поради факта, че от по-голямата част от вносните кланични трупове на птици не се получават странични продукти.
(187)
Напротив, що се отнася до вносителите и операторите на кланични трупове, половинки кланични трупове и други необезкостени разфасовки на говеда, телета и свине, португалските власти посочиха, че от тези вносни необезкостени разфасовки се получават странични продукти.
(188)
Още при разпореждането за информация и по-късно, при откриването на процедурата, Комисията поиска от португалските власти да гарантират, че вносните продукти могат да се възползват от механизма по същия начин, както и националните продукти, и да докажат с числени данни, че за референтния период е имало парична равностойност между сумите, събрани от необезкостените продукти от говеждо, телешко и свинско месо, внесени от други държави-членки, и разходите за услугите, от които се ползват изключително тези продукти (вж. параграф 37, буква з) от решението за откриване на процедура).
(189)
Португалските власти увериха, че необезкостените вносни разфасовки се ползват по същия начин от услугите по събиране, транспортиране, преработка и унищожаване на страничните продукти от месо, по какъвто и националните продукти, но не представиха точни и съвпадащи числени данни в това отношение.
(190)
Поради това информацията, предоставена на Комисията, не ѝ дава възможност да достигне до заключението, че таксата, въведена с Наредба-закон № 197/2002 и налагана върху вносните продукти, съответства на сумата за услугите, от които се ползват страничните продукти, получени от тези вносни продукти, и че следователно вносните продукти са могли да се ползват от услугите, финансирани чрез мярката за помощ, по същия начин, както националните продукти.
(191)
По силата на член 3, параграф 2 от Наредба-закон № 244/2003 кланиците, цеховете за разфасовка, инкубационните центрове и предприятията за яйчни продукти са дължали таксите, определени в приложение 1 към Наредба-закон № 197/2002, с изключение на субектите, ползващи се от алтернативния режим, предвиден от тази наредба, които дължат таксите, определени в приложение 2, до одобряването на плана за унищожаване на материалите от категория 3. За материалите от категории 1 и 2 те са дължали, преди одобрението на съответен план, по 0,35 EUR на 1 kg материал (член 5, параграф 1 от Наредба-закон № 244/2003).
(192)
Що се отнася до измененията, направени чрез въвеждане на Наредба-закон № 244/2003 в системата на таксуване, Комисията поиска от португалските власти да докажат, че вносните продукти са могли да се възползват от посочените услуги по същия начин, както националните продукти.
(193)
Португалските власти потвърдиха, че таксата, въведена с Наредба-закон № 244/2003, се е основавала на действително получени странични продукти и че вносните продукти са могли да се възползват по същия начин от тези услуги. Комисията обаче отбелязва, че португалските власти не са представили числени данни в подкрепа на тези твърдения.
(194)
Без елементи за проверка Комисията не може да достигне до заключението, че таксата, въведена от Наредба-закон № 244/2003, съответства на сумата за услугите, от които се ползват страничните продукти, получени от тези вносни продукти, и че следователно вносните продукти са могли да се ползват от услугите, финансирани чрез мярката за помощ, по същия начин, както националните продукти.
(195)
Комисията отбелязва, че системата на таксуване, въведена въз основа на Наредба-закон № 197/2002 и на преходния режим, установен с член 3, параграф 2 и член 5, параграф 2 от Наредба-закон № 244/2003, не е в съответствие с член 110 от ДФЕС поради наличието на система, която е потенциално дискриминационна спрямо продуктите, внесени от други държави-членки, които се оказват също длъжни да заплащат таксата.
VI. ЗАКЛЮЧЕНИЯ
(196)
Комисията съжалява, че Португалия е предоставила неправомерно помощ в полза на събиране, транспортиране, преработка и унищожаване на кланични отпадъци в нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС.
(197)
Помощта в полза на събиране, транспортиране, преработка и унищожаване на кланични отпадъци е предоставена при спазване на разпоредбите на Общността, приложими към получателите. От друга страна, финансирането на тази помощ посредством системата на таксуване, въведена въз основа на Наредба-закон № 197/2002 и на преходния режим, установен с член 3, параграф 2 и член 5, параграф 2 от Наредба-закон № 244/2003, е несъвместима с вътрешния пазар поради потенциално дискриминационните последици за продуктите, внесени от други държави-членки, които се оказват също длъжни да заплащат таксата.
(198)
Комисията счита за уместно в конкретния случай да приеме условно решение, като използва възможността, предоставена от член 7, параграф 4 от Регламент (ЕО) № 659/1999, според който Комисията може да прибави към положителното си решение условия, съгласно които дадена помощ може да се счита за съвместима с Общия пазар, и може да определи задължения, които да ѝ позволят да контролира спазването на своето решение.
(199)
С цел да коригира нарушението на член 110 от ДФЕС и по този начин да премахне дискриминацията от по-задна дата, Португалия трябва да възстанови частта от таксата, събрана за продукти, произхождащи от други държави-членки, в срока и при условията, определени от Комисията. Коригирането на това нарушение ще направи въпросната помощ съвместима с Договора.
(200)
Комисията определя условията, които трябва да бъдат спазени при горепосоченото възстановяване. Следователно Португалия трябва да възстанови на платилите тази такса лица частта от таксата, събрана за продуктите, произхождащи от други държави-членки, от датата на въвеждане на таксата, предвидена от Наредба-закон № 197/2002, до датата на последното прилагане на тази такса преди изтичането на преходния режим, въведен с Наредба-закон № 244/2003. За тази цел Португалия ще осигури спазването на следните условия:
-
ако могат да представят доказателство, че таксата е била наложена върху продуктите, внесени от други държави-членки, задължените с тази такса лица могат да изискат да им бъде възстановена пропорционална част от приходите от таксата, предназначена за финансиране на част от помощта, която е в полза изключително на националните продукти. Тези молби за възстановяване се подават в срок, определен в съответствие с националното право, но в никакъв случай не по-малко от шест месеца, считано от публикуването на настоящото решение,
-
Португалия ще установи степента на евентуалната дискриминация, на която са подложени вносните продукти. За тази цел Португалия ще провери за определен референтен период паричната равностойност между общо събраните суми от разглежданата такса за националните продукти и предимствата, от които се ползват изключително тези продукти,
-
възстановяването трябва да стане в срок от максимум шест месеца, считано от датата на подаване на молбата,
-
възстановените суми следва да бъдат актуализирани, като се вземат предвид лихвите, считано от датата на събирането на тези суми до датата на тяхното действително възстановяване. Лихвите се изчисляват на базата на референтния лихвен процент на Комисията, предвиден по метода на определяне на референтните и сконтовите лихвени проценти (54),
-
португалските власти трябва да приемат всякакви разумни доказателства от страна на задължените лица, които доказват частта от платената такса върху продукти, произхождащи от други държави-членки,
-
правото на възстановяване не може да бъде предмет на други условия, по-специално на условието таксата да не е била прехвърляна,
-
когато задълженото лице още не е платило таксата, португалските власти категорично трябва да откажат плащането на пропорционалната част от нея, наложена върху продуктите, внесени от други държави-членки, за която е доказано, че е предназначена за финансиране на частта от помощта, която е в полза изключително на националните продукти. Те трябва да откажат плащането и на свързаните с нея евентуални лихви за забава,
-
при поискване от страна на Комисията, Португалия се задължава да представи пълен отчет, доказващ правилното изпълнение на мярката за възстановяване,
-
ако в друга държава-членка е била наложена такса със сходни цели върху същите продукти, които са били облагани с таксата в Португалия, португалските власти поемат задължението да върнат на задължените лица частта от таксата върху продуктите, произхождащи от тази друга държава-членка,
-
Португалия поема задължението да сведе настоящото решение до знанието на всички потенциално задължени с тази такса лица,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Държавната помощ, предоставена от Португалия въз основа на Наредба-закон № 393-В/98 от 4 декември 1998 г., е съвместима с вътрешния пазар.
Член 2
1. Държавната помощ, предоставена от Португалия въз основа на Наредба-закон № 197/2002 от 25 септември 2002 г. и на преходния режим, установен с член 3, параграф 2 от Наредба-закон № 244/2003 от 7 октомври 2003 г., е съвместима с вътрешния пазар, при условие че Португалия възстанови на задължените с тази такса лица частта от таксата, събрана за продуктите, произхождащи от други държави-членки, от датата на въвеждане на таксата с Наредба-закон № 197/2002 до датата на последното прилагане на тази такса преди изтичането на преходния режим, въведен с Наредба-закон № 244/2003.
2. За тази цел Португалия ще осигури спазването на следните условия:
-
ако могат да представят доказателство, че таксата е била наложена върху продуктите, внесени от други държави-членки, задължените с тази такса лица могат да изискат да им бъде възстановена пропорционална част от приходите от таксата, предназначена за финансиране на част от помощта, която е в полза изключително на националните продукти. Тези молби за възстановяване се подават в срок, определен в съответствие с националното право, но в никакъв случай не по-малко от шест месеца, считано от публикуването на настоящото решение,
-
Португалия ще установи степента на евентуалната дискриминация, на която са подложени вносните продукти. За тази цел Португалия ще провери за определен референтен период паричната равностойност между общо събраните суми от разглежданата такса за националните продукти и предимствата, от които се ползват изключително тези продукти,
-
възстановяването трябва да стане в срок от максимум шест месеца, считано от датата на подаване на молбата,
-
възстановените суми следва да бъдат актуализирани, като се вземат предвид лихвите, считано от датата на събирането на тези суми до датата на тяхното действително възстановяване. Лихвите се изчисляват на базата на референтния лихвен процент на Комисията, предвиден по метода на определяне на референтните и сконтовите лихвени проценти (55),
-
португалските власти приемат всякакви разумни доказателства от страна на задължените лица, които доказват частта от платената такса върху продукти, произхождащи от други държави-членки,
-
правото на възстановяване не може да бъде предмет на други условия, по-специално на условието таксата да не е била прехвърляна,
-
когато задълженото лице още не е платило таксата, португалските власти категорично трябва да откажат плащането на пропорционалната част от нея, наложена върху продуктите, внесени от други държави-членки, за която е доказано, че е предназначена за финансиране на частта от помощта, която е в полза изключително на националните продукти. Те трябва да откажат плащането и на свързаните с нея евентуални лихви за забава,
-
при поискване от страна на Комисията, Португалия се задължава да представи пълен отчет, доказващ правилното изпълнение на мярката за възстановяване,
-
ако в друга държава-членка е била наложена такса със сходни цели върху същите продукти, които са били облагани с таксата в Португалия, португалските власти поемат задължението да върнат на задължените лица частта от таксата върху продуктите, произхождащи от тази друга държава-членка,
-
Португалия поема задължението да сведе настоящото решение до знанието на всички потенциално задължени с тази такса лица.
Член 3
Португалия информира Комисията в срок от два месеца от датата на уведомлението за настоящото решение за предприетите мерки за неговото изпълнение.
Член 4
Адресат на настоящото решение е Португалската република.
Съставено в Брюксел на 13 юли 2011 година.
DECISÃO DA COMISSÃO
de 13 de Julho de 2011
relativa ao regime de auxílios estatais C 3/09 (ex NN 41 A-B/03) aplicado por Portugal a favor da recolha, transporte, tratamento e destruição dos resíduos de matadouros
[notificada com o número C(2011) 4888]
(Apenas faz fé o texto em língua portuguesa)
(2011/677/UE)
A COMISSÃO EUROPEIA,
Tendo em conta o Tratado sobre o Funcionamento da União Europeia, nomeadamente o artigo 108.o, n.o 2, primeiro parágrafo,
Considerando o seguinte:
I. PROCEDIMENTO
(1)
Na sequência de uma queixa, a Comissão solicitou às autoridades portuguesas, em 15 de Novembro de 2002, informações relativas à introdução de uma taxa parafiscal destinada a financiar a recolha, o transporte, a transformação e a destruição dos subprodutos resultantes do abate de ruminantes e de aves de capoeira, nos termos do Decreto-Lei n.o 197/2002, de 25 de Setembro de 2002 (1) (adiante designado por «Decreto-Lei n.o 197/2002»). As autoridades portuguesas responderam por ofício de 20 de Janeiro de 2003.
(2)
Resultando das informações prestadas ter sido dada execução ao dispositivo em causa, sem autorização prévia da Comissão, foi o mesmo inscrito no registo dos auxílios não notificados, com a numeração NN 41 A-B/03.
(3)
Por ofícios de 16 e 30 de Abril de 2003, os serviços da Comissão solicitaram às autoridades portuguesas novas informações sobre o regime em epígrafe. As autoridades portuguesas dispunham de um prazo de quatro semanas para responder.
(4)
Por ofícios de 5 de Maio e 6 de Junho de 2003, registados em 5 de Maio e 10 de Junho de 2003, respectivamente, a Representação Permanente de Portugal junto da União Europeia pediu, em nome das autoridades portuguesas, um prazo suplementar para comunicar todas as informações solicitadas, tendo em conta o tempo necessário à recolha das mesmas.
(5)
Por ofício de 25 de Julho de 2003, os serviços da Comissão concederam a prorrogação do prazo por quatro semanas.
(6)
Não tendo recebido resposta no prazo de quatro semanas fixado no último ofício supramencionado, os serviços da Comissão enviaram às autoridades portuguesas, em 19 de Dezembro de 2003, um ofício de insistência, no qual indicavam que, na ausência de resposta, se reservavam o direito de propor à Comissão o envio de uma injunção para prestação de informações, nos termos do artigo 10.o, n.o 3, do Regulamento (CE) n.o 659/1999 do Conselho, de 22 de Março de 1999, que estabelece as regras de execução do artigo 93.o do Tratado CE (2) (actual artigo 108.o do TFUE).
(7)
Por ofício de 5 de Fevereiro de 2004, registado no mesmo dia, a Representação Permanente de Portugal junto da União Europeia comunicou à Comissão a resposta das autoridades portuguesas aos ofícios dos serviços da Comissão de 16 e 30 de Abril de 2003.
(8)
Por ofício de 11 de Novembro de 2004, os serviços da Comissão solicitaram às autoridades portuguesas novas informações sobre o regime em epígrafe. As autoridades portuguesas dispunham de um prazo de quatro semanas para responder.
(9)
Por ofício de 30 de Dezembro de 2004, registado em 5 de Janeiro de 2005, a Representação Permanente de Portugal junto da União Europeia pediu, em nome das autoridades portuguesas, um prazo suplementar de um mês para comunicar todas as informações solicitadas, tendo em conta o tempo necessário à recolha das mesmas.
