РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 24 май 2011 година
относно държавна помощ C 88/97, приведена в действие от Френската република в полза на Crédit Mutuel
(нотифицирано под номер C(2011) 3436)
(само текстът на френски език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2011/747/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него,
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
като покани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с посочените разпоредби (1) и като взе предвид техните мнения,
като има предвид, че:
1. ПРОЦЕДУРА
(1)
На 25 януари 1991 г. френската асоциация на банките (наричана по-долу „AFB“), синдикалната камара на популярните банки и Crédit Agricole подадоха жалба, в която твърдят, че Франция е предоставила държавна помощ на Crédit Mutuel.
(2)
Първото искане на информация относно т. нар. „синя книжка“ (Livret bleu) е формулирано от Комисията с писмо от 27 май 1991 г.
(3)
С писмо от 6 февруари 1998 г. Комисията информира френските органи за решението си да открие процедурата, предвидена в член 88, параграф 2 от Договора за ЕО (понастоящем член 108, параграф 2 от ДФЕС), във връзка с евентуалните мерки за предоставяне на държавна помощ, съдържащи се в механизма на спестяване по „синята книжка“ (2).
(4)
На 8 април 1998 г. френските органи отговориха на въпросите, повдигнати от Комисията в решението ѝ за откриване на процедурата.
(5)
На 18 юни 1998 г. Crédit Mutuel изпрати до Комисията писмо с аргументи, целящи да бъде отхвърлена квалификацията като държавна помощ на мерките, които са предмет на решението за откриване на процедурата, както и досие с аналитични счетоводни отчети относно продукта „синя книжка“. Голям брой заинтересовани страни също изпратиха мненията си до Комисията (вж. раздели 3 и 4, съображения 48-59), която ги предаде на френските органи на 3 септември 1998 г.
(6)
Жалбоподателите изпратиха на Комисията четири допълнителни финансови отчета с писма от 29 октомври 1999 г., 16 май 2000 г., 16 октомври 2000 г. и 19 януари 2001 г., които Комисията предаде на френските органи на 21 февруари 2000 г. и 3 ноември 2000 г.
(7)
На 5 февруари 2001 г. Комисията предаде на френските органи документите, получени от AFB.
(8)
От ноември 1998 г. до декември 1999 г. по искане на Комисията консултант (3) (наричан по-долу „консултантът на Комисията“) извърши одит на аналитичното счетоводство за продукта „синя книжка“. Докладът на консултанта беше предаден за разглеждане на френските органи и на Crédit Mutuel на 10 януари 2000 г. На 7 февруари 2000 г. беше организирана работна среща между службите на Комисията, придружавани от техния консултант, френските органи и Crédit Mutuel за съгласуване на мненията по доклада.
(9)
С писмо от 14 септември 1999 г. службите на Комисията поискаха от френските органи да уточнят задачите от общ интерес, с които е натоварена Crédit Mutuel. На 21 февруари 2000 г., 3 ноември 2000 г. и 5 февруари 2001 г. службите на Комисията предадоха на френските органи различни документи (4), предоставени по делото от жалбоподателите и отнасящи се до евентуалния „притегателен ефект“ на продукта „синя книжка“ (вж. подраздел 7.2.3, съображения 110-118). Френските органи представиха своите мнения на 1 февруари 2001 г.
(10)
На 11 април 2000 г. Комисията беше сезирана с жалба от страна на Европейската банкова федерация (FBE) относно помощите, предоставени от френската държава на Crédit Mutuel под формата на изключителни права за разпространение на продукта „синя книжка“.
(11)
През май 2000 г. Confédération nationale du Crédit Mutuel („Националната конфедерация на Crédit Mutuel“) упълномощи одиторското бюро Arthur Andersen да извърши преглед на методологията на аналитичното счетоводство на Crédit Mutuel и да изготви сметката за формиране на дохода на продукта „синя книжка“. Задачата приключи през септември 2000 г. с представянето на подробен доклад относно сметката за формиране на дохода на продукта „синя книжка“, в който резултатът от аналитичното счетоводство на продукта „синя книжка“ преди облагане с данъци се оценява като загуба в размер на 498 млн. FRF. Това заключение се основава на отчитането на „корективи“. На 2 февруари 2001 г. във връзка с доклада беше организирана среща между Комисията и Crédit Mutuel. Във връзка с изразените от страна на Комисията мнения Crédit Mutuel възложи на Arthur Andersen да изпрати обяснителна бележка на 8 февруари 2001 г., с която да обоснове използвания метод, наречен „корекция на свръхкомпенсирането на дейността IARD [дейност по застраховане на щети (5) на Crédit Mutuel]“, който именно беше обект на критика от страна на службите на Комисията.
(12)
През април 2001 г. Комисията възложи на своя консултант да открие различията между изготвения от него доклад и този на Arthur Andersen и да определи фактологичните или методологични промени, които могат евентуално да бъдат направени по отношение на предходния доклад на консултанта. На 23 юли 2001 г. консултантът на Комисията предаде нов окончателен доклад. В него резултатът от аналитичното счетоводство на продукта „синя книжка“ се оценява като натрупана некапитализирана печалба в размер на 1,074 млрд. FRF (1,637 млн. EUR). Този доклад е предаден още същия ден на френските органи. По време на среща, проведена на 26 юли 2001 г. между Комисията, френските органи, Crédit Mutuel и Arthur Andersen, Crédit Mutuel и Arthur Andersen изразиха несъгласието си с окончателните заключения на консултанта на Комисията. Arthur Andersen потвърди предишните си заключения в документ от 13 септември 2001 г., предаден като приложение към бележка, изпратена от френските органи на 15 септември 2001 г. Френските органи изпратиха на Комисията нова бележка от 26 октомври 2001 г., съдържаща правен анализ на продукта „синя книжка“ по отношение на общностното право в областта на конкуренцията, както и обяснителна бележка от 7 януари 2002 г. относно разходите, свързани със задачата за обществена услуга, като в обяснителната бележка се повтарят, без никакви нови елементи, цифровите данни, представени вече от Crédit Mutuel.
(13)
В обяснителната бележка, изпратена на 26 октомври 2001 г. от френските органи до Комисията, се разяснява защо според тях i) схемата на продукта „синя книжка“ не представлява държавна помощ, ii) ако Комисията счете мярката за държавна помощ, може да става въпрос само за съществуваща помощ и iii) във всички случаи помощта е съвместима.
(14)
С решение от 15 януари 2002 г. (6) (наричано по-долу „отмененото решение“) Комисията определи държавната помощ, приведена в действие от Френската република в полза на Crédit Mutuel, като несъвместима с вътрешния пазар.
(15)
Решението от 15 януари 2002 г. беше отменено с решение на Първоинстанционния съд от 18 януари 2005 г. (7).
(16)
Комисията не обжалва решението за отмяна на Първоинстанционния съд. Съгласно член 266, параграф 1 от ДФЕС Комисията е длъжна да предприеме мерките в изпълнение на това решение. При делата, свързани с държавна помощ, това означава, че в резултат от решението за отмяна процедурата следва да се върне в етапа на официалното разследване.
(17)
С решение от 7 юни 2006 г. (8) (наричано по-долу „решението за разширяване“) Комисията разшири обхвата на официалната процедура по разследване и разясни основанията си за оценката на мярката като предполагаема държавна помощ.
(18)
Франция изпрати на Комисията своите мнения относно решението за разширяване с писма от 1 септември 2006 г. и 7 септември 2006 г.
(19)
На 19 септември 2006 г. в Европейската комисия беше получена жалба от „Асоциация на ощетените от Crédit Mutuel“ („Association des Victimes du Crédit Mutuel“).
(20)
Комисията получи мненията на Crédit Mutuel с писмо от 13 октомври 2006 г.
(21)
Комисията предаде на френските органи мненията на Crédit Mutuel с писмо от 31 октомври 2006 г.
(22)
В отговор на две искания за допълнителна информация от страна на Комисията от 22 септември 2006 г. и 28 ноември 2006 г. Франция представи допълнителни мнения с писма от 8 ноември 2006 г. и 28 февруари 2007 г.
(23)
Комисията проведе среща с френските органи на 19 декември 2006 г., а с Crédit Mutuel - на 15 януари 2007 г.
(24)
На 10 май 2007 г. Комисията прие решение в съответствие с член 86, параграф 3, от Договора за ЕО (понастоящем член 106, параграф 3, от ДФЕС) във връзка с член 43 и член 49 от Договора за ЕО (понастоящем член 49 и член 56 от ДФЕС), по силата на което Франция трябваше да прекрати специалните права (9) на Crédit Mutuel, на Caisses d’Épargne и на Banque Populaire за разпространение на продукта „синя книжка“ (Crédit Mutuel) и на продукта „книжка A“ (Livret A) (Caisses d’Épargne и La Poste) (10).
(25)
Тъй като Франция не прекрати специалните права за разпространение на продуктите „книжка A“ и „синя книжка“ в срока от 9 месеца, определен в решението от 10 май 2007 г., Комисията откри процедура за нарушение съгласно член 226 от Договора за ЕО (понастоящем член 258 от ДФЕС), като на 5 юни 2008 г. изпрати на Франция предупредително писмо за неспазване на решението.
(26)
На 19 септември 2009 г. Комисията отправи до Франция ново искане за информация, на което получи отговор на 13 октомври 2009 г.
(27)
На 8 октомври 2009 г. Комисията прекрати процедурата за нарушение, тъй като с приемането на реформата от 1 януари 2009 г. за либерализиране на разпространението на продуктите „книжка A“ и „синя книжка“ (11) Франция изпълни задължението си да прекрати специалните права за разпространение на тези продукти (12).
(28)
През 2010 г. Комисията изпрати на Crédit Mutuel няколко въпроса по електронната поща, на които последната отговори също по електронната поща.
(29)
В съответствие с член 13 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора (13) с настоящото решение се закрива процедурата във връзка с предполагаеми елементи на държавна помощ в механизма на продукта „синя книжка“.
2. ОПИСАНИЕ НА МЕХАНИЗМА НА ПРОДУКТА „СИНЯ КНИЖКА“
2.1. Описание на Crédit Mutuel
(30)
Crédit Mutuel е децентрализирана банково-застрахователна група, състояща се от национална мрежа от банки със статут на кооперативни дружества с променлив капитал. Crédit Mutuel осъществява дейността си съгласно закон от 10 септември 1947 г., в който са определени принципите на кооперациите. Тя е структурирана на три нива: местно, регионално и национално.
(31)
Група Crédit Mutuel, с две наименования (Crédit Mutuel и Crédit Industriel et Commercial (наричана по-долу „CIC“), включва близо 6 000 пункта за продажба и повече от 72 000 служители. Местните каси на Crédit Mutuel са обединени в 18 регионални федерации, членуващи в Confédération nationale du Crédit Mutuel, централен орган на мрежата. CIC обединява 6 регионални банки и специализирани филиали, както във Франция, така и в чужбина.
(32)
От друга страна Crédit Mutuel е група с единно ръководство и обща политика. Групата поддържа вътрешна финансова солидарност на ниво конфедерация, осигуряваща ликвидността на регионалните федерации. Групата притежава характеристиките на единно предприятие с оглед правото в областта на конкуренция, тъй като притежава единен център за вземане на решения на централно ниво.
2.2. Описание на продукта „синя книжка“
(33)
„Синя книжка“ е спестовен продукт, регулиран от държавата, разпространяван изключително от Crédit Mutuel.
(34)
В съответствие със Закона за изменение на Закона за финансите за 1975 г. (14) по отношение на този продукт са били разрешени частични данъчни облекчения. От данък са били освободени две трети от лихвата, изплащана по депозираните от вложителите суми. Държавата е определяла брутния лихвен процент за вложителите по продукта „синя книжка“ така, че след облагане с данъци (15) нетният лихвен процент да бъде равен на този по продукта „книжка А“, който е изцяло освободен от данък.
(35)
Държавата е определяла брутния лихвен процент по продукта „синя книжка“ на ниво, надвишаващо процента на инфлация, индексиран на паричния пазар. Последният нетен лихвен процент по продукта „синя книжка“, преди той да бъде прекратен с реформата от 1 януари 2009 г. (вж. съображение 41), е бил 4 % (16). Максималната сума, която вложителите са можели да внесат по продукта „синя книжка“, е била 15 300 EUR. Привлечените средства по продукта са нараснали от 13 млрд. EUR (85 млрд. FRF) през 1991 г. до 22 млрд. EUR през 2008 г.
(36)
Характеристиките на продукта „синя книжка“ - незабавно разполагане със средствата, минимална разрешена вноска от 15 EUR, липса на разходи (по-специално при откриване на сметката), и т.н. - са предполагали висока ликвидност. Освен това продуктът е давал възможност за директни плащания към държавния бюджет или към държавни предприятия като EDF или France Télécom. Следователно продуктът „синя книжка“, спестовен продукт за физически лица, е бил до известна степен подобен на разплащателна сметка.
(37)
С течение на времето задълженията, свързани с използването на привлечените по инструмента „синя книжка“ средства, са се променили.
(38)
В началото Crédit Mutuel е била задължена да заделя 50 % от средствата (този дял е нараснал през 1983 г. (17) на 65 % от средствата и 80 % от новопостъпилите суми) „с предназначение от общ интерес“ (по-специално финансиране на местните общности и други публични органи), а остатъкът е бил на разположение на банката (наричан по-долу „средствата със свободно предназначение“).
(39)
Тази система е била реформирана значително с постановление от 27 септември 1991 г. (18) за уеднаквяване на продукта „синя книжка“ с продукта „книжка А“. Действително, след въпросното постановление всички новопривлечени средства (19) са били насочвани към Caisse des Dépôts et Consignation (наричана по-долу „CDC“), която от своя страна е изплащала на Crédit Mutuel комисиона за посредничество. Комисионата, определена първоначално в размер на 1,3 % от средствата, привлечени по продукта „синя книжка“ и внесени по сметката на CDC, е била променена на 1,2 % от 1 януари 2005 г., а по-късно на 1,1 % от 1 ноември 2005 г. CDC използва привлечените от Crédit Mutuel средства основно за финансиране на социални жилища.
(40)
Освен това тази съществена реформа на системата е довела до постепенна промяна в предназначението и на съществуващите привлечени средства (20). След постановлението от 27 септември 1991 г. и до средата на 1999 г. делът на съществуващите „средства с предназначение от общ интерес“ и на тези със „свободно предназначение“ е намаляло, докато накрая целият размер на привлечените средства започва да се прехвърля по сметка на CDC.
В млрд FRF, %
1991 г.
1992 г.
1993 г.
1994 г.
1995 г.
1996 г.
1997 г.
1998 г.
1999 г.
Средногодишен размер на привлечените средства
85,5
83
80,2
83,4
88,7
91,5
92,7
98,1
98,7
Средства, предназначени за прехвърляне към CDC
1 %
7 %
12 %
24 %
39 %
46 %
51 %
69 %
100 %
Средства с предназначение от общ интерес
67 %
54 %
46 %
35 %
27 %
20 %
15 %
10 %
0 %
Средства със свободно предназначение
32 %
39 %
42 %
41 %
35 %
34 %
34 %
21 %
0 %
Източник: Littlejohn Fraser
(41)
На 1 януари 2009 г. влиза в сила реформа на продуктите „книжка А“ и „синя книжка“, с която се предоставя възможност на всички банки да разпространяват продукта „книжка А“ и се премахва разликата между двата продукта. След 1 януари 2009 г. продуктът „синя книжка“ на Crédit Mutuel е фактически „книжка А“, продавана под друго име. На тази дата е прекратено съществуването на продукта „синя книжка“ и следователно изключителното право на разпространение на Crédit Mutuel.
2.3. Описание на основанията за откриване/разширяване на процедурата
(42)
Както е посочено в решението за разширяване (21), Комисията е преценила, че комисионата за посредничество, изплащана на Crédit Mutuel, би могла да бъде разглеждана като държавна помощ, предоставена от Франция.
(43)
От съдебната практика по делото Altmark става ясно, че компенсациите за обществени услуги не са държавна помощ по смисъла на член 107 от ДФЕС, ако изпълняват определени кумулативни условия, посочени в решението Altmark от 24 юли 2003 г. (22).
(44)
В решението за разширяване Комисията е преценила, че при разглежданата мярка вероятно не е изпълнено четвъртото условие от съдебната практика по делото Altmark, тъй като в случая държавата не е възложила задача за обществена услуга за привличане на депозити, предназначени за социални жилища под наем, на предложилия най-ниска цена в рамките на процедура за възлагане на обществена поръчка, а чрез директни преговори с Crédit Mutuel, което a priori не дава никаква гаранция, че изплащаната на Crédit Mutuel комисиона не е по-висока от тази, която би поискало едно добре управлявано предприятие. Освен това Комисията е приела, че френските органи не са доказали, че нивото на компенсация е било определено чрез сравняване с разходите на добре управлявано средно предприятие от банковия сектор. Твърдението на френските органи, че Crédit Mutuel е добре управлявано предприятие, не е достатъчно, за да се приеме, че нивото на компенсация е било определено въз основа на анализ на разходите, които би понесло едно добре управлявано предприятие по смисъла на съдебната практика по делото Altmark.
(45)
Според Комисията средствата за изплащане на комисионата за посредничество са държавни средства, с които евентуално избирателно се предоставя предимство, водещо до нарушаване на конкуренцията и засягащо търговията между държавите-членки, и за което Комисията не е била уведомена. Следователно комисионата за посредничество би могла да съдържа елементи на неправомерна помощ.
(46)
В решението за разширяване Комисията приема, че е възможно тази мярка да не е съвместима с член 86, параграф 2 от Договора за ЕО (понастоящем член 106, параграф 2 от ДФЕС) и заключава, че вероятно не би могла да бъде приложена нито една от дерогациите съгласно член 87, параграфи 2 и 3 от Договора за ЕО (понастоящем член 107, параграфи 2 и 3 от ДФЕС).
(47)
Въз основа на изчисленията на своя консултант Комисията счита, че е възможно размерът на компенсацията да надхвърля сумата, необходима за покриване на разходите за изпълнение на задължението за обществена услуга (привличане на депозити, предназначени за социални жилища под наем) предвид свързаните с тях приходи, както и предвид разумната печалба от изпълнението на това задължение. Като припомня, че размерът на компенсацията следва да включва всички предимства, предоставяни от държавата или с държавни средства, под каквато и да е форма, при изчисляването на компенсацията Комисията е отчела не само нетната цена на привличането на депозити, прехвърляни към CDC, а и нетния резултат (разход или печалба) от средствата с предназначение от общ интерес и от тези със свободно предназначение. Докладът на консултанта на Комисията е показал свръхкомпенсиране на Crédit Mutuel за 1991 г., 1992 г., 1993 г. и 1998 г.
3. АРГУМЕНТИ НА ЖАЛБОПОДАТЕЛИТЕ
(48)
Аргументите на жалбоподателите бяха представени от Комисията в решението от 6 февруари 1998 г. за откриване на процедурата по член 88, параграф 2 от Договора за ЕО (понастоящем член 108, параграф 2 от ДФЕС). В допълнения към жалбата, предадени по-късно, се съдържат нови аргументи, които са разгледани по-долу.
(49)
В обяснителна бележка на AFB (актуализирана в края на февруари 1999 г. и представена на Комисията през октомври 1999 г.) относно притегателния ефект на продукта „синя книжка“ нетният банков приход, генериран в резултат на притегателния ефект на продукта, е оценен на 17 млрд. FRF (2,6 млрд. EUR), като се предполага, че нарастването на пазарните дялове на Crédit Mutuel във всички сегменти за периода 1986-1997 г. се дължи изключително на разпространението на продукта „синя книжка“.
(50)
В проучване, осъществено от Caisse Nationale du Crédit Agricole и представено през май 2000 г., се анализира промяната на броя на гишетата на Crédit Mutuel. Вижда се, че общият брой на постоянните гишета е намалял в периода 1991-1994 г., след което прогресивно е нараствал, а през 1998 г. е намалял до нивото от 1990 г. Промяната е била различна в различните региони: броят на постоянните, а след това и на временните гишета, е намалял в регионите с традиционно силно присъствие на Crédit Mutuel (поречието на р. Лоара, Британия, Елзас), а е нараснал в останалите региони. Следователно е възможно Crédit Mutuel да е намалила присъствието си в селските райони, за да го засили в градските райони. Горепосочените данни са в противоречие с твърденията на Crédit Mutuel, според които банката е била принудена да поддържа силно присъствие в селските райони през 90-те години. Тези данни показват също, че Crédit Mutuel е в състояние да поддържа изключително гъста клонова мрежа дори след премахването на контрола от страна на държавата.
