РЕШЕНИЕ 2011/137/ОВППС НА СЪВЕТА
от 28 февруари 2011 година
относно ограничителни мерки с оглед на положението в Либия
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за Европейския съюз, и по-специално член 29 от него,
като има предвид, че:
(1)
На 23 февруари 2011 г. Европейският съюз изрази дълбоката си загриженост по отношение на развитието на събитията в Либия. ЕС решително осъди насилието и употребата на сила срещу цивилни граждани и изрази дълбоко съжаление по повод на репресиите срещу мирни демонстранти.
(2)
ЕС призова отново незабавно да се прекрати употребата на сила и да се предприемат мерки за удовлетворяване на законните искания на населението.
(3)
На 26 февруари 2011 г. Съветът за сигурност на Организацията на обединените нации („Съветът за сигурност“) прие Резолюция 1970 („Резолюция на Съвета за сигурност на ООН 1970 (2011)“), с която се въвеждат ограничителни мерки срещу Либия и срещу лица и образувания, свързани със сериозни нарушения на правата на човека срещу лица в Либия, включително чрез участие в нападения, в нарушение на международното право, над гражданското население и граждански обекти.
(4)
Предвид сериозната обстановка в Либия, ЕС счита за необходимо да наложи допълнителни ограничителни мерки.
(5)
Освен това са необходими по-нататъшни действия от страна на Съюза за изпълнение на определени мерки,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
1. Забраняват се пряката или непряка продажба, доставка или трансфер за Либия от граждани на държавите-членки или от или през територията на държавите-членки, или чрез използване на съдове, плаващи под тяхно знаме, или чрез техни въздухоплавателни средства, на въоръжение и свързано с него оборудване от всякакъв вид, включително оръжия и боеприпаси, военни транспортни средства и оборудване, полувоенно оборудване и резервни части за тях, включително оборудване, което би могло да се използва за вътрешни репресии, независимо дали посочените са с произход от територията на държавите-членки или не.
2. Забранява се:
а)
предоставянето, пряко или непряко, на техническа помощ, обучение или друг вид подпомагане, в т.ч. предоставяне на наемен военен персонал, свързан с военни действия или с предоставянето, поддръжката или използването на изделия, посочени в параграф 1, за физически или юридически лица, образувания или органи в Либия или за употреба в страната;
б)
предоставянето, пряко или непряко, на финансова помощ, свързана с военни действия или с предоставянето, поддръжката или използването на изделия, посочени в параграф 1, за физически или юридически лица, образувания или органи в Либия или за употреба в страната;
в)
съзнателното и преднамерено участие в дейности, чиято цел или резултат е заобикаляне на забраните, посочени в буква а) или б).
Член 2
1. Член 1 не се прилага по отношение на:
а)
доставката, продажбата или трансфера на несмъртоносно военно оборудване или оборудване, което би могло да се използва за вътрешни репресии, предназначено единствено за хуманитарни цели или за защита;
б)
друг вид доставка, продажба или трансфер на въоръжение и свързани с него материали;
в)
предоставянето на техническа помощ, обучение или друг вид подпомагане, в т.ч. на персонал, свързан с такова оборудване;
г)
предоставянето на финансова помощ, свързана с такова оборудване,
предварително одобрена, когато това е целесъобразно, от комитета, създаден съгласно параграф 24 от Резолюция на Съвета за сигурност на ООН 1970 (2011) („Комитетът“);
2. Член 1 не се прилага по отношение на доставката, продажбата или трансфера на защитни облекла, включително бронебойни жилетки и военни каски, временно изнесени за Либия от персонал на ООН, персонал на Европейския съюз или на неговите държави-членки, от представители на медиите, хуманитарните организации и програмите за развитие, и от свързания с тези дейности персонал, единствено за тяхно лично ползване.
Член 3
Забранява се доставянето от граждани на държавите-членки, или чрез кораби под тяхното знаме или с техни самолети, на изделията, посочени в член 1, параграф 1 от Либия, независимо дали произхождат или не от територията на Либия.
Член 4
1. Държавите-членки правят проверки - съобразно националните си органи и законодателство и съгласно международното право, и по-специално морското право и съответните международни споразумения в областта на гражданското въздухоплаване - на всички товари за и от Либия на територията си, в т.ч. на морските си пристанища и на летищата си, ако имат информация, която дава достатъчно основания да се смята, че товарът съдържа изделия, чиято доставка, продажба, трансфер или износ са забранени по настоящото решение.