(10)
Por ofício de 17 de Janeiro de 2005, os serviços da Comissão concederam, pela segunda vez, a prorrogação do prazo, conforme solicitado.
(11)
Não tendo recebido resposta às suas perguntas no novo prazo fixado, os serviços da Comissão enviaram às autoridades portuguesas, em 12 de Abril de 2005, um novo ofício de insistência, no qual chamavam, uma vez mais, a atenção das mesmas para o facto de, em caso de incumprimento do prazo de quatro semanas fixado para o envio de uma resposta, se reservarem o direito de propor à Comissão o envio de uma injunção para prestação de informações, nos termos do artigo 10.o, n.o 3, do Regulamento (CE) n.o 659/1999.
(12)
O prazo de resposta supracitado terminou em Maio de 2005. Não tendo recebido resposta no referido prazo, a Comissão, por decisão de 21 de Fevereiro de 2006 (3), instou Portugal a comunicar-lhe todas as informações que lhe tinham sido solicitadas, precisando que, na ausência de resposta das autoridades portuguesas, se reservava o direito de dar início ao procedimento previsto no artigo 108.o, n.o 2, do TFUE (ver ponto 80 da injunção para prestação de informações).
(13)
Uma vez que não lhe fora comunicada nenhuma das informações solicitadas, a Comissão decidiu, em 28 de Janeiro de 2009, dar início ao procedimento previsto no artigo 108.o, n.o 2, do TFUE. Essa decisão foi publicada no Jornal Oficial da União Europeia (4). A Comissão convidou os outros Estados-Membros e as partes interessadas a apresentarem as suas observações relativamente aos auxílios em causa.
(14)
Não tendo recebido comentários de Portugal no prazo fixado, a Comissão enviou um ofício de insistência às autoridades portuguesas em 18 de Março de 2009. Em 14 de Abril de 2009, Portugal transmitiu os seus comentários à Comissão, tendo facultado igualmente uma cópia dos Decretos-Lei n.o 393-B/98 e n.o 244/2003. A 15 de Junho de 2009, foram recebidos comentários da ETSA - Empresa de Transformação de Subprodutos Animais, SA.
(15)
Em 1 de Julho de 2009, a Comissão transmitiu às autoridades portuguesas os comentários da ETSA. As autoridades portuguesas não transmitiram à Comissão nenhuma observação sobre os comentários dessa empresa.
(16)
No seguimento dos comentários da ETSA, os serviços da Comissão enviaram um ofício às autoridades portuguesas em 19 de Fevereiro de 2010, solicitando-lhes esclarecimentos suplementares. As autoridades portuguesas responderam por ofício de 27 de Abril de 2010.
(17)
Por ofício de 1 de Fevereiro de 2011, os serviços da Comissão solicitaram determinados esclarecimentos às autoridades portuguesas e que estas respondessem cabalmente a todas as perguntas que lhes tinham sido anteriormente colocadas pelos mesmos serviços.
(18)
Por ofício de 24 de Fevereiro de 2011, as autoridades portuguesas solicitaram a prorrogação do prazo de resposta em 30 dias.
(19)
Por ofício de 28 de Fevereiro de 2011, os serviços da Comissão concederam a prorrogação do prazo de resposta em 30 dias. As autoridades portuguesas responderam às perguntas dos serviços da Comissão por ofício de 1 de Abril de 2011.
(20)
Por ofício de 20 de Junho de 2011, os serviços da Comissão informaram as autoridades portuguesas de que iam propor à Comissão que tomasse uma decisão positiva condicional e expuseram as condições a que aquela ficaria subordinada.
II. DESCRIÇÃO
(21)
Segundo as informações das autoridades portuguesas, entre 1 de Janeiro e 14 de Outubro de 1998, foram detectados em Portugal 66 casos de encefalopatia espongiforme bovina (adiante designada por «EEB»). Em face desta situação de risco para a saúde pública e animal, a Comissão adoptou a Decisão 98/653/CE, de 18 de Novembro de 1998, relativa a medidas de emergência em matéria de protecção contra a encefalopatia espongiforme bovina (EEB), tornadas necessárias pela ocorrência de EEB em Portugal (5), e impôs as medidas de emergência que os casos de EEB surgidos em Portugal exigiam, proibindo, nomeadamente, a expedição de determinados animais e subprodutos animais do território português para os outros Estados-Membros.
(22)
Para atenuar as consequências das medidas adoptadas no quadro da luta contra a EEB, o Estado português assumiu, a partir de 1999, a totalidade dos custos resultantes das operações de recolha, transformação e destruição dos subprodutos de carne de mamíferos e de aves. Com efeito, através do Decreto-Lei n.o 393-B/98, de 4 de Dezembro de 1998 (6) (adiante designado por «Decreto-Lei n.o 393-B/98»), o Estado português assumiu a responsabilidade e as despesas das operações de recolha, transformação e destruição dos subprodutos.
(23)
O Decreto-Lei n.o 393-B/98 prevê, no artigo 4.o, n.o 3, a possibilidade de serem fixadas taxas a suportar pelos estabelecimentos de abate e destinadas ao financiamento da destruição de determinadas matérias-primas. Segundo as informações recebidas das autoridades portuguesas, essa taxa não foi imposta aos estabelecimentos de abate.
(24)
As autoridades portuguesas explicaram que não dispunham de dispositivos específicos em quantidade suficiente para poderem assegurar o tratamento adequado dos resíduos e que, por isso, tinham sido forçadas a contratar esses mesmos serviços - que, por natureza, são da responsabilidade do Estado - ao sector privado.
(25)
As autoridades portuguesas explicaram que esta missão de interesse público tinha sido cometida ao sector privado em conformidade com o disposto no Decreto-Lei n.o 197/99, de 8 de Junho de 1999 (7), instrumento nacional de transposição da Directiva 97/52/CE do Parlamento Europeu e do Conselho, de 13 de Outubro de 1997, que altera as Directivas 92/50/CEE, 93/36/CEE e 93/37/CEE, relativas à coordenação dos processos de adjudicação respectivamente de serviços públicos, de fornecimentos públicos e de empreitadas de obras públicas (8). As empresas privadas encarregadas de efectuar as prestações em causa foram seleccionadas em função da sua aptidão técnica com vista ao bom desempenho da missão de interesse público que lhes foi cometida, tendo ainda presente a urgência que presidiu ao interesse em tratar estes subprodutos de forma segura, rápida e eficaz. As autoridades portuguesas facultaram um exemplo de contrato de prestação de serviços em vigor entre 1 de Setembro de 2004 e 31 de Dezembro de 2004.
(26)
De acordo com as informações das autoridades portuguesas, os parâmetros que estiveram na base do cálculo da compensação pelos serviços prestados foram previamente estabelecidos pelo despacho conjunto n.o 96/99, de 25 de Janeiro de 1999 (9). O teor deste despacho foi verificado periodicamente, tendo sido alterado pelo despacho conjunto n.o 324/2001, de 6 de Abril de 2001 (10), e pelo despacho conjunto n.o 124/2002, de 19 de Fevereiro de 2002 (11).
(27)
Através da Decisão 2000/766/CE (12), o Conselho proibiu a utilização de subprodutos animais de quase todas as espécies na alimentação animal e impôs a destruição desses subprodutos em todos os Estados-Membros, incluindo Portugal.
(28)
As autoridades portuguesas explicaram que, devido a essa decisão, a quantidade de resíduos em causa aumentou, o mesmo tendo sucedido, consequentemente, aos custos dessas operações.
(29)
Através da Decisão 2001/376/CE (13), a Comissão decidiu manter a Decisão 98/653/CE, tomada em relação a Portugal.
(30)
O Regulamento (CE) n.o 1774/2002 do Parlamento Europeu e do Conselho, de 3 de Outubro de 2002, que estabelece regras sanitárias relativas aos subprodutos animais não destinados ao consumo humano (14), estabelece regras específicas relativas à recolha, transformação e destruição de subprodutos animais, aplicáveis a diversas categorias de subprodutos.
(31)
As autoridades portuguesas esclareceram que, para respeitar os seus compromissos neste contexto, decidiram proceder à transferência dos custos das referidas operações para os agentes económicos do sector, no estrito respeito pelo princípio do poluidor-pagador e sem perder de vista as preocupações com a protecção da saúde pública, por que são responsáveis e que continua a ser fundamental garantir. Portugal adoptou, assim, o regime previsto pelo Decreto-Lei n.o 197/2002, de 25 de Setembro de 2002.
(32)
A partir de Outubro de 2002, mês da entrada em vigor do Decreto-Lei n.o 197/2002, o financiamento dos custos das operações de recolha, transporte, transformação e destruição dos subprodutos de carne de mamíferos e de aves é assegurado pelas receitas de uma taxa parafiscal aplicada aos estabelecimentos de abate, aos importadores de carne de bovino e de suíno não desossada e aos operadores intracomunitários, ou seja, aos operadores/receptores de carne de bovino e de suíno não desossada.
(33)
Por ofício de 20 de Janeiro de 2003, as autoridades portuguesas indicaram que estavam isentos do pagamento da taxa os seguintes operadores:
-
os estabelecimentos de abate que promovam a recolha, transformação e destruição da totalidade dos subprodutos gerados, com excepção das matérias de risco especificadas (adiante designadas por «MRE»), quer no próprio estabelecimento, quer nas salas de desmancha, dado que estas unidades criaram condições de autonomia em matéria de tratamento dos respectivos subprodutos (ver o anexo 2, ponto 2, do Decreto-Lei n.o 197/2002),
-
os importadores e os operadores intracomunitários de carne desossada, já que esta não gera subprodutos sujeitos a tratamento obrigatório por força da legislação comunitária e nacional.
(34)
No que respeita ao destino preciso das receitas provenientes da cobrança das taxas, as autoridades portuguesas declararam que estas se destinavam exclusivamente ao financiamento das operações inerentes aos serviços de recolha, transporte, transformação e destruição de subprodutos de carne de mamíferos e de aves, incluindo as MRE.
(35)
O montante das taxas é estabelecido no anexo 1 do Decreto-Lei n.o 197/2002, como se indica a seguir, proporcionalmente ao peso e em função da espécie em causa:
(em EUR)
Espécie/Tipo
Bovinos
Suínos
Ovinos/Caprinos
Aves
Outros
Taxa/kg de carcaça
0,05
0,04
0,03
0,06
0,06
(36)
Para efeitos do financiamento dos serviços de recolha, transporte, transformação e destruição das MRE, o artigo 2.o, n.o 2, do Decreto-Lei n.o 197/2002 prevê que seja cobrada, especifica e unicamente aos estabelecimentos de abate, uma taxa fixa de 0,30 EUR por quilograma de MRE.
(37)
Todas as taxas são pagas mediante processo de autoliquidação a um organismo público: o Instituto Nacional de Intervenção e Garantia Agrícola (INGA). As taxas cobradas aos operadores constituíam receitas do INGA e eram-lhe directamente pagas.
(38)
Como se refere nos considerandos 32 e 33 da presente decisão, o artigo 4.o do Decreto-Lei n.o 197/2002 precisa que os estabelecimentos de abate têm também a possibilidade de se organizar, quer com recurso à contratação de serviços de terceiros quer por sua própria iniciativa, para promover a recolha, a transformação e a destruição dos subprodutos, com excepção das MRE, nos termos das disposições legais em vigor. Caso os estabelecimentos de abate promovam a recolha, a transformação e a destruição dos subprodutos gerados no próprio estabelecimento - com excepção das MRE -, a taxa a pagar é fixada no anexo 2 do Decreto-Lei n.o 197/2002 do seguinte modo:
(em EUR)
Espécie/Tipo
Bovinos
Suínos
Ovinos/caprinos
Aves
Outros
Taxa/kg de carcaça
0,03
0,02
0,00
0,00
0,00
(39)
Caso os estabelecimentos de abate promovam a recolha, a transformação e a destruição da totalidade dos subprodutos gerados quer no próprio estabelecimento quer nas salas de desmancha, com excepção das MRE, não é devido o pagamento de qualquer taxa.
(40)
Nos termos do artigo 5.o do Decreto-Lei n.o 197/2002, compete ao INGA o controlo do pagamento das taxas nos estabelecimentos de abate, pelo que estes devem manter registos actualizados das quantidades de carcaças e respectivos pesos. Compete igualmente ao INGA o controlo do pagamento das taxas na importação e recepção de produtos provenientes da União Europeia, devendo os operadores/receptores em causa manter registos actualizados de todas as operações efectuadas.
(41)
Se optarem por este regime alternativo, os estabelecimentos de abate devem submeter previamente à apreciação do INGA os respectivos projectos, bem como sujeitar-se a todas as acções de controlo que forem determinadas pelas autoridades competentes.
(42)
As autoridades portuguesas forneceram garantias de que este serviço seria exclusivamente prestado às entidades que geram os subprodutos cuja eliminação é obrigatória e de que a taxa se limita a fazer recair os custos dessas operações sobre estas mesmas entidades.
(43)
Quanto à correspondência entre as receitas das taxas e os custos dos serviços que são por aquelas financiados, as autoridades portuguesas declararam que cada taxa constante dos anexos I e II ao Decreto-Lei n.o 197/2002, bem como a taxa definida no artigo 2.o, n.o 2, relativamente às MRE, foi calculada com base nos custos reais dos serviços a prestar, tendo em conta a natureza e a relevância dos subprodutos gerados por cada espécie animal.
(44)
Para as autoridades portuguesas, este financiamento configura, em todos os aspectos, uma compensação, pelos utentes, do fornecimento de um serviço público de interesse geral. Os montantes pagos pelos operadores sujeitos passivos são directamente proporcionais às quantidades de resíduos efectivamente entregues ao serviço público e ao custo real da eliminação desses resíduos. Para corroborar estas afirmações, as autoridades portuguesas facultaram documentos com valores relativos aos anos de 1999 a 2005, demonstrativos dos custos das prestações, e, relativamente a 2003, um documento com valores relativos às receitas da taxa, referentes aos diversos tipos de subprodutos, independentemente de serem produtos importados ou nacionais.
(45)
Em relação à questão de saber se os produtos importados podem efectivamente beneficiar do sistema do mesmo modo que os produtos nacionais, as autoridades portuguesas asseguram que, dentro do espírito do princípio do poluidor-pagador, as taxas aplicáveis quer aos estabelecimentos de abate, quer à importação, quer às trocas intracomunitárias de carne não desossada reflectem os custos associados ao tratamento da totalidade dos subprodutos gerados no circuito até ao consumidor final.