(51)
В писмо от 4 юни 1998 г., изпратено до Комисията, AFB твърди, че комисионата от 1,3 % върху привлечените средства по продукта „синя книжка“, които са били прехвърляни на CDC, е била по-висока от необходимото, предвид това, че Caisses d’Épargne и la Poste са получавали през същия период от CDC съответно 1,20 % и 1,5 % от средствата по „книжка A“, които също са били прехвърляни на CDC. AFB посочва, че през 1997 г. е предложила на френските органи да осигурят привличането на депозити по продукта „синя книжка“ чрез комисиона от едва 1 %, но правителството не е отговорило на това предложение. AFB подчертава по-специално, че в доклада от месец април 1998 г. на г-н Douyère, депутат, относно модернизацията на Caisses d’Épargne се посочва, че разходите за привличане на депозити от една средна по размер Caisses d’épargne, като тази в Бургундия, са 0,96 % от привлечените от касата средства и че няма причина разходите за управление на Crédit Mutuel да бъдат по-високи.
(52)
В обяснителна бележка от адвокатската кантора Glais от август 2000 г., предадена по искане на AFB, се представят статистически данни за пазарното предимство, което изключителното право за разпространение на продукта „синя книжка“ евентуално е предоставило на Crédit Mutuel. Прегледът на динамичните редове показва, че привлечените депозити по продукта „синя книжка“, както и средствата по останалите депозити, са регистрирали силен ръст преди обрата в периода 1985-1987 г. След тази дата нарастват кредитите за домакинствата, а при Crédit Mutuel те остават на по-високо ниво от това на нейните основни конкуренти. Въз основа на тези данни експертът от Glais заключи, че „ефектът на продукта „синя книжка“ вероятно се е състоял в неговата притегателна сила за клиентите, а от средата на 80-те години положителният ефект вероятно е продължил да действа, но без нарастване на депозитите. Следователно, след този период експанзионистичната стратегия на Crédit Mutuel вероятно е била поддържана от първоначално привлечените клиенти“. Именно въз основата на индекс за устойчивост на случайни икономически шокове върху променливите параметри на икономическата дейност и чрез моделиране на просто уравнение за търсенето на кредити експертът достига до извода, че дейността на Crédit Mutuel (основно кредитиране) вероятно е била откъсната от пазарното развитие на банковия сектор. Експертът обяснява този феномен с факта, че клиентите на Crédit Mutuel вероятно са били лоялни в по-висока степен, например заради продукта „синя книжка“, отколкото клиентите на останалите банкови мрежи.
(53)
В друга обяснителна бележка (декември 2000 г.) Glais предлага нов иконометричен анализ относно степента на привличане на клиентите при отделните банкови мрежи. Според експерта резултатите от анализа потвърждават хипотезата, че Crédit Mutuel и Caisses d’Épargne разполагат с инструменти, които им позволяват да запазват своите клиенти в много по-висока степен от останалите банки. Но не е възможно да се определи дали предлагането на освободен от данъчно облагане спестовен продукт или наличието на гъста клонова мрежа в отделни райони (два инструмента, с които тези мрежи разполагат) са в основата на тази по-висока степен на лоялност на клиентите.
(54)
Извън рамките на настоящата процедура Комисията получи допълнителна обяснителна бележка от жалбоподателите, в която се твърди, че придобиването от Crédit Mutuel през април 1997 г. на CIC, при приватизацията на тази банкова институция, чийто предишен собственик е била държавната застрахователна група GAN, е станало възможно благодарение на помощите, които банката е получила по продукта „синя книжка“ и които са довели до увеличаване на пазарния ѝ дял в сектора на банковите депозити от 2 % през 1969 г. до близо 6,9 % през 1997 г. Според жалбоподателите собственият капитал на предприятието е нараснал бързо благодарение на въпросните помощи, като от 650 млн. FRF (99 млн. EUR) през 1974 г. е достигнал 47,3 млрд. FRF (7,2 млрд. EUR) през 1997 г.
(55)
Накрая, жалбата на „Асоциация на ощетените от Crédit Mutuel“ от 19 септември 2006 г. съдържа просто едно твърдение за „отклоняване на публични спестявания за частни търговски цели […] в ущърб на вложителите и на френската икономика“, което не е подкрепено с никакви реални аргументи или доказателства, свързани с наличието на евентуална неправомерна държавна помощ.
4. МНЕНИЯ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИ ТРЕТИ СТРАНИ
(56)
След публикуването на решението за откриване на процедурата от 6 февруари 1998 г. Комисията получи коментарите на голям брой заинтересовани трети страни.
(57)
Някои от конкурентите на Crédit Mutuel споделиха мнението, че са понесли щети вследствие на предоставянето на Crédit Mutuel на изключителното право за разпространение на продукта „синя книжка“. Повечето от тези банки изтъкват, че притегателният ефект на продукта „синя книжка“ е станал причина те да загубят клиенти в полза на Crédit Mutuel, и поискаха прекратяване на това изключително право. Следните банкови институции изпратиха до Комисията подобни коментари:
Banque Dupuy de Parseval
Banque Natexis
Banque de Picardie
Banque Populaire de Bourgogne
Banque Populaire Bretagne Atlantique
Banque Populaire du Centre
Banque Populaire Centre-Atlantique
Banque Populaire de Champagne
Banque Populaire de la Côte d’Azur
Banque Populaire du Dauphiné et des Alpes du Sud
Banque Populaire de Franche-Comté, du Maconnais et de l’Ain
Banque Populaire du Haut-Rhin
Banque Populaire de La Loire
Banque Populaire de Lorraine
Banque Populaire de Lyon
Banque Populaire du Midi
Banque Populaire du Massif Central
Banque Populaire de l’Ouest
Banque Populaire Provençale et Corse
Banque Populaire des Pyrénées Orientales, de l’Aude et de l’Ariège
Banque Populaire du Quercy et de l’Agenais
Banque Populaire Savoisienne
Banque Populaire de la Région Économique de Strasbourg
Banque Populaire du Sud-Ouest
Banque Populaire du Tarn et de l’Aveyron
B.P.ROP Banque Populaire
Banque de Savoie
Crédit Commercial de France
Crédit Commercial du Sud-Ouest
Crédit Lyonnais
Société Générale
Union des Banques à Paris.
(58)
От друга страна, освен мненията в защита на Crédit Mutuel, представени в раздел 4, Комисията получи мнения в подкрепа на механизма на продукта „синя книжка“ от следните трети страни:
г-н Bertholet, депутат от департамент Дром
г-н Blondel, член на Генералния съвет на департамент Нор
г-н Cabot, директор на Регионален младежки информационен център на град Тулуза
г-н Cormorèche, кмет на Монтюел
г-н Cornelis, член на Генералния съвет, департамент Нор
г-н Chavannes, кмет на Ангулем
г-н Crépeau, депутат от департамент Шарант-Маритим
г-н Debavelaere, сенатор от департамент Па-дьо-Кале
г-н Decool, кмет на Брукерк
г-н Delevoye, сенатор от департамент Па-дьо-Кале
г-н Delnatte, депутат от департамент Нор
г-н Dolez, депутат от департамент Нор
г-н Ewald, регионален делегат на Асоциация за право на икономическа инициатива („Association pour le Droit à l’Initiative Economique“)
г-н Fronton, Съюз на фамилните асоциации на департамент От-Гарон („Union Départementale des Associations Familiales de Haute-Garonne“)
г-н Foy, сенатор от департамент Нор
г-н Galiègue, президент на Caisse de Crédit Mutuel de Solesmes
г-жа Gournay, кмет на Каестр
г-жа Armelle Guinebertière, депутат в Европейския парламент
г-н Hervé, кмет на Рен
г-н Humez, председател на Комитета за борба срещу муковисцидозата на департамент Па-дьо-Кале („Comité départemental de lutte contre la mucoviscidose du Pas-de-Calais“)
г-жа Ingelaere, председател на Flandr’action
г-н Juppé, депутат, кмет на Бордо
г-н Lapalu, председател на асоциация Създаване и управление на частни организации („Animation et gestion d’organismes privés“)
г-н Lazaro, депутат от департамент Нор
г-н Lebreton, председател на Генералния съвет на департамент Кот д’Армор
г-н Ledieu, кмет на Като-Камбрези
г-н Leleu, управител на Crédit Mutuel Nord
г-н Maille, председател на Градската общност на Брест („Communauté Urbaine de Brest“)
г-н Masclet, член на Регионалния съвет на департамент Нор Па-дьо-Кале
г-н Méhaignerie, председател на Генералния съвет на департамент Ил-и-Вилен
г-н Mio, член на Регионалния съвет на департамент Нор Па-дьо-Кале
г-жа Novak, председател на Асоциацията за правото на икономическа инициатива („Association pour le Droit à l’Initiative Economique“)
г-жа Permuy, член на Регионалния съвет на департамент Нор Па-дьо-Кале
г-н Albert Rivaux, член на Регионалния съвет на департамент Па-дьо-Кале
г-н de Rohan, председател на Регионалния съвет на район Бретан
г-н Valla, член на Генералния съвет на департамент Ардеш
г-н Vanlerenberghe, кмет на Арас
г-н Villain, кмет на Камбре
г-н de Villiers, депутат от департамент Ванде.
(59)
Голяма част от третите страни изтъкнаха ролята, по-специално на регионално ниво, на Crédit Mutuel за финансирането на социалната икономика, и по-специално на сдруженията с нестопанска цел. Те подчертаха също така подкрепящата роля на Crédit Mutuel за средната класа, към която принадлежи голяма част от клиентите на банката. Няколко местни депутати подчертаха ролята на Crédit Mutuel в създаването на предприятия и работни места, както и за развитието на местните инициативи, свързани с местните общности. Други изтъкнаха, че Crédit Mutuel чрез своите децентрализирани структури отговаря по-добре в сравнение с централизираните банкови институции на местните нужди и на необходимостта от устойчиво развитие на териториите.
5. МНЕНИЕ НА CRÉDIT MUTUEL
(60)
Crédit Mutuel упреква Комисията за проточилото се прекалено дълго разглеждане на делото.
(61)
Освен това според банката решението на Съда е касаело не само липсата на мотиви, но е съдържало и критики относно логиката на Комисията, които не са били взети предвид в решението за разширяване, по-специално във връзка с изчисляването на евентуалната свръхкомпенсация. В тази връзка Crédit Mutuel упреква Комисията за това, че е сумирала положителните годишни салда без от тях да приспадне салдата от годините с отрицателна стойност, в противоречие с метода, препоръчан в рамката на Общността за държавна помощ под формата на компенсации за обществени услуги (наричана по-долу „рамката на Общността от 2005 г.“) (23).
(62)
Според банката комисионата за посредничество отговаря на четирите условия от съдебната практика по делото Altmark:
а)
що се отнася до първото условие, твърди се, че Crédit Mutuel е придобила правата за осъществяване на две услуги от общ икономически интерес, състоящи се съответно в поддържането на значителен брой банкови гишета в селски райони по причини, свързани с териториалното устройство, и в привличането на депозити, предназначени за финансиране на социални жилища. По въпроса за поддържането на гишета в селските райони, банката оспорва заключението на Комисията, че френските законови и нормативни текстове са твърде неясни, за да се приеме, че с тях се предоставя на Crédit Mutuel подобна задача и следователно, че е изпълнено първото условие от съдебната практика по делото Altmark. Според Crédit Mutuel Комисията вероятно прави това заключение въз основа на факта, че въпросните текстове не налагат специфични ограничения на банката, тъй като се прилагат за банковия сектор като цяло. Crédit Mutuel счита също, че Комисията се опитва да ѝ наложи да доказва, че е изпълнено първото условие от съдебната практика по делото Altmark, което въпросната съдебна практика не предвижда;
б)
що се отнася до второто условие, Crédit Mutuel подчертава, че комисионата за посредничество е била въведена едновременно със задължението за прехвърляне на средствата към CDC и че начините за изчисляване на тази комисиона са били определени обективно и прозрачно;
в)
що се отнася до третото условие, банката счита, че възнаграждението не е достатъчно за покриване на разходите за привличането на депозити, тъй като дейността, свързана със средствата, предназначени за прехвърляне към CDC, би довела да отрицателно салдо за периода 1991-2005 г.;
г)
Crédit Mutuel счита, че четвъртото условие също е изпълнено. Според банката, размерът на комисионата за посредничество е определен в съответствие с реално направените от нея разходи за разпространението на продукта „синя книжка“. Тя твърди, че е добре управлявано предприятие по смисъла на съдебната практика по делото Altmark, тъй като разходите ѝ за управление са едни от най-ниските и че Комисията е признала този факт в решението си за разширяване (24). Според банката Комисията не е представила подробно причините, поради които счита, че въпросното условие не е изпълнено.
(63)
Във всички случаи Crédit Mutuel счита, че мярката е съвместима с вътрешния пазар въз основа на член 106, параграф 2 от ДФЕС. Crédit Mutuel критикува по-специално метода за изчисляване на свръхкомпенсацията, използван в решението за разширяване. Според банката Комисията най-напред е допуснала грешки при изчисляване на общия счетоводен резултат от сметката за формиране на дохода „синя книжка“, като е използвала погрешните заключения на своя консултант въпреки неотстранените различия между консултанта на Комисията и този на Crédit Mutuel (25).
(64)
На следващо място Crédit Mutuel оспорва възприетия годишен подход на Комисията за оценка (а именно отчитането само на размера на компенсацията в годините със свръхкомпенсиране, без да бъде приспаднат съответният размер на компенсацията в годините с недостатъчно компенсиране), който противоречи на някои предишни, подобни на отмененото решение случаи, както и, по мнение на банката, на рамката на Общността от 2005 г. (26) Комисията би трябвало да възприеме глобален подход (т. е да отчита както годините със свръхкомпенсиране, така и тези с недостатъчно компенсиране) за периода 1991-1998 г. от една страна, както и за периода, започнал през 1999 г.
(65)
Също така в решението си за разширяване Комисията не е отчела правилно разумната печалба. Оценката ѝ относно разумната печалба се основава на разходите за регулаторен собствен капитал, оценени на 6 %, при положение че те представляват разход в контекста на аналитичното счетоводство, а не марж. Комисията е трябвало да вземе предвид процента на възвръщаемост на собствения капитал, както препоръчва Arthur Andersen (27). Освен това по този начин Комисията е изчислила разумната печалба въз основа на сума, която става нулева, след като започне прехвърлянето на всички привлечени по депозитите средства към CDC, тъй като те не изискват никакви разходи за регулаторен собствен капитал. Crédit Mutuel подчертава, че възприетият от Комисията показател води до лишаване на банката от какъвто и да е нормален марж по продукта „синя книжка“. Според Crédit Mutuel всяка банка, дори по отношение на средства, предназначени за прехвърляне, които не изискват никакви разходи за собствен капитал в тесния нормативен смисъл на понятието коефициент на платежоспособност, трябва да може да реализира нормален марж.
(66)
Комисията не е отчела правилно и разходите, наложени от другата услуга от общ интерес, която Crédit Mutuel счита, че изпълнява, а именно поддържането на банкови гишета в селските райони с цел насърчаване на спестяванията по цялата територия чрез създаване на възможно най-лесен достъп до банката.
(67)
Накрая, Crédit Mutuel отрича съществуването на евентуален притегателен ефект. Тя припомня, че в отмененото от нея решение Комисията е признала, че този притегателен ефект не би могъл да бъде доказан официално, и счита, че оттогава няма нови данни по въпроса.
(68)
Що се отнася до процедурата, Crédit Mutuel изтъква няколко общи принципа на общностното право, за да отрече получаването на каквато и да е евентуална помощ, и по-специално принципа за оправданите правни очаквания и за спазването на разумен срок.
6. МНЕНИЯ НА ФРАНЦИЯ
(69)
Франция счита, че условията от съдебната практика по делото Altmark са изпълнени:
а)
по отношение на първото условие тя подчертава, че Комисията е признала, че на Crédit Mutuel е била възложена услуга от общ икономически интерес, състояща се в привличането на депозити, предназначени за финансиране на социални жилища. Франция припомня, че в решението си за разширяване Комисията е посочила, че поддържането на банкови гишета в селските райони по причини, свързани с териториалното устройство, може също да се разглежда като услуга от общ икономически интерес (28), но не отговаря на аргументите, изложени от Комисията в решението ѝ за разширяване, според които първото условие от съдебната практика по делото Altmark не е изпълнено, тъй като не съществуват национални закони или разпоредби, налагащи достатъчно ясно задача по смисъла на член 106, параграф 2 от ДФЕС (29);
б)
по отношение на второто условие Франция счита, че параметрите на компенсацията са били предварително определени по обективен и прозрачен начин;
в)
по отношение на третото условие Франция изтъква, че размерът на компенсацията (комисионата за посредничество) не надвишава необходимия за покриване на разходите на системата размер, като препраща към отчета за аналитичния резултат на продукта „синя книжка“ на Crédit Mutuel за периода 1999-2005 г.;
г)
според Франция четвъртото условие също е изпълнено, тъй като тя твърди, че управлението на Crédit Mutuel отговаря на критериите за ефективност (30).
(70)
Що се отнася до условията, свързани с наличието на държавна помощ, Франция припомня аргументите, представени преди отмяната на решението от 2002 г.:
а)
условието за държавни ресурси не е изпълнено, тъй като печалбата на Crédit Mutuel от привлечените средства, които не са били прехвърляни на CDC (средства със свободно предназначение и средства с предназначение от общ интерес), е с произход от частни средства (депозирани от вложителите) и не е била на разположение на публичните органи;
б)
търговията между държавите-членки не би могла да бъде засегната преди цялостното изграждане на единния пазар на банковите и финансови дейности на 1 януари 1993 г. след приемането на Директива 89/646/ЕИО на Съвета от 15 декември 1989 г. относно координирането на законодателните, нормативни и административни разпоредби относно достъпа до дейността на кредитните институции и упражняването ѝ и за изменение на Директива 77/780/ЕИО (наречена по-долу „втората банкова директива“) (31). След тази дата френските органи са приели, че поради липсата на европейски статут на кооперативните дружества и поради наложените от това ограничения по отношение на задграничната експанзия на кооперативните дружества, каквото е Crédit Mutuel, касите на банката не са развивали дейност извън националните граници. Освен това сметките по продукта „синя книжка“, открити на чуждестранни лица, са съставлявали по-малко от 0,1 % от привлечените средства. Френските органи са счели също, че чуждестранните банкови институции във Франция са били насочени към твърде различен пазар от този на Crédit Mutuel;
в)
комисионата за посредничество, изплащана от CDC на Crédit Mutuel за прехвърляните средства, привлечени по продукта „синя книжка“, не би могла да представлява държавна помощ, а само възнаграждение за услуга, осъществявана от страна на банката на цена, договорена през 1991 г. в размер на 1,3 %. Френските органи подчертават значителния размер на разходите за управление, свързани с продукта „синя книжка“, поради големия брой книжки със салда под 5 000 FRF (762 EUR). Френските органи се позовават на аналитично счетоводство, осъществено от Crédit Mutuel (след въвеждането на разглежданата мярка), и заключават, че така определеният размер на възнаграждението е напълно оправдан. Според тях цялото евентуално предимство, което продуктът „синя книжка“ е предоставил на Crédit Mutuel, следва за бъде разглеждано с оглед на разходите, свързани с определена цел от общ икономически интерес. В тази връзка френските органи обърнаха внимание на Комисията върху нарастването на дела на привлечените по продукта „синя книжка“ финансови средства с предназначение от общ икономически интерес, който от 50 % от средствата, привлечени по продукта „синя книжка“ в периода 1975-1983 г., е достигнал 65 % в периода 1983-1991 г. и 100 % през 1998 г., когато всички средства са били прехвърляни на CDC;
г)
наличието на предполагаема държавна помощ би била във всички случаи вече съществуваща, тъй като схемата на продукта „синя книжка“ е била учредена преди либерализирането на банковия пазар на 1 януари 1993 г. (изтичане срока за транспониране на втората банкова директива).
(71)
В обяснителна бележка от 26 октомври 2001 г. френските органи посочват причината, поради която, в случай че Комисията приеме квалификацията за държавна помощ, във всички случаи ще става въпрос за помощ, съвместима с вътрешния пазар по силата на член 106, параграф 3 от ДФЕС. Френските органи упрекват Комисията за допуснати от нея грешки при изчисляването на общия финансов резултат по сметката за формиране на дохода на продукта „синя книжка“ поради това, че не са приложили метода, препоръчан от консултанта на Crédit Mutuel (32). Френските органи изтъкват още, че Комисията трябва да вземе предвид определена разумна печалба, която според тях е […] (33).