2. При разкриване на изделия, чиято доставка, продажба, трансфер или износ са забранени по настоящото решение, държавите-членки ги конфискуват и се разпореждат с тях (чрез унищожаване, неутрализиране, складиране или трансфер с цел разпореждане в държава, различна от държавата на произход или дестинация).
3. Държавите-членки си сътрудничат в съответствие с националните си законодателства при проверките и разпореждането, предприети съгласно параграфи 1 и 2.
4. Самолетите и корабите, транспортиращи товари за и от Либия, подлежат на изискването за предоставяне на допълнителна информация преди пристигане или преди заминаване за всички стоки, внасяни или изнасяни от държава-членка.
Член 5
1. Държавите-членки предприемат необходимите мерки за недопускане на влизане или транзитно преминаване през техните територии на:
а)
лицата, изброени в приложение I към Резолюция на Съвета за сигурност на ООН 1970 (2011), и на лицата, посочени допълнително от Съвета за сигурност или от Комитета в съответствие с параграф 22 от Резолюция на Съвета за сигурност на ООН 1970 (2011), изброени в приложение I;
б)
лицата, невключени в приложение I, които са участници или съучастници в поръчването, контролирането или ръководенето по друг начин на извършването на сериозни нарушения на правата на човека срещу лица в Либия, в т.ч. чрез участие или съучастие в планирането, командването, поръчването или провеждането на нападения, в нарушение на международното право, включително въздушни бомбардировки, върху гражданското население или граждански обекти, или действащи за тях или от тяхно име или под тяхно ръководство, изброени в приложение II.
2. Параграф 1 не задължава държавите-членки да отказват достъп на своите граждани до своята територия.
3. Параграф 1, буква а) не се прилага, когато Комитетът прецени, че
а)
пътуването е оправдано поради хуманитарни нужди, в т.ч. религиозни задължения; или
б)
изключението би допринесло за мира и националното помирение в Либия и за стабилността в региона;
4. Параграф 1, буква а) не се прилага когато:
а)
е необходимо влизане или транзитно преминаване за провеждане на съдебен процес; или
б)
дадена държава реши, като разглежда всеки случай поотделно, че такова влизане или транзитно преминаване е необходимо за напредъка по пътя на мира и стабилността в Либия, и съответната държава-членка уведоми след това Комитета в рамките на 48 часа след вземането на такова решение.
5. Параграф 1, буква б) се прилага, без да се засягат случаите, когато една държава-членка е обвързана със задължение по международното право, по-специално:
а)
в качеството си на държава - домакин на международна междуправителствена организация;
б)
в качеството си на държава - домакин на международна конференция, свикана от ООН или провеждана под нейна егида;
в)
съгласно многостранно споразумение, предоставящо привилегии и имунитети; или
г)
съгласно Договора за помирение от 1929 г. (Латеранските споразумения), сключен между Светия престол (Ватикана) и Италия.
6. Параграф 5 се смята за приложим и в случаите, когато дадена държава-членка е държава - домакин на Организацията за сигурност и сътрудничество в Европа (ОССЕ).
7. Съветът се информира надлежно във всеки един от случаите, когато някоя държава-членка допуска изключение в съответствие с параграфи 5 или 6.
8. Държавите-членки могат да предоставят освобождаване от мерките, наложени по параграф 1, буква б), когато пътуването е оправдано поради спешни хуманитарни нужди или поради участие в междуправителствени срещи, включително срещи, които се провеждат с подкрепата на Съюза или чиито домакин е държава-членка, поела председателството на ОССЕ, и на които се провежда политически диалог, пряко насърчаващ демокрацията, правата на човека и принципите на правовата държава в Либия.
9. Държава-членка, която желае да предостави освобождаване съгласно параграф 8, нотифицира писмено Съвета за това. Счита се, че е предоставено освобождаване, освен ако един или повече членове на Съвета се противопоставят в писмена форма в срок от два работни дни след деня на получаване на нотификацията за предложеното освобождаване. Ако един или повече членове на Съвета се противопоставят, Съветът може, с квалифицирано мнозинство, да реши да предостави предложеното освобождаване.