(46)
Segundo as autoridades portuguesas, a importação de carne não desossada gera subprodutos e, consequentemente, beneficia do serviço de recolha, transporte, transformação e destruição, pelo que se justifica a aplicação das referidas taxas.
(47)
As autoridades portuguesas consideram que as acções financiadas são de interesse público porque, na sequência da crise da EEB, se tornou manifesto que a eliminação dos resíduos de matadouro é uma missão de serviço público, da competência do Estado, dada a sua importância para a protecção da saúde humana e animal e para a protecção do ambiente.
(48)
O sistema estabelecido pelo Decreto-Lei n.o 197/2002 foi revogado pelo Decreto-Lei n.o 244/2003, de 7 de Outubro de 2003 (15) (adiante designado por «Decreto-Lei n.o 244/2003»), que entrou em vigor em 22 de Outubro de 2003 e estabeleceu um regime geral e um regime transitório para os subprodutos animais impróprios para o consumo humano.
(49)
Nos termos do regime geral, os estabelecimentos de abate, salas de desmancha, centros de incubação e indústrias de ovoprodutos, por sua própria iniciativa, ou com recurso à contratação de serviços de terceiros, devem promover a recolha, o transporte, a armazenagem, o manuseamento, a transformação e a destruição das matérias das categorias 1, 2 e 3, geradas na própria unidade, de acordo com o disposto no Regulamento (CE) n.o 1774/2002, mediante a execução de um plano sujeito à aprovação prévia da Direcção-Geral de Veterinária (DG V).
(50)
Os estabelecimentos de abate, salas de desmancha, centros de incubação e indústrias de ovoprodutos devem apresentar um plano de destruição ou de utilização das matérias da categoria 3, a aprovar pela DG V, no prazo de 90 dias a contar da data da entrada em vigor do Decreto-Lei n.o 244/2003 ou do início de actividade. No que respeita à categoria 3, até à aprovação dos planos pela DG V, o INGA continua a assegurar os serviços de recolha, transporte, transformação, armazenagem temporária e destruição dos subprodutos, em conformidade com o Decreto-Lei n.o 197/2002. Até à aprovação do plano para as matérias da categoria 3, os titulares dos estabelecimentos de abate, salas de desmancha, centros de incubação e indústrias de ovoprodutos ficam obrigados ao pagamento das taxas fixadas no anexo 1 do Decreto-Lei n.o 197/2002, à excepção das entidades que beneficiam do regime alternativo previsto naquele diploma, as quais ficam obrigadas ao pagamento das taxas fixadas ao anexo 2 do referido decreto-lei.
(51)
Nos termos do regime transitório, o INGA continua igualmente a assegurar esses serviços relativamente às matérias das categorias 1 e 2.
(52)
No que respeita às matérias das categorias 1 e 2, os estabelecimentos de abate e as salas de desmancha devem apresentar um plano de destruição ou de utilização no prazo de 30 dias após o termo do regime transitório em Novembro de 2005. Até à aprovação do plano, ficam obrigados a pagar 0,35 EUR por quilograma de matéria da categoria 1 ou 2. A partir do momento em que o plano de destruição ou de utilização seja aprovado, os sujeitos passivos ficam isentos do pagamento da taxa.
(53)
Quando os estabelecimentos de abate e as salas de desmancha enviam um plano à DG V, referindo as operações necessárias para a eliminação das matérias das categorias 1 e 2, assumem a responsabilidade pelos encargos decorrentes dessas operações e ficam sujeitos às acções de controlo daquela autoridade competente. O artigo 3.o, n.o 4, do Decreto-Lei n.o 244/2003 prevê que o regime caduque dois anos após a entrada em vigor do mesmo decreto-lei.
(54)
O regime transitório do Decreto-Lei n.o 244/2003 caducou em Novembro de 2005. No seu ofício de 1 de Abril de 2011, as autoridades portuguesas declararam que, depois de caducado o regime transitório do Decreto-Lei n.o 244/2003, os custos das operações de destruição dos subprodutos dos estabelecimentos de abate e das salas de desmancha passaram a ser suportados pelos operadores através da valorização dos resíduos, por transformação em biocombustíveis, e da exportação de farinhas.
(55)
Na sua decisão de dar início ao procedimento, a Comissão dava conta das suas dúvidas relativamente à existência de um auxílio a favor das empresas prestadoras de serviços de recolha, transporte, transformação e destruição das matérias em causa, dos estabelecimentos de abate e das salas de desmancha, dos importadores de carne não desossada de bovino, de suíno e de aves, dos operadores intracomunitários e dos criadores, e em relação à eventual compatibilidade do mesmo.
(56)
A Comissão retomava, nomeadamente, as perguntas colocadas na primeira injunção de prestação de informações. No que respeita ao auxílio a favor das empresas de prestação de serviços de recolha, transporte, transformação e destruição das matérias em causa, manifestou dúvidas quanto à natureza de serviço de interesse público que as autoridades portuguesas quiseram atribuir às actividades em apreço, face, em especial, ao acórdão Altmark (16). No que respeita ao auxílio a favor dos estabelecimentos de abate e das salas de desmancha, dos importadores de carne não desossada de bovino, de suíno e de aves de capoeira, assim como dos operadores intracomunitários do sector, a Comissão manifestou dúvidas quanto ao facto de a contribuição paga pelo sector através da taxa corresponder ao custo económico real das prestações fornecidas pelo serviço de recolha e solicitava informações quantificadas sobre a matéria. Finalmente, no que diz respeito ao auxílio aos criadores, a Comissão manifestou dúvidas sobre as vantagens que estes poderiam obter do sistema estabelecido, dado não estarem sujeitos à taxa.
(57)
A Comissão examinou, em seguida, a título preliminar, a compatibilidade das medidas em causa à luz das orientações aplicáveis desde 1998 e concluiu, no estádio da decisão de início do procedimento, que não dispunha de informações suficientes para tirar conclusões sobre a compatibilidade das medidas em causa.
III. OBSERVAÇÕES TRANSMITIDAS POR PORTUGAL
(58)
Nas suas observações, Portugal começou por recordar a especificidade da situação do país em 1998, devido à EEB. As autoridades portuguesas fazem, nomeadamente, referência à Decisão 98/653/CE, que proíbe a expedição do território português, para outros Estados-Membros ou para países terceiros, de determinados produtos, nomeadamente as farinhas de carne e de ossos, enquanto tais ou contidos noutros produtos. Nesse contexto, Portugal criara um plano de vigilância, controlo e erradicação da EEB, que foi aprovado pelo Comité Veterinário Permanente da Comissão. Em 18 de Abril de 2001, a Comissão decidiu manter o embargo a Portugal, que só foi revogado em 2004 pelo Regulamento (CE) n.o 1993/2004 da Comissão (17).
(59)
Portugal insiste, pois, em que, entre 1998 e 2004, todas as medidas tomadas o foram para fazer face a uma situação de emergência que punha em perigo a saúde pública. O objectivo da administração portuguesa era, por conseguinte, possibilitar a execução imediata das medidas, até que os operadores se organizassem para desempenhar eles próprios as tarefas, mantendo-se sob controlo estatal. Portugal considera que a protecção da saúde pública é um bem jurídico superior a qualquer outro, que justificaria uma derrogação às regras dos auxílios estatais.
(60)
Segundo as autoridades portuguesas, a adopção da Decisão 98/653/CE e das suas prorrogações sucessivas terá impedido que as medidas adoptadas pelo Estado português para resolver a crise da EEB produzissem distorções do mercado e entravassem, desse modo, as trocas comerciais entre Estados-Membros. Portugal refere que, por existir um embargo à expedição dos produtos acima referidos, não havia trocas comerciais, pelo que não poderia haver distorções da concorrência.
(61)
Em primeiro lugar, Portugal indica que nenhum auxílio foi concedido em 1998 e prova-o através da data de entrada em vigor do Decreto-Lei n.o 393-B/98, de 4 de Dezembro de 1998. Só nessa altura é que o Estado português assumiu, a título excepcional e transitório, a responsabilidade pelas operações de recolha, transformação e destruição dos subprodutos.
(62)
Após a entrada em vigor do Decreto-Lei n.o 393-B/98, o Estado português assumiu as despesas associadas às operações de recolha, transformação e destruição dos subprodutos até à entrada em vigor do Decreto-Lei n.o 197/2002. A este propósito, as autoridades portuguesas referiram que deve considerar-se que o Estado português assumiu a responsabilidade dessas medidas no curto prazo, tendo o regime sido modificado posteriormente, e que a taxa foi introduzida como meio de repercutir no sector o financiamento das operações de recolha, transporte, transformação e destruição dos subprodutos de carne de mamíferos e de aves, incluindo as matérias de risco especificadas (MRE).
(63)
No que respeita ao custo das medidas referidas, as autoridades portuguesas referem que os parâmetros em que se baseou o cálculo da compensação foram previamente estabelecidos por despacho publicado em Diário da República. As autoridades portuguesas mencionam três despachos (18), que indicam os preços dos serviços (recolha, transporte, transformação e ensacagem em big bags, por quilograma de produto). Foram tidos em conta os encargos decorrentes dessas operações a suportar pelas unidades de transformação dos subprodutos de origem animal não anexas a matadouros. Foram igualmente tidas em conta as despesas correntes, como os encargos com energia, combustíveis, remunerações, seguros, etc. Estes parâmetros são os mesmos para todos os prestadores de serviços. As autoridades portuguesas indicaram que os lucros se situavam entre 30 % e 39,5 %, o que, segundo essas mesmas autoridades, constitui uma margem equilibrada ou mesmo inferior à média das actividades económicas. As autoridades portuguesas anexaram os exercícios de aplicação dos parâmetros nos quais se basearam os preços fixados nos despachos.
(64)
Em conclusão, o Estado português considera que os auxílios concedidos podem ser declarados compatíveis por aplicação de uma derrogação ao princípio do poluidor-pagador, por corresponderem aos custos dos serviços prestados e porque as orientações aplicáveis na altura [Orientações comunitárias para os auxílios estatais relativos aos testes de detecção de encefalopatias espongiformes transmissíveis, aos animais mortos e aos resíduos de matadouros (19)] permitiam auxílios até 100 % dos encargos reais, por serem de curto prazo.
(65)
A partir de Outubro de 2002, a base jurídica do pagamento dos encargos passou a ser o Decreto-Lei n.o 197/2002. As autoridades portuguesas consideram que as taxas em apreço tiveram em conta os preços a pagar pelas operações a efectuar pelas unidades de transformação de subprodutos. Todavia, dado que a crise se mantinha, as autoridades portuguesas consideraram que continuava a justificar-se uma intervenção do Estado como intermediário.
(66)
Nas simulações efectuadas à época, foram tidos em conta os encargos totais a suportar pelas empresas e um lucro razoável. As autoridades portuguesas enviaram o exercício elaborado com base nos custos e nos encargos para 2003, o qual, na sua perspectiva, demonstra o equilíbrio entre as receitas e os encargos decorrentes do novo regime jurídico e fixa as taxas para o financiamento dos serviços.
(67)
As autoridades portuguesas declararam, igualmente, que o financiamento dos serviços de recolha, transporte, transformação e destruição dos subprodutos de carne de aves não resultava do produto das taxas cobradas aos estabelecimentos de abate e aos importadores de carcaças, meias-carcaças e outras peças não desossadas de bovinos e suínos. As autoridades portuguesas salientaram que a interpretação do disposto no artigo 2.o, n.o 1, do Decreto-Lei n.o 197/2002 deve efectuar-se de forma articulada com o disposto no anexo 1, para o qual remete, daí resultando que o financiamento dos serviços de recolha, transporte, transformação e destruição dos subprodutos de carne era efectuado por três tipos de operadores: estabelecimentos de abate de bovinos, suínos, ovinos/caprinos, aves e outros; importadores de carcaças, meias-carcaças e outras peças não desossadas de bovinos e suínos; e operadores intracomunitários dos mesmos produtos. Assim, o anexo 1 continha uma coluna da qual constavam os valores a tributar aos estabelecimentos de abate de aves que não promovessem a recolha, transporte, transformação e destruição dos subprodutos gerados a nível do abate das aves, tendo em conta que a generalidade das carcaças de aves importadas não gera subprodutos.
(68)
As autoridades portuguesas declararam ainda que a diferença entre as duas taxas fixadas no anexo 2 do Decreto-Lei n.o 197/2002 se justificava em função dos custos associados aos subprodutos gerados nas salas de desmancha.
(69)
As autoridades portuguesas declararam que, em conformidade com os Decretos-Lei n.o 197/2002 e n.o 244/2003, não estava prevista nenhuma repercussão das taxas nos criadores, muito embora os custos das operações de recolha, transporte, transformação e destruição tivessem, de facto, tido repercussão em toda a fileira da carne. As autoridades portuguesas facultaram, para o efeito, duas facturas de serviços datadas de 22 de Outubro de 2002 e 28 de Outubro de 2003, as quais, segundo essas autoridades, demonstrariam que os custos das operações de recolha, transporte, transformação e destruição tinham sido repercutidos pelos estabelecimentos de abate nos criadores.
(70)
Finalmente, as autoridades portuguesas garantem que não foram desviados recursos para eventuais actividades concorrentes por parte das empresas prestadoras de serviços, dado que estas exerciam como única actividade a recolha, o transporte, a transformação e a destruição dos subprodutos animais.
(71)
As autoridades portuguesas referem ainda que o regime transitório estabelecido pelo Decreto-Lei n.o 244/2003 caducou em Novembro de 2005 e que, depois disso, as entidades geradoras de subprodutos tomaram inteiramente a seu cargo a responsabilidade que o Estado inicialmente assumira, com carácter temporário, em sua substituição. Desde Novembro de 2005 que a totalidade dos custos é suportada pelos operadores, que os compensam pela valorização dos resíduos por transformação em biocombustíveis e através da exportação de farinhas.
(72)
Em conclusão, as autoridades portuguesas consideram que satisfizeram as condições das orientações aplicáveis, dado que os operadores que geravam subprodutos começaram a pagar gradualmente as operações associadas à destruição dos subprodutos, por meio da taxa.