(72)
В мненията си относно решението за разширяване френските органи упрекват Комисията още и за това, че е проявила „едностранчивост в съжденията“, като не е приспаднала от сумите за годините със свръхкомпенсиране (1991, 1992, 1993 и 1998 г.) сумите за годините с недостатъчно компенсиране (1994-1997 г.) и в приложение 1 към решението е възприела изцяло заключенията на своя консултант относно трите спорни точки между Франция и Комисията. Франция уточнява, че в рамките на целия период 1999-2005 г. схемата, свързана с продукта „синя книжка“, не е била компенсирана достатъчно от страна на държавата. Следователно размерът на комисионата за посредничество не е надвишавал необходимия за покриване разходите за разпространение на спестовния продукт, така както са отразени в аналитичното счетоводство на продукта „синя книжка“, осъществено съвместно с Комисията (с изключение на две изменения (34)) и отговарящо на изискванията на Директива 80/723/ЕИО на Комисията от 25 юни 1980 г. относно прозрачността на финансовите отношения между държавите-членки и публичните предприятия, както и относно финансовата прозрачност в рамките на някои предприятия (35). Франция обясни още, че неотдавнашното намаляване на комисионата за посредничество отговаря главно на нуждите на икономическите оператори в областта на финансирането на социални жилища (36).
(73)
Френските органи уточняват, че след 1999 г. съществува механизъм за възстановяване при евентуална свръхкомпенсация.
(74)
Франция изтъква също така, че ликвидният риск в рамките на един месец е бил покриван от самата банка, а след един месец е бил покриван от CDC. Франция уточнява, че при сумите, привлечени по продукта „синя книжка“, процентът на рисковите тегла при изчисляване на нуждите от собствен капитал, необходим за поддържане на маржа на платежоспособност, е бил нула. Тя допълва, че процентът на рисковите тегла при изчисляване на нуждите от собствен капитал на Crédit Mutuel за други спестовни продукти и други ресурси извън продукта „синя книжка“ е варирал от […] до […] % в периода 1999-2005 г. Френските органи уточняват, че предвид липсата на основание да се прилага европейският коефициент на платежоспособност, при положение че банката е започнала да прехвърля всички привлечени по продукта средства към CDC през 1999 г., за да изчисли разумната печалба, съответстваща на продукта „синя книжка“, Crédit Mutuel е включила разходи за собствен капитал, получени чрез сравняване със съответните разходи при останалите спестовни продукти и други ресурси, като просто е ограничила размера им (от […] на […] % в периода 1999-2005 г.). По искане на Комисията Франция е предоставила уточнения и относно маржа на компенсиране, свързан със създаването на задължителен резерв към Централната банка на Франция.
7. ОЦЕНКА
7.1. Наличие на държавна помощ
(75)
В решението за разширяване Комисията посочва, че от разглежданите мерки единствено комисионата за посредничество, изплащана на Crédit Mutuel от CDC, би могла да съдържа елементи на държавна помощ (37).
(76)
Комисионата за посредничество, която евентуално съдържа елементи на държавна помощ, е била въведена на 27 септември 1991 г. с постановление от същата дата, а в рамките на настоящото решение се анализира за периода до либерализирането на продукта „книжка А“ и хармонизирането с нея на продукта „синя книжка“ от 1 януари 2009 г. (38).
7.1.1. Условията от съдебната практика по делото Altmark не са изпълнени
(77)
Следва да се изтъкне, че съгласно съдебната практика по делото Altmark (39) компенсациите, изплащани за изпълнението на обществени услуги, не са държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, ако са изпълнени четири кумулативни условия.
(78)
В мненията си, изразени в отговор на решението за разширяване, френските органи и Crédit Mutuel изтъкват съществуването на две услуги от общ икономически интерес, състоящи се, от една страна, в поддържането на голям брой банкови гишета в селските райони по причини, свързани с териториалното устройство, а от друга, в привличането на депозити, предназначени за финансиране на социални жилища.
(79)
И преди въвеждането на разглежданата мярка обаче Crédit Mutuel не е имала задължението да поддържа банкови гишета в селските райони, тъй като законът за разкриването и закриването на банкови клонове е бил отменен през 1987 г. и режимът на контрол (който за Crédit Mutuel е бил поддържан в периода 1987-1991 г.) е бил премахнат на 1 юли 1991 г. (40). Освен това френските органи и Crédit Mutuel не оспориха заключението в решението за разширяване, според което „след 1991 г. [т.е. към 1 юли 1991 г.] не съществува никакъв документ, доказващ, че на Crédit Mutuel е била възложена, по смисъла на член 86 от ЕО [понастоящем член 106 от ДФЕС], задачата, посочена в точка 24, подточка iii) по-горе [поддържане на банкови гишета в селските райони по причини, свързани с териториалното устройство]“ (41).
(80)
Следователно проверката за изпълнение на условията от съдебната практика по делото Altmark следва да се извърши само по отношение на задачата за привличане на депозити с цел финансирането на социални жилища.
(81)
Комисията припомня, че държавите-членки разполагат с широки правомощия за оценка относно естеството на услугите, които биха могли да бъдат квалифицирани като услуги от общ икономически интерес. Тя счита, че с декретите за прилагане на разпоредбите на член 9 от Закона за изменение на Закона за финансите за 1975 г. (42) и на член 24 от Закона за изменение на Закона за финансите за 1982 г. (43), по-специално с постановлението от 27 септември 1991 г., ясно се възлага на Crédit Mutuel задачата (така, както е определена в член R 323-10 и член R 331-14 от кодекса на строителството и жилищата) за привличане на финансови средства с цел прехвърлянето им на CDC, което ще позволи да бъдат финансирани социални жилища. Комисията счита, че с квалифицирането на тази задача като услуга от общ икономически интерес Франция не е допуснала явна грешка в оценката.
(82)
По силата на четвъртото условие от съдебната практика по делото Altmark„когато изборът на предприятие, на което в конкретен случай да се възложи изпълнението на задълженията за обществена услуга, не е извършен в рамките на процедура за обществена поръчка, която създава условия за избор на кандидата, способен да предостави тези услуги при най-ниски разходи за съответната общност, необходимото ниво на компенсация трябва да бъде определено въз основа на анализ на разходите, които едно средно предприятие, добре ръководено […] за изпълнение на изискванията за предоставяне на обществена услуга би направило за изпълнение на тези задължения, като се отчитат свързаните с това приходи, както и една разумна печалба във връзка с изпълнение на тези задължения“ (44).
(83)
Комисията счита, че четвъртото условие не е изпълнено, що се отнася до задачата за привличане на депозити, прехвърляни към CDC с цел финансирането на социални жилища. Следва да се отбележи, че държавата не е възложила тази задача на предложилия най-добрата оферта в рамките на обществена тръжна процедура, а чрез директни преговори с Crédit Mutuel. Размерът на комисионата за посредничество не е бил определен въз основа на разходите за изпълнение на услуга от общ икономически интерес, които би направило едно средно предприятие с добро управление. Размерът на комисионата за посредничество от 1,3 % не би могъл да се основава на реалните разходи, направени от Crédit Mutuel за изпълнението на услугата от общ икономически интерес, тъй като през септември 1991 г. не е съществувало отделно счетоводство за продукта „синя книжка“, благодарение на което да бъдат установени разходите специално за продукта „синя книжка“, фигуриращи в счетоводните отчети на банката. Отделното счетоводство за продукта „синя книжка“ е било въведено няколко години по-късно и е реконструирано със задна дата за годините преди 1991 г. Следователно не съществува индикация, че размерът на комисионата за посредничество е бил определен въз основа на разходите на едно средно предприятие с добро управление за изпълнението на въпросната услуга от общ икономически интерес. Френските органи изтъкват, че като цяло Crédit Mutuel е добре управлявано предприятие. Въпреки това те не доказват достатъчно добре това свое твърдение, като се позовават основно на съображение 13 от решението за разширяване, в което Комисията посочва само общите финансови резултати (размер на баланса, нетен финансов резултат, съотношение между разходи и приходи, собствен капитал и коефициент на платежоспособност) на Crédit Mutuel през 2004 г. Във всички случаи, ако държавата-членка е определила нивото на компенсиране въз основа на анализ на разходите на средно предприятие с добро управление, не би следвало да ѝ бъде трудно да го докаже пред Комисията и да изложи следваната методология, което Франция в случая не е направила. Накрая, фактът, че след либерализирането на продуктите „книжка А“ и „синя книжка“ от 1 януари 2009 г. комисионата за посредничество на Crédit Mutuel е намаляла от 1,1 % на 0,6 %, показва, че нивото на компенсиране е било по-високо от това, което би било определено въз основа на разходите на едно средно предприятие с добро управление, изпълняващо същата задача от общ интерес.
(84)
Тъй като условията от съдебната практика по делото Altmark са кумулативни, при неизпълнение на което и да е от тях съдебната практика не може да бъде приложена и разглежданата мярка би могла да представлява държавна помощ. От горепосочените съображения следва, че разглежданата мярка не изпълнява четвъртото условие от съдебната практика по делото Altmark. Следователно съдебната практика по това дело е неприложима и следва да се провери дали действително мярката е държавна помощ (45) (46).
7.1.2. Изпълнени са условията за наличие на държавна помощ
(85)
Съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС всяка помощ, предоставена от държава-членка или чрез ресурси на държава-членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите-членки, е несъвместима с вътрешния пазар.
7.1.2.1. Приписване на държавата и на ресурси на държавата
(86)
Комисионата за посредничество е била изплащана ежегодно (47) на Crédit Mutuel от CDC по силата на договор между държавата и Crédit Mutuel, с който са били определени условията за прилагане на постановлението от 27 септември 1991 г. Размерът на комисионата за посредничество е бил определен от държавата с цел компенсиране на задължението за изпълнение на обществена услуга. Освен това CDC е държавно предприятие и действията му следва да бъдат приписани на държавата (48). От това следва, че е изпълнено условието за приписване на държавата и за използване на държавни ресурси.
7.1.2.2. Селективност
(87)
Комисионата за посредничество е била предоставена единствено на Crédit Mutuel в отговор на задължението за привличане на спестявания, прехвърляни на CDC с цел финансиране на социални жилища, което е било осъществявано чрез продукта „синя книжка“, за разпространението на който Crédit Mutuel е имала изключителното право. От това следва, че мярката има селективен характер.
7.1.2.3. Условията от съдебната практика по делото Altmark не са изпълнени, разследване за наличие на предимство, нарушаващо конкуренцията
(88)
Тъй като представлява прехвърляне на държавни ресурси в полза единствено на Crédit Mutuel, комисионата за посредничество е подобрила конкурентното положение на тази банка в сравнение с това на нейните конкуренти. Съгласно практиката на Съда подобряването на конкурентното положение на дадено предприятие чрез предоставяне на държавна помощ най-общо е доказателство, че е нарушена конкуренцията спрямо останалите предприятия, които не са получили подобна помощ (49).
7.1.2.4. Засягане на търговията между държавите-членки
(89)
Освен това, съгласно обичайната практика на Съда търговията между държавите-членки е засегната тогава, когато предприятието получател упражнява дейността си в сфера, отворена за конкуренцията, и тази дейност включва търговия между държави-членки (50). Впрочем след 1979 г. пазарният дял на чуждестранните банки е достигал 8 % при кредитните дейности (4 % за банковите клонове, нерегистрирани като юридически лица, 4 % за дъщерните дружества, регистрирани като юридически лица съгласно френското законодателство), 4,5 % при депозитните дейности (съответно 2 % и 2,5 %). Делът на европейските банки, без тези от Франция, по отношение на общия брой на чуждестранните банки е бил 50 % при кредитите, 70 % при депозитите. Следователно още през 70-те години Crédit Mutuel е работила в условията на конкуренция с чуждестранни банкови мрежи на територията на Франция. Освен това пазарът на ликвидни спестовни продукти, част от който е спестовният продукт „синя книжка“ и който включва също така продуктите Codevi, LEP („популярна спестовна книжка“), „жълта книжка“, банковите сметки по обикновени спестовни книжки и CEL („жилищна спестовна сметка“) (51), по време на разглеждания период вече е бил отворен за конкуренцията.
(90)
Въз основа на горепосоченото Комисията заключава, че са изпълнени четирите условия за наличие на държавна помощ.
7.1.2.5. Неправомерност на мярката за помощ
(91)
Накрая, мярката за помощ е неправомерна, тъй като за нея не е било отправено уведомление до Комисията в съответствие с член 108, параграф 3 от ДФЕС и е била приведена в действие след влизането в сила във Франция на Договора за създаването на Европейската икономическа общност.
(92)
В отговор на аргумента на френските органи, според който държавната помощ е била вече съществуваща поради това, че е била приета преди изтичането на срока за транспониране, 1 януари 1993 г., на втората банкова директива, Комисията подчертава, че целта на тази директива е била изграждане на вътрешния пазар в сектора на кредитните институции с оглед свобода на установяване и свободно предоставяне на услуги. От това не следва, че въпросният пазар е бил затворен за конкуренцията преди въвеждането на комисионата за посредничество, а само че все още са съществували определени пречки пред свободата на установяване и свободното предоставяне на услуги в банковия сектор. От решението от 10 май 2007 г. става ясно, че продуктът „синя книжка“ е част от „пазара“ на ликвидни спестовни продукти, което предполага отвореност на въпросната дейност за конкуренцията и по никакъв начин не потвърждава аргумента на френските органи, според който въпросната дейност е била отворена за конкуренцията едва през 1993 г. Точно обратното, в решението се посочва съществуването на „зрял“ пазар (52).
7.2. Съвместимост на помощта с вътрешния пазар
(93)
Тъй като разглежданата мярка съдържа елементи на държавна помощ, Комисията трябва да анализира съвместимостта ѝ с вътрешния пазар.
(94)
Съгласно член 106, параграф 2 от ДФЕС: „предприятията, които са натоварени с функцията да оказват услуги от общ икономически интерес […] се подчиняват на разпоредбите, съдържащи се в Договорите, и в частност на правилата на конкуренцията, доколкото прилагането на тези правила не препятства фактически или юридически изпълнението на специфичните задачи, които са им възложени. Развитието на търговията не трябва да се засяга до степен, която би била в противоречие с интересите на Съюза“.
(95)
Съгласно практиката на Съда, практиката на Комисията и рамката на Общността от 2005 г. значението на член 106, параграф 2 от ДФЕС е, че държавна помощ, предоставена на предприятие, което е натоварено с задачата да оказва услуги от общ икономически интерес, може да бъде обявена за съвместима с вътрешния пазар, ако мярката за помощ отговаря на следните условия:
а)
предоставяната услуга има характеристиките на услуга от общ икономически интерес;
б)
предприятието действително е било натоварено от страна на държавата с изпълнението на тази услуга от общ икономически интерес чрез един или няколко официални акта;
в)
спазени са принципите за необходимост и пропорционалност, и
г)
развитието на търговията не е засегнато до степен, която би била в противоречие с интересите на Съюза.
(96)
Условия a) и б) са изпълнени по причините, изложени в съображение 81.
(97)
Що се отнася до условие г), Комисията не разполага с данни, че търговията между държавите-членки е засегната до такава степен, че помощта да не отговаря на това условие. По-специално с решението от 10 май 2007 г. се иска прекратяване на изключителното право за разпространение на продукта „синя книжка“, тъй като специалните права, свързани с разпространението на този спестовен продукт, представляват ограничение за свободното предоставяне на услуги в рамките на Общността (53). Въпреки това, доколкото комисионата за посредничество не е представлявала свръхкомпенсиране на задачата за осъществяване на услугата от общ икономически интерес, възложена на Crédit Mutuel, тя не може да бъде разглеждана като засягаща развитието на търговията до степен, която би била в противоречие с интересите на Съюза.
(98)
Поради това по-долу Комисията проверява дали са били спазени принципите за необходимост и пропорционалност, т.е. дали размерът на компенсацията, каквато е комисионата за посредничество, не е надвишавал това, което е необходимо за покриване на разходите, понесени при изпълнение на задълженията за обществена услуга, като се отчитат съответните постъпления и една разумна печалба за изпълнение на тези задължения (54).
(99)
При проверката за евентуална липса на свръхкомпенсация (вж. подраздел 7.2.5) Комисията следва - за периода от 27 септември 1991 г. (вж. подраздел 7.2.1) до 31 декември 2005 г. - глобален подход (вж. подраздел 7.2.2). Тя отчита всички предимства, свързани с продукта „синя книжка“, без обаче да включва евентуален притегателен ефект, чийто обхват не е било възможно да бъде определен (вж. подраздел 7.2.3). Отчетена е определена разумна печалба (вж. подраздел 7.2.4), включително за привлечените средства, които са били прехвърляни на CDC.
7.2.1. Начало на разглеждания период (27 септември 1991 г.)
(100)
В решението за разширяване изчисляването на нетния финансов резултат от продукта „синя книжка“ с цел да бъде направена оценка относно съществуването на евентуална свръхкомпенсация е включвало приходите за цялата 1991 г. (55) С други думи нетният финансов резултат от средствата със свободно предназначение и от тези с предназначение от общ икономически интерес е бил отчетен, считано от 1 януари 1991 г.
(101)
Както беше посочено в съображения 75 и 76, единствената мярка, която се разследва в рамките на настоящия случай, е комисионата за посредничество, въведена на 27 септември 1991 г., в момента, когато Crédit Mutuel е била задължена да прехвърля привлечените от нея средства към CDC с цел финансиране на социални жилища. Преди тази дата не са съществували нито комисионата за посредничество, нито прехвърлянето на средства към CDC. От това следва, че Комисията трябва да започне оценката си относно пропорционалността на помощта след тази дата.
(102)
Следователно разходите и приходите, свързани с изпълнението на услугата от общ икономически интерес, не могат да се отнасят за периода преди 27 септември 1991 г. С други думи, едва след въвеждането на разглежданата мярка за помощ (комисионата за посредничество) мога да бъдат отчитани разходите и приходите, свързани с изпълнението на услуга от общ икономически интерес, финансирана от тази мярка. В заключение Комисията счита, че в решението ѝ за разширяване на процедурата е имало известна непоследователност, тъй като мярката за помощ е била ограничена единствено до въведената на 27 септември 1991 г. комисиона за посредничество, но е било запазено отчитането на нетния финансов резултат от продукта „синя книжка“ за периода 1 януари 1991 г.-27 септември 1991 г.
(103)
Тъй като Crédit Mutuel може да предостави данни за нетния финансов резултат от средствата с предназначение от общ икономически интерес и тези с общо предназначение само на годишна база, Комисията счита, че за 1991 г. следва да се вземе предвид само нетният резултат, съответстващ на периода от 27 септември 1991 г. до 31 декември 1991 г., и нетният резултат за цялата 1991 година се изчисли пропорционално на съответния брой дни, т.е. 96/365. Нетният финансов резултат от средствата, които са били прехвърлени към CDC през 1991 г., може да бъде взет предвид изцяло, тъй като, както беше посочено в съображение 101, въпросното прехвърляне е било въведено именно след 27 септември 1991 г., така че, по същество нито една част от този резултат не се отнася за периода от 1 януари 1991 г. до 27 септември 1991 г.
7.2.2. Глобален подход до края на 2005 г. и подход по години след това
(104)
В решението си за разширяване Комисията препоръча възприемането на подход по години, за да се прецени дали е налице евентуално свръхкомпенсиране. Този подход произтича от рамката на Общността от 2005 г. и се различава от предишната практика на Комисията. Когато преди приемането на рамката на Общността от 2005 г. Комисията трябваше да направи оценка за съществуването на евентуално свръхкомпенсиране, тя следваше подход, който би могъл да бъде определен като „глобален“, при който размерът на компенсацията в годините със свръхкомпенсиране можеше, без ограничение, да бъде намален с размера на компенсацията в годините на недостатъчно компенсиране (56).
(105)
По силата на точка 26 от рамката на Общността от 2005 г. Комисията ще прилага разпоредбите на тази рамка спрямо помощи, за които не е отправено уведомление, ако помощта е била отпусната след публикуването на рамката в Официален вестник на Европейския съюз, а в останалите случаи - разпоредбите, които са в сила в момента на отпускането на помощта. Разглежданата помощ е отпускана ежегодно (57) и за нея не е било отправено уведомление. Публикуването на рамката на Общността от 2005 г. в Официален вестник на Европейския съюз е станало на 29 ноември 2005 г. Следователно за периода преди 2006 г. следва да се прилагат правилата, които са в сила в момента на отпускането на помощта, а за периода от 1 януари 2006 г. до края на срока на помощта - 31 декември 2008 г. - рамката на Общността от 2005 г.
(106)
С рамката на Общността от 2005 г. се въвежда „годишен“ подход, доколкото изчисляването на евентуална свръхкомпенсация трябва да се извършва по години, без размерът на годишна свръхкомпенсация да може да се прехвърля в следващата година, освен когато този размер не надвишава 10 % от размера на годишната компенсация (58).
(107)
За разлика от това, преди приемането на рамката на Общността от 2005 г., когато Комисията проверяваше дали дадено предприятие не е било свръхкомпенсирано за изпълнението на задачата за услуга от общ икономически интерес, тя следваше „глобален“ подход (вж. съображение 104) (59).