10. Когато в съответствие с параграфи 5, 6 и 8 държава-членка разреши на лица, посочени в приложението, да влязат на нейна територия или да преминат транзитно през нея, това разрешение се ограничава до целта, за която е дадено, и за лицата, за които се отнася.
Член 6
1. Всички финансови средства, други финансови активи и икономически ресурси, притежавани или контролирани пряко или непряко от:
а)
лицата и образуванията, изброени в приложение II към Резолюция 1970 (2011) на Съвета на сигурност на ООН, както и допълнителните лица и образувания, определени от Съвета за сигурност или Комитета в съответствие с параграф 22 от Резолюция 1970 (2011) на Съвета на сигурност на ООН, или от лица или образувания, действащи от тяхно име или по тяхно указание, или от образувания, притежавани или контролирани от тях, съгласно посоченото в приложение III;
б)
лица и образувания, които не са включени в приложение III, участници или съучастници в разпореждането, контролирането или ръководството по друг начин на извършването на сериозни нарушения на правата на човека на лица в Либия, включително чрез участие или съучастие в планиране, командване, разпореждане или провеждане на нападения в нарушение на международното право, включително въздушни бомбардировки, върху цивилно население и съоръжения, или от лица или образувания, действащи от тяхно име или по тяхно указание, или от образувания, притежавани или контролирани от тях, съгласно посоченото в приложение IV;
се замразяват.
2. Не се предоставят, пряко или непряко, финансови средства, други финансови активи или икономически ресурси на или в полза на физическите или юридическите лица или образуванията, посочени в параграф 1.
3. Изключения могат да се правят за финансови средства, финансови активи и икономически ресурси, които са:
а)
необходими за покриване на основни разходи, включително заплащане на храна, наем или ипотека, лекарствени средства и медицинско обслужване, данъци, застрахователни премии и такси за комунални услуги;
б)
предназначени изключително за плащания на професионални хонорари в разумен размер и възстановяване на направени разходи, свързани с предоставянето на правни услуги в съответствие с националното законодателство; или
в)
предназначени изключително за плащане на хонорари или такси за услуги в съответствие с националното законодателство, за рутинно държане или поддържане на замразени финансови средства, друг вид финансова помощ и икономически ресурси;
след нотификация от съответната държава-членка до Комитета, когато е уместно, за намерението да даде разрешение, за достъп до такива средства, други финансови активи или икономически ресурси, и при липсата на отрицателно решение от страна на Комитета в рамките на пет работни дни от тази нотификация.
4. Изключения могат да се правят също за финансови средства и икономически ресурси, които са:
а)
необходими за извънредни разходи, след нотификация от съответната държава-членка до Комитета, когато е уместно, и след одобрението на Комитета; или
б)
предмет на съдебно, административно или арбитражно обезпечение или решение, в който случай финансовите средства, другите финансови активи и икономическите ресурси могат да се използват за удовлетворяване на обезпечените претенции или за изпълнение на решението, при условие че обезпечението или решението е постановено преди приемането на Резолюция 1970 (2011) на Съвета за сигурност на ООН и не е в полза на лице или образувание, посочени в параграф 1, след нотифициране на Комитета от съответната държава-членка, когато е уместно;
5. Параграф 1 не възпрепятства определено лице или образувание да извърши плащане, дължимо по договор, сключен преди включването на такова лице или образувание в списъка, при условие че съответната държава-членка е установила, че плащането няма да бъде получено, пряко или непряко, от лице или образувание по параграф 1, и след нотифициране на Комитета от съответната държава-членка, когато е уместно, за намерението да извърши или да получи такива плащания или да разреши размразяването на финансови средства, други финансови активи или икономически ресурси за тази цел, десет работни дни преди даването на разрешение.
6. Параграф 2 не се прилага при добавяне към замразени сметки на:
а)
лихви или други доходи по тези сметки, или
б)
плащания, дължими по договори, споразумения или задължения, сключени или възникнали преди датата, на която тези сметки са станали предмет на ограничителните мерки;
при условие че параграф 1 продължава да се прилага за всякакви такива лихви, други доходи и плащания.