IV. OBSERVAÇÕES DE OUTRAS PARTES INTERESSADAS
(73)
A ETSA apresentou as suas observações por carta datada de 15 de Junho de 2009. O grupo ETSA é constituído pelas empresas ITS -Indústria Transformadora de Subprodutos Animais, SA e SEBOL - Comércio e Indústria de Sebo, SA. Estas empresas prestam serviços de recolha, transporte, transformação e destruição dos subprodutos de origem animal das categorias 1, 2 e 3 em Portugal e fazem parte das empresas às quais o Estado português recorreu para a prestação dos serviços em causa no período considerado. Consequentemente, a ETSA é considerada destinatária dos pagamentos do Estado e, portanto, passível de constituir parte interessada no processo C 3/09.
(74)
A título preliminar, a ETSA recorda o contexto da crise da EEB, que obrigou o Estado português a adoptar uma série de acções preventivas (designadamente o serviço de recolha, transporte, transformação e destruição dos subprodutos de origem animal das categorias 1, 2 e 3) de combate e redução do risco de infecção daquela doença, de maneira a garantir a salvaguarda da saúde pública e do meio ambiente. A adopção de tais medidas decorreu, largamente, de obrigações previstas em legislação comunitária.
(75)
Entre 1998 e 2005, o INGA contratou a ITS e a SEBOL para a prestação de serviços de recolha, transporte, transformação e destruição dos resíduos através de adjudicação directa. A ETSA refere que todas as empresas que tinham condições para prestar os serviços exigidos foram contratadas nas mesmas condições. Até 10 de Outubro de 2002, o INGA procedia à contratação de empresas licenciadas para a prestação deste tipo de serviço e suportava os custos inerentes, conforme previsto no artigo 6.o do Decreto-Lei n.o 393-B/98. Os parâmetros segundo os quais era calculado o preço a pagar pelo serviço foram determinados por despacho conjunto n.o 96/99, sendo o preço fixado proporcionalmente ao peso da matéria-prima e podendo ser revisto em caso de alterações nas condições de prestação do serviço. O preço pago à SEBOL e à ITS tinha em conta os custos estimados da prestação do serviço, nomeadamente associados ao peso e ao volume dos resíduos a ser recolhidos e tratados e à operacionalização e gestão do sistema de recolha de animais mortos na exploração, que implicava, por exemplo, a recolha num curto período após a comunicação da morte do animal.
(76)
A ETSA sublinha que, embora a adjudicação do serviço não tivesse sido feita através de concurso público, o preço pago pelo serviço prestado cobria os respectivos custos, tendo em conta as receitas associadas, e permitia apenas a realização de um lucro razoável e legítimo. Refere ainda que o nível da remuneração do serviço sempre lhe pareceu consentâneo com o princípio da eficiência, já que o preço pago pelo INGA se situava dentro da média europeia dos preços de serviços equivalentes e os preços pagos até 2005 tinham sido efectivamente, segundo a ETSA, mais baixos do que os preços posteriormente aplicados nos contratos de prestação dos mesmos serviços, concluídos na sequência de concursos públicos destinados a facilitar a definição das contrapartidas de acordo com critérios de mercado.
(77)
A partir de 2005, os contratos de serviços passaram a ser adjudicados através de concurso público, de âmbito internacional. Foram organizados três concursos públicos: bovinos/equídeos a nível nacional, ovinos/caprinos (Sul) e ovinos/caprinos (Norte). A ITS participou nos concursos públicos através de um consórcio, ao qual foi adjudicada a prestação do serviço. Foram celebrados três contratos de prestação de serviços para os três lotes mencionados. A ETSA refere como condições, entre outras, a recolha, o transporte, a transformação e a destruição dos resíduos, assim como a manutenção de um registo e arquivo permanente e actualizado em relação às operações. Cabia ao Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas - IFAP I.P. averiguar o respeito das obrigações.
(78)
A ETSA sublinha que os contratos celebrados determinavam previamente os preços de maneira objectiva e transparente, em função da tonelagem e da espécie de animal em causa. Segundo a mesma, os preços seriam estabelecidos em condições de mercado e garantiriam uma cobertura adequada dos custos ocasionados pelo cumprimento das obrigações de serviço público, elencados nos contratos de prestação de serviço e legislação relevante.
(79)
A ETSA conclui que, face ao exposto, não beneficiou de nenhum auxílio ilegal e que todos os fundos recebidos constituíam, apenas, uma contrapartida legítima pela prestação de um serviço público.
V. APRECIAÇÃO
1. EXISTÊNCIA DE UM AUXÍLIO NOS TERMOS DO ARTIGO 107.O, N.O 1, DO TFUE
(80)
Nos termos do artigo 107.o, n.o 1, do TFUE, salvo disposição em contrário do próprio Tratado, são incompatíveis com o mercado comum, na medida em que afectem as trocas comerciais entre os Estados-Membros, os auxílios concedidos pelos Estados ou provenientes de recursos estatais, independentemente da forma que assumam, que falseiem ou ameacem falsear a concorrência, favorecendo certas empresas ou certas produções.
(81)
Os artigos 107.o a 109.o do TFUE são aplicáveis no sector da carne de suíno por força do artigo 21.o do Regulamento (CEE) n.o 2759/75 do Conselho, de 29 de Outubro de 1975, que estabelece a organização comum de mercado para estes produtos (20), com a última redacção que lhe foi dada pelo Regulamento (CE) n.o 1913/2005 (21). São aplicáveis nos sectores da carne de bovino por força do artigo 40.o do Regulamento (CE) n.o 1254/1999 do Conselho, de 17 de Maio de 1999, que estabelece a organização comum de mercado para estes produtos (22), com a última redacção que lhe foi dada pelo Regulamento (CE) n.o 1152/2007 do Conselho (23). Antes da adopção deste último, os artigos eram aplicáveis no mesmo sector por força do artigo 24.o do Regulamento (CEE) n.o 805/68 do Conselho (24). São aplicáveis nos sectores da carne de ovino e de caprino por força do artigo 22.o do Regulamento (CE) n.o 2467/98 do Conselho, de 3 de Novembro de 1998, que estabelece a organização comum de mercado para estes produtos (25), com a última redacção que lhe foi dada pelo Regulamento (CE) n.o 1913/2005. São aplicáveis no sector da carne de aves de capoeira por força do artigo 19.o do Regulamento (CEE) n.o 2777/75 do Conselho, de 29 de Outubro de 1975, que estabelece a organização comum de mercado para estes produtos (26), com a última redacção que lhe foi dada pelo Regulamento (CE) n.o 679/2006 do Conselho (27). O Regulamento (CE) n.o 1234/2007 do Conselho, de 22 de Outubro de 2007, que estabelece uma organização comum dos mercados agrícolas e disposições específicas para certos produtos agrícolas (Regulamento «OCM única») (28), revogou estes diferentes regulamentos e dispõe, no artigo 180.o, que as regras em matéria de ajudas estatais são aplicáveis aos produtos supramencionados.
(82)
No que diz respeito à natureza do auxílio, esta deve ser determinada ao nível de todos os beneficiários dos serviços de recolha, transporte, transformação e destruição dos resíduos de matadouro e do seu financiamento. A Comissão detectou as seguintes categorias de beneficiários potenciais do sistema introduzido em Portugal:
-
as empresas prestadoras dos serviços de recolha, transporte, transformação e destruição das matérias em questão,
-
os estabelecimentos de abate e salas de desmancha, os importadores de carne não desossada de bovino, de suíno e de aves e os operadores intracomunitários, ou seja, os operadores/receptores de carne de bovino e de suíno não desossada,
-
os criadores.
(83)
No que respeita à avaliação do eventual auxílio ao longo do tempo, a Comissão distinguiu quatro períodos na sua decisão de início do procedimento, considerando a aplicação das diversas disposições comunitárias pertinentes para a análise das eventuais medidas de auxílio. A Comissão considerou o período de 1998 a 31 de Dezembro de 1999, data que precede a entrada em vigor das orientações relativas aos auxílios estatais no sector agrícola, o período de 1 de Janeiro de 2000 a 31 de Dezembro de 2002, data que precede a entrada em vigor das orientações relativas aos auxílios estatais à eliminação dos resíduos de matadouro e dos animais encontrados mortos, bem como às despesas de despistagem das encefalopatias espongiformes transmissíveis (EET), o período de 1 de Janeiro de 2003 a 31 de Dezembro de 2006, data que precede a entrada em vigor das novas orientações agrícolas para 2007-2013 (29), e o período de 1 de Janeiro de 2007 até ao presente.
(84)
Dadas as novas informações das autoridades portuguesas, nomeadamente sobre a aplicação do Decreto-Lei n.o 244/2003 já descrita e sobre os diversos modos de financiamento dos eventuais auxílios, a Comissão modificará ligeiramente a compartimentação dos diversos períodos e tomará em conta os períodos seguintes na sua avaliação relativa a cada grupo de eventuais beneficiários:
-
período compreendido entre 9 de Dezembro de 1998 e 9 de Outubro de 2002, no qual esteve em vigor o Decreto-Lei n.o 393-B/98,
-
período compreendido entre 10 de Outubro de 2002 e 21 de Outubro de 2003, no qual esteve em vigor o Decreto-Lei n.o 197/2002, com excepção do anexo 2, cuja aplicação foi prorrogada no contexto do regime transitório previsto no Decreto-Lei n.o 244/2003,
-
período compreendido entre 22 de Outubro de 2003 e Novembro de 2005, no qual que foi aplicado o regime transitório previsto no Decreto-Lei n.o 244/2003.
1.1. EXISTÊNCIA DE UMA VANTAGEM SELECTIVA
(85)
Segundo jurisprudência assente do Tribunal de Justiça, são consideradas auxílios as intervenções que, independentemente da forma que assumam, sejam susceptíveis de favorecer directa ou indirectamente empresas ou que devam ser consideradas uma vantagem económica que a empresa beneficiária não teria obtido em condições normais de mercado (30). Acresce que são consideradas auxílios as intervenções que, de formas diversas, aliviam os encargos que normalmente oneram o orçamento de uma empresa, pelo que, não sendo subvenções na acepção estrita da palavra, têm a mesma natureza e efeitos idênticos (31).
1.1.1. Vantagem selectiva para as empresas prestadoras de serviços
(86)
A Comissão considera que a actividade de recolha, transporte, transformação e destruição das matérias em questão é uma actividade económica, pois constitui uma prestação de serviços contra remuneração e pode ser efectuada por numerosos agentes económicos no mercado comunitário. Esta conclusão fundamenta-se, nomeadamente, nas informações prestadas pela ETSA, resumidas nos considerandos 73 e seguintes da presente decisão.
(87)
No que respeita a esta actividade económica, as autoridades portuguesas argumentam que as empresas prestadoras dos serviços em causa realizaram uma missão de serviço público no interesse geral, justificada por razões de saúde pública e de protecção do ambiente. As autoridades portuguesas sublinharam, neste contexto, a situação específica do país relativamente à crise da EEB. Portugal insiste, pois, em que todas as medidas tomadas o foram para fazer face a uma situação de emergência que punha em perigo a saúde pública. O objectivo da administração portuguesa era, por conseguinte, possibilitar a execução imediata das medidas, até que os operadores se organizassem para desempenhar eles próprios as tarefas, mantendo-se sob controlo estatal (ver os considerandos 21 e 59 da presente decisão).
(88)
Nas suas observações, a ETSA considera que não beneficiou de nenhum auxílio ilegal e que todos os fundos recebidos constituíam, apenas, uma contrapartida legítima pela prestação de um serviço público (ver o considerando 79 da presente decisão).
(89)
Resulta do acórdão do Tribunal de Justiça no processo Altmark (32), que as subvenções públicas que visam possibilitar a exploração de serviços públicos não caem sob a alçada do artigo 107.o do TFUE, na medida em que devam ser consideradas uma compensação que representa a contrapartida das prestações efectuadas pelas empresas beneficiárias para cumprir obrigações de serviço público. Contudo, o Tribunal prevê que estejam reunidas as seguintes condições:
-
em primeiro lugar, a empresa beneficiária deve efectivamente ter sido incumbida do cumprimento de obrigações de serviço público e essas obrigações devem ter sido claramente definidas,
-
em segundo lugar, os parâmetros com base nos quais é calculada a compensação devem ter sido previamente estabelecidos de forma objectiva e transparente,
-
em terceiro lugar, a compensação não ultrapassa o que é necessário para cobrir, total ou parcialmente, os custos ocasionados pelo cumprimento das obrigações de serviço público, tendo em conta as receitas obtidas, assim como um lucro razoável pela execução dessas obrigações,
-
em quarto lugar, quando a escolha da empresa a encarregar do cumprimento de obrigações de serviço público não tenha sido efectuada através de um processo de concurso público, o nível da compensação necessária deve ter sido determinado com base numa análise dos custos que uma empresa média, bem gerida e adequadamente equipada para poder satisfazer as exigências de serviço público requeridas, teria suportado para cumprir essas obrigações, tendo em conta as respectivas receitas, assim como um lucro razoável relativo à execução dessas obrigações.
(90)
A aplicação da jurisprudência Altmark ao caso em apreço leva a Comissão a considerar o seguinte:
a) Verdadeiro serviço de interesse económico geral, na acepção do artigo 106.o, n.o 2, do TFUE
(91)
Antes de mais, importa examinar se, no caso em apreço, estamos perante um verdadeiro serviço de interesse económico geral, na acepção do artigo 106.o, n.o 2, do TFUE.
(92)
Decorre da jurisprudência do Tribunal de Justiça que, com excepção dos sectores em que existe regulamentação comunitária na matéria, os Estados-Membros dispõem de um amplo poder de apreciação quanto à natureza dos serviços susceptíveis de serem qualificados de interesse económico geral. Assim, incumbe à Comissão garantir que esta margem de apreciação é aplicada sem erros manifestos, no que se refere à definição de serviços de interesse económico geral.
(93)
Desde os anos 90, tem vindo a ser detectada a ocorrência de diversas encefalopatias espongiformes transmissíveis (EET), separadamente, em pessoas e em animais. A partir de 1996, foram-se acumulando provas da semelhança dos agentes da EEB e da nova variante da doença de Creutzfeldt-Jakob. A partir de 1990, a Comunidade adoptou uma série de medidas com vista à protecção da saúde pública e animal do risco de EEB. Essas medidas basearam-se nas disposições de salvaguarda das directivas relativas às medidas de polícia sanitária e ambiental. Através da Decisão 2000/766/CE, os Estados-Membros ficaram obrigados a que os resíduos animais, na acepção da Directiva 90/667/CEE (33), fossem recolhidos, transportados, transformados, armazenados e eliminados em conformidade com essa directiva, com a Decisão 97/735/CE da Comissão (34) e com a Decisão 1999/534/CE do Conselho (35). Nesse sentido, o Regulamento (CE) n.o 1774/2002 estabeleceu regras sanitárias aplicáveis aos subprodutos animais não destinados ao consumo humano, bem como obrigações que incumbiam os Estados-Membros de zelar pela adopção de medidas adequadas e pela existência de uma infra-estrutura suficiente para a recolha, o transporte e a destruição dos subprodutos animais.