(108)
При глобалния подход нетният резултат за всяка година, натрупан година по година, се актуализира чрез прилагане на референтния лихвен процент за Франция към 1 януари на всяка година (60).
7.2.3. Предимства, които са взети предвид
(109)
Съгласно точка 17, първо изречение от рамката на Общността от 2005 г. „приходите, които трябва да бъдат взети предвид, включват като минимум всички приходи, реализирани от услугата от общ икономически интерес“. Следователно при проверката за липса на евентуално свръхкомпенсиране следва да се взема предвид нетният резултат от средствата с предназначение от общ икономически интерес и този от средствата със свободно предназначение през разследвания период. Комисията счита, че тези резултати са приходи, въведени от Франция от 27 септември 1991 г. в полза на Crédit Mutuel в рамките на изпълнението от страна на последната на услугата от общ икономически интерес за финансиране на социални жилища посредством CDC. Тези средства се основават, с оглед на аналитичното счетоводство, на специфичен ресурс - депозитите, привлечени благодарение на разпространението на продукта „синя книжка“. В условията на пазарна конкуренция (без специални права за разпространение на освободен от данъчно облагане спестовен продукт) Crédit Mutuel не би могла да си осигури този ресурс на същата цена, така че съответните средства и ресурси трябва да бъдат взети предвид в контекста на цялостната икономическа структура на продукта „синя книжка“. Освен това самата Франция потвърди наличието на връзка между тези средства, продукта „синя книжка“ и задачата за финансиране на социални жилища чрез прехвърляне на средствата по този продукт към CDC след 1991 г. (61). С други думи, като възлага на Crédit Mutuel на 27 септември 1991 г. услугата от общ икономически интерес за привличане на депозити, прехвърляни към CDC и предназначени за финансиране на социални жилища, Франция потвърждава, че е предоставила на банката правото да разпространява спестовния продукт „синя книжка“. Следователно печалбата в резултат на използването на средствата по тези депозити следва да бъде разглеждана, считано от тази дата, като приход, предоставян на Crédit Mutuel за изпълнението на услугата от общ икономически интерес.
(110)
Жалбоподателят и други институции или организации (Съветът по конкуренцията и докладите на парламентаристи или научни организации (62)) считат, че изключителното право за разпространение на продукта „синя книжка“ е предизвикало „притегателен ефект“, като с това е позволило на Crédit Mutuel да привлече и задържи клиенти, на които е продала и други банкови продукти освен продукта „синя книжка“. В решението си за разширяване на процедурата Комисията не изключва продуктът „синя книжка“ да е довел до генерирането на индиректни приходи, дължащи се на притегателния ефект (63), но припомня, че досега не е съществувала възможност за количествено определяне на подобни приходи (64).
(111)
В края на настоящото разследване Комисията констатира, че макар че не може да се изключи наличието на притегателен ефект, данните, които е събрала по случая, не ѝ позволяват с достатъчна достоверност да даде количествено определение на евентуалния притегателен ефект.
(112)
Предоставените от жалбоподателите документи съдържат предположения за съществуването на притегателен ефект, но не го доказват официално и още по-малко дават точна оценка на финансовото отражение на този ефект.
(113)
Що се отнася до проучването на Glais (вж. съображения 52 и 53), Комисията счита, че Crédit Mutuel има пълното право да твърди, че тези статистически анализи не предоставят никакво сигурно доказателство за количествено определим притегателен ефект.
(114)
В съображенията на жалбоподателите са предложени три субективни оценки. Най-напред, предвид факта, че другите банки са предложили да разпространяват продукта „синя книжка“ с комисиона от 1 %, жалбоподателите предлагат приблизителна оценка на притегателния ефект чрез изчисляване на разликата между размера на получаваната от Crédit Mutuel комисиона и този размер от 1 %, т.е. 0,3 %, което съответства на около 300 млн. FRF годишно. Във всички случаи обаче е невъзможно да се докаже дали конкурентите на Crédit Mutuel биха могли през разглеждания период да изпълнят тази задача при същите условия при това ниво на възнаграждението от 1 %. Освен това този първи аргумент не доказва притегателния ефект, а изглежда потвърждава тезата, че Crédit Mutuel е била свръхкомпенсирана, което, както ще бъде доказано, не е отговаря на истината. Нищо не доказва, че притегателният ефект съответства на разликата между комисионата за посредничество и най-ниската хипотетична комисиона, която конкурентите на Crédit Mutuel са предлагали да получават в замяна на разпространението на продукта „синя книжка“.
(115)
Съгласно втория метод, предложен от жалбоподателите, притегателният ефект би могъл да бъде измерен в зависимост от нарастването на пазарните дялове на Crédit Mutuel. Този метод на оценка е неприемлив, тъй като се основава на твърдението, че нарастването на пазарния дял се дължи единствено на продукта „синя книжка“, в потвърждение на което не съществуват никакви обективни доказателства.
(116)
Третата оценка на изключителното право за разпространение се основава на загубата на данъчни приходи вследствие на освобождаването от данъчно облагане на продукта „синя книжка“. Ако Crédit Mutuel е искала да разпространява спестовен продукт без данъчно освобождаване, като предлага, независимо от данъчното положение на вложителите, същата нетна възвръщаемост като тази на продукта „синя книжка“, тя щеше да понесе разходи за пропуснати ползи, равни на размера на условния данък, (потенциално) платен от вложителите. Според жалбоподателите натрупаното данъчно предимство в размер на 4,5 млрд. FRF за периода 1991-1997 г. трябва да се разглежда като предимство в същия размер, предоставено на Crédit Mutuel. Този начин на разсъждение е неприемлив, тъй като Crédit Mutuel най-вероятно не би могла да разпространява продукта „синя книжка“ при същите условия, ако трябваше да поеме изцяло разходите за освобождаването от данъчно облагане, което облагодетелства пряко членовете на дружеството.
(117)
Евентуалните предимства в разглеждания случай трудно могат да бъдат доказани и определени количествено. Прякото икономическо предимство от продукта „синя книжка“ може лесно да бъде установено от счетоводните сметки за продукта. За разлика от него икономическото предимство, дължащо се на продажбата на други продукти или услуги на клиенти, които са останали лоялни благодарение на продукта „синя книжка“, би могло да се установи в аналитичното счетоводство за съответните продукти, ако още на момента е било възможно да се разграничи продаденото на клиенти, лоялни на Crédit Mutuel или привлечени от нея благодарение на продукта „синя книжка“, от това, което е било продадено на клиенти, избрали Crédit Mutuel по друга причина, което в случая е невъзможно. Поради тази причина консултантът на Комисията не е могъл да направи оценка на евентуалния притегателен ефект с помощта на приложения счетоводен модел за оценка на преките икономически предимства, дължащи се на продукта „синя книжка“.
(118)
Останалите по-комплексни опити за оценка на притегателния ефект от страна на консултанта на Комисията не доведоха до успех. По тази причина Комисията счита, че при изчислението, свързано с проверката за липса на евентуална свръхкомпенсация, не може да вземе предвид евентуалното предимство, дължащо се на притегателния ефект.
7.2.4. Изчисляване на разумната печалба
(119)
При проверката за липса на свръхкомпенсация на предприятието, натоварено с изпълнението на услуга от общ икономически интерес, следва да се вземе предвид определена разумна печалба (65). В рамката на Общността от 2005 г. се уточнява, че „ „разумната печалба“ следва да се разбира като коефициент на възвращаемост на собствения капитал с отчитане на риска - или липсата на риск - за предприятието […]. По принцип този коефициент не трябва да надвишава средния коефициент за съответния сектор през последните години“ (66).
(120)
В решението за разширяване (67) Комисията е счела, че спрямо привлечените средства с предназначение от общ икономически интерес и тези с общо предназначение би следвало да бъде приложена определена разумна печалба, достигаща средно 6 % от собствения капитал. Този процент, различен за всяка година и достигащ средна стойност от 6 %, съответства на процента на възвръщаемост, първоначално препоръчан от Crédit Mutuel: Crédit Mutuel е приела като разход за собствен капитал размера на реално разпределения дивидент през разглежданата година. В настоящото решение, когато става въпрос за вземането предвид на определена разумна печалба при проверката за липса на евентуална свръхкомпенсация, Комисията не се отдалечава, по отношение на привлечените средства с общо предназначение и тези с предназначение от общ икономически интерес, от вече възприетия подход в решението за разширяване, описан в раздел 7.2.5.
(121)
Въпреки това в решението си за разширяване (68) Комисията считаше, че няма да е необходимо да прилага тази разумна печалба спрямо депозитите, прехвърляни на CDC, доколкото последните не налагат разходи за собствен капитал с оглед на пруденциалното регулиране, тъй като тези депозити не са инвестирани от Crédit Mutuel, а само са предназначени за прехвърляне към CDC. От пруденциална гледна точка кредитният риск, свързан с привлечените средства, които се прехвърлят на CDC, се разглежда като равен на експозицията по отношение на държавата (Френската република), т.е. с рисково тегло, равно на нула, и следователно като неизискващ собствен капитал.
(122)
Отказът от разумна печалба от привлечените средства, които се прехвърлят на CDC, би довел до намаляване на общата разумна печалба (от една страна свързаната с привлечените средства с предназначение от общ икономически интерес и тези с общо предназначение, и от друга страна, разумната печалба, свързана с привлечените средства, които се прехвърлят на CDC) в периода 1991-1999 г. и до пълното ѝ изчезване след 2000 г., след като всички привлечени средства през 1999 г. се прехвърлят към CDC (69).
(123)
В писмото си от 1 септември 2006 г., с което представят съображенията си в отговор на решението за разширяване, френските органи потвърдиха, че прехвърляните към CDC средства не са изисквали регулаторен собствен капитал. Въпреки това според френските органи „предвид липсата на основание да се прилага европейският коефициент на платежоспособност от момента, в който Crédit Mutuel е започнала да прехвърля всички привлечени средства към CDC през 1999 г., Crédit Mutuel [предлага] при изчисляването на разумната печалба, съответстваща на продукта „синя книжка“, [да се включи] включва разходи за собствен капитал, получени чрез сравнение с този при останалите спестовни продукти и други ресурси“. Комисията не може да приеме подобен подход, тъй като с него спрямо прехвърляните към CDC средства изкуствено се налага нуждата от регулиран собствен капитал, определяна въз основа на средната нужда от капитал за другите активи на Crédit Mutuel, които са напълно независими от продукта „синя книжка“.
(124)
Липсата на нужда от регулаторен собствен капитал показва липсата на риск от кредитна загуба, какъвто е случаят със средствата, прехвърляни на CDC. Дейността по привличане на депозити от името на CDC не носи и ликвиден риск (с изключение на риска в рамките на месеца), нито падежна трансформация, тъй като размерът на средствата, предназначени за прехвърляне към CDC, се определя ежемесечно в зависимост от постъпилите депозити, а лихвеният процент, изплащан от CDC, се прехвърля незабавно към вложителите. Следователно е ясно, че тази услуга от общ икономически интерес носи ниско ниво на риск за Crédit Mutuel. Въпреки това съществуват някои други видове риск, като оперативен, икономически (риск от възможността размерът на възнаграждението да не покрива понесените разходи), правен риск и риск за репутацията на банката. Освен това има и други банкови дейности, като например предлагането на взаимни фондове, управлението на имущество или продажбата на финансови продукти (като акции и облигации), които не изискват регулаторен собствен капитал, но това не ги прави по-малко печеливши. Следователно не съществува пряка връзка между разходите за регулаторен собствен капитал - изчислен въз основа на пруденциални правила, чиято специфична цел по никакъв начин не е да се прави оценка на рентабилността на дадена дейност - и очакваната печалба от дадена дейност.
(125)
Въпреки това се налага констатацията, че в настоящия случай, макар че Комисията разрешава на Crédit Mutuel да реализира разумна печалба от привлечените средства, които се прехвърлят на CDC, тя признава, че определянето на адекватно ниво на тази печалба изисква комплексна икономическа оценка. Продуктът „синя книжка“ е нетипичен банков продукт със смесени характеристики на спестовен продукт и текуща сметка, като привлечените по него средства се прехвърлят на публична институция. Следователно не съществуват непосредствено сравними продукти, въз основа на които би могла да бъде определена разумната печалба от подобна дейност.
(126)
Поради липсата на продукт, сравним в достатъчно голяма степен с продукта „синя книжка“, Комисията счита, че в случая може да използва два показателя, позволяващи да се направи оценка дали, по отношение на прехвърляните към CDC средства, дадена печалба може да се счита за разумна. Тези два показателя са следните:
а)
маржът на печалбата в банковия сектор във Франция, т. е. нетните приходи преди облагане с данъци, разделени на оборота (в случая оборотът на банките са техните оперативни резултати). Въз основа на данните за банковия сектор във Франция за разглеждания период (от 27 септември 1991 г. до края на 2008 г.), маржът на печалбата е средно 23 % годишно;
б)
процентът на възвръщаемост в банковия сектор във Франция, т.е. нетните приходи преди облагане с данъци, разделени на размера на активите. Средният размер на годишния процент на възвръщаемост за целия разглеждан период е 45 основни пункта (0,45 %).
(127)
В долната таблица (70) са представени маржът на печалбата и процентът на възвръщаемост в банковия сектор във Франция за периода 1993-2008 г. (не са налични данни за периода преди 1993 г.):
1993 г.
1994 г.
1995 г.
1996 г.
1997 г.
1998 г.
1999 г.
2000 г.
2001 г.
2002 г.
2003 г.
2004 г.
2005 г.
2006 г.
2007 г.
2008 г. (72)
Нетни приходи преди облагане с данъци (71)
15,2
2,7
25,0
41,0
67,5
14,4
19,8
22,5
24,6
23,5
23,4
29,6
31,3
46,2
34,3
-4,4
Оперативен резултат (71)
362,4
335,4
345,6
356,1
375,3
60,8
64,6
70,5
74,9
77,0
80,6
83,5
89,5
104,1
98,0
79,1
Марж на печалбата
4,2 %
0,8 %
7,2 %
11,5 %
18 %
23,7 %
30,6 %
31,9 %
32,8 %
30,6 %
29,0 %
35,5 %
35,0 %
44,4 %
35,1 %
-5,6 %
Среден марж на печалбата
22,8 %
Активи (71)
Няма данни
16 333
17 216
18 291
19 894
3 052
3 394
3 452
3 783
3 793
3 960
4 390
5 275
6 041
7 061
7 699
Процент на възвръщаемост
Няма данни
0,02 %
0,15 %
0,22 %
0,34 %
0,47 %
0,58 %
0,65 %
0,65 %
0,62 %
0,59 %
0,68 %
0,59 %
0,77 %
0,49 %
-0,05 %
Среден процент на възвръща-емост
0,45 %
(128)
За да изчисли маржа на печалбата и процента на възвръщаемост на Crédit Mutuel по отношение на дейността по привличане на депозити, прехвърляни към CDC, Комисията използва следните стойности:
а)
за делител на маржа на печалбата - приходите, получени за дейността по привличане на депозити, прехвърляни към CDC, т.е. годишния размер на комисионата за посредничество;
б)
за делител на процента на възвръщаемост - депозитите, прехвърлени на CDC;
в)
за числител, т.е. резултата преди облагане с данъци, Комисията счита, че ако се приеме като разумна печалба марж от 4,2 % по отношение на дейността по привличане на депозити, прехвърляни на CDC, т.е. резултат преди облагане с данъци, представляващи 4,2 % от получената от CDC комисиона за посредничество, Crédit Mutuel не получава свръхкомпенсация (вж. таблицата в съображение 132).
(129)
Що се отнася до втория показател (процента на възвръщаемост), Комисията отбелязва, че ако процент на възвръщаемост от 5 базисни пункта е взет предвид като разумна печалба от дейността по привличане на депозити, прехвърляни на CDC, т.е. ако се вземе предвид резултат преди облагане с данъци, представляващ 0,05 % от общата сума на депозитите, прехвърлени на CDC, от това следва, че Crédit Mutuel не е получила свръхкомпенсация за управлението на продукта „синя книжка“ през разглеждания период.
(130)
Съгласно рамката на Общността от 2005 г. разумната печалба не трябва да надхвърля средния процент, установен в съответния сектор за разглеждания период. Ако бъде разрешен марж на печалбата от 4,2 %, той ще представлява по-малко от една пета от средния марж на печалбата в банковия сектор (22,8 %). Предвид на това, че, както беше посочено в съображение 124, дейността по привличане на депозити, които се прехвърлят на CDC, е дейност с нисък риск и следователно с ниска възвръщаемост, Комисията счита, че марж на печалбата от 4,2 % не е прекомерно висок и в случая може да се приеме за разумна печалба.
(131)
По същия начин Комисията счита, че ако бъде приета печалба от 5 базисни пункта за привлечените средства, прехвърляни на CDC, тя ще бъде разумна предвид средния процент на възвръщаемост от 45 базисни пункта в банковия сектор във Франция за разглеждания период и ще представлява нисък и консервативен праг на това, което може да се приеме за разумна печалба в конкретния случай. Също така това ниско ниво на печалбата отразява ясно нивото на риска, който поема Crédit Mutuel по отношение на дейността си за привличане на депозити за сметка на CDC, който, както беше посочено в съображение 124, е нисък.
7.2.5. Проверка за липсата на свръхкомпенсация
(132)
Въз основа на горепосоченото Комисията извърши проверка - представена в долната таблица - за липсата на свръхкомпенсация по метода, изложен в подраздели 7.2.1-7.2.4 (73):
(в млн. евро)
КОМПЕНСАЦИЯ
СВРЪХКОМПЕНСИРАНЕ ИЛИ НЕДОСТАТЪЧНО КОМПЕНСИРАНЕ
Година
Комисиона за посредничество
(годишна)
Глобален подход (74)
(до края на 2005 г.)
Годишен подход (75)
(след 2006 г.)
1991 г. (27.9.1991 г.-31.12.1991 г.)
1,5
43,8
неприложимо
(глобалният подход се прилага до 2005 г., вж. подраздел 7.2.2)
1992 г.
9,1
125,1
1993 г.
16,8
184,0
1994 г.
36,6
127,3
1995 г.
59,5
114,5
1996 г.
74,7
107,8
1997 г.
82,3
88,4
1998 г.
118,9
92,0
1999 г.
188,9
98,3
2000 г.
188,2
106,3
2001 г.
181,9
91,3
2002 г.
187,8
76,3
2003 г.
197,7
61,2
2004 г.
204,4
45,7
2005 г.
196,7
15,0
2006 г.
[…]
-39,1
2007 г.
[…]
-24,3
2008 г.
[…]
-6,1
(133)
Вижда се, че свръхкомпенсацията в края на 2005 г. (15 млн. EUR) е по-малко от 10 % от компенсацията за 2005 г. (196,7 млн. EUR). По силата на точка 21 от рамката на Общността от 2005 г. тази сума може да бъде пренесена в следващата година. Крайният резултат е недостатъчно компенсиране в размер на -6,1 млн. EUR в края на 2008 г. за целия разглеждан период.
(134)
Следователно Комисията може да заключи, че Crédit Mutuel не е била свръхкомпенсирана с комисионата за посредничество за възложената ѝ услуга от общ икономически интерес, считано от 27 септември 1991 г. до края на 2008 г.
8. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(135)
Заключението на Комисията е, че Френската република неправомерно е привела в действие разглежданата мярка в нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС. Въпреки това помощта може да се счита за съвместима с вътрешния пазар по силата на член 106, параграф 2 от ДФЕС, тъй като компенсацията, изплащана от страна на държавата, не е надвишавала необходимото за покриване на разходите, понесени при изпълнение на задълженията за обществена услуга, като се отчитат съответните постъпления и една разумна печалба за изпълнение на тези задължения,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Държавната помощ, приведена в действие от Френската република в полза на Crédit Mutuel с постановлението от 27 септември 1991 г. за определяне на средствата с предназначение от общ интерес на Crédit Mutuel, е съвместима с вътрешния пазар.
Член 2
Адресат на настоящото решение е Френската република.
Съставено в Брюксел на 24 май 2011 година.
DECISÃO DA COMISSÃO
de 24 de Maio de 2011
relativa ao auxílio estatal C 88/97 concedido pela República Francesa a favor do Crédit Mutuel
[notificada com o número C(2011) 3436]
(Apenas faz fé o texto em língua francesa)
(Texto relevante para efeitos do EEE)
(2011/747/UE)
A COMISSÃO EUROPEIA,
Tendo em conta o Tratado sobre o Funcionamento da União Europeia, nomeadamente o artigo 108.o, n.o 2, primeiro parágrafo,
Tendo em conta o Acordo sobre o Espaço Económico Europeu, nomeadamente o artigo 62.o, n.o 1, alínea a),
Após ter convidado as partes interessadas a apresentarem as suas observações nos termos do referido artigo (1) e tendo em conta essas observações,
Considerando o seguinte:
1. PROCEDIMENTO
(1)
Em 25 de Janeiro de 1991, a Association Française des Banques (a seguir, «AFB»), a Chambre Syndicale des Banques Populaires e o Crédit Agricole apresentaram uma denúncia alegando que a França tinha concedido auxílios estatais ao Crédit Mutuel.