Член 7
Не се удовлетворяват искове, включително за обезщетения, нито други подобни искове - като искове за компенсации или искове по гаранции във връзка с договор или транзакция, чието изпълнение е засегнато пряко или непряко, изцяло или частично вследствие на мерките, предприети в съответствие с Резолюция 1970 (2011) на Съвета за сигурност на ООН, включително мерки на Съюза или на държава-членка в съответствие със, изисквани от или във връзка с изпълнението на съответните решения на Съвета за сигурност, или мерки, обхванати от настоящото решение - на посочените лица или образувания, включени в приложения I, II, III или IV, или на други лица или образувания в Либия, включително правителството на Либия, или на лица или образувания, които предявяват искове чрез или за сметка на такива лица или образувания.
Член 8
1. Съветът внася промени в приложения I и III въз основа на решенията, вземани от Съвета за сигурност или от Комитета.
2. Съветът, като действа по предложение на държавите-членки или на върховния представител на Съюза по въпросите на външните работи и политиката на сигурност, изготвя списъците в приложения II и IV и приема изменения по тях.
Член 9
1. Когато Съветът за сигурност или Комитетът включат в списъка дадено лице или образувание, Съветът включва това лице или образувание в приложения I или III.
2. Когато Съветът реши да подложи лице или образувание на мерките, посочени в член 5, параграф 1, буква б) и член 6, параграф 1, буква б), той изменя съответно приложения II и IV.
3. Съветът уведомява лицето или образуванието, посочено в параграфи 1 и 2, за решението си, включително за основанията за включването му в списъка, или пряко, ако адресът му е известен, или чрез публикуване на известие, за да даде възможност на това лице или образувание да представи възражения.
4. Когато има представени възражения или когато има представени нови съществени доказателства, Съветът преразглежда решението си и съответно информира засегнатото лице или образувание.
Член 10
1. Приложения I, II, III и IV съдържат основанията за включване в списъка на вписаните лица и образувания, както е предвидено от Съвета за сигурност или от Комитета по отношение на приложения I и III.
2. Приложения I, II, III и IV съдържат и данните, необходими за идентифициране на засегнатите лица или образувания, при наличие на такива данни, както е предвидено от Съвета за сигурност или от Комитета по отношение на приложения I и III. По отношение на лицата такива данни могат да включват имената, включително псевдонимите, датата и мястото на раждане, гражданството, номера на паспорта и личната карта, пола, адреса, ако е известен, и длъжността или професията. По отношение на образуванията данните могат да включват наименованието, мястото и датата на регистрация, регистрационния номер и мястото на дейност. В приложения I и III се включва и датата на посочване от Съвета за сигурност или от Комитета.
Член 11
За да се постигне максимален ефект от мерките, установени в настоящото решение, Съюзът насърчава трети държави да приемат подобни ограничителни мерки.
Член 12
1. Настоящото решение се преразглежда, изменя или отменя по целесъобразност, особено в светлината на съответните решения, приемани от Съвета за сигурност.
2. Мерките, посочени в член 5, параграф 1, буква б) и член 6, параграф 1, буква б), се преразглеждат редовно и най-малко на всеки 12 месеца. Те престават да се прилагат спрямо засегнатите лица и образувания, ако Съветът реши, в съответствие с процедурата, посочена в член 8, параграф 2, че вече не са изпълнени условията за прилагането им.
Член 13
Настоящото решение влиза в сила в деня на приемането му.
Съставено в Брюксел на 28 февруари 2011 година.
DECISÃO 2011/137/PESC DO CONSELHO
de 28 de Fevereiro de 2011
relativa a medidas restritivas tendo em conta a situação na Líbia
O CONSELHO DA UNIÃO EUROPEIA,
Tendo em conta o Tratado da União Europeia, nomeadamente o artigo 29.o,
Considerando o seguinte:
(1)
Em 23 de Fevereiro de 2011, a União Europeia manifestou a sua extrema preocupação com a situação que se vem registando na Líbia. Condenou veementemente os actos de violência e o recurso à força contra a população civil e lamentou profundamente a repressão exercida contra manifestantes pacíficos.
(2)
A União reiterou o seu apelo a que seja imediatamente posto termo ao uso da força e a que sejam tomadas medidas para dar resposta às legítimas exigências da população.