(94)
Dado que o Tribunal de Justiça reconheceu que a gestão de determinados resíduos pode ser objecto de um serviço de interesse económico geral (36), e atendendo à situação específica da crise da EEB acima referida, a Comissão nada tem a objectar no que respeita à natureza de serviços de interesse económico geral que as autoridades portuguesas declaram ter querido atribuir a esta actividade de recolha e posterior destruição das carcaças e de outros resíduos animais impróprios para o consumo nos anos de 1999 a 2005, durante os quais o Estado português assumiu na totalidade (de 1999 a 2003) ou parcialmente (de 2003 a 2005) a responsabilidade por essas operações. Tratar-se-ia de uma decisão justificada por razões de saúde pública e de protecção do ambiente e, consequentemente, seria coberta pela noção de interesse económico geral, na acepção do artigo 106.o, n.o 2, do TFUE.
b) Execução da obrigação de serviço público
(95)
O acórdão Altmark exige um mandato sob a forma de um ou mais actos oficiais com valor jurídico vinculativo no direito nacional. No que respeita à primeira condição posta pelo acórdão Altmark, verifica-se que os Decretos-Lei n.o 393-B/98 e n.o 244/93 tornaram obrigatórios a recolha, o transporte, a transformação e a destruição dos subprodutos animais impróprios para o consumo humano. O Decreto-Lei n.o 393-B/98 estabelece, no artigo 6.o, que compete ao INGA, responsável pela recolha, transformação e destruição dos subprodutos animais impróprios para consumo, proceder à escolha das empresas que efectuarão esse serviço. O despacho conjunto n.o 95/99 fixou previamente os parâmetros com base nos quais foi calculada a remuneração do serviço público, bem como de outras obrigações ligadas à prestação do serviço, como a obrigação de a empresa recolher todos os subprodutos produzidos no território nacional em conformidade com as normas sanitárias e técnicas previstas na legislação.
(96)
As autoridades portuguesas sustentam que as obrigações das empresas prestadoras de serviços foram claramente definidas nos contratos de serviço. A título de exemplo, facultaram à Comissão um contrato de prestação de serviços de 2003, celebrado com base no Decreto-Lei n.o 393-B/98.
(97)
A Comissão constata que as obrigações da empresa prestadora dos serviços foram claramente definidas no contrato de prestação de serviços que as autoridades portuguesas lhe transmitiram. Atendendo ao disposto no Decreto-Lei n.o 393-B/98 e no despacho conjunto, assim como ao exemplo de contrato de prestação de serviços que lhe foi transmitido, a Comissão conclui que a primeira condição da jurisprudência Altmark se encontra preenchida.
c) Parâmetros estabelecidos previamente de forma objectiva e transparente
(98)
No que respeita à segunda condição, a Comissão considera - com base nas informações de que dispõe - que os parâmetros em que se baseia o cálculo da compensação foram estabelecidos previamente de forma objectiva e transparente. Com efeito, os despachos conjuntos facultados pelas autoridades portuguesas definem o método de cálculo e as despesas elegíveis (ver o considerando 26 da presente decisão). Estes dados foram verificados periodicamente à luz dos exercícios anteriores. A partir de 2005, foram efectuados concursos públicos. Com base nas informações de que dispõe, a Comissão considera que a segunda condição da jurisprudência Altmark se encontra preenchida.
d) Compensação necessária para cobrir os custos do serviço
(99)
No que respeita à terceira condição, as autoridades portuguesas e a parte interessada declararam que a compensação não ultrapassa o que é necessário para cobrir total ou parcialmente os custos ocasionados pelo cumprimento das obrigações de serviço público, tendo em conta as receitas obtidas, assim como um lucro razoável pela execução dessas obrigações.
(100)
Por diversas vezes, nomeadamente quando deu início ao procedimento de exame, a Comissão solicitou às autoridades portuguesas que lhe facultassem elementos sobre o método de cálculo do custo económico real das prestações. As autoridades portuguesas forneceram documentos com as despesas anuais dos prestadores de serviços relativos aos anos 1999 a 2005 e compararam esses dados com o que o INGA pagou aos prestadores pela execução dos serviços. Os documentos em causa demonstram que a compensação paga pelo INGA às empresas prestadoras de serviços não excedia o que era necessário para cobrir, total ou parcialmente, os custos resultantes da realização do serviço. Os documentos recebidos demonstram que a compensação teve em conta, igualmente, um lucro compreendido entre 30 % e 39,5 %, consoante o ano (ver o considerando 62 da presente decisão).
(101)
As autoridades portuguesas garantiram que os recursos não eram passíveis de ser desviados para actividades concorrentes às quais as empresas pudessem eventualmente dedicar-se (subvenções cruzadas), porque os prestadores de serviços escolhidos não se dedicavam a outras actividades.
(102)
Porém, com base nas informações fornecidas pelas autoridades portuguesas, a Comissão considera não estar em condições de concluir que o lucro tido em conta era «razoável» na acepção da jurisprudência Altmark.
(103)
A ETSA afirmou, nas suas observações, que a remuneração recebida pela prestação do serviço reflectia adequadamente os custos incorridos, permitindo uma margem de lucro que não se traduzia em qualquer especial vantagem, e que, no período anterior a 2005, o nível da remuneração pela execução do serviço público correspondia ao nível médio europeu e era inferior ao nível da remuneração estabelecido no contrato público de serviços adjudicado por concurso público.
(104)
Relativamente a estas informações, a Comissão constata que nem as autoridades portuguesas nem a parte interessada forneceram documentos que as fundamentem.
(105)
Por conseguinte, a Comissão não pode concluir que a terceira condição decorrente do acórdão Altmark esteja preenchida no caso em apreço.
e) Avaliação dos custos de uma empresa média
(106)
Uma vez que, antes de 2005, as empresas prestadoras de serviços não foram escolhidas por meio de concurso público, o acórdão Altmark requer uma avaliação comparativa com os custos de uma empresa média. As autoridades portuguesas não forneceram elementos comprovativos de que a avaliação dos custos tenha sido feita com base na avaliação dos custos de uma empresa média.
(107)
A Comissão é, portanto, obrigada a concluir que nem todos os (quatro) critérios da jurisprudência Altmark se encontram preenchidos no caso em apreço e que não pode excluir-se que tenha havido alguma vantagem para as empresas prestadoras de serviços no período compreendido entre a entrada em vigor do Decreto-Lei n.o 393-B/98 e o termo da aplicação do regime transitório estabelecido pelo Decreto-Lei n.o 244/2003, que caducou em 2005.
(108)
Os pagamentos públicos são feitos a empresas determinadas, ou seja, às empresas encarregadas do serviço. Assim, pode considerar-se que a medida em causa é específica.
(109)
A Comissão conclui, portanto, que não pode excluir-se que tenha havido uma vantagem selectiva para os prestadores do serviço no período compreendido entre 1998 e o termo da aplicação do regime transitório estabelecido pelo Decreto-Lei n.o 244/2003, que caducou em 2005.
1.1.2. Vantagem selectiva para os estabelecimentos de abate e salas de desmancha, os importadores de carne não desossada de bovino, de suíno e de aves de capoeira e os operadores intracomunitários, ou seja, os operadores/receptores de carne de bovino e de suíno não desossada
(110)
Nos termos do acórdão do Tribunal de Justiça no processo GEMO (37), o facto de a actividade de recolha e eliminação dos cadáveres de animais e dos desperdícios de matadouros de que beneficiam os produtores e os matadouros ser exercida por empresas privadas não pode pôr em causa a eventual qualificação de auxílio de Estado, uma vez que os poderes públicos estão na origem do regime da referida actividade.
(111)
No caso presente, as autoridades portuguesas estão igualmente na origem do regime da actividade e do financiamento da mesma, estabelecido pelos Decretos-Lei n.o 393-B/98, n.o 197/2002 e n.o 244/2003. Neste estádio, a Comissão conclui, portanto, que os regimes em causa são imputáveis ao Estado.
(112)
O Tribunal de Justiça precisou, no acórdão GEMO, que o encargo financeiro ocasionado pela eliminação dos cadáveres de animais e dos desperdícios dos matadouros deve ser considerado um custo inerente à actividade económica dos produtores e dos matadouros (38). O Tribunal concluiu, portanto, que o artigo 107.o, n.o 1, do TFUE deve ser interpretado no sentido de que um regime que assegura aos produtores e aos matadouros a recolha e a eliminação, a título gratuito, dos cadáveres de animais e dos desperdícios dos matadouros deve ser qualificado de auxílio de Estado a favor dos agricultores e dos matadouros.
(113)
No caso em apreço, pode considerar-se que a eliminação dos cadáveres de animais e dos resíduos de matadouro constitui um custo inerente à actividade, não apenas para os estabelecimentos de abate e as salas de desmancha, mas também para os importadores de carne não desossada de bovino, de suíno e de aves de capoeira e para os operadores/receptores de carne de bovino e de suíno não desossada. A Comissão considera que o financiamento descrito dos custos de recolha, transformação e destruição dos subprodutos de carne de mamíferos e de aves por dotações orçamentais do Estado antes da entrada em vigor do Decreto-Lei n.o 197/2002 teve como resultado isentar os utentes deste serviço de um encargo inerente à actividade dos mesmos.
(114)
A Comissão conclui que existiu uma vantagem no período anterior à aplicação de uma taxa parafiscal.
(115)
No que respeita ao período após a entrada em vigor do Decreto-Lei n.o 197/2002 e do Decreto-Lei n.o 244/2003, o financiamento das actividades acima descritas assentou numa taxa parafiscal introduzida pelo Decreto-Lei n.o 197/2002 e alterada pelo Decreto-Lei n.o 244/2003. Segundo o regime do Decreto-Lei n.o 197/2002, estavam isentos do pagamento da taxa os estabelecimento de abate que promovessem a recolha, transporte, transformação e destruição da totalidade dos subprodutos em causa, gerados quer no próprio estabelecimento quer nas salas de desmancha, com excepção das MRE, dispondo essas unidades de condições de autonomia em matéria de tratamento dos seus próprios subprodutos (ver o anexo 2, ponto 2, do Decreto-Lei n.o 197/2002), bem como os importadores e os operadores intracomunitários de carne desossada, não geradora de subprodutos sujeitos ao tratamento obrigatório previsto na legislação comunitária e nacional. O Decreto-Lei n.o 244/2003 previa a isenção dos referidos operadores mediante a aprovação de um plano de destruição ou de utilização conforme com as condições específicas exigidas para as diversas categorias de matérias.
(116)
Para se poder avaliar se existiu alguma vantagem para os estabelecimentos de abate e as salas de desmancha, os importadores de carne não desossada de bovino, de suíno e de aves de capoeira e os operadores intracomunitários, isto é, para os operadores/receptores de carne de bovino e de suíno não desossada sujeitos passivos, há que verificar em que medida a contribuição por intermédio da taxa corresponde ao custo económico real das prestações fornecidas pelo serviço de recolha.
(117)
A Comissão faz notar que as autoridades portuguesas declararam, no seu ofício de 20 de Janeiro de 2003, que as taxas constantes dos anexos 1 e 2 ao Decreto-Lei n.o 197/2002, bem como a taxa definida no artigo 2.o, n.o 2, para as MRE, foram calculadas com base nos custos reais dos serviços a prestar, tendo em conta a natureza e a relevância dos subprodutos gerados por cada espécie animal.
(118)
Para as autoridades portuguesas, este financiamento configura, em todos os aspectos, uma compensação, pelos utentes, do fornecimento de um serviço público de interesse geral. Os montantes pagos pelos operadores sujeitos passivos não seriam fixos, mas sim directamente proporcionais às quantidades de resíduos efectivamente entregues ao serviço público e ao custo real da eliminação desses resíduos.
(119)
Em apoio destas afirmações, as autoridades portuguesas facultaram documentos com valores relativos ao ano de 2003, nos quais se comparam os custos económicos reais das prestações fornecidas e as contribuições através da taxa correspondente. As autoridades portuguesas não forneceram documentos com valores relativos à receita da taxa cobrada relativamente ao resto do ano de 2002, após a entrada em vigor do Decreto-Lei n.o 197/2002, em Outubro desse ano.
(120)
No respeitante aos anos de 2004 e 2005, as autoridades portuguesas transmitiram documentos com valores relativos aos custos das operações efectuadas, mas não relativos à receita da taxa imposta aos operadores que ainda não tinham obtido aprovação do respectivo plano de destruição e de utilização, os quais, por essa razão, ainda tinham de pagar a taxa estabelecida pelo regime transitório previsto no Decreto-Lei n.o 244/2003.
(121)
Relativamente aos anos de 2002, 2004 e 2005, a Comissão não pode, a partir dos documentos facultados pelas autoridades portuguesas, concluir que as contribuições dos sujeitos passivos sejam directamente proporcionais às quantidades de resíduos efectivamente entregues ao serviço de recolha e ao custo real da destruição desses resíduos.
(122)
Relativamente a 2003, a Comissão conclui que não existiu nenhuma vantagem, visto que as contribuições dos sujeitos passivos através da taxa foram directamente proporcionais aos custos dos serviços recebidos.
(123)
Em contrapartida, a Comissão não pode excluir que tenha existido alguma vantagem para os estabelecimentos de abate e as salas de desmancha, os importadores de carne não desossada de bovino, de suíno e de aves de capoeira e os operadores intracomunitários, isto é, os operadores/receptores de carne de bovino e de suíno não desossada sujeitos passivos a partir de Outubro de 2002 até 1 de Janeiro de 2003, e em 2004 e 2005.
1.1.3. Vantagem selectiva para os criadores
(124)
No caso em apreço, pode considerar-se que a eliminação dos cadáveres de animais e dos resíduos de matadouro constitui um custo inerente à actividade, não apenas para os estabelecimentos de abate e as salas de desmancha, mas também para os criadores, nos quais, pelas leis do mercado, se repercutiria, pelo menos, uma parte dos encargos associados a esses serviços. Em conformidade com a jurisprudência GEMO, a Comissão é de opinião que o financiamento descrito, dos custos da recolha, transformação e destruição dos subprodutos de carne de mamíferos e de aves por dotações orçamentais do Estado antes da entrada em vigor do Decreto-Lei n.o 197/2002 teve como resultado isentar os utentes deste serviço de um encargo inerente à actividade dos mesmos.