(2)
O primeiro pedido de informações da Comissão sobre o Livret Bleu foi formulado por carta de 27 de Maio de 1991.
(3)
Por carta de 6 de Fevereiro de 1998, a Comissão informou as autoridades francesas da sua decisão de dar início ao procedimento previsto no artigo 88.o, n.o 2, do Tratado CE (actual artigo 108.o, n.o 2, do TFUE) relativamente aos eventuais auxílios contidos no mecanismo de recolha de poupança do «Livret Bleu» (2).
(4)
Em 8 de Abril de 1998, as autoridades francesas responderam às questões colocadas pela Comissão na sua decisão de dar início ao procedimento.
(5)
Em 18 de Junho de 1998, o Crédit Mutuel enviou à Comissão uma carta que apresentava argumentos destinados a rejeitar a classificação de auxílios estatais das medidas objecto do início do procedimento, bem como um processo de contabilidade analítica relativo ao Livret Bleu. Diversas partes interessadas apresentaram igualmente as suas observações à Comissão (ver secções 3 e 4, considerandos 48 a 59), que as transmitiu às autoridades francesas em 3 de Setembro de 1998.
(6)
Os autores da denúncia enviaram à Comissão quatro memorandos adicionais em 29 de Outubro de 1999, 16 de Maio de 2000, 16 de Outubro de 2000 e 19 de Janeiro de 2001, que a Comissão comunicou às autoridades francesas em 21 de Fevereiro de 2000 e 3 de Novembro de 2000.
(7)
Em 5 de Fevereiro de 2001, a Comissão apresentou às autoridades francesas os documentos recebidos da AFB.
(8)
Entre Novembro de 1998 e Dezembro de 1999, a pedido da Comissão, um consultor (3) (a seguir, «o consultor da Comissão») procedeu a uma auditoria da contabilidade analítica do Livret Bleu. O relatório final do consultor foi apresentado para análise às autoridades francesas e ao Crédit Mutuel em 10 de Janeiro de 2000. Em 7 de Fevereiro de 2000, foi organizada entre os serviços da Comissão, assistidos pelo seu consultor, as autoridades francesas e o Crédit Mutuel uma reunião técnica de concertação relativamente a este relatório de auditoria.
(9)
Por carta de 14 de Setembro de 1999, os serviços da Comissão solicitaram às autoridades francesas que identificassem as missões de interesse geral que o Crédit Mutuel tem a seu cargo. Em 21 de Fevereiro de 2000, 3 de Novembro de 2000 e 5 de Fevereiro de 2001, os serviços da Comissão apresentaram às autoridades francesas, para subsequente apresentação de observações, diversos documentos (4) introduzidos no processo pelos autores da denúncia relativamente ao eventual efeito de «chamariz» do Livret Bleu (ver na secção 7.2.3, os considerandos 110 a 118). As autoridades francesas apresentaram as suas observações em 1 de Fevereiro de 2001.
(10)
Em 11 de Abril de 2000, a Comissão recebeu uma denúncia da Fédération Bancaire de l’Union Européenne (FBE) relativa aos auxílios concedidos pelo Estado francês ao Crédit Mutuel sob a forma de exclusividade de distribuição do Livret Bleu.
(11)
Em Maio de 2000, a Confédération Nationale du Crédit Mutuel mandatou o gabinete de auditoria Arthur Andersen para realizar diversos trabalhos que incluíam a revisão da metodologia da contabilidade analítica do Crédit Mutuel e a elaboração da conta de exploração do Livret Bleu. Estes trabalhos foram concluídos em Setembro de 2000, com a entrega de um relatório pormenorizado sobre a conta de exploração do Livret Bleu, que estimou o resultado da contabilidade analítica do Livret Bleu num prejuízo antes de impostos de 498 milhões de FRF. Esta conclusão baseava-se na tomada em consideração de «factores de correcção». Em 2 de Fevereiro de 2001, foi organizada uma reunião entre a Comissão e o Crédit Mutuel sobre as conclusões deste relatório. Na sequência das observações formuladas pela Comissão, o Crédit Mutuel solicitou à Arthur Andersen que apresentasse uma nota, com data de 8 de Fevereiro de 2001, que justificasse o método utilizado, denominado «correcção da sobreponderação da actividade IARD [actividade de seguros não vida (5) do Crédit Mutuel]», que tinha, nomeadamente, sido objecto de críticas por parte dos serviços da Comissão.
(12)
Em Abril de 2001, a Comissão solicitou ao seu consultor que identificasse as divergências entre o seu relatório e o da Arthur Andersen e determinasse as alterações de dados ou de metodologia susceptíveis, se fosse caso disso, de ser integrados no seu relatório anterior. Em 23 de Julho de 2001, foi entregue um novo relatório final do consultor da Comissão. Avalia o resultado da contabilidade analítica do Livret Bleu num lucro cumulado não capitalizado de 1 074 milhões de FRF (163,7 milhões de EUR). Este relatório foi apresentado no mesmo dia às autoridades francesas. Durante uma reunião realizada em 26 de Julho de 2001 entre a Comissão, as autoridades francesas, o Crédit Mutuel e a Arthur Andersen, os dois últimos manifestaram o seu desacordo relativamente às conclusões finais do consultor da Comissão. A Arthur Andersen manteve as suas conclusões anteriores num documento de 13 de Setembro de 2001 apresentado em anexo a uma nota das autoridades francesas de 15 de Setembro de 2001. As autoridades francesas enviaram à Comissão uma nova nota de análise jurídica do Livret Bleu face ao direito comunitário da concorrência em 26 de Outubro de 2001, bem como uma nota de 7 de Janeiro de 2002 relativa aos custos da missão de serviço público que retoma, sem introduzir novos elementos, os dados apresentados pelo Crédit Mutuel.
(13)
A nota enviada em 26 de Outubro de 2001 pelas autoridades francesas à Comissão apresentava as razões pelas quais consideravam que i) o regime do Livret Bleu não constituía um auxílio, ii) admitindo que a Comissão mantivesse a classificação de auxílio, só poderia ser considerado um auxílio existente, e que iii) se trataria, de qualquer forma, de um auxílio compatível.
(14)
Por decisão de 15 de Janeiro de 2002 (6) (a seguir, «a decisão anulada»), a Comissão declarou o auxílio estatal executado pela República Francesa a favor do Crédit Mutuel incompatível com o mercado interno.
(15)
A decisão de 15 de Janeiro de 2002 foi anulada pelo acórdão do Tribunal de Primeira Instância de 18 de Janeiro de 2005 (7).
(16)
A Comissão não interpôs recurso contra o acórdão do Tribunal. Nos termos do artigo 266.o, n.o 1, do TFUE, a Comissão está obrigada a tomar as medidas necessárias para executar o referido acórdão. Em matéria de auxílios estatais, tal significa que, na sequência da anulação da decisão, o procedimento é remetido para a fase de investigação formal.
(17)
Por decisão de 7 de Junho de 2006 (8) (a seguir, «a decisão de alargamento»), a Comissão alargou o procedimento formal de investigação e clarificou o objecto da sua apreciação de uma eventual medida de auxílio.
(18)
A França apresentou à Comissão as suas observações sobre a decisão de alargamento por cartas de 1 de Setembro de 2006 e de 7 de Setembro de 2006.
(19)
Em 19 de Setembro de 2006, a Comissão Europeia recebeu uma denúncia da «Association des Victimes du Crédit Mutuel».
(20)
A Comissão recebeu as observações do Crédit Mutuel por carta de 13 de Outubro de 2006.
(21)
A Comissão transmitiu as observações do Crédit Mutuel às autoridades francesas por carta de 31 de Outubro de 2006.
(22)
Na sequência de dois pedidos de informações suplementares da Comissão, de 22 de Setembro de 2006 e de 28 de Novembro de 2006, a França apresentou observações adicionais por cartas de 8 de Novembro de 2006 e de 28 de Fevereiro de 2007.
(23)
A Comissão reuniu-se com as autoridades francesas, em 19 de Dezembro de 2006, e com o Crédit Mutuel, em 15 de Janeiro de 2007.
(24)
Em 10 de Maio de 2007, a Comissão adoptou uma decisão nos termos do artigo 86.o, n.o 3, do Tratado CE (actual artigo 106.o, n.o 3, do TFUE) em articulação com os artigos 43.o e 49.o do Tratado CE (actuais artigos 49.o e 56.o do TFUE), por força da qual a França devia pôr termo aos direitos especiais (9), do Crédit Mutuel, das Caisses d’Épargne e do Banque Populaire, relativos à distribuição do Livret Bleu (no caso do Crédit Mutuel) e do Livret A (no caso das Caisses d’Épargne e da La Poste) (10).
(25)
Atendendo a que a França não pôs termo aos direitos especiais de distribuição do Livret A e do Livret Bleu no prazo de nove meses previsto na decisão de 10 de Maio de 2007, a Comissão, deu início ao processo de infracção previsto no artigo 226.o do Tratado CE (actual artigo 258.o do TFUE) enviando, em 5 de Junho de 2008, uma carta de notificação para cumprir devido ao não respeito da decisão.
(26)
Em 19 de Setembro de 2009, a Comissão solicitou novas informações à França, que respondeu em 13 de Outubro de 2009.
(27)
Em 8 de Outubro de 2009, a Comissão encerrou o processo de infracção, atendendo a que a França, ao aprovar a reforma de 1 de Janeiro de 2009, que liberalizava a distribuição do Livret A e do Livret Bleu (11), cumpriu a sua obrigação de pôr termo aos direitos especiais de distribuição das referidas cadernetas (12).
(28)
Em 2010, a Comissão colocou diversas questões ao Crédit Mutuel através de mensagens de correio electrónico, a que este respondeu também por correio electrónico.
(29)
A presente decisão encerra, em conformidade com o artigo 13,o do Regulamento (CE) n.o 659/1999 do Conselho, de 22 de Março de 1999, que estabelece as regras de execução do artigo 93.o do Tratado CE (13), o procedimento relativo aos elementos de auxílio potenciais existentes no mecanismo do Livret Bleu.
2. DESCRIÇÃO DO MECANISMO DO LIVRET BLEU
2.1. Descrição do Crédit Mutuel
(30)
O Crédit Mutuel é um grupo bancário e de seguros descentralizado constituído por uma rede nacional de caixas com estatuto de sociedades cooperativas com capital variável. O Crédit Mutuel rege-se pela Lei de 10 de Setembro de 1947 que consagrou os princípios da cooperação. Está organizado a três níveis: local, regional e nacional.
(31)
O grupo Crédit Mutuel, em ambas as marcas do grupo (Crédit Mutuel e Crédit Industriel et Commercial (a seguir, «CIC»), compreende cerca de 6 000 balcões e mais de 72 000 trabalhadores. As caixas locais do Crédit Mutuel estão ligadas às 18 federações regionais aderentes à Confédération Nationale du Crédit Mutuel, órgão central da rede. O grupo CIC representa 6 bancos regionais e filiais especializadas, em França e a nível internacional.
(32)
Por outro lado, o Crédit Mutuel é um grupo que dispõe de uma única direcção que prossegue uma política global. Mantém uma solidariedade financeira interna a nível da confederação, que assegura a liquidez das federações regionais. O grupo apresenta características de uma empresa única, no que se refere ao direito da concorrência, uma vez que tem um centro de decisão único a nível central.
2.2. Descrição do Livret Bleu
(33)
O Livret Bleu é um produto de poupança regulamentado pelo Estado, exclusivamente distribuído pelo Crédit Mutuel.
(34)
Este produto beneficiava de um desagravamento fiscal parcial nos termos da Lei do orçamento rectificativo de 1975 (14). Dois terços dos juros pagos aos aforradores, gerados pelos montantes depositados no Livret Bleu, beneficiavam de isenção fiscal. O Estado fixava a taxa de remuneração bruta do Livret Bleu concedida aos aforradores de modo a que após a retenção do imposto (15) a taxa líquida fosse idêntica à do Livret A, totalmente isenta de imposto.
(35)
O Estado fixava a taxa de remuneração do Livret Bleu a um nível superior ao da inflação, indexada ao mercado monetário. A última taxa de remuneração líquida do Livret Bleu, antes de ser posto termo a este produto de poupança através da reforma de 1 de Janeiro de 2009 (ver o considerando 41), era de 4 % (16). O montante máximo que os aforradores podiam depositar no seu Livret Bleu era de 15 300 EUR. O montante da poupança do Livret Bleu passou de 13 mil milhões de EUR (85 mil milhões de FFR), em 1991, para 22 mil milhões de EUR, em 2008.
(36)
As características do Livret Bleu, ou seja, disponibilização imediata dos fundos, pagamentos autorizados a partir de 15 EUR, ausência de encargos (nomeadamente para a abertura), etc., induziam uma liquidez significativa. Além disso, através do Livret Bleu, era possível efectuar pagamentos por débito directo a favor do Tesouro Público ou de empresas públicas, como a EDF ou a France Telecom. Por conseguinte, o Livret Bleu, um produto de poupança destinado a particulares, era praticamente idêntico, em alguns aspectos, a uma conta corrente.
(37)
As obrigações ligadas à aplicação dos recursos recolhidos através do Livret Bleu evoluíram ao longo do tempo.
(38)
Numa primeira fase, o Crédit Mutuel tinha a obrigação de afectar 50 % dos recursos (parte posteriormente aumentada para 65 % dos recursos em 1983 (17) e 80 % da nova recolha de fundos) a aplicações denominadas de «interesse geral» (nomeadamente financiamento das autarquias locais e outros organismos públicos), permanecendo o saldo à disposição do banco (a seguir, «aplicações livres»).
(39)
Este sistema foi profundamente alterado por um acórdão de 27 de Setembro de 1991 (18) que efectuou um alinhamento do Livret Bleu com o sistema do Livret A. Com efeito, a partir da data deste acórdão, as novas poupanças (19) foram integralmente centralizadas junto da Caisse des Dépôts et Consignation (a seguir, «CDC») que, em contrapartida, remunerava o Crédit Mutuel através de uma comissão de intermediação. Esta comissão, fixada inicialmente em 1,3 % da poupança do Livret Bleu depositada junto da CDC, passou para 1,2 %, em 1 de Janeiro de 2005, e posteriormente para 1,1 %, em 1 de Novembro de 2005. A CDC utiliza os recursos recolhidos pelo Crédit Mutuel principalmente para financiar habitações sociais.
(40)
Por outro lado, esta reforma profunda do sistema traduziu-se numa reafectação progressiva das reservas de poupanças existentes (20). Desde o acórdão de 27 de Setembro de 1991 até final do primeiro semestre de 1999, a parte das «aplicações de interesse geral» e das «aplicações livres» existentes diminuiu até as poupanças serem, na sua totalidade, depositadas junto da CDC.
Em milhares de milhões de FRF e em %
1991
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
Poupanças médias anuais
85,5
83
80,2
83,4
88,7
91,5
92,7
98,1
98,7
Aplicações centralizadas junto da CDC
1 %
7 %
12 %
24 %
39 %
46 %
51 %
69 %
100 %
Aplicações de interesse geral
67 %
54 %
46 %
35 %
27 %
20 %
15 %
10 %
0 %
Aplicações livres
32 %
39 %
42 %
41 %
35 %
34 %
34 %
21 %
0 %
Fonte: Littlejohn Fraser
(41)
Em 1 de Janeiro de 2009, entrou em vigor uma reforma do Livret A e do Livret Bleu, permitindo a todos os bancos distribuir o Livret A e pondo termo à distinção entre o Livret A e o Livret Bleu. A partir de 1 de Janeiro de 2009, o «Livret Bleu» do Crédit Mutuel passou a ser um Livret A comercializado com outra designação. A existência do Livret Bleu e, por conseguinte, o direito exclusivo de distribuição pelo Crédit Mutuel, terminou nessa data.
2.3. Descrição das razões que levaram ao início/alargamento do procedimento
(42)
Tal como exposto na decisão de alargamento (21), a Comissão considerou ser possível o facto de a França ter concedido um auxílio ao Crédit Mutuel através da comissão de intermediação.
(43)
Decorre da jurisprudência Altmark do Tribunal de Justiça que as compensações de serviço público não constituem auxílios estatais, na acepção do artigo 107.o do TFUE, se preencherem determinadas condições cumulativas referidas no acórdão Altmark de 24 de Julho de 2003 (22).
(44)
A Comissão considerou, na sua decisão de alargamento, que a quarta condição da jurisprudência Altmark poderia não estar preenchida, na medida em que o Estado não confiou a missão de serviço público de recolha de depósitos destinados à habitação social à melhor oferta mediante um processo de concurso público, mas sim por negociação directa com o Crédit Mutuel, o que não oferece, a priori, qualquer garantia de que a remuneração concedida ao Crédit Mutuel não seja superior ao nível pedido por uma empresa bem gerida. Além disso, a Comissão considerou que as autoridades francesas não demonstraram que o nível de compensação tenha sido determinado por referência aos custos suportados por uma empresa média bem gerida do sector bancário. Com efeito, não basta que as autoridades francesas afirmem que o Crédit Mutuel é uma empresa bem gerida para estabelecer que o nível de compensação tenha sido determinado com base numa análise dos custos que uma empresa bem gerida suportaria, na acepção da jurisprudência Altmark.
(45)
Segundo a Comissão, a comissão de intermediação era um recurso do Estado que podia constituir uma vantagem selectiva susceptível de distorcer a concorrência e afectar as trocas comerciais entre os Estados-Membros, que não lhe foi notificada. Por conseguinte, a comissão de intermediação podia incluir elementos de auxílio ilegal.
(46)
Na sua decisão de alargamento, a Comissão considerou possível que esta medida não fosse compatível com o artigo 86.o, n.o 2, do Tratado CE (actual artigo 106.o, n.o 2, do TFUE) e que nenhuma das derrogações previstas no artigo 87.o, n.os 2 e 3, do Tratado CE (actual artigo 107.o, n.os 2 e 3, do TFUE) parecia ser aplicável.
(47)
Com efeito, a Comissão considerou, com base nos cálculos do seu consultor, ser possível que o montante da compensação tivesse ultrapassado o necessário para cobrir os custos ocasionados pelo cumprimento da obrigação de serviço público (a recolha de depósitos destinados a habitações sociais), tendo em conta as respectivas receitas, assim como um lucro razoável pela execução desta obrigação. A Comissão, tendo recordado que o montante da compensação devia incluir todos os benefícios concedidos pelo Estado ou através de recursos estatais, independentemente da forma que assumam, teve em conta no cálculo da compensação não só o custo líquido da recolha dos depósitos centralizados na CDC, mas também o resultado (custo ou lucro) líquido das aplicações de interesse geral e das aplicações livres. O relatório do consultor da Comissão revelou que o Crédit Mutuel tinha beneficiado de uma sobrecompensação em 1991, 1992, 1993 e 1998.
3. ARGUMENTOS DOS AUTORES DA DENÚNCIA
(48)
Os argumentos dos autores da denúncia foram apresentados pela Comissão na sua decisão de 6 de Fevereiro de 1998 relativa ao início do procedimento nos termos do artigo 88.o, n.o 2, do Tratado CE (actual artigo 108.o, n.o 2, do TFUE). Os memorandos adicionais entretanto enviados apresentam os seguintes novos argumentos.
(49)
Uma nota da AFB (actualizada no final de Fevereiro de 1999 e comunicada à Comissão em Outubro de 1999) sobre o efeito de chamariz avaliou as receitas líquidas da actividade bancária geradas pelo efeito de chamariz do Livret Bleu em 17 mil milhões de FRF (2,6 mil milhões de EUR), supondo que o crescimento das quotas de mercado do Crédit Mutuel em todos os segmentos, durante o período 1986-1997, se devia exclusivamente à distribuição do Livret Bleu.
(50)
Um estudo realizado pela Caisse Nationale du Crédit Agricole, enviado em Maio de 2000, analisou a evolução do número de agências do Crédit Mutuel. Afigura-se que o número global de agências permanentes diminuiu entre 1991 e 1994, aumentando seguidamente de forma progressiva, para voltar a alcançar em 1998 o nível de 1990. A evolução diferiu segundo as regiões: pode concluir-se que o número de balcões permanentes, e seguidamente não permanentes, diminuiu nas regiões que tradicionalmente registam uma forte implantação do Crédit Mutuel (Pays de Loire, Bretanha, Alsácia), tendo progredido nas outras regiões. Por conseguinte, é provável que o Crédit Mutuel tenha reduzido a sua implantação nas zonas rurais para reforçar a sua presença nas zonas urbanas. Estes dados parecem desmentir as alegações do Crédit Mutuel, segundo as quais foi obrigado a manter uma forte implantação nas zonas rurais durante a década de 90. Parecem igualmente revelar que o Crédit Mutuel está em condições de manter uma rede excepcionalmente densa, mesmo após a retirada de todo o controlo das autoridades públicas.