(3)
Em 26 de Fevereiro de 2011, o Conselho de Segurança das Nações Unidas (a seguir designado «Conselho de Segurança») adoptou a Resolução 1970 (a seguir designada «Resolução 1970 (2011) do CSNU») que impõe medidas restritivas contra a Líbia e contra pessoas e entidades implicadas em violações graves dos direitos humanos contra pessoas na Líbia, tendo inclusivamente participado, em violação do direito internacional, em ataques contra populações civis e instalações.
(4)
Atendendo à gravidade da situação na Líbia, a União considera necessário impor medidas restritivas adicionais.
(5)
Além disso, são necessárias acções adicionais da União para dar execução a determinadas medidas,
ADOPTOU A PRESENTE DECISÃO:
Artigo 1.o
1. São proibidos o fornecimento, a venda ou a transferência, directos ou indirectos, para a Líbia, por nacionais dos Estados-Membros ou a partir dos respectivos territórios ou através deles, ou ainda utilizando aviões ou navios com o respectivo pavilhão, de armamento e material conexo seja de que tipo for, incluindo armas e munições, veículos e equipamentos militares, equipamentos paramilitares e respectivas peças sobresselentes, bem como equipamento que possa ser utilizado para fins de repressão interna, originários ou não daqueles territórios.
2. É proibido:
a)
Prestar, directa ou indirectamente, assistência técnica, formação ou outro tipo de assistência, incluindo o fornecimento de mercenários armados, relacionadas com actividades militares ou com o fornecimento, manutenção e utilização dos artigos referidos no n.o 1 a qualquer pessoa, singular ou colectiva, entidade ou organismo da Líbia ou para utilização neste país;
b)
Prestar, directa ou indirectamente, assistência financeira relacionada com actividades militares ou com o fornecimento, manutenção e utilização dos artigos referidos no n.o 1 a qualquer pessoa, singular ou colectiva, entidade ou organismo da Líbia ou para utilização neste país;
c)
Participar, com conhecimento de causa e intencionalmente, em actividades cujo objectivo ou efeito seja contornar as proibições referidas nas alíneas a) ou b).
Artigo 2.o
1. O artigo 1.o não se aplica:
a)
Ao fornecimento, venda ou transferência de equipamento militar não letal susceptível de ser utilizado para fins de repressão interna, destinado exclusivamente a ser utilizado para fins humanitários ou de protecção;
b)
A outros fornecimentos, venda ou transferência de armamento e material conexo;
c)
À prestação de assistência técnica, formação ou outro tipo de assistência, incluindo pessoal, relacionadas com o referido equipamento;
d)
À prestação de assistência financeira relacionada com o referido equipamento,
tal como previamente aprovado, sempre que adequado, pelo Comité estabelecido nos termos do ponto 24 da Resolução 1970 (2011) do CSNU (a seguir designado «Comité»).
2. O artigo 1.o não se aplica ao fornecimento, venda ou transferência de vestuário de protecção, incluindo os coletes anti-estilhaço e os capacetes militares, temporariamente exportado para a Líbia pelo pessoal das Nações Unidas, da União Europeia ou dos seus Estados-Membros, pelos representantes dos meios de comunicação social e pelos trabalhadores das organizações humanitárias e de desenvolvimento, bem como pelo pessoal a eles associado, exclusivamente para uso próprio.
Artigo 3.o
É proibida a aquisição junto da Líbia, por nacionais dos Estados-Membros, utilizando aeronaves ou navios que arvorem o respectivo pavilhão, dos artigos referidos no n.o 1 do artigo 1.o, originários ou não do território da Líbia.
Artigo 4.o
1. De acordo com as respectivas autoridades e legislação nacionais, e na observância do direito internacional, em particular o direito do mar e os acordos internacionais de aviação civil aplicáveis, os Estados-Membros inspeccionam no respectivo território, incluindo os aeroportos e portos marítimos, toda a carga com destino à Líbia ou proveniente deste país, se tiverem informações que ofereçam motivos razoáveis para crer que tal carga contém artigos cujo fornecimento, venda, transferência ou exportação sejam proibidos nos termos da presente decisão.
2. Os Estados-Membros apreendem e eliminam de imediato (destruindo-os, inutilizando-os, armazenando-os ou transferindo-os para um Estado diferente do Estado de origem ou destino para a eliminação) os artigos detectados cujo fornecimento, venda, transferência ou exportação sejam proibidos nos termos da presente decisão.