(125)
A Comissão conclui pela existência de uma vantagem no período anterior à aplicação da taxa parafiscal.
(126)
Como se referiu, as medidas executadas pelas autoridades portuguesas para assumir a recolha, o transporte, a transformação e a destruição dos subprodutos de carne de mamíferos e de aves poderiam isentar os criadores de encargos que, em circunstâncias normais, lhes caberia suportar parcialmente. Resulta do Decreto-Lei n.o 197/2002 e do regime transitório previsto no Decreto-Lei n.o 244/2003 que os criadores não estão sujeitos à taxa em causa. As autoridades portuguesas declararam que, antes do final de 2005, os custos da recolha tinham sido repercutidos na totalidade do sector. A Comissão constata que as duas facturas que lhe foram facultadas pelas autoridades portuguesas prevêem, de facto, a repercussão da taxa com base no Decreto-Lei n.o 197/2002 e no Decreto-Lei n.o 244/2003, por um dos matadouros, em Outubro de 2002 e Outubro de 2003. A afirmação das autoridades portuguesas de que, segundo as leis do mercado, os custos tinham sido repercutidos na totalidade do sector, incluindo os criadores, é corroborada pelos documentos apresentados. A Comissão conclui, portanto, que os criadores suportaram os custos correspondentes à sua actividade, não tendo, por isso, beneficiado de nenhuma vantagem específica.
(127)
A Comissão considera que os criadores apenas beneficiaram de uma vantagem no período anterior à aplicação da taxa.
(128)
Com base no exposto, a Comissão conclui ter existido uma vantagem na recolha, transporte, transformação e destruição dos subprodutos animais a favor dos matadouros, dos estabelecimentos de abate e dos importadores em todos os períodos, excepto em 2003; no caso dos criadores, essa vantagem ocorreu apenas no período anterior à aplicação da taxa.
1.2. VANTAGENS FINANCIADAS ATRAVÉS DE RECURSOS ESTATAIS
(129)
O artigo 107.o, n.o 1, do TFUE diz respeito aos auxílios concedidos pelos Estados-Membros ou provenientes de recursos estatais. Por outras palavras, a medida de auxílio em causa deve ser imputável ao Estado e ser concedida através de recursos estatais.
(130)
No caso em apreço, o financiamento dos custos das operações de recolha, transformação e destruição dos subprodutos de carne de mamíferos e de aves foi assegurado pelas receitas directas do Estado entre 1999 e Outubro de 2002 e pelas receitas de uma taxa parafiscal aplicada aos estabelecimentos de abate, aos importadores de carne de bovino e de suíno não desossada e aos operadores intracomunitários, ou seja, aos operadores/receptores de carne de bovino e de suíno não desossada, a partir de Outubro de 2002.
(131)
Os pagamentos aos prestadores de serviços garantidos por receitas directas do Estado são vantagens financiadas por recursos estatais. O facto de, a partir de 1999, e até à aplicação da taxa em 2002, este serviço público ter sido financiado pelo orçamento de Estado, implica que as empresas que efectuaram o serviço beneficiaram de fundos públicos para cobrir as despesas resultantes do mesmo.
(132)
As taxas aplicadas entre Setembro de 2002 e Novembro de 2005 não são abrangidas pelo âmbito de aplicação das disposições do TFUE relativas aos auxílios estatais, a menos que constituam o modo de financiamento de uma medida de auxílio e, por conseguinte, sejam parte integrante desse auxílio (39).
(133)
As taxas são pagas mediante processo de autoliquidação ao INGA. As taxas cobradas aos operadores constituíam receitas do INGA e eram-lhe pagas directamente.
(134)
Para que se possa considerar que uma taxa faz parte integrante de uma medida de auxílio, deve necessariamente existir uma relação de afectação obrigatória entre a taxa e o auxílio por força da legislação nacional pertinente, no sentido de o produto da taxa ser necessariamente destinado ao financiamento do auxílio (40).
(135)
Dado que as taxas constituíam receitas do INGA e lhe eram pagas directamente, a Comissão considera que eram parte integrante da medida de auxílio.
(136)
No que respeita à questão de saber se as receitas provenientes das taxas parafiscais no caso vertente podem ou não ser consideradas recursos estatais, importa notar que, em matéria de recursos estatais, não há que distinguir os casos em que o auxílio é concedido directamente pelo Estado daqueles em que é concedido por intermédio de um organismo público ou privado designado ou instituído por este Estado. Em 15 de Julho de 2004, o Tribunal de Justiça, no seu acórdão no processo Pearle e o. (41), declarou que as contribuições obrigatórias cobradas por um organismo intermediário junto de todas as empresas de um dado sector profissional só não são consideradas recursos estatais se forem satisfeitas as quatro condições seguintes:
a)
A medida considerada é estabelecida pelo organismo profissional que representa as empresas e os trabalhadores de um sector profissional e não serve de instrumento de aplicação das políticas definidas pelo Estado;
b)
Os objectivos da medida considerada são financiados inteiramente pelas contribuições das empresas do sector;
c)
O modo de financiamento e a percentagem/montante das contribuições são decididos pelos representantes dos empregadores e dos empregados no organismo profissional do sector, sem interferência do Estado;
d)
As contribuições são obrigatoriamente utilizadas para o financiamento da medida, sem possibilidade de intervenção do Estado.
(137)
Das informações disponíveis resulta que a primeira condição do acórdão Pearle e o. não está preenchida, já que a medida foi estabelecida por um decreto-lei, com vista a aplicar uma política definida pelo Estado, que visa combater a EEB.
(138)
Além disso, a terceira e a quarta condições não estão preenchidas, dado que o modo de financiamento é regulamentado pelos decretos-lei mencionados. Por conseguinte, as autoridades portuguesas têm oportunidade de intervir na determinação das modalidades de financiamento da medida.
(139)
Uma vez que não estão reunidas todas as condições do acórdão Pearle e o. e que o Estado português terá exercido controlo determinante sobre as modalidades de financiamento da medida de auxílio, a Comissão considera que as receitas das taxas parafiscais constituem, de facto, recursos estatais imputáveis ao Estado.
1.3. DISTORÇÃO DA CONCORRÊNCIA E INCIDÊNCIAS NAS TROCAS COMERCIAIS
(140)
Segundo a jurisprudência do Tribunal de Justiça, o reforço da posição concorrencial de uma empresa na sequência da concessão de um auxílio estatal traduz-se, geralmente, numa distorção da concorrência em relação às outras empresas concorrentes, que não beneficiaram desse auxílio (42).
(141)
A medida pode ter incidências na posição da Portugal no sector da carne (43). Como as empresas portuguesas operam num mercado internacional altamente concorrencial, a medida falseia ou ameaça falsear a concorrência. A medida pode, igualmente, afectar as trocas comerciais entre os Estados-Membros.
(142)
As autoridades portuguesas argumentaram que, devido ao embargo sobre a expedição, nomeadamente, de bovinos vivos e de farinhas de carne e de ossos, enquanto tais ou incorporadas noutros produtos, não havia trocas comerciais, pelo que não poderiam existir distorções da concorrência.
(143)
A este propósito, importa recordar que, de acordo com a jurisprudência (44), um auxílio pode ser susceptível de afectar as trocas comerciais entre os Estados-Membros e de falsear a concorrência, mesmo que a empresa beneficiária, que se encontra em concorrência com os produtores de outros Estados-Membros, não participe, por si própria, nas exportações. Com efeito, quando um Estado-Membro concede um auxílio a uma empresa, a oferta interna pode, por esse facto, manter-se ou aumentar, com a consequência de as possibilidades de as empresas estabelecidas noutros Estados-Membros oferecerem os seus serviços no mercado desse Estado-Membro ficarem diminuídas.
(144)
Em face disto, a Comissão considera que o facto de a expedição dos produtos acima referidos, de Portugal para outros Estados-Membros, ter sido proibida não tem incidência no facto de o auxílio ser passível de falsear a concorrência e de afectar as trocas comerciais.
1.4. CONCLUSÕES
(145)
A Comissão é de opinião que a medida aplicada pelos Decretos-Lei n.o 393-B/98, n.o 197/2002 e n.o 244/2003, relativa à recolha, ao transporte, à transformação e à destruição de subprodutos animais, constitui um auxílio estatal a favor dos matadouros, estabelecimentos de abate e importadores no período em que esteve em vigor o Decreto-Lei n.o 393-B/98 e até ao termo da aplicação do regime transitório estabelecido pelo Decreto-Lei n.o 244/2003. Constitui excepção o ano de 2003, relativamente ao qual as autoridades portuguesas puderam demonstrar que não houve nenhuma vantagem.
(146)
Relativamente aos criadores, a Comissão considera que, no período anterior à aplicação da taxa, a medida constituiu um auxílio estatal sob a alçada do artigo 107.o, n.o 1.
(147)
No que respeita às empresas prestadoras de serviços, a Comissão conclui que não pode excluir-se ter existido um auxílio estatal no período compreendido entre a entrada em vigor o Decreto-Lei n.o 393-B/98 e o termo da aplicação do regime transitório estabelecido pelo Decreto-Lei n.o 244/2003, que caducou em 2005.
2. ILEGALIDADE DO AUXÍLIO
(148)
A Comissão constata que Portugal não notificou, na acepção do artigo 108.o, n.o 3, do TFUE, as medidas de auxílio concedidas desde 1999, nem os regimes previstos pelos Decretos-Lei n.o 197/2002 e n.o 244/2003. O artigo 1.o, alínea f), do Regulamento (CE) n.o 659/1999 define «auxílio ilegal» como um novo auxílio executado em violação do artigo 93.o, n.o 3, do Tratado.
(149)
Uma vez que as medidas executadas por Portugal contêm elementos de auxílios estatais, conclui-se que se trata de novos auxílios, não notificados à Comissão, e, consequentemente, ilegais nos termos do TFUE.
(150)
O exame da compatibilidade dos eventuais auxílios articular-se-á em duas partes: na primeira, a Comissão examinará a compatibilidade dos auxílios concedidos às empresas prestadoras de serviços; na segunda parte, examinará a compatibilidade dos eventuais auxílios concedidos aos estabelecimentos de abate e salas de desmancha, aos importadores e aos operadores intracomunitários do sector, bem como aos criadores.
(151)
Trata-se de um auxílio financiado, a partir de 2002, por uma taxa parafiscal e, quando o financiamento é parte integrante da medida de auxílio, a Comissão deve examinar tanto as acções financiadas, ou seja, os auxílios, como o financiamento dos mesmos. Com efeito, conforme declarou o Tribunal de Justiça, quando o modo de financiamento de um auxílio, através, nomeadamente, de cotizações obrigatórias, é parte integrante da medida de auxílio, o exame desta última pela Comissão deve, necessariamente, tomar em consideração o modo de financiamento do auxílio (45). Como se demonstrou no considerando 135 da presente decisão, o modo de financiamento do auxílio deve ser considerado parte integrante da medida de auxílio.
3. EXAME DA COMPATIBILIDADE DOS AUXÍLIOS
3.1. ANÁLISE À LUZ DAS DISPOSIÇÕES APLICÁVEIS AOS AUXÍLIOS NÃO NOTIFICADOS
3.1.1. Auxílios às empresas prestadoras dos serviços
a) Compatibilidade dos auxílios em conformidade com o disposto no artigo 106.o, n.o 2, do TFUE
(152)
A proibição enunciada no artigo 107.o, n.o 1, do TFUE admite excepções.
(153)
Decorre da jurisprudência do Tribunal de Justiça que as compensações de serviços públicos não constituem auxílios estatais, na acepção do artigo 107.o, n.o 1, do TFUE, se preencherem determinadas condições (ver o considerando 89 da presente decisão). Todavia, se as compensações de serviços públicos não preencherem essas condições e se os critérios gerais de aplicabilidade do artigo 107.o, n.o 1, do TFUE estiverem preenchidos, as referidas compensações constituem auxílios estatais - que, todavia, podem ser declarados compatíveis com o TFUE, em conformidade com o disposto no artigo 106.o, n.o 2, do mesmo Tratado, se forem necessárias ao funcionamento de serviços de interesse económico geral e não afectarem o desenvolvimento das trocas comerciais de maneira que contrarie os interesses da União. A Comissão precisou as condições que devem ser preenchidas para se obter esse equilíbrio. Já na sua Comunicação sobre os serviços de interesse geral na Europa (46), de 2001, precisou que deverá garantir-se que quaisquer restrições impostas às regras do Tratado CE, em especial restrições da concorrência e limitações das liberdades do mercado interno, não excedem o que é estritamente necessário para garantir o cumprimento efectivo da missão de serviço público. Isto implica, nomeadamente, que a remuneração não seja superior aos custos líquidos suplementares gerados pela tarefa confiada à empresa em causa. A Comissão precisou essas condições, posteriormente, também no Enquadramento comunitário dos auxílios estatais sob a forma de compensação de serviço público (47) e na sua decisão de 28 de Novembro de 2005 sobre a aplicação do artigo 86.o, n.o 2 (48). No que respeita ao cálculo da compensação, a Comissão precisou que o montante da mesma não pode ultrapassar o necessário para cobrir os custos ocasionados pelo cumprimento das obrigações de serviço público, tendo em conta as receitas obtidas, assim como um lucro razoável pela execução dessas obrigações. O lucro razoável pode incluir, nomeadamente, a totalidade ou parte dos ganhos de produtividade realizados pelas empresas em causa durante um período estabelecido e limitado, sem diminuir o nível de qualidade dos serviços confiados à empresa pelo Estado.
(154)
O ponto 18 do Enquadramento comunitário dos auxílios estatais sob a forma de compensação de serviço público precisa, ainda mais, que deve entender-se por «lucro razoável» uma taxa de remuneração do capital próprio que tome em consideração o risco, ou a ausência do risco, suportado pela empresa devido à intervenção do Estado-Membro, nomeadamente se este último conceder direitos exclusivos ou especiais. Normalmente, esta taxa não deve ultrapassar a taxa média registada no sector em causa nos últimos anos. Nos sectores em que não exista nenhuma empresa comparável à empresa encarregada da gestão do serviço de interesse económico geral, pode ser efectuada uma comparação com empresas estabelecidas noutros Estados-Membros ou, se necessário, pertencentes a outros sectores, desde que sejam tomadas em consideração as especificidades de cada sector. Para determinar o que corresponde a um lucro razoável, os Estados-Membros podem introduzir critérios de incentivo, nomeadamente em função da qualidade do serviço prestado e dos ganhos de produtividade.