(51)
A AFB enviou uma carta à Comissão em 4 de Junho de 1998 afirmando que a remuneração de 1,3 % da poupança do Livret Bleu centralizada junto da CDC era excessiva, atendendo a que as Caisses d’Épargne e a La Poste recebiam na mesma época uma remuneração da CDC de, respectivamente 1,20 % e 1,50 % dos fundos do Livret A, também centralizados na CDC. A AFB indicava na carta que, em 1997, tinha proposto às autoridades francesas assegurar a recolha dos depósitos do Livret Bleu mediante uma remuneração de apenas 1 %, mas que o Governo nunca reagiu a esta proposta. A AFB sublinhou nomeadamente que o relatório de Abril de 1998 do Senhor Deputado Douyère relativo à modernização das Caisses d’Épargne indicava que o custo de recolha de poupança de uma Caisse d’épargne média, como a de Borgonha, corresponde a 0,96 % da poupança mobilizada e que não havia motivo para que o Crédit Mutuel tivesse custos de gestão mais elevados.
(52)
Um memorando do Cabinet Glais, de Agosto de 2000, apresentado a pedido da AFB, forneceu elementos estatísticos sobre as vantagens concorrenciais que o direito exclusivo de distribuição do Livret Bleu teria conferido ao Crédit Mutuel. A análise das séries temporais revela que os depósitos do Livret Bleu e os restantes depósitos registaram um forte crescimento até 1985-1987. Depois dessa data, continuou a registar-se um aumento dos empréstimos às famílias, que se mantém mais forte para o Crédit Mutuel do que para os seus principais clientes. O perito do Cabinet Glais concluiu que «o Livret Bleu parece ter tido um efeito de chamariz da clientela e, a partir dos anos 80, o efeito positivo parece ter sido perpetuado sem aumento dos depósitos. Parece, por conseguinte, que foi a clientela inicialmente fidelizada que alimentou a estratégia expansionista do Crédit Mutuel a partir deste período». Com base, nomeadamente, num indicador de persistência dos choques económicos aleatórios sobre as variáveis de actividade e na criação de um modelo de equação simples da procura de crédito, o perito concluiu que a actividade do Crédit Mutuel (essencialmente de crédito) parece ter-se desligado da evolução média do mercado bancário. Uma explicação lógica para este fenómeno consiste, segundo o perito, no facto de a clientela do Crédit Mutuel estar mais fidelizada, por exemplo através do Livret Bleu, do que a das outras redes bancárias.
(53)
Num segundo memorando (Dezembro de 2000), o Cabinet Glais propôs uma nova análise econométrica do nível de fidelização da clientela de cada rede bancária. Os seus resultados corroboram, segundo o perito, a hipótese segundo a qual o Crédit Mutuel e as Caisses d’Épargne dispõem de meios que lhes permitem fidelizar a sua clientela muito mais eficazmente do que os outros bancos. Contudo, é impossível determinar se é a distribuição de uma caderneta de poupança que beneficia de um desagravamento fiscal ou a utilização de uma rede densa de sucursais em regiões diferentes (dois instrumentos comuns de que dispõem estas redes) que está na origem desta maior fidelização da clientela.
(54)
Paralelamente ao presente procedimento, a Comissão recebeu igualmente um memorando adicional apresentado pelos autores da denúncia, segundo o qual a aquisição pelo Crédit Mutuel, em Abril de 1997, do CIC, aquando da privatização desta instituição bancária anteriormente propriedade do grupo público de seguros GAN, tinha sido possível graças aos auxílios de que o Crédit Mutuel tinha beneficiado no âmbito do Livret Bleu, que lhe tinham permitido aumentar a sua quota de mercado dos depósitos de 2 %, em 1969, para cerca de 6,9 %, em 1997. Os fundos próprios da empresa, segundo os autores da denúncia, registaram um crescimento rápido graças aos auxílios em questão, passando de 650 milhões de FRF (99 milhões de EUR), em 1974, para 47,3 mil milhões de FFR (7,2 mil milhões de EUR), em 1997.
(55)
Por último, a denúncia da «Association des Victimes du Crédit Mutuel», de 19 de Setembro de 2006, contém uma simples alegação de «desvio de poupança pública para fins privados e comerciais […] em detrimento dos aforradores e da economia francesas», desprovida de verdadeira argumentação ou de elementos de prova relativos a um eventual auxílio estatal ilegal.
4. OBSERVAÇÕES DE TERCEIROS
(56)
Na sequência da publicação da decisão de início do procedimento de 6 de Fevereiro de 1998, a Comissão recebeu comentários de um grande número de terceiros interessados.
(57)
Alguns bancos concorrentes do Crédit Mutuel referiram o prejuízo que consideram ter sofrido pelo facto de ter sido concedido ao Crédit Mutuel o direito exclusivo de distribuição do Livret Bleu. A maior parte destes bancos alegou a existência de um efeito de chamariz do Livret Bleu que lhes fez perder clientes em benefício do Crédit Mutuel, tendo solicitado a supressão deste direito exclusivo. As seguintes instituições apresentaram à Comissão observações deste tipo:
Banque Dupuy de Parseval
Banque Natexis
Banque de Picardie
Banque Populaire de Bourgogne
Banque Populaire Bretagne Atlantique
Banque Populaire du Centre
Banque Populaire Centre-Atlantique
Banque Populaire de Champagne
Banque Populaire de la Côte d’Azur
Banque Populaire du Dauphiné et des Alpes du Sud
Banque Populaire de Franche-Comté, du Maconnais et de l’Ain
Banque Populaire du Haut-Rhin
Banque Populaire de La Loire
Banque Populaire de Lorraine
Banque Populaire de Lyon
Banque Populaire du Midi
Banque Populaire du Massif Central
Banque Populaire de l’Ouest
Banque Populaire Provençale et Corse
Banque Populaire des Pyrénées Orientales, de l’Aude et de l’Ariège
Banque Populaire du Quercy et de l’Agenais
Banque Populaire Savoisienne
Banque Populaire de la Région Économique de Strasbourg
Banque Populaire du Sud-Ouest
Banque Populaire du Tarn et de l’Aveyron
B.P.ROP Banque Populaire
Banque de Savoie
Crédit Commercial de France
Crédit Commercial du Sud-Ouest
Crédit Lyonnais
Société Générale
Union des Banques à Paris.
(58)
Por outro lado, para além das observações em defesa do Crédit Mutuel, apresentadas na secção 4, a Comissão recebeu observações dos seguintes terceiros a favor do mecanismo do Livret Bleu:
Senhor Bertholet, Deputado da Drôme
Senhor Blondel, Conselheiro Geral do Nord
Senhor Cabot, Director do Centre Régional Information Jeunesse de Toulouse
Senhor Cormorèche, Presidente da Câmara de Montuel
Senhor Cornelis, Conselheiro geral do Nord
Senhor Chavannes, Presidente da Câmara de Angoulême
Senhor Crépeau, Deputado da Charente Maritime
Senhor Debavelaere, Senador do Pas-de-Calais
Senhor Decool, Presidente da Câmara de Brouckerque
Senhor Delevoye, Senador do Pas-de-Calais
Senhor Delnatte, Deputado do Nord
Senhor Dolez, Deputado do Nord
Senhor Ewald, Delegado regional da Association pour le Droit à l’Initiative Économique
Senhor Fronton, Union Départementale des Associations Familiales de Haute-Garonne
Senhor Foy, Senador do Nord
Senhor Galiègue, Presidente da Caisse de Crédit Mutuel de Solesmes
Senhora Gournay, Presidente da Câmara de Caestre
Senhora Armelle Guinebertière, Deputada ao Parlamento Europeu
Senhor Hervé, Presidente da Câmara de Rennes
Senhor Humez, Presidente do Comité départemental de lutte contre la mucoviscidose do Pas-de-Calais
Senhora Ingelaere, Presidente de Flandr’action
Senhor Juppé, Deputado - Presidente da Câmara de Bordeaux
Senhor Lapalu, Presidente da Association Animation et Gestion d’Organismes Privés
Senhor Lazaro, Deputado do Nord
Senhor Lebreton, Presidente do Conselho Geral das Côtes d’Armor
Senhor Ledieu, Presidente da Câmara de Cateau-Cambrésis
Senhor Leleu, Administrador do Crédit Mutuel Nord
Senhor Maille, Presidente da Communauté Urbaine de Brest
Senhor Masclet, Conselheiro regional do Nord-Pas-de-Calais
Senhor Méhaignerie, Presidente do Conselho Geral de Ille-et-Vilaine
Senhor Mio, Conselheiro regional do Nord-Pas-de-Calais
Senhora Novak, Presidente da Association pour le Droit à l’Initiative Économique
Senhora Permuy, Conselheira regional do Nord-Pas-de-Calais
Senhor Albert Rivaux, Conselheiro geral do Pas-de-Calais
Senhor de Rohan, Presidente do Conselho regional de Bretagne
Senhor Valla, Conselheiro Geral da Ardèche
Senhor Vanlerenberghe, Presidente da Câmara de Arras
Senhor Villain, Presidente da Câmara de Cambrai
Senhor de Villiers, Deputado da Vendée.
(59)
A grande maioria dos terceiros sublinhou o papel desempenhado pelo Crédit Mutuel, nomeadamente a nível regional, no financiamento da economia social e em especial das associações sem fins lucrativos. Salientaram igualmente o papel de acompanhamento do Crédit Mutuel junto das classes populares donde provém uma parte importante da sua clientela. Diversos autarcas salientaram o papel do Crédit Mutuel na criação de empresas e de empregos, e o desenvolvimento das iniciativas locais, em colaboração com as autarquias locais. Outros consideraram que o Crédit Mutuel, através da suas estruturas descentralizadas, dava melhor resposta às necessidades locais e à necessidade de um desenvolvimento equilibrado do território do que as instituições centralizadas.
5. OBSERVAÇÕES DO CRÉDIT MUTUEL
(60)
O Crédit Mutuel critica à Comissão o tratamento particularmente moroso do processo.
(61)
Além disso, segundo o Crédit Mutuel, o acórdão do Tribunal não incidia apenas numa falta de fundamentação, mas continha também críticas sobre os argumentos da Comissão que não teriam sido tidos em conta na decisão de alargamento, nomeadamente no que respeita ao cálculo da eventual sobrecompensação. A este respeito, o Crédit Mutuel acusa a Comissão de adicionar os saldos anuais positivos sem deduzir os saldos dos anos negativos contrariamente ao método preconizado pelo Enquadramento comunitário dos auxílios estatais sob a forma de compensações de serviço público (a seguir, «o Enquadramento comunitário de 2005») (23).
(62)
Segundo o banco, a comissão de intermediação cumpre as quatro condições da jurisprudência Altmark:
a)
No que respeita à primeira condição, teriam sido atribuídos ao Crédit Mutuel dois serviços de interesse económico geral, consistindo um deles na manutenção de uma presença significativa de agências nas zonas rurais, tendo em vista objectivos de ordenamento do território, e o outro na recolha de depósitos destinados ao financiamento de habitações sociais. Quanto à manutenção das agências nas zonas rurais, o banco contesta a conclusão da Comissão segundo a qual os textos legislativos e regulamentares franceses são demasiado vagos para conferir ao Crédit Mutuel uma tal missão e, por conseguinte, para que a primeira condição da jurisprudência Altmark esteja preenchida. Segundo o Crédit Mutuel, a Comissão teria chegado a esta conclusão pelo facto de os referidos textos não imporem restrições específicas ao Crédit Mutuel uma vez que se aplicavam a todo o sector bancário. O Crédit Mutuel considera também que a Comissão tenta impor-lhe o ónus da prova de que a primeira condição da jurisprudência Altmark está preenchida, o que não estaria previsto na jurisprudência em causa;
b)
No que respeita à segunda condição, o Crédit Mutuel sublinha que a comissão de intermediação foi instituída em simultâneo com a obrigação de centralização dos fundos junto da CDC e que as modalidades de cálculo desta comissão foram estabelecidas de forma objectiva e transparente;
c)
Quanto à terceira condição, o banco considera que a remuneração não é suficiente para cobrir os custos de recolha, uma vez que a actividade respeitante às aplicações centralizadas junto da CDC revela um saldo negativo durante todo o período 1991-2005;
d)
O Crédit Mutuel considera que a quarta condição também está preenchida. O montante da comissão de intermediação teria sido determinado em função dos custos efectivos suportados pelo Crédit Mutuel para a distribuição do Livret Bleu. O Crédit Mutuel é uma empresa bem gerida, na acepção da jurisprudência Altmark, uma vez que os seus custos de gestão são dos mais baixos do sector. Aliás, a Comissão reconheceu esse facto na sua decisão de alargamento (24). O banco considera que a Comissão não justificou de forma suficiente as razões pelas quais considera que esta condição não estava preenchida.
(63)
De qualquer forma, o Crédit Mutuel considera que a medida é compatível com o mercado interno nos termos do artigo 106.o, n.o 2, do TFUE. O Crédit Mutuel contesta, nomeadamente, o método de cálculo da sobrecompensação referido na decisão de alargamento. Segundo o banco, a Comissão teria cometido erros de cálculo na sua avaliação do resultado global da conta de exploração do Livret Bleu, retomando as conclusões erradas do seu consultor, apesar dos pontos de desacordo por resolver entre o consultor da Comissão e o do Crédit Mutuel (25).
(64)
Seguidamente, o Crédit Mutuel contesta a abordagem anual utilizada pela Comissão (ou seja, o facto de indicar apenas os montantes referentes aos anos de sobrecompensação, sem os equilibrar com os montantes dos anos de subcompensação), o que contraria uma série de precedentes, a decisão anulada e também, em sua opinião, o Enquadramento comunitário de 2005 (26). A Comissão deveria seguir uma abordagem global (ou seja, compensar a totalidade dos montantes referentes aos anos de sobrecompensação com os dos anos de subcompensação) durante todo o período 1991-1998, e posteriormente durante todo o período a partir de 1999.
(65)
Além disso, na sua decisão de alargamento, a Comissão não teve correctamente em conta o lucro razoável. Fundamentou a sua apreciação do lucro razoável nos custos dos fundos próprios regulamentares, estimados em 6 %, enquanto estes custos constituem um encargo em termos de contabilidade analítica e não uma margem. A Comissão devia ter tido em conta a taxa de rendibilidade dos fundos próprios recomendada pela Arthur Andersen (27). Por outro lado, a Comissão assentou o cálculo do lucro razoável numa base praticamente inexistente que é anulada após a centralização total das poupanças junto da CDC, uma vez que as poupanças não têm qualquer custo em fundos próprios regulamentares. O Crédit Mutuel sublinha que o indicador escolhido pela Comissão equivale a privar a instituição de qualquer margem normal sobre o Livret Bleu. Considera ainda que qualquer banco deve poder realizar uma margem normal, mesmo sobre uma aplicação centralizada sem qualquer custo de fundos próprios na acepção regulamentar estrita do rácio de solvabilidade.
(66)
A Comissão também não teve correctamente em conta os custos induzidos pela outra missão de interesse geral que o Crédit Mutuel considera cumprir, ou seja, a manutenção de agências em zonas rurais para incentivar a poupança popular em todo o território ao facilitar o acesso bancário ao maior número de pessoas.
(67)
Por último, o Crédit Mutuel refuta a existência de um eventual efeito de chamariz. O banco recorda que a Comissão tinha reconhecido na sua decisão anulada que este efeito de chamariz não tinha sido formalmente demonstrado e considera que, desde então, não surgiu qualquer elemento novo.
(68)
Quanto ao procedimento, o Crédit Mutuel invoca vários princípios gerais do direito comunitário para contestar qualquer recuperação de um potencial auxílio, nomeadamente o princípio da confiança legítima e do respeito de um prazo razoável.
6. OBSERVAÇÕES DA FRANÇA
(69)
A França considera que as condições da jurisprudência Altmark estão preenchidas:
a)
No que respeita à primeira condição, a França sublinha que a Comissão reconheceu que tinha sido atribuída ao Crédit Mutuel a missão de serviço de interesse económico geral de recolha de depósitos destinados ao financiamento de habitações sociais. Recorda que a Comissão indicou na sua decisão de alargamento que a manutenção de agências em zonas rurais tendo em vista objectivos de ordenamento do território podia também ser considerada como um serviço de interesse económico geral (28), mas não responde aos argumentos apresentados pela Comissão na sua decisão de alargamento, segundo os quais a primeira condição da jurisprudência Altmark não estava preenchida porque não existia legislação ou regulamentação nacional que impusesse, de forma suficientemente clara, uma missão na acepção do artigo 106.o, n.o 2, do TFUE (29);
b)
No que respeita à segunda condição, a França considera que os parâmetros de compensação foram previamente estabelecidos de forma objectiva e transparente;
c)
Quanto à terceira condição, a França alega que o montante da compensação (a comissão de intermediação) não ultrapassava o necessário para cobrir os custos do sistema, remetendo para a conta de resultados analítica do Livret Bleu do Crédit Mutuel durante o período compreendido entre 1999 e 2005;
d)
A quarta condição também estaria preenchida, alegando a França que a gestão do Crédit Mutuel cumpria os critérios de eficácia exigidos (30).
(70)
No que respeita às condições relativas à existência de um auxílio, a França remete para os argumentos apresentados antes da anulação da decisão de 2002:
a)
A condição relativa aos recursos estatais não está preenchida porque os benefícios retirados pelo Crédit Mutuel das poupanças não centralizadas junto da CDC (aplicações livres e aplicações de interesse geral) provinham de recursos de origem privada (os fundos depositados pelos aforradores) e não estavam à disposição das autoridades públicas;
b)
As trocas comerciais entre Estados-Membros não foram afectadas antes da conclusão do mercado único das actividades bancárias e financeiras, em 1 de Janeiro de 1993, na sequência da adopção da Segunda Directiva 89/646/CEE do Conselho, de 15 de Dezembro de 1989, relativa à coordenação das disposições legislativas, regulamentares e administrativas respeitantes ao acesso à actividade das instituições de crédito e ao seu exercício e que altera a directiva 77/780/CEE (a seguir, «a segunda directiva bancária») (31). Depois desta data, as autoridades francesas consideraram que, devido à inexistência de um estatuto europeu da sociedade cooperativa e às limitações que esta situação provocava a nível da expansão transfronteiriça das sociedades com estatuto cooperativo como o Crédit Mutuel, as caixas do Crédit Mutuel não desenvolviam actividades fora das fronteiras nacionais. Para além disso, as contas de Livret Bleu abertas a não residentes representavam menos de 0,1 % da poupança recolhida. As autoridades francesas consideraram igualmente que as instituições bancárias estrangeiras em França visavam um mercado muito diferente daquele em que o Crédit Mutuel operava;
c)
A comissão de intermediação paga pela CDC ao Crédit Mutuel pelas poupanças centralizadas do Livret Bleu não pode ser considerada um auxílio, mas simplesmente a remuneração de uma prestação efectuada pelo banco, cujo preço fora fixado contratualmente em 1,3 %, em 1991. As autoridades francesas insistiram sobre os elevados custos de gestão do Livret Bleu devido ao número de cadernetas com poupanças inferiores a 5 000 FRF (762 EUR). Referiram, ainda, os trabalhos de contabilidade analítica realizados pelo Crédit Mutuel (após a introdução da medida em causa), concluindo que esse montante de remuneração se justificava plenamente. As autoridades francesas salientaram que qualquer vantagem que o Livret Bleu pudesse proporcionar ao Crédit Mutuel deveria ser examinada como contrapartida de encargos relacionados com um objectivo de interesse económico geral. A este respeito, chamaram a atenção da Comissão para a afectação crescente das poupanças do Livret Bleu a aplicações financeiras de interesse geral, tendo esta percentagem passado sucessivamente de 50 % da poupança recolhida no Livret Bleu, entre 1975 e 1983, a 65 % entre 1983 e 1991 e a 100 % da poupança centralizada junto da CDC em 1998;
d)
Admitindo que existiu efectivamente um auxílio, tratar-se-ia, de qualquer modo, de um auxílio existente, uma vez que o regime do Livret Bleu foi instituído antes da liberalização do mercado bancário em 1 de Janeiro de 1993 (termo do prazo de transposição da segunda directiva bancária).