3. Os Estados-Membros cooperam, nos termos da respectiva legislação nacional, com as inspecções e eliminações efectuadas nos termos dos n.os 1 e 2.
4. As aeronaves e os navios que transportarem carga com destino à Líbia ou proveniente deste país ficam obrigados a prestar, antes da chegada ou da partida, informações adicionais sobre todas as mercadorias que entrem ou saiam de um Estado-Membro.
Artigo 5.o
1. Os Estados-Membros tomam as medidas necessárias para impedir a entrada ou o trânsito pelo respectivo território das seguintes pessoas:
a)
Pessoas designadas no Anexo I da Resolução 1970 (2011) do CSNU e outras pessoas designadas pelo Conselho de Segurança ou pelo Comité em conformidade com o ponto 22 da Resolução 1970 (2011) do CSNU, constantes da lista do Anexo I;
b)
Pessoas não abrangidas pelo Anexo I que tenham, enquanto participantes ou cúmplices, ordenado, controlado ou dirigido a prática de graves violações dos direitos humanos contra pessoas na Líbia, designadamente planeando, comandando, ordenando ou conduzindo, enquanto participantes ou cúmplices, ataques, em violação do direito internacional, incluindo bombardeamentos aéreos, contra populações ou instalações civis, ou por pessoas actuando em seu nome ou sob a sua direcção, constantes da lista do Anexo II.
2. O disposto no n.o 1 não obriga os Estados-Membros a recusar a entrada dos seus próprios nacionais no respectivo território.
3. O disposto na alínea a) do n.o 1 não é aplicável caso o Comité determine que:
a)
A viagem se justifica por razões humanitárias, incluindo obrigações religiosas; ou
b)
Uma isenção concorreria para os objectivos de paz e reconciliação nacional na Líbia e de estabilidade na região.
4. O disposto na alínea a) do n.o 1 não é aplicável caso:
a)
A entrada ou o trânsito sejam necessários para efeitos de processo judicial; ou
b)
Um Estado-Membro determine num caso concreto que a entrada ou o trânsito são necessários para fomentar a paz e a estabilidade na Líbia, e notifique o Comité no prazo de 48 horas depois de ter determinado esse facto.
5. O disposto na alínea b) do n.o 1 não prejudica os casos em que um Estado-Membro esteja sujeito a uma obrigação de direito internacional, a saber:
a)
Enquanto país anfitrião de uma organização intergovernamental internacional;
b)
Enquanto país anfitrião de uma conferência internacional organizada pelas Nações Unidas ou sob a sua égide;
c)
Nos termos de um acordo multilateral que confira privilégios e imunidades; ou
d)
Nos termos do Tratado de Latrão de 1929, celebrado entre a Santa Sé (Estado da Cidade do Vaticano) e a Itália.
6. Considera-se que o n.o 5 se aplica também nos casos em que um Estado-Membro seja o país anfitrião da Organização para a Segurança e a Cooperação na Europa (OSCE).
7. O Conselho deve ser devidamente informado em todos os casos em que um Estado-Membro conceda uma isenção ao abrigo dos n.os 5 ou 6.
8. Os Estados-Membros podem conceder isenções das medidas previstas na alínea b) do n.o 1 sempre que a viagem se justifique por razões humanitárias urgentes ou para efeitos de participação em reuniões intergovernamentais, incluindo as promovidas pela União, ou em reuniões cujo país anfitrião seja um Estado-Membro na qualidade de presidente em exercício da OSCE, em que se desenvolva um diálogo político que promova directamente a democracia, os direitos humanos e o Estado de direito na Líbia.
9. Os Estados-Membros que desejem conceder as isenções previstas no n.o 8 devem notificar o Conselho por escrito. Considera-se concedida a isenção, a menos que um ou mais membros do Conselho levante objecções por escrito no prazo de dois dias úteis a contar da recepção da notificação da isenção proposta. Sempre que um ou mais membros do Conselho levantem objecções, o Conselho, deliberando por maioria qualificada, pode decidir conceder a isenção proposta.
10. Quando, ao abrigo dos n.os 5, 6 e 8, um Estado-Membro autorizar a entrada ou o trânsito no seu território de pessoas incluídas na lista em anexo, a autorização fica limitada ao fim para que foi concedida e às pessoas a quem diga respeito.