(155)
Como se expôs nos considerandos 99 e seguintes da presente decisão, a Comissão não pode, a partir dos elementos facultados pelas autoridades portuguesas, concluir que a compensação foi calculada tendo em conta um lucro razoável não superior à taxa média no sector. Os serviços da Comissão solicitaram, várias vezes, às autoridades portuguesas que lhes facultassem os elementos necessários para poderem avaliar se, no caso em apreço, estavam preenchidas as condições da derrogação prevista para os auxílios estatais concedidos sob a forma de serviço de interesse económico geral. Efectivamente, os elementos facultados pelas autoridades portuguesas nunca referem ter sido feita qualquer comparação com outras empresas para estabelecer a taxa média registada no sector em causa.
(156)
A Comissão não pode, portanto, concluir pela compatibilidade dos auxílios a favor dos prestadores de serviços na acepção do artigo 106.o, n.o 2, do TFUE.
b) Compatibilidade dos auxílios em conformidade com o disposto no artigo 107.o, n.o 3, alínea c), do TFUE
(157)
Nos termos do artigo 107.o, n.o 3, alínea c), do TFUE, podem ser considerados compatíveis com o mercado interno os auxílios destinados a facilitar o desenvolvimento de certas actividades ou regiões económicas, quando não alterem as condições das trocas comerciais de maneira que contrariem o interesse comum. Para poderem beneficiar da derrogação prevista nesta alínea, os auxílios devem contribuir para o desenvolvimento do sector em questão.
(158)
No caso vertente, as autoridades portuguesas declaram ter assumido a totalidade dos custos resultantes das operações de recolha, transformação e destruição dos subprodutos de carne de mamíferos e de aves desde 1999. A partir de Outubro de 2002, o financiamento dos custos dessas operações de recolha, transporte, transformação e destruição dos subprodutos de carne de mamíferos e de aves é assegurado pelas receitas de uma taxa aplicada aos estabelecimentos de abate, aos importadores de carne de bovino e de suíno não desossada e aos operadores intracomunitários, ou seja, aos operadores/receptores de carne de bovino e de suíno não desossada, quando não promovem eles próprios essas operações.
(159)
De acordo com o ponto 23.3 das Orientações comunitárias para os auxílios estatais no sector agrícola no período 2000-2006 (adiante designadas por «Orientações») (49) e a Comunicação da Comissão relativa à determinação das regras aplicáveis à apreciação dos auxílios estatais concedidos ilegalmente (50), qualquer auxílio ilegal, na acepção do artigo 1.o, alínea f), do Regulamento (CE) n.o 659/1999, deve ser avaliado em conformidade com as normas e orientações vigentes no momento em que o auxílio é concedido. A Comissão adoptou, em 2002, as Orientações comunitárias para os auxílios estatais relativos aos testes de detecção de encefalopatias espongiformes transmissíveis, aos animais mortos e aos resíduos de matadouros. Estas orientações mantiveram-se aplicáveis entre 1 de Janeiro de 2003 e 31 de Dezembro de 2006 (51). O ponto 44 destas últimas orientações estabelece uma derrogação ao princípio de que os auxílios ilegais devem ser avaliados em conformidade com as regras vigentes no momento da sua concessão, nomeadamente para os casos relativos aos resíduos de matadouro. De acordo com o ponto 47 das mesmas orientações, a Comissão aplicará princípios fundados no ponto 11.4 das «Orientações» aos auxílios ilegais relativos aos resíduos de matadouro concedidos até ao final de 2002. Consequentemente, o ponto 47 das orientações relativas às encefalopatias espongiformes transmissíveis é a base jurídica pertinente para a avaliação dos auxílios concedidos a partir de 1999.
(160)
Em conformidade com o ponto 194, alínea c), das Orientações comunitárias para os auxílios estatais no sector agrícola e florestal no período 2007-2013, a partir da entrada em vigor destas orientações, em 1 de Janeiro de 2007, a Comissão deixou de aplicar as orientações relativas às encefalopatias espongiformes transmissíveis, excepto relativamente aos auxílios ilegais concedidos antes de 1 de Janeiro de 2007 referidos nos pontos 43 e seguintes dessas mesmas orientações. Por conseguinte, o ponto 47 das orientações relativas às encefalopatias espongiformes transmissíveis continua a ser a regra aplicável aos auxílios ilegais relativos aos resíduos de matadouro a partir de 1 de Janeiro de 2003.
(161)
O ponto 47 das orientações relativas às encefalopatias espongiformes transmissíveis estabelece uma série de disposições relativas aos resíduos de matadouro.
(162)
Nos termos do ponto 47 das orientações relativas às encefalopatias espongiformes transmissíveis, no que diz respeito aos auxílios estatais destinados aos resíduos de matadouro, a Comissão tem tomado, desde Janeiro de 2001, uma série de decisões individuais que autorizam auxílios estatais máximos de 100 % para os custos de eliminação de matérias de risco especificadas, de farinha de carne e de ossos e de alimentos para animais que contenham esses produtos e que tiveram de ser eliminados em consequência de nova legislação comunitária sobre EET. Essas decisões têm-se baseado, essencialmente, no ponto 11.4 das orientações agrícolas, tendo em conta o carácter de «curto prazo» desses auxílios e a necessidade de respeitar, a longo prazo, o princípio do poluidor-pagador. Excepcionalmente, a Comissão aceitou que esses auxílios sejam também concedidos a outros operadores cuja actividade não é de produção de animais vivos, como, por exemplo, os matadouros. A Comissão aplicará os mesmos princípios aos auxílios ilegais concedidos até ao final de 2002, para custos comparáveis relacionados com a nova legislação comunitária sobre EET, sem prejuízo do respeito de outras disposições do direito comunitário.
(163)
O ponto 47 das orientações relativas às encefalopatias espongiformes transmissíveis refere que, excepcionalmente, a Comissão aceitou que esses auxílios sejam também concedidos a outros operadores cuja actividade não é de produção de animais vivos, como, por exemplo, os matadouros. No passado, a Comissão decidiu que essa excepção devia cobrir igualmente outras empresas que executam tarefas estreitamente ligadas à produção de animais vivos, como as empresas que processam subprodutos animais.
(164)
Com base no ponto 11.4 das orientações agrícolas, a Comissão autorizou auxílios até 100 % das despesas reais efectuadas com medidas como controlos sanitários, testes e outras medidas de despistagem, compra e administração de remédios e produtos fitofarmacêuticos e destruição de culturas, desde que:
-
exista um programa adequado, ao nível comunitário, nacional ou regional, de prevenção, vigilância ou erradicação da doença em causa,
-
as doenças constituam um motivo de preocupação para as autoridades públicas,
-
as medidas de auxílio tenham por objectivo a prevenção e/ou a indemnização,
-
os auxílios sejam compatíveis com a legislação veterinária e fitossanitária comunitária.
(165)
Nos termos do ponto 47 das orientações relativas às encefalopatias espongiformes transmissíveis, estes princípios são igualmente aplicáveis.
(166)
A encefalopatia espongiforme bovina é uma doença transmissível que constitui uma ameaça para a saúde pública. Trata-se de uma doença animal cujo foco primário deve ser notificado directamente à Comissão e aos outros Estados-Membros (52). O objectivo da medida de auxílio era garantir que as medidas de prevenção necessárias, relativas à recolha, ao transporte, à transformação e à destruição, fossem aplicadas em conformidade com a legislação veterinária em vigor entre 1999 e 2005 no sector da carne.
(167)
A Comissão faz notar, a este propósito, que Portugal indicou ter assumido a totalidade dos custos resultantes das operações de recolha, transformação e destruição dos subprodutos de carne de mamíferos e de aves desde 1999 até ao final de 2002, no contexto das medidas de emergência aprovadas pela Comissão no âmbito da Decisão 98/653/CE, que proíbe a exportação de farinhas de carne, farinhas de ossos e farinhas de carne e de ossos provenientes de mamíferos. Faz notar igualmente que as medidas de embargo à carne de bovino aplicadas a Portugal apenas foram revogadas com a adopção do Regulamento (CE) n.o 1993/2004.
(168)
A Comissão salienta ainda que, em conformidade com os pontos 33 e 34 das orientações relativas às encefalopatias espongiformes transmissíveis, as empresas foram escolhidas e remuneradas de acordo com os princípios do mercado, de maneira não discriminatória (ver os considerandos 21 e seguintes da da presente decisão). Atendendo à urgência das medidas a tomar, a Comissão pode, no caso em apreço, aceitar que as autoridades portuguesas tenham escolhido os prestadores de serviços em conformidade com o Decreto-Lei n.o 197/99, de 8 de Junho de 1999 - que, de acordo com as informações dessas mesmas autoridades, constitui o instrumento nacional de transposição da Directiva 97/52/CE -, sem recurso a concurso público (ver o considerando 24 da presente decisão).
(169)
As autoridades portuguesas indicaram que o Decreto-Lei n.o 197/2002 tinha sido previsto para respeitar os compromissos de Portugal no contexto da Decisão 2000/766/CE, em observância do princípio do poluidor-pagador (ver os considerandos 65 e 66 da presente decisão). As autoridades portuguesas confirmaram que não pode ter havido desvio de recursos para actividades concorrentes às quais as empresas prestadoras de serviços pudessem eventualmente dedicar-se, uma vez que as únicas actividades das empresas em causa eram, efectivamente, a recolha, a transformação, o transporte e a destruição dos subprodutos animais.
(170)
A Comissão considera, igualmente, que a responsabilidade pelo serviço e pelo financiamento do mesmo foi transmitida aos operadores, respeitando uma fase de transição, pelo sistema aplicado pelo Decreto-Lei n.o 244/2003.
(171)
Dadas as circunstâncias particulares e a situação de emergência causada pelo risco de propagação da EEB entre 1999 e 2004 e devido ao facto de o sistema aplicado pelo Decreto-Lei n.o 244/2003 prever a transmissão gradual da responsabilidade e do financiamento dos serviços para os operadores do sector, a Comissão considera que os auxílios podem ser qualificados de curto prazo e que respeitaram o princípio do poluidor-pagador a longo prazo.
(172)
A Comissão pode, portanto, concluir que, com base nas informações de que dispõe, os auxílios concedidos entre 1999 e o final de 2002 podem beneficiar da derrogação prevista no artigo 107.o, n.o 3, alínea c), do TFUE.
(173)
No que respeita aos auxílios concedidos entre 2003 e Novembro de 2005, a Comissão considera que, dada a situação de emergência que se verificou até ao final de 2004 e o facto de o regime do decreto-lei prever a transmissão gradual da responsabilidade e do financiamento dos serviços como acima se referiu, os auxílios podem ser qualificados de compatíveis e em conformidade com o ponto 47 das orientações relativas às encefalopatias espongiformes transmissíveis, caso correspondam aos custos «reais» das prestações recebidas.
(174)
Como se referiu no considerando 100 da presente decisão, as autoridades portuguesas demonstraram que os auxílios corresponderam às despesas «reais» dos serviços das empresas prestadoras, no respeitante ao período de 1999 a 2005.
(175)
Por conseguinte, a Comissão conclui que, com base nas informações de que dispõe, os auxílios concedidos entre 2003 e Novembro de 2005 aos prestadores de serviços podem beneficiar da derrogação prevista no artigo 107.o, n.o 3, alínea c), do TFUE.
3.1.2. Auxílio aos estabelecimentos de abate e salas de desmancha, aos importadores e aos operadores intracomunitários do sector, bem como aos criadores
(176)
Como a Comissão referiu no considerando 166 da presente decisão, entre 1999 e 2004 o risco de propagação da EEB em Portugal criou circunstâncias especiais e uma situação de emergência. Dada essa situação excepcional e atendendo ao facto de que o sistema aplicado pelo Decreto-Lei n.o 244/2003 previa uma transmissão gradual da responsabilidade e do financiamento dos serviços para os operadores do sector, a Comissão considera que os auxílios podem ser qualificados de curto prazo e que observam o princípio do poluidor-pagador a longo prazo. Na linha da sua prática anterior, considera ainda que, no caso em apreço, os auxílios a título do ponto 47 das orientações relativas às encefalopatias espongiformes transmissíveis podiam, excepcionalmente, ser concedidos a outros operadores do sector, nomeadamente, aos estabelecimentos de abate e às salas de desmancha, assim como aos importadores e aos operadores intracomunitários do sector.
(177)
Tal como a Comissão constatou para as empresas prestadoras dos serviços, os auxílios foram concedidos em conformidade com os princípios estabelecidos no ponto 47 das orientações relativas às encefalopatias espongiformes transmissíveis.
(178)
No que respeita aos estabelecimentos de abate e às salas de desmancha, aos importadores e aos operadores intracomunitários do sector, a Comissão pode, portanto, concluir que os auxílios concedidos podem beneficiar da derrogação prevista no artigo 107.o, n.o 3, alínea c), do TFUE.
(179)
No que respeita aos criadores, a Comissão conclui, igualmente, que, atentas as considerações dos considerandos 160 e seguintes da presente decisão, os auxílios foram concedidos em conformidade com os princípios estabelecidos no ponto 47 das orientações relativas às encefalopatias espongiformes transmissíveis e podem beneficiar da derrogação prevista no artigo 107.o, n.o 3, alínea c), do TFUE.
3.2. FINANCIAMENTO DOS AUXÍLIOS
(180)
A partir de Outubro de 2002, mês da entrada em vigor do Decreto-Lei n.o 197/2002, o financiamento dos custos das operações de recolha, transporte, transformação e destruição dos subprodutos de carne de mamíferos e de aves é assegurado pelas receitas de uma taxa parafiscal aplicada aos estabelecimentos de abate, aos importadores de carne de bovino e de suíno não desossada e aos operadores intracomunitários, ou seja, aos operadores/receptores de carne de bovino e de suíno não desossada.
(181)
Em conformidade com a jurisprudência do Tribunal de Justiça (53), a Comissão considera, normalmente, que o financiamento de um auxílio estatal mediante encargos obrigatórios pode ter incidências no auxílio por ter um efeito protector que vai para além do auxílio propriamente dito. As cotizações em questão constituem, de facto, encargos obrigatórios. De acordo com esta mesma jurisprudência, a Comissão considera que um auxílio não pode ser financiado por taxas parafiscais que onerem igualmente produtos importados de outros Estados-Membros.