(71)
Na sua nota de 26 de Outubro de 2001, as autoridades francesas indicam a razão pela qual, mesmo que a Comissão mantivesse a qualificação de auxílio, se trataria, em qualquer circunstância, de um auxílio compatível com o mercado interno, nos termos do artigo 106.o, n.o 3, do TFUE. As autoridades criticam à Comissão ter cometido erros no cálculo do resultado global da conta de exploração do Livret Bleu visto não ter seguido o método preconizado pelo consultor do Crédit Mutuel (32). Alegam também que a Comissão deve ter em conta um lucro razoável, que estimam corresponder a […] (33).
(72)
Nas suas observações referentes à decisão de alargamento, as autoridades francesas criticam ainda à Comissão o facto de ter seguido um «raciocínio assimétrico», visto que não compensou os montantes relativos aos anos em que se regista uma sobrecompensação (1991, 1992, 1993 e 1998) com os montantes relativos aos anos que apresentam uma subcompensação (1994 à 1997) e dado que utilizou na íntegra, no anexo I da decisão de alargamento, as conclusões do seu consultor sobre os três pontos de divergência entre a França e a Comissão. A França precisou que, durante todo o período 1999-2005, o sistema relativo ao Livret Bleu não foi suficientemente compensado pelo Estado. Assim, o montante da comissão de intermediação não ultrapassou o necessário para cobrir os custos de distribuição do Livret Bleu, reflectidos na sua contabilidade analítica, que foi elaborada conjuntamente com a Comissão (sujeita a duas adaptações (34)) e cumpre os requisitos previstos na Directiva 80/723/CEE da Comissão, de 25 de Junho de 1980, relativa à transparência das relações financeiras entre os Estados-Membros e as empresas públicas, bem como à transparência financeira relativamente a certas empresas (35). A França explicou também que as recentes diminuições registadas na comissão de intermediação davam principalmente resposta às necessidades dos intervenientes no financiamento de habitação social (36).
(73)
As autoridades francesas precisam que, desde 1999, existe um mecanismo de reembolso de eventuais sobrecompensações.
(74)
A França explicou ainda que o risco de falta de liquidez a um mês era suportado pelo Crédit Mutuel e que o risco de falta de liquidez para além de um mês, era suportado pela CDC. Esclareceu que, tratando-se de montantes recolhidos no âmbito do Livret Bleu, a percentagem de ponderação dos riscos para o cálculo das necessidades em fundos próprios exigidos em termos de margem de solvabilidade era nula. Esclareceu ainda que a ponderação do risco para as necessidades em fundos próprios do Crédit Mutuel em relação aos outros produtos de poupança e aos outros recursos para além do Livret Bleu variava entre […] e […]% entre 1999 e 2005. As autoridades francesas explicaram que, atendendo à falta de pertinência da aplicação do rácio de solvabilidade europeu a partir da centralização total das poupanças junto da CDC em 1999, o Crédit Mutuel, para calcular o lucro razoável correspondente ao Livret Bleu, integrou um custo em fundos próprios obtido tomando por referência outros produtos de poupança e outros recursos, embora limitando-o ([…] a […]% entre 1999 e 2005). A pedido da Comissão, a França forneceu igualmente elementos precisos sobre a margem de compensação relativa à constituição de uma reserva obrigatória junto do Banco de França.
7. AVALIAÇÃO
7.1. Existência de auxílio
(75)
Na decisão de alargamento, a Comissão considerou que a comissão de intermediação paga ao Crédit Mutuel pela CDC (37) era a única medida em causa susceptível de incluir elementos de auxílio.
(76)
O eventual auxílio incluído na comissão de intermediação foi instituído em 27 de Setembro de 1991 pelo acórdão do mesmo dia e é analisado, na presente decisão, até à liberalização da distribuição do Livret A e à harmonização do Livret Bleu com o Livret A, em 1 de Janeiro de 2009 (38).
7.1.1. As condições da jurisprudência Altmark não se encontram preenchidas
(77)
Convém sublinhar que, nos termos da jurisprudência Altmark (39) , as compensações pagas em contrapartida das missões de serviço público não constituem auxílios estatais na acepção do artigo 107.o, n.o 1, do TFUE se estiverem preenchidas quatro condições cumulativas.
(78)
Nas suas observações em resposta à decisão de alargamento, as autoridades francesas e o Crédit Mutuel invocam a existência de dois serviços de interesse económico geral, ou seja, a manutenção de uma presença significativa de agências em zonas rurais para a realização dos objectivos de ordenamento do território e a recolha de depósitos destinados ao financiamento de habitações sociais.
(79)
Ora, mesmo antes da instituição da medida em causa, o Crédit Mutuel já não tinha qualquer obrigação de manter agências em zonas rurais, uma vez que a lei relativa à abertura ou ao encerramento de agências bancárias tinha sido revogada em 1987, e o regime de controlo (mantido para o Crédit Mutuel entre 1987 e 1991) fora suprimido em 1 de Julho de 1991 (40). Aliás, as autoridades francesas e o Crédit Mutuel não contestaram a conclusão da decisão de alargamento, segundo a qual «posteriormente a 1991 [ou seja, em 1 de Julho de 1991], não existe nenhum acto com base no qual tenha sido conferida ao Crédit Mutuel, na acepção do artigo 86.o do Tratado CE [actual artigo 106.o do TFUE], a missão mencionada no ponto 24, subalínea iii) [manutenção das agências em zonas rurais para a realização de objectivos de ordenamento do território]» (41).
(80)
Por conseguinte, importa verificar, apenas em relação à missão de recolha de depósitos destinados ao financiamento de habitação social, se é aplicável a jurisprudência Altmark.
(81)
A Comissão recorda que os Estados-Membros dispõem de um amplo poder de apreciação quanto à natureza dos serviços susceptíveis de serem qualificados de interesse económico geral. Considera, ainda, que os decretos de aplicação das disposições previstas no artigo 9.o da Lei do orçamento rectificativo de 1975 (42) e no artigo 24.o da Lei do orçamento rectificativo de 1982 (43), nomeadamente o decreto de 27 de Setembro de 1991, confiam claramente ao Crédit Mutuel a missão (tal como definida nos artigos R323-10 e R 331-14 do Código da Construção e da Habitação) de recolher fundos a fim de os transferir para a CDC, permitindo a esta última financiar habitações sociais. A Comissão considera que, ao classificar esta missão de serviço de interesse económico geral, a França não cometeu um erro manifesto de apreciação.
(82)
De acordo com a quarta condição da jurisprudência Altmark, «quando a escolha da empresa a encarregar do cumprimento de obrigações de serviço público, num caso concreto, não seja efectuada através de um processo de concurso público que permita seleccionar o candidato capaz de fornecer esses serviços ao menor custo para a colectividade, o nível da compensação necessário deve ser determinado com base numa análise dos custos que uma empresa média, bem gerida […] para poder satisfazer as exigências de serviço público requeridas, teria suportado para cumprir estas obrigações, tendo em conta as respectivas receitas, assim como um lucro razoável relativo à execução destas obrigações» (44).
(83)
A Comissão considera que a quarta condição não está preenchida no que respeita à missão de recolha de depósitos centralizados junto da CDC para o financiamento de habitações sociais. Importa realçar que o Estado não atribuiu esta missão à melhor oferta apresentada no âmbito de um processo de concurso público, mas fê-lo por negociação directa com o Crédit Mutuel. O nível da comissão de intermediação não foi determinado utilizando como referência os custos associados à execução do serviço de interesse económico geral suportados por uma empresa média, bem gerida. Com efeito, o nível da comissão de intermediação de 1,3 % não pode ter sido definido com base nos custos reais suportados pelo Crédit Mutuel para a execução do serviço de interesse económico geral, uma vez que, em 1991, não existia contabilidade separada para o Livret Bleu, que permitisse discriminar os custos que lhes estavam especificamente associados na contabilidade do banco. A contabilidade separada do Livret Bleu foi efectuada vários anos depois e reconstituída retroactivamente em relação aos anos anteriores até 1991. Por conseguinte, não há qualquer indicação que permita concluir que o nível da comissão de intermediação tenha sido determinado utilizando como referência os custos de uma empresa média, bem gerida, que execute a missão de interesse geral em causa. As autoridades francesas argumentam que o Crédit Mutuel seria, de um modo geral, uma instituição bem gerida. Todavia, não demonstram verdadeiramente esta alegação, remetendo, principalmente, para o ponto 13 da decisão de alargamento em que a Comissão refere apenas os resultados financeiros globais (balanço, resultado líquido, coeficiente de exploração, fundos próprios e rácio de solvabilidade) do Crédit Mutuel em 2004. Em qualquer caso, se um Estado-Membro determinou o nível da compensação com base numa análise dos custos de uma empresa média bem gerida, não devia ter dificuldade em demonstrá-lo à Comissão e em expor a metodologia seguida, o que a França não fez no caso em apreço. Por último, o facto de a comissão de intermediação ter passado de 1,1 % para 0,6 % desde que, em Janeiro de 2009, foi liberalizada a distribuição do Livret A e do Livret Bleu, parece indicar que o nível da referida comissão era superior ao que teria sido determinado com base nos custos de uma empresa média bem gerida que executasse a mesma missão de interesse geral.
(84)
Atendendo a que as condições da jurisprudência Altmark são cumulativas, basta que uma dessas condições não se encontre preenchida para que a jurisprudência não seja aplicável e a medida em causa seja susceptível de constituir um auxílio estatal. Conclui-se do que precede que a medida em causa não preenche a quarta condição da jurisprudência Altmark. Por conseguinte, a jurisprudência Altmark não se aplica e importa analisar se a medida constitui efectivamente um auxílio estatal (45) (46).
7.1.2. As condições relativas à existência de um auxílio estão preenchidas
(85)
O artigo 107.o, n.o 1, do TFUE prevê que são incompatíveis com o mercado interno, na medida em que afectem as trocas comerciais entre os Estados-Membros, os auxílios concedidos pelos Estados ou provenientes de recursos estatais, independentemente da forma que assumam, que falseiem ou ameacem falsear a concorrência, favorecendo certas empresas ou certas produções.
7.1.2.1. Imputabilidade ao Estado e recursos estatais
(86)
A comissão de intermediação era paga anualmente (47) ao Crédit Mutuel pela CDC nos termos de uma convenção celebrada entre o Estado e o Crédit Mutuel que estabelecia as normas de execução do acórdão de 27 de Setembro de 1991. O montante da comissão de intermediação foi fixado pelo Estado para compensar obrigações de serviço público. Além disso, a CDC é uma empresa pública cujo comportamento é imputável ao Estado (48). A condição relativa à imputabilidade do Estado e aos recursos estatais está, portanto, preenchida.
7.1.2.2. Selectividade
(87)
A comissão de intermediação foi concedida exclusivamente ao Crédit Mutuel, como contrapartida da recolha de poupanças centralizadas junto da CDC para o financiamento de habitações sociais através do Livret Bleu, em relação ao qual o Crédit Mutuel detinha um direito exclusivo de distribuição. Por conseguinte, esta medida tinha um carácter selectivo.
7.1.2.3. As condições da jurisprudência Altmark não se aplicam, análise da eventual existência de uma vantagem susceptível de falsear a concorrência
(88)
Tendo em conta que a comissão de intermediação constituía uma transferência de recursos do Estado apenas a favor do Crédit Mutuel, melhorou a posição concorrencial deste banco em relação aos seus concorrentes. Com efeito, em conformidade com a jurisprudência do Tribunal de Justiça, a melhoria da posição concorrencial de uma empresa na sequência de um auxílio estatal constitui, em geral, prova de que é falseada a concorrência com as empresas que não receberam um auxílio idêntico (49).
7.1.2.4. Afectação do comércio entre Estados-Membros
(89)
Além disso, segundo jurisprudência constante, o comércio intracomunitário é afectado se a empresa beneficiária do auxílio desenvolver as suas actividades num domínio aberto à concorrência, que implique trocas comerciais entre os Estados-Membros (50). Ora, desde 1979, a quota de mercado dos bancos estrangeiros atingia 8 % no que se refere às actividades de crédito (4 % para as agências sem personalidade jurídica, 4 % no caso das empresas filiais constituídas segundo o direito francês), 4,5 % para as actividades de depósito (2 % e 2,5 %, respectivamente). A quota dos bancos europeus não franceses relativamente ao conjunto dos bancos estrangeiros elevava-se a 50 % no que se refere aos créditos e 70 % para os depósitos. Desta forma, o Crédit Mutuel viu-se confrontado, a partir dos anos 70, com a concorrência de redes estrangeiras no território francês. Além disso, o mercado da poupança bancária líquida ao qual pertencia o Livret Bleu, que inclui também o Codevi, o LEP, o Livret Jaune, as contas em cadernetas comuns e o CEL (51) estava já aberto à concorrência durante o período considerado.
(90)
A Comissão conclui, portanto, que estão preenchidas as quatro condições necessárias à existência de um auxílio.
7.1.2.5. Ilegalidade da medida de auxílio
(91)
Por último, a medida de auxílio é ilegal porque não foi notificada à Comissão em conformidade com o artigo 108.o, n.o 3, do TFUE e foi executada após a entrada em vigor em França do Tratado que institui a Comunidade Económica Europeia.
(92)
Em resposta ao argumento das autoridades francesas segundo o qual o auxílio seria um auxílio existente porque tinha sido adoptado antes do termo do prazo de transposição, em 1 de Janeiro de 1993, da segunda directiva bancária, a Comissão sublinha que esta directiva se destinava à realização do mercado interno no sector das instituições de crédito no que se refere à liberdade de estabelecimento e à livre prestação de serviços. Tal não implica que o mercado em causa estivesse fechado à concorrência antes da adopção da comissão de intermediação, mas simplesmente que existiam ainda alguns obstáculos ao livre estabelecimento e à livre prestação de serviços no sector bancário. A decisão de 10 de Maio de 2007, salienta que o Livret Bleu pertence a um «mercado» de poupança bancária líquida, o que implica uma abertura da actividade em causa à concorrência e não confirma em nenhum ponto o argumento das autoridades francesas, segundo o qual a actividade em causa só tinha sido aberta à concorrência em 1993. Pelo contrário, a decisão faz referência a um mercado «maduro» (52).
7.2. Compatibilidade do auxílio com o mercado interno
(93)
Uma vez que a medida em apreço contém elementos de auxílio estatal, a Comissão deve analisar a sua compatibilidade com o mercado interno.
(94)
Nos termos do artigo 106.o, n.o 2, do TFUE: «as empresas encarregadas da gestão de serviços de interesse económico geral […] ficam submetidas ao disposto nos Tratados, designadamente às regras de concorrência, na medida em que a aplicação destas regras não constitua obstáculo ao cumprimento, de direito ou de facto, da missão particular que lhes foi confiada. O desenvolvimento das trocas comerciais não deve ser afectado de maneira que contrarie os interesses da União».
(95)
Em conformidade com a jurisprudência do Tribunal de Justiça, a prática da Comissão e o Enquadramento comunitário de 2005, o artigo 106.o, n.o 2, do TFUE significa que um auxílio estatal a uma empresa encarregada da gestão de um serviço de interesse económico geral pode ser declarado compatível com o mercado interno se a medida de auxílio preencher as condições seguintes:
a)
O serviço prestado tem as características de um serviço de interesse económico geral;
b)
A empresa foi realmente encarregada pelo Estado da execução deste serviço de interesse económico geral mediante um ou vários actos oficiais;
c)
Os princípios da necessidade e proporcionalidade são respeitados;
d)
O desenvolvimento das trocas comerciais não é afectado de maneira que contrarie os interesses da União.
(96)
As condições a) e b) estão preenchidas pelas razões expostas no considerando 81.
(97)
No que respeita à condição d), a Comissão não dispõe de nenhuma indicação segundo a qual as trocas comerciais intracomunitárias tenham sido afectadas de forma tão grave que o auxílio não cumpra esta condição. Em especial, a decisão de 10 de Maio de 2007 solicitava o termo da exclusividade do direito da distribuição do Livret Bleu, uma vez que os direitos especiais associados à distribuição do Livret Bleu constituíam uma restrição à livre prestação de serviços na Comunidade (53). No entanto, não pode considerar-se que a comissão de intermediação, desde que não tenha constituído uma sobrecompensação da missão de serviço de interesse geral confiada ao Crédit Mutuel, afecte o desenvolvimento das trocas comerciais numa medida contrária ao interesse da União.
(98)
Assim, a Comissão analisa seguidamente se foram respeitados os princípios da necessidade e da proporcionalidade, ou seja, se o montante da compensação que constitui a comissão de intermediação não ultrapassou o necessário para cobrir os custos ocasionados pelo cumprimento das obrigações de serviço público, tendo em conta as receitas obtidas, bem como um lucro razoável, decorrentes da execução dessas obrigações (54).
(99)
Na sua verificação da ausência de uma eventual sobrecompensação (ver a subsecção 7.2.5.), a Comissão seguiu, para o período compreendido entre 27 de Setembro de 1991 (ver a subsecção 7.2.1.) e 31 de Dezembro de 2005, uma abordagem global (ver a subsecção 7.2.2.). Esta abordagem tem em conta as vantagens associadas ao Livret Bleu, sem no entanto incluir o eventual efeito de chamariz cuja dimensão não foi possível estabelecer (ver a subsecção 7.2.3.). Foi tido em conta um lucro razoável (ver a subsecção 7.2.4.), nomeadamente para as poupanças centralizadas junto da CDC.
7.2.1. Início do período considerado, 27 de Setembro de 1991
(100)
Na decisão de alargamento, o cálculo dos resultados líquidos do Livret Bleu, para efeitos da determinação da existência de uma eventual sobrecompensação, incluía os resultados relativos ao exercício de 1991 (55). Por outras palavras, os rendimentos líquidos provenientes das aplicações livres e das aplicações de interesse geral eram tidos em conta a partir de 1 de Janeiro de 1991.
(101)
Tal como exposto nos considerandos 75 e 76, a única medida em causa no presente processo é a comissão de intermediação, cujo princípio foi instituído em 27 de Setembro de 1991, ao mesmo tempo que o Crédit Mutuel foi encarregue de centralizar as suas poupanças junto da CDC a fim de financiar habitações sociais. Anteriormente a esta data, não existia a comissão de intermediação, nem a centralização junto da CDC. Por conseguinte, a Comissão deve começar a sua apreciação sobre a proporcionalidade do auxílio a partir desta data.
(102)
Assim, os custos e as receitas relativos à execução do serviço de interesse económico geral não podem ser anteriores a 27 de Setembro de 1991. Por outras palavras, só podem ser considerados os custos e as receitas relativos à execução do serviço de interesse económico geral financiado por este auxílio a partir da adopção da medida de auxílio em questão (a comissão de intermediação). A Comissão considera, em conclusão, que a sua decisão de alargamento continha uma incoerência ao limitar a medida de auxílio apenas à comissão de intermediação criada em 27 de Setembro de 1991, continuando no entanto a ter em conta os rendimentos líquidos do Livret Bleu relativos ao período compreendido entre 1 de Janeiro de 1991 e 27 de Setembro de 1991.
(103)
Uma vez que o Crédit Mutuel só pode comunicar os resultados líquidos das aplicações de interesse geral e das aplicações livres numa base anual, a Comissão considera que, em relação ao exercício de 1991, convém ter apenas em conta os resultados líquidos do período compreendido entre 27 de Setembro de 1991 e 31 de Dezembro de 1991, reportando os resultados líquidos de todo o exercício de 1991 proporcionalmente ao número de dias pertinentes, ou seja 96/365. Os resultados líquidos das poupanças centralizadas junto da CDC relativos ao exercício de 1991 podem ser tomados em conta na sua totalidade, uma vez que, tal como exposto no considerando 101, esta centralização foi introduzida precisamente depois de 27 de Setembro de 1991, de forma que, por definição, nenhuma parte destes resultados se reporta ao período compreendido entre 1 de Janeiro de 1991 e 27 de Setembro de 1991.
7.2.2. Abordagem global até final de 2005 e, posteriormente, anual
(104)
Na sua decisão de alargamento, a Comissão preconizou a adopção de uma abordagem anual para determinar a existência de uma eventual sobrecompensação. Esta abordagem resulta do Enquadramento comunitário de 2005 e constitui uma alteração em relação à sua prática anterior. Na verdade, quando, antes da adopção do Enquadramento comunitário de 2005, a Comissão tinha de analisar a existência de uma eventual sobrecompensação, seguia uma abordagem que podia ser qualificada de «global», segundo a qual os montantes correspondentes aos anos de sobrecompensação podiam, sem limite, ser compensados pelos montantes dos anos de subcompensação (56).