Artigo 6.o
1. São congelados todos os fundos, outros activos financeiros e recursos económicos que sejam propriedade ou se encontrem, directa ou indirectamente, sob controlo de:
a)
Pessoas e entidades constantes da lista do Anexo II da Resolução 1970 (2011) do CSNU, e outras pessoas e entidades designadas pelo Conselho de Segurança ou pelo Comité em conformidade com o ponto 22 da Resolução 1970 (2011) do CSNU, ou pessoas ou entidades que actuem em seu nome ou às suas ordens, ou entidades que sejam propriedade ou se encontrem sob controlo das mesmas, constantes da lista do Anexo III;
b)
Pessoas não abrangidas pelo Anexo III que tenham, enquanto participantes ou cúmplices, ordenado, controlado ou dirigido a prática de graves violações dos direitos humanos contra pessoas na Líbia, designadamente planeando, comandando, ordenando ou conduzindo, enquanto participantes ou cúmplices, ataques, em violação do direito internacional, incluindo bombardeamentos aéreos, contra populações ou instalações civis, ou por pessoas ou entidades actuando em seu nome ou sob a sua direcção, ou por entidades que sejam propriedade ou se encontrem sob controlo das mesmas, constantes da lista do Anexo IV.
2. É proibido colocar, directa ou indirectamente, fundos, outros activos financeiros ou recursos económicos à disposição das pessoas singulares ou colectivas ou entidades referidas no n.o 1 ou disponibilizá-los em seu proveito.
3. Podem ser concedidas isenções relativamente a fundos, activos financeiros e recursos económicos que:
a)
Sejam necessários para cobrir despesas de base, incluindo os pagamentos de géneros alimentícios, rendas ou empréstimos hipotecários, medicamentos e tratamentos médicos, impostos, apólices de seguro e serviços públicos;
b)
Se destinem exclusivamente ao pagamento de honorários profissionais razoáveis e ao reembolso de despesas associadas à prestação de serviços jurídicos, nos termos das legislações nacionais; ou
c)
Se destinem exclusivamente ao pagamento de encargos ou taxas de serviço, em conformidade com as legislações nacionais, correspondentes à manutenção ou gestão corrente de fundos, outros activos financeiros e recursos económicos congelados,
após o Estado-Membro interessado ter notificado o Comité, se for caso disso, da intenção de autorizar o acesso a esses fundos, outros activos financeiros e recursos económicos, e na ausência de uma decisão negativa do Comité no prazo de cinco dias úteis a contar dessa notificação.
4. Podem também ser concedidas isenções relativamente a fundos e recursos económicos que:
a)
Sejam necessários para cobrir despesas extraordinárias, depois de o Estado-Membro interessado ter notificado o Comité, se for caso disso, e de este ter dado a sua aprovação; ou
b)
Sejam objecto de decisão ou garantia judicial, administrativa ou arbitral, podendo nesse caso os fundos, outros activos financeiros e recursos económicos ser utilizados para satisfazer essa garantia ou decisão, desde que a mesma tenha sido homologada antes da data de adopção da Resolução 1970 (2011) do CSNU e não beneficie nenhuma das pessoas ou entidades a que se refere o n.o 1, depois de o Estado-Membro em causa ter notificado o Comité, se for caso disso;
5. O disposto no n.o 1 não impede que uma pessoa ou entidade designada efectue pagamentos devidos por força de contratos celebrados antes da sua inclusão na lista, desde que o Estado-Membro em causa tenha determinado que o pagamento não será recebido, directa ou indirectamente, por uma pessoa ou entidade referida no n.o 1 e após o Estado-Membro em causa ter notificado o Comité, se for caso disso, da intenção de efectuar ou receber os pagamentos em causa ou de autorizar, o descongelamento de fundos, outros activos financeiros ou recursos económicos para esse efeito, no prazo de dez dias úteis antes dessa autorização.
6. O n.o 2 não se aplica ao crédito, em contas congeladas, de:
a)
Juros ou outras somas devidas por essas contas; ou
b)
Pagamentos devidos a título de contratos ou acordos celebrados ou de obrigações contraídas antes da data em que essas contas tenham ficado sujeitas a medidas restritivas,
desde que os referidos juros, outras somas e pagamentos continuem sujeitos ao disposto no n.o 1.