(182)
Tendo em conta esta jurisprudência, bem como o facto de a medida ser concedida através de recursos estatais, constituindo, assim, um auxílio estatal, na acepção do artigo 107.o do TFUE, é necessário verificar se a mesma pode assumir um carácter discriminatório, contrário ao artigo 110.o do TFUE, na medida em que os produtos provenientes de outros Estados-Membros também devem pagar a taxa.
(183)
Segundo as autoridades portuguesas, a tributação de carnes importadas não desossadas é justificada pelo facto de que, na medida em que a carne não desossada gera subprodutos que beneficiam dos serviços de recolha, transporte, transformação e destruição, estes produtos importados podiam beneficiar do sistema do mesmo modo que os produtos nacionais.
(184)
De acordo com as informações de que a Comissão dispõe, foram cobradas taxas aos estabelecimentos de abate e aos importadores de carcaças, meias-carcaças e outras peças não desossadas de bovinos e suínos (ver o artigo 2.o, n.o 2, do Decreto-Lei n.o 197/2002), que serviram para financiar os serviços de recolha, transporte, transformação e destruição de subprodutos de carne de mamíferos e de aves (artigo 1.o, n.o 1, do Decreto-Lei n.o 197/2002).
(185)
Essas informações levaram a Comissão a duvidar da adequação entre as taxas cobradas aos sujeitos passivos e os serviços de que estes beneficiavam. A Comissão considerou que não podia excluir a existência de um sistema potencialmente discriminatório em relação aos produtos importados de outros Estados-Membros, sobre os quais também incidia a taxa.
(186)
Posteriormente, as autoridades portuguesas asseguraram que o financiamento dos serviços de recolha, transporte, transformação e destruição dos subprodutos de carne de aves de capoeira não provinha de taxas cobradas aos estabelecimentos de abate e aos importadores de carcaças, meias-carcaças e outras peças não desossadas de bovinos e suínos, mas sim, em conformidade com o anexo 1 do Decreto-Lei n.o 197/2002, dos estabelecimentos de abate de aves de capoeira que não promovessem a recolha, transporte, transformação e destruição da totalidade dos subprodutos gerados no abate das aves. Os importadores e operadores de carcaças de aves estavam isentos da taxa, devido ao facto de a maior parte das carcaças de aves importadas não gerar subprodutos.
(187)
Em contrapartida, no que respeita aos importadores e operadores de carcaças, meias-carcaças e outras peças não desossadas de bovinos e suínos, as autoridades portuguesas justificaram que essas peças não desossadas importadas geravam subprodutos.
(188)
Já na injunção para prestação de informações e, posteriormente, quando do início do procedimento, a Comissão solicitou às autoridades portuguesas que lhe garantissem que os produtos importados podiam beneficiar do mecanismo do mesmo modo que os produtos nacionais e que provassem, de forma quantificada, que, num período de referência determinado, tivesse havido equivalência pecuniária entre, por um lado, os montantes cobrados sobre os produtos de carne de bovino e de suíno não desossada provenientes de outros Estados-Membros e, por outro, os custos dos serviços de que aqueles teriam beneficiado a título exclusivo (ver o ponto 37, alínea h), da decisão de início do procedimento).
(189)
As autoridades portuguesas garantiram que as peças importadas não desossadas beneficiavam do mesmo modo dos serviços de recolha, transporte, transformação e destruição dos subprodutos de carne que os produtos nacionais, mas não facultaram números precisos e corroborantes sobre a matéria.
(190)
As informações fornecidas à Comissão não lhe permitem, portanto, concluir que a taxa introduzida pelo Decreto-Lei n.o 197/2002, aplicada aos produtos importados, fosse adequada ao montante correspondente aos serviços de que beneficiavam os subprodutos gerados por esses produtos importados e que, consequentemente, os produtos importados podiam beneficiar dos serviços financiados pela medida de auxílio do mesmo modo que os produtos nacionais.
(191)
Nos termos do artigo 3.o, n.o 2, do Decreto-Lei n.o 244/2003, os estabelecimentos de abate, as salas de desmancha, os centros de incubação e as indústrias de ovoprodutos ficavam obrigados ao pagamento das taxas fixadas no anexo 1 do Decreto-Lei n.o 197/2002, à excepção das entidades que beneficiavam do regime alternativo previsto naquele diploma, as quais, até à aprovação do plano de destruição das matérias da categoria 3, ficavam obrigadas ao pagamento das taxas fixadas no anexo 2. No que respeita às matérias das categorias 1 e 2, até à aprovação de um plano, ficavam obrigadas ao pagamento de 0,35 EUR por quilograma de matéria (artigo 5.o, n.o 1, do Decreto-Lei n.o 244/2003).
(192)
Relativamente às alterações introduzidas pelo Decreto-Lei n.o 244/2003 no sistema de taxas, a Comissão solicitou às autoridades portuguesas que demonstrassem que os produtos importados puderam beneficiar dos referidos serviços do mesmo modo que os produtos nacionais.
(193)
As autoridades portuguesas confirmaram que a taxa introduzida pelo Decreto-Lei n.o 244/2003 se baseava nos subprodutos efectivamente gerados e que os produtos importados puderam beneficiar do mesmo modo dos serviços em causa. A Comissão constata, porém, que as autoridades portuguesas não facultaram dados quantificados que fundamentassem tais afirmações.
(194)
Na falta de elementos de apreciação, a Comissão não pode concluir que a taxa introduzida pelo Decreto-Lei n.o 244/2003 fosse adequada ao montante correspondente aos serviços de que beneficiavam os subprodutos gerados pelos referidos produtos importados e que, consequentemente, os produtos importados podiam beneficiar dos serviços financiados pela medida de auxílio do mesmo modo que os produtos nacionais.
(195)
A Comissão considera que o sistema de taxas aplicado com base no Decreto-Lei n.o 197/2002 e no regime transitório estabelecido pelos artigos 3.o, n.o 2, e 5.o, n.o 2, do Decreto-Lei n.o 244/2003 não é conforme com o artigo 110.o do TFUE, devido à existência de um sistema potencialmente discriminatório em relação aos produtos importados de outros Estados-Membros, sobre os quais também incidia a taxa.
VI. CONCLUSÕES
(196)
A Comissão lamenta que Portugal tenha concedido ilegalmente auxílios à recolha, transporte, transformação e destruição dos resíduos de matadouro, em violação do artigo 108.o, n.o 3, do TFUE.
(197)
Os auxílios à recolha, transporte, transformação e destruição dos resíduos de matadouro respeitaram as disposições comunitárias aplicáveis ao nível dos beneficiários. Em contrapartida, o financiamento desses auxílios, por meio do sistema de taxas aplicado com base no Decreto-Lei n.o 197/2002 e no regime transitório estabelecido pelos artigos 3.o, n.o 2, e 5.o, n.o 2, do Decreto-Lei n.o 244/2003, é incompatível com o mercado interno, devido ao efeito potencialmente discriminatório em relação aos produtos importados de outros Estados-Membros, sobre os quais também incidia a taxa.
(198)
A Comissão considera adequado, no caso vertente, adoptar uma decisão condicional utilizando a possibilidade prevista no artigo 7.o, n.o 4, do Regulamento (CE) n.o 659/1999, nos termos do qual pode acompanhar a sua decisão positiva de condições que lhe permitam considerar o auxílio compatível com o mercado comum e de obrigações que lhe permitam controlar o cumprimento da decisão.
(199)
Para reparar a violação do artigo 110.o do TFUE e, desta forma, eliminar retroactivamente a discriminação potencial, Portugal deve reembolsar a parte da taxa aplicada aos produtos provenientes dos outros Estados-Membros, no prazo e nas condições estabelecidas pela Comissão. A reparação desta violação tornará os auxílios em causa compatíveis com o Tratado.
(200)
As condições a preencher no referido reembolso são fixadas pela Comissão. Assim, Portugal deve reembolsar às pessoas que tenham pago a taxa a parte desta que tenha incidido sobre os produtos provenientes de outros Estados-Membros entre a data de início de aplicação da taxa prevista no Decreto-Lei n.o 197/2002 e a data da última aplicação desta taxa antes do termo da aplicação do regime transitório instituído pelo Decreto-Lei n.o 244/2003. Portugal assegurará para este efeito que sejam respeitadas as condições seguintes:
-
caso possam fornecer prova de que a taxa foi aplicada sobre os produtos importados de outros Estados-Membros, as pessoas que tenham pago a taxa podem reclamar o reembolso de uma parte proporcional do produto da taxa destinada a financiar a parte do auxílio que beneficia exclusivamente os produtos nacionais. Estes pedidos de reembolso serão introduzidos num prazo fixado em conformidade com o direito nacional, nunca inferior a seis meses, a contar da publicação da presente decisão,
-
Portugal deve determinar a medida da discriminação eventual que recai sobre os produtos importados. Para tanto, Portugal deve verificar, durante um período de referência, a equivalência pecuniária entre os montantes globalmente cobrados sobre os produtos nacionais a título da taxa considerada e as vantagens de que estes produtos beneficiam em exclusivo,
-
o reembolso deve ser efectuado no prazo máximo de seis meses a contar da data de apresentação do pedido,
-
os montantes reembolsados devem ser actualizados tendo em conta os juros acrescidos, calculados a contar da data de cobrança da taxa até à data do reembolso efectivo. Esses juros serão calculados com base na taxa de referência da Comissão prevista no método de fixação das taxas de referência e de actualização (54),
-
as autoridades portuguesas devem aceitar que os sujeitos passivos apresentem quaisquer provas razoáveis dos montantes que tenham sido pagos, em virtude da taxa, sobre os produtos provenientes de outros Estados-Membros,
-
os direitos ao reembolso não podem ser sujeitos a outras condições, nomeadamente a de a taxa não ter sido repercutida,
-
no caso das pessoas que ainda não tenham efectuado o pagamento da taxa, as autoridades portuguesas renunciam formalmente ao recebimento da parte proporcional da taxa que incide sobre os produtos importados de outros Estados-Membros e que é destinada a financiar a parte do auxílio que beneficia exclusivamente os produtos nacionais. Renunciam igualmente a eventuais juros de mora respeitantes a essa parte,
-
caso a Comissão o solicite, Portugal compromete-se a apresentar um relatório completo que comprove a boa execução da medida de reembolso,
-
se noutro Estado-Membro tiver sido aplicada uma taxa com objectivos similares aos mesmos produtos que foram sujeitos à taxa em Portugal, as autoridades portuguesas comprometem-se a reembolsar às pessoas que tenham pago a taxa a parte que tenha incidido sobre os produtos provenientes desse outro Estado-Membro,
-
Portugal compromete-se a dar a conhecer a presente decisão a todos os potenciais sujeitos passivos da taxa,
ADOPTOU A PRESENTE DECISÃO:
Artigo 1.o
O auxílio estatal concedido por Portugal com base no Decreto-Lei n.o 393-B/98, de 4 de Dezembro de 1998, é compatível com o mercado interno.
Artigo 2.o
1. O auxílio estatal concedido por Portugal com base no Decreto-Lei n.o 197/2002, de 25 de Setembro de 2002, e no regime transitório estabelecido pelo artigo 3.o, n.o 2, do Decreto-Lei n.o 244/2003, de 7 de Outubro de 2003, é compatível com o mercado interno, na condição de Portugal reembolsar às pessoas que tenham pago a taxa a parte desta que tenha incidido sobre os produtos provenientes de outros Estados-Membros entre a data de início de aplicação da taxa prevista no Decreto-lei n.o 197/2002 e a data da ultima aplicação desta taxa antes do termo da aplicação do regime transitório instituído pelo Decreto-Lei n.o 244/2003.
2. Portugal assegurará para este efeito que sejam respeitadas as condições seguintes:
-
caso possam fornecer prova de que a taxa foi aplicada sobre os produtos importados de outros Estados-Membros, as pessoas que tenham pago a taxa podem reclamar o reembolso de uma parte proporcional do produto da taxa destinada a financiar a parte do auxílio que beneficia exclusivamente os produtos nacionais. Estes pedidos de reembolso serão introduzidos num prazo fixado em conformidade com o direito nacional, nunca inferior a seis meses, a contar da publicação da presente decisão,
-
Portugal deve determinar a medida da discriminação eventual que recai sobre os produtos importados. Para tanto, Portugal deve verificar, durante um período de referência, a equivalência pecuniária entre os montantes globalmente cobrados sobre os produtos nacionais a título da taxa considerada e as vantagens de que estes produtos beneficiam em exclusivo,
-
o reembolso deve ser efectuado no prazo máximo de seis meses a contar da data de apresentação do pedido,
-
os montantes reembolsados devem ser actualizados tendo em conta os juros acrescidos, calculados a contar da data de cobrança da taxa até à data do reembolso efectivo. Esses juros serão calculados com base na taxa de referência da Comissão prevista no método de fixação das taxas de referência e de actualização (55),
-
as autoridades portuguesas devem aceitar que os sujeitos passivos apresentem quaisquer provas razoáveis dos montantes que tenham sido pagos, em virtude da taxa, sobre os produtos provenientes de outros Estados-Membros,
-
os direitos ao reembolso não podem ser sujeitos a outras condições, nomeadamente a de a taxa não ter sido repercutida,
-
no caso das pessoas que ainda não tenham efectuado o pagamento da taxa, as autoridades portuguesas renunciam formalmente ao recebimento da parte proporcional da taxa que incide sobre os produtos importados de outros Estados-Membros e que é destinada a financiar a parte do auxílio que beneficia exclusivamente os produtos nacionais. Renunciam igualmente a eventuais juros de mora respeitantes a essa parte,
-
caso a Comissão o solicite, Portugal compromete-se a apresentar um relatório completo que comprove a boa execução da medida de reembolso,
-
se noutro Estado-Membro tiver sido aplicada uma taxa com objectivos similares aos mesmos produtos que foram sujeitos à taxa em Portugal, as autoridades portuguesas comprometem-se a reembolsar às pessoas que tenham pago a taxa a parte que tenha incidido sobre os produtos provenientes desse outro Estado-Membro,
-
Portugal compromete-se a dar a conhecer a presente decisão a todos os potenciais sujeitos passivos da taxa.
Artigo 3.o
Portugal deve informar a Comissão, no prazo de dois meses a contar da data de notificação da presente decisão, das medidas tomadas para lhe dar cumprimento.
Artigo 4.o
O destinatário da presente decisão é a República Portuguesa.
Feito em Bruxelas, em 13 de Julho de 2011.