(105)
De acordo com o ponto 26 do Enquadramento comunitário de 2005, a Comissão aplicará as disposições do referido Enquadramento aos auxílios não notificados, se o auxílio tiver sido concedido após a publicação do Enquadramento no Jornal Oficial da União Europeia e as disposições em vigor no momento da concessão do auxílio nos restantes casos. O auxílio em questão é concedido anualmente (57) e não foi notificado. A publicação do Enquadramento comunitário de 2005 no Jornal Oficial da União Europeia teve lugar no dia 29 de Novembro de 2005. Consequentemente, devem ser aplicadas as regras em vigor no momento da concessão do auxílio ao período anterior a 2006 e o Enquadramento comunitário de 2005 ao período compreendido entre 1 de Janeiro de 2006 até ao termo da medida, em 31 de Dezembro de 2008.
(106)
O Enquadramento comunitário de 2005 preconiza uma abordagem «anual», na medida em que o cálculo duma eventual sobrecompensação deve ser efectuado anualmente, não podendo o montante de uma sobrecompensação anual transitar para o ano seguinte, excepto quando esse montante não ultrapassar 10 % do montante da compensação anual (58).
(107)
Em contrapartida, antes da adopção do Enquadramento comunitário de 2005, quando a Comissão verificava que a empresa não tinha beneficiado de uma sobrecompensação a título da execução da missão de serviço público, utilizava uma abordagem «global» (ver considerando 104) (59).
(108)
Na abordagem global, os resultados líquidos de cada ano, cumulados ano após ano, são actualizados mediante a aplicação da taxa de referência relativa a França em 1 de Janeiro de cada ano (60).
7.2.3. Vantagens tomadas em consideração
(109)
Nos termos do ponto 17, primeiro período, do Enquadramento comunitário de 2005, «as receitas a tomar em consideração devem pelo menos incluir todas as receitas provenientes do serviço de interesse económico geral». Aquando da verificação da ausência de uma eventual sobrecompensação, convém ter em conta o resultado líquido das aplicações de interesse geral e das aplicações livres durante o período de inquérito. A Comissão considera que estes resultados são, com efeito, receitas estabelecidas pela França, a partir de 27 de Setembro de 1991, a favor do Crédit Mutuel no âmbito da sua execução do serviço de interesse geral de financiamento de habitações sociais através da CDC. Estas aplicações estão, em termos da contabilidade analítica, associadas a um recurso específico, ou seja, aos depósitos recolhidos graças à distribuição do Livret Bleu. Em condições de mercado concorrenciais (sem o direito especial de distribuir um produto de poupança que beneficia de um desagravamento fiscal), é provável que o Crédit Mutuel não tivesse capacidade de obter estes recursos ao mesmo preço, de tal forma que as aplicações e os recursos correspondentes devem ser tidos em conta na economia global do sistema Livret Bleu. Por outro lado, a própria França confirmou a existência de uma ligação entre estas aplicações, o Livret Bleu e a missão de financiamento de habitação social, mediante a reafectação das poupanças relativas a estas aplicações à CDC a partir de 1991 (61). Por outras palavras, quando a França atribui ao Crédit Mutuel, em 27 de Setembro de 1991, o serviço de interesse económico geral de recolha de depósitos centralizados junto da CDC e destinados ao financiamento de habitação social, está a confirmar a atribuição ao Crédit Mutuel da distribuição do Livret Bleu. Portanto, o lucro resultante da utilização dos fundos depositados neste último deve ser considerado, a partir dessa data, um rendimento concedido ao Crédit Mutuel pela prestação do serviço de interesse económico geral.
(110)
O autor da denúncia, bem como outras autoridades e organismos (o Conselho da Concorrência e relatórios de parlamentares ou de organismos de investigação (62)) consideram que o direito exclusivo de distribuição do Livret Bleu produziu um «efeito de chamariz», permitindo que o Crédit Mutuel atraísse e fidelizasse uma clientela a quem vendeu outros produtos bancários para além do Livret Bleu. Na decisão de alargamento, a Comissão não excluiu a hipótese de o Livret Bleu ter podido gerar receitas indirectas devido ao efeito de chamariz (63), mas recordou que, até então, não era possível quantificar essas receitas (64).
(111)
No final da instrução do presente processo, a Comissão constata que, embora não possa excluir a existência de um efeito de chamariz, os dados que recolheu também não lhe permitem, no caso em apreço, quantificar esse eventual efeito de forma suficientemente sólida.
(112)
Os documentos apresentados pelos autores da denúncia presumem a existência de efeitos de chamariz, mas não a demonstram formalmente nem conseguem avaliar de forma precisa a incidência financeira de tais efeitos.
(113)
No que se refere aos estudos do Cabinet Glais (ver considerandos 52 e 53), a Comissão salienta que o Crédit Mutuel pode, justificadamente, afirmar que estas análises estatísticas não apresentam qualquer prova segura quanto a um efeito de chamariz quantificável.
(114)
Três avaliações subjectivas foram propostas nas observações dos autores da denúncia. Em primeiro lugar, tendo em conta o facto de que os outros bancos se propuseram distribuir o Livret Bleu com base numa comissão de 1 %, os autores da denúncia propõem uma ordem de grandeza aproximativa do efeito de chamariz, calculando a diferença entre o nível da comissão recebida pelo Crédit Mutuel e essa taxa proposta de 1 %, ou seja, 0,3 %, o que corresponde a cerca de 300 milhões de FRF por ano. Todavia, nada permite provar que os concorrentes do Crédit Mutuel pudessem, durante o período considerado, cumprir esta missão nas mesmas condições com este nível de remuneração de 1 %. Além disso, este primeiro argumento não prova o efeito de chamariz, mas parece equivaler à alegação de que o Crédit Mutuel recebeu uma sobrecompensação, o que, como será demonstrado, não é o caso. Nada permite demonstrar que o efeito de chamariz corresponde à diferença entre a comissão de intermediação e a menor das comissões hipotéticas que os concorrentes do Crédit Mutuel se propunham receber em contrapartida de efectuarem a distribuição do Livret Bleu.
(115)
No segundo método proposto pelos autores da denúncia, o efeito de chamariz seria avaliado em função do crescimento das quotas de mercado do Crédit Mutuel. Um tal método de avaliação não pode ser utilizado, uma vez que se baseia no pressuposto de que o aumento das quotas de mercado se deve exclusivamente ao Livret Bleu, o que não é fundamentado por nenhum elemento objectivo.
(116)
A terceira avaliação do direito exclusivo de distribuição baseia-se na perda de receitas fiscais decorrente do desagravamento fiscal do Livret Bleu. Caso o Crédit Mutuel tivesse pretendido distribuir, sem desagravamento fiscal, uma caderneta de poupança, oferecendo o mesmo rendimento líquido que o Livret Bleu, independentemente da situação fiscal dos aforradores, teria efectivamente assumido um custo de oportunidade igual ao montante do imposto teórico (potencialmente) pago pelos aforradores. Segundo os autores da denúncia, deve considerar-se que a vantagem fiscal cumulada da ordem dos 4,5 mil milhões de FRF no período 1991-1997 proporcionou ao Crédit Mutuel vantagens induzidas do mesmo montante. Este argumento não pode ser utilizado, uma vez que o Crédit Mutuel não teria, muito provavelmente, distribuído o Livret Bleu nas mesmas condições se tivesse de assumir integralmente o custo do desagravamento fiscal que, aliás, beneficia directamente os associados.
(117)
É difícil desmontar e quantificar as possíveis vantagens em questão. A vantagem económica directa obtida pela exploração do Livret Bleu é directamente quantificável a partir da contabilidade do Livret Bleu. Em contrapartida, a vantagem económica induzida pela venda de outros produtos ou serviços aos clientes fidelizados através do Livret Bleu seria visível na contabilidade analítica destes outros produtos, se fosse possível distinguir imediatamente os produtos ou serviços vendidos aos clientes fidelizados ou atraídos para o Crédit Mutuel devido ao Livret Bleu e os produtos ou serviços vendidos aos clientes que contactam o Crédit Mutuel por outros motivos, o que não é o caso. Por estas razões, o consultor da Comissão não pôde avaliar o efeito de chamariz com o método contabilístico aplicado para avaliar o conjunto das vantagens económicas directas obtidas a partir do Livret Bleu.
(118)
As tentativas de avaliação mais sofisticadas do efeito de chamariz efectuadas pelo consultor da Comissão não foram bem sucedidas. Por conseguinte, a Comissão considera que não pode tomar em consideração a eventual vantagem decorrente do efeito de chamariz no cálculo da verificação da ausência de uma possível sobrecompensação.
7.2.4. Cálculo do lucro razoável
(119)
Aquando da verificação da ausência de sobrecompensação da empresa encarregue de um serviço de interesse económico geral, convém ter em conta um lucro razoável (65). O Enquadramento comunitário de 2005 precisa que, «por “lucro razoável” deve entender-se uma taxa de remuneração do capital próprio que tome em consideração o risco, ou a ausência de risco, suportado pela empresa […]. Normalmente, esta taxa não deve ultrapassar a taxa média registada no sector em causa nos últimos anos» (66).
(120)
A Comissão considerou na sua decisão de alargamento (67) que se deveria atribuir às aplicações de interesse geral e às aplicações livres um lucro razoável equivalente, em média, a 6 % dos fundos próprios para estas aplicações. Esta taxa, que varia todos os anos e equivale, em média, a 6 %, corresponde à taxa de rendibilidade inicialmente preconizada pelo Crédit Mutuel: o Crédit Mutuel tinha utilizado como custo dos fundos próprios o montante dos dividendos efectivamente distribuídos durante o ano em questão. Na presente decisão, no que respeita à tomada em consideração de um lucro razoável no âmbito da verificação da ausência duma eventual sobrecompensação, a Comissão não se afasta, no que se refere às aplicações livres e às aplicações de interesse geral, da abordagem já seguida na decisão de alargamento, descrita na secção 7.2.5.
(121)
Na sua decisão de alargamento (68), a Comissão considerava, no entanto, não dever aplicar este lucro razoável aos depósitos centralizados junto da CDC, na medida em que estes não têm qualquer custo em termos de fundos próprios do ponto de vista da regulação prudencial, não tendo estes depósitos sido investidos pelo Crédit Mutuel, mas apenas afectados à CDC. Ora, de um ponto de vista prudencial, o risco de crédito associado às poupanças centralizadas junto da CDC é considerado igual à exposição ao Estado (República Francesa), ou seja, uma ponderação de risco nula, não exigindo assim fundos próprios.
(122)
O facto de não ter em consideração qualquer lucro razoável relativamente às poupanças centralizadas junto da CDC implicaria que o lucro razoável total (por um lado, o lucro relativo às aplicações de interesse geral e às aplicações livres e, por outro, o lucro relativo às poupanças centralizadas junto da CDC) diminuísse entre 1991 e 1999 e desaparecesse completamente a partir de 2000, após a centralização da totalidade das poupanças em 1999 (69).
(123)
As autoridades francesas, na sua carta de 1 de Setembro de 2006 em que apresentavam as suas observações em resposta à decisão de alargamento, confirmaram que os fundos centralizados junto da CDC não consumiam fundos próprios regulamentares. No entanto, segundo as autoridades francesas «atendendo à ausência de pertinência da aplicação do rácio de solvabilidade europeu a partir da centralização integral junto da CDC em 1999, o Crédit Mutuel [propõe] integra[r], para calcular o lucro razoável do Livret Bleu, um custo dos fundos próprios obtidos com base nos custos de outros produtos de poupança e de outros recursos». A Comissão considera que esta abordagem não é satisfatória, uma vez que equivale a aplicar artificialmente aos recursos centralizados junto da CDC uma necessidade de capital regulamentar dependente da necessidade média de capital dos outros activos do Crédit Mutuel, que são totalmente independentes do Livret Bleu.
(124)
Com efeito, a ausência de necessidade de fundos próprios regulamentares ilustra a ausência de risco de perda de crédito, o que é o caso das poupanças centralizadas junto da CDC. A actividade de recolha de depósitos por conta da CDC não apresenta também qualquer risco de liquidez (com excepção do risco intra-mensal), nem de transformação dos prazos de vencimento, uma vez que o montante afectado à CDC é ajustado mensalmente, em função da evolução dos depósitos, e a taxa de juro paga pela CDC é imediatamente transferida para os depositantes. Por conseguinte, este serviço de interesse económico geral apresenta seguramente um baixo nível de risco para o Crédit Mutuel. No entanto, existem outros tipos de riscos, como o risco operacional, o risco económico (risco de o nível da remuneração não cobrir os custos suportados), jurídico e de reputação. Por outro lado, outras actividades bancárias, como a oferta de fundos mutualistas, a gestão de património ou a venda de produtos financeiros (como acções e obrigações) não consomem fundos próprios regulamentares, mas não são menos lucrativos por essa razão. Não existe, portanto, uma ligação directa entre o consumo de fundos próprios regulamentares, calculado com base em regras prudenciais, cujo objectivo específico não é de modo algum avaliar a rendibilidade de uma actividade, e o lucro esperado de uma actividade.
(125)
Contudo, verifica-se que, no caso em apreço, embora a Comissão concorde com o facto de o Crédit Mutuel dever obter um lucro razoável para a parte das poupanças centralizadas junto da CDC, reconhece que a determinação do nível adequado desse lucro é um exercício que comporta uma avaliação económica complexa. Na verdade, o Livret Bleu é um produto bancário atípico, com características mistas de produto de poupança e de conta corrente, sendo as poupanças recolhidas centralizadas junto de uma autoridade pública. Não existem assim produtos directamente comparáveis que permitam dar uma indicação sobre o lucro razoável para uma actividade idêntica.
(126)
Na ausência de um produto suficientemente comparável ao Livret Bleu, a Comissão considera que, no caso em apreço, pode utilizar dois indicadores que permitem avaliar se, em relação às poupanças centralizadas junto da CDC, um determinado lucro pode ser considerado razoável. Esses indicadores são os seguintes:
a)
A margem de lucro do sector bancário francês, ou seja, o resultado antes de impostos dividido pelo volume de negócios (neste caso, o volume de negócios dos bancos é representado pelos seus resultados operacionais). Ao utilizar os dados do sector bancário francês para o período considerado (de 27 de Setembro de 1991 até ao final de 2008), a margem de lucro corresponde em média a 23 % ao ano;
b)
a taxa de rendibilidade do sector bancário francês, ou seja, o resultado antes de impostos dividido pelo valor dos activos. A taxa de rendibilidade média anual para todo o período considerado é de 45 pontos de base (0,45 %).
(127)
O quadro seguinte (70) apresenta a margem de lucro e a taxa de rendibilidade do sector bancário francês para o período 1993-2008 (os dados anteriores a 1993 não estão disponíveis):
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2008 (72)
Resultados antes de impostos (71)
15,2
2,7
25,0
41,0
67,5
14,4
19,8
22,5
24,6
23,5
23,4
29,6
31,3
46,2
34,3
-4,4
Resultados operacionais (71)
362,4
335,4
345,6
356,1
375,3
60,8
64,6
70,5
74,9
77,0
80,6
83,5
89,5
104,1
98,0
79,1
Margem de lucro
4,2 %
0,8 %
7,2 %
11,5 %
18 %
23,7 %
30,6 %
31,9 %
32,8 %
30,6 %
29,0 %
35,5 %
35,0 %
44,4 %
35,1 %
-5,6 %
Margem média de lucro
22,8 %
Activos (71)
Não disponível
16 333
17 216
18 291
19 894
3 052
3 394
3 452
3 783
3 793
3 960
4 390
5 275
6 041
7 061
7 699
Taxa de rendibilidade
Não disponível
0,02 %
0,15 %
0,22 %
0,34 %
0,47 %
0,58 %
0,65 %
0,65 %
0,62 %
0,59 %
0,68 %
0,59 %
0,77 %
0,49 %
-0,05 %
Taxa de rendibilidade média
0,45 %
(128)
Para calcular a margem de lucro e a taxa de rendibilidade do Crédit Mutuel no que respeita à actividade de recolha de depósitos centralizados junto da CDC, a Comissão utiliza os seguintes valores:
a)
Para o denominador da margem de lucro, as receitas obtidas pela actividade de recolha de depósitos centralizados junto da CDC, ou seja, o montante anual da comissão de intermediação;
b)
Para o denominador da taxa de rendibilidade, os depósitos transferidos para a CDC;
c)
Para o numerador, ou seja, o resultado antes de impostos, a Comissão considera que ao ter em conta como lucro razoável uma margem de 4,2 % sobre a actividade de recolha de depósitos junto da CDC, ou seja, um resultado antes de impostos que representa 4,2 % da comissão de intermediação recebida da CDC, o Crédit Mutuel não beneficia de uma sobrecompensação (ver o quadro apresentado no considerando 132).
(129)
Relativamente ao segundo indicador (a taxa de rendibilidade), a Comissão observa que, se for tomada em consideração uma taxa de rentabilidade de 5 pontos de base como lucro razoável para a actividade de recolha de depósitos centralizados junto da CDC, ou seja, se for tido em conta um resultado antes de impostos equivalente a 0,05 % do montante total dos depósitos transferidos para a CDC, conclui-se que o Crédit Mutuel não recebeu sobrecompensação pela gestão do Livret Bleu durante o período em causa.
(130)
De acordo com o Enquadramento comunitário de 2005, o lucro razoável não deve ultrapassar a taxa média registada no sector em causa durante o período considerado. Autorizar uma margem de lucro de 4,2 % representa menos de um quinto da margem de lucro média do sector bancário (22,8 %). Dado que, como exposto no considerando 124, a actividade de recolha de depósitos centralizados junto da CDC é uma actividade de baixo risco, logo de fraca rendibilidade, a Comissão considera que uma margem de lucro de 4,2 % não é manifestamente excessiva e pode ser considerada, neste caso, um lucro razoável.
(131)
De igual modo, a Comissão considera que ter em conta um lucro de 5 pontos de base para as poupanças centralizadas junto da CDC é razoável em relação à taxa de rendibilidade média de 45 pontos de base do sector bancário francês para o período considerado e representa um limiar baixo e conservador daquilo que pode ser considerado um lucro que não é manifestamente desproporcionado, no caso em apreço. Além disso, o fraco nível de lucro reflecte, de forma apropriada, que o risco suportado pelo Crédit Mutuel na sua actividade de recolha de poupança para a CDC, como indicado no considerando 124, é baixo.
7.2.5. Verificação da ausência de sobrecompensação
(132)
Com base no que precede, a Comissão procedeu a uma verificação, apresentada no quadro a seguir, da ausência de sobrecompensação segundo o método exposto nas subsecções 7.2.1 a 7.2.4 (73):
(em milhões de EUR)
COMPENSAÇÃO
SOBRE OU SUB COMPENSAÇÃO
Ano
Comissão de intermediação
(anual)
Abordagem global (74)
(até ao final de 2005)
Abordagem anual (75)
(a partir de 2006)
1991 (de 27.9.1991 a 31.12.1991)
1,5
43,8
Não aplicável
(a abordagem global é aplicada até 2005, ver subsecção 7.2.2)
1992
9,1
125,1
1993
16,8
184,0
1994
36,6
127,3
1995
59,5
114,5
1996
74,7
107,8
1997
82,3
88,4
1998
118,9
92,0
1999
188,9
98,3
2000
188,2
106,3
2001
181,9
91,3
2002
187,8
76,3
2003
197,7
61,2
2004
204,4
45,7
2005
196,7
15,0
2006
[…]
-39,1
2007
[…]
-24,3
2008
[…]
-6,1
(133)
Constata-se que a sobrecompensação no final de 2005 (15 milhões de EUR) é inferior a 10 % da compensação de 2005 (196,7 milhões de EUR). De acordo com o disposto no ponto 21 do Enquadramento de 2005, este montante pode ser transitado para o ano seguinte. O resultado final é uma subcompensação de -6,1 milhões de EUR no final de 2008 para todo o período considerado.
(134)
Por conseguinte, a Comissão pode concluir que a comissão de intermediação não constituiu uma sobrecompensação concedida ao Crédit Mutuel a título do serviço de interesse económico geral que lhe foi confiado no período compreendido entre 27 de Setembro de 1991 e final de 2008.
8. CONCLUSÃO
(135)
A Comissão conclui que a República Francesa executou ilegalmente a medida em questão, em violação do artigo 108.o, n.o 3, do TFUE. Contudo, o auxílio pode ser considerado compatível com o mercado interno nos termos do artigo 106.o, n.o 2, do TFUE, uma vez que a compensação paga pelo Estado não ultrapassou o necessário para cobrir os custos ocasionados pelo cumprimento das obrigações de serviço público, tendo em conta as receitas obtidas, assim como um lucro razoável pela execução dessas obrigações,
ADOPTOU A PRESENTE DECISÃO:
Artigo 1.o
O auxílio estatal concedido pela República Francesa a favor do Crédit Mutuel, com base no acórdão de 27 de Setembro de 1991 que estabelece as aplicações de interesse geral do Crédit Mutuel, é compatível com o mercado interno.
Artigo 2.o
A República Francesa é destinatária da presente decisão.
Feito em Bruxelas, em 24 de Maio de 2011.