Artigo 7.o
Não há lugar ao pagamento de qualquer compensação ou indemnização, nomeadamente sob forma de compensação de créditos ou de indemnizações com base em garantias, relativamente a contratos ou transacções cuja execução tenha sido afectada, directa ou indirectamente, total ou parcialmente, por força de medidas decididas nos termos da Resolução 1970 (2011) do CSNU, incluindo medidas determinadas pela União ou por qualquer dos Estados-Membros conformes com a execução das decisões relevantes do Conselho de Segurança, requeridas ou relacionadas com a referida execução, ou medidas abrangidas pela presente decisão, às pessoas ou entidades designadas e indicadas nos Anexos I, II, III ou IV, nem a quaisquer outras pessoas ou entidades da Líbia, incluindo o Governo daquele país, nem a pessoas ou entidades que requeiram o pagamento dessas compensações ou indemnizações por intermédio ou em benefício de tais pessoas ou entidades.
Artigo 8.o
1. As alterações aos Anexo I e III são efectuadas pelo Conselho com base nas determinações do Conselho de Segurança ou do Comité.
2. O Conselho, deliberando sob proposta dos Estados-Membros ou do Alto Representante da União para os Negócios Estrangeiros e a Política de Segurança, elabora as listas constantes dos Anexos II e IV e adopta as alterações dessas listas.
Artigo 9.o
1. Caso o Conselho de Segurança ou o Comité designe uma pessoa ou entidade, o Conselho inclui essa pessoa ou entidade nos Anexos I ou III.
2. Caso o Conselho decida submeter uma pessoa ou entidade às medidas referidas na alínea b) do n.o 1 do artigo 5.o e na alínea b) do n.o 1 do artigo 6.o, altera os Anexos II e IV em conformidade.
3. O Conselho dá a conhecer a sua decisão, incluindo os motivos que a fundamentam, à pessoa ou entidade a que se referem os n.os 1 e 2, quer directamente, se o seu endereço for conhecido, quer através da publicação de um aviso, dando-lhe a oportunidade de apresentar as suas observações.
4. Caso sejam apresentadas observações ou novos elementos de prova substanciais, o Conselho procede à reapreciação da sua decisão e informa a pessoa ou entidade em conformidade.
Artigo 10.o
1. Os Anexos I, II, III e IV indicam os motivos para a inclusão das pessoas e entidades em causa nas listas, tal como fornecidos pelo Conselho de Segurança ou pelo Comité no que respeita aos Anexos I e III.
2. Os Anexos I, II, III e IV indicam igualmente, sempre que estejam disponíveis, as informações necessárias à identificação das pessoas ou das entidades em causa, tal como fornecidas pelo Conselho de Segurança ou pelo Comité no que respeita aos Anexos I e III. Tratando-se de pessoas, essas informações podem compreender o nome, incluindo os pseudónimos, a data e o local de nascimento, a nacionalidade, os números de passaporte e bilhete de identidade, o sexo, o endereço, se for conhecido, bem como as funções ou profissão exercidas. Tratando-se de entidades, essas informações podem compreender o nome, o local, a data e o número de registo, bem como o local de actividade. Nos Anexos I e III indicam-se igualmente a data da designação pelo Conselho de Segurança ou pelo Comité.
Artigo 11.o
Para que o impacto das medidas estabelecidas na presente decisão seja o maior possível, a União incentiva os Estados terceiros a adoptarem medidas restritivas semelhantes.
Artigo 12.o
1. A presente decisão é revista, alterada ou revogada, consoante o necessário, nomeadamente à luz das decisões aplicáveis do Conselho de Segurança.
2. As medidas a que se referem a alínea b) do n.o 1 do artigo 5.o e a alínea b) do n.o 1 do artigo 6.o são reapreciadas a intervalos regulares e, pelo menos, de 12 em 12 meses. Deixam de se aplicar às pessoas e entidades visadas se o Conselho determinar, pelo procedimento referido no n.o 2 do artigo 8.o, que já não se verificam as condições para a sua aplicação.
Artigo 13.o
A presente decisão entra em vigor na data da sua adopção.
Feito em Bruxelas, em 28 de Fevereiro de 2011.