РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 13 юли 2011 година
относно вноските в полза на Interbev
(нотифицирано под номер C(2011) 4923)
(само текстът на френски език е автентичен)
(2012/131/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него (1),
като покани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с член 108, параграф 2, първа алинея от ДФЕС и като взе предвид тези мнения,
като има предвид, че:
I. ПРОЦЕДУРА
(1)
След информацията, получена относно въпросната мярка, с писмо от 2 октомври 2001 г. Европейската комисия зададе въпроси на френските власти във връзка с нея. Постоянното представителство на Франция при Европейския съюз отговори на Комисията с писмо от 9 ноември 2001 г.
(2)
Тъй като е приведена в действие без предварително разрешение на Комисията, мярката е вписана в регистъра на помощите, за които не е постъпило уведомление, под номер NN 39/03.
(3)
Комисията откри процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от ДФЕС, относно въпросната помощ с писмо № C(2003) 2057 окончателен от 9 юли 2003 г.
(4)
Решението за откриване на процедурата бе публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (2). Комисията прикани другите държави-членки и заинтересованите трети страни да представят своите мнения относно въпросната помощ. Комисията не получи мнения от заинтересованите страни. Френските власти изпратиха своите мнения с писма от 8 и 10 октомври 2003 г., от 13 септември и от 29 ноември 2005 г.
(5)
На 25 февруари 2011 г. на Франция бе изпратено искане за допълнителна информация; на 29 март 2011 г. бе проведена среща.
(6)
Френските власти отговориха с писмо от 24 май 2011 г.
II. ОПИСАНИЕ НА МЯРКАТА
1. ВНОСКИ В ПОЛЗА НА INTERBEV
1.1. МЕЖДУБРАНШОВИТЕ ОРГАНИЗАЦИИ (МБО) И СИСТЕМАТА ОТ ДОБРОВОЛНИ ВНОСКИ, НА КОИТО Е ПРИДАДЕН ЗАДЪЛЖИТЕЛЕН ХАРАКТЕР
(7)
Междубраншовите организации (МБО) представляват групи по сектори на различни най-представителни браншове на селскостопанското производство и, в зависимост от случая, на преработката, пускането на пазара и разпространението, които са признати като междубраншови организации от компетентния административен орган. Тяхното съществуване, както и задачите и функционирането им, са регламентирани от член L.631-1 и следващите от Селскостопанския кодекс (code rural). За да бъде такава група призната, компетентните органи трябва да проверят дали са изпълнени различните критерии, и по-специално дали уставът им е законосъобразен (член L.632-1 от Селскостопанския кодекс) и дали организациите, влизащи в състава на МБО, са представителни.
(8)
МБО си поставят за цел да развиват дейности в интерес на всички звена в съответния сектор и могат да сключват споразумения с такава насоченост. На тези споразумения и събирането на доброволните вноски, предназначени за финансиране на дейностите, предвидени от споразуменията, може впоследствие да бъде придаден задължителен характер („да бъдат разширени“) с междуведомствено постановление за всички оператори от сектора, независимо дали са част от професионална организация, която е член на МБО, стига да съответстват на целите, определени от закона. Тези споразумения са насочени главно към по-добро опознаване на пазара, засилване на връзките между браншовете, подобряване на качеството и реклама на продуктите. Селскостопанският кодекс разрешава споразуменията да бъдат разширени само ако са насочени към „общ интерес“ чрез действия, „съответстващи на общия интерес и съвместими с правилата на Общата селскостопанска политика“ (вж. член L.632-3 от Селскостопанския кодекс).
(9)
Правилата за събиране и разпределяне на доброволните вноски, на които е придаден задължителен характер, са регламентирани поотделно от всяко споразумение на МБО.
1.2. РОЛЯТА НА ДЪРЖАВАТА
(10)
Въпреки че МБО са частни юридически лица и че финансирането им е осигурено чрез вноски от съответния сектор, функционирането на системата на доброволни задължителни вноски изисква намесата на държавата, по-специално по следните правила:
а)
преди всяко искане за разширение МБО трябва да бъде призната от държавните органи и да бъде в съответствие с целите на националната селскостопанска политика и на Общата селскостопанска политика (вж. съображения 7 и 8);
б)
след като бъдат признати, МБО могат да поискат от държавата да придаде на споразуменията им задължителен характер с междуведомствено постановление за разширение. По този начин всеки оператор от съответната област на производство дължи доброволната задължителна вноска, събирана от представителна МБО (вж. съображение 8);
в)
в съответствие с член L.632-8-1 от Селскостопанския кодекс компетентните органи са адресати на отчетите за дейността на всяка МБО и за прилагането на всяко от разширените споразумения.
2. ЦЕЛ НА ПОМОЩТА
(11)
Целта на въпросната помощ е насърчаване на изследователската и развойната дейност, техническата помощ и рекламата в полза на животновъдния сектор.
2.1. ВНОСКИ, ВЪВЕДЕНИ ОТ INTERBEV
(12)
Предмет на настоящото решение са два вида междубраншови вноски, на които е придаден задължителен характер от държавните органи. Става въпрос, от една страна, за вноски за месо и карантия, предназначени за консумация от човека, от едър рогат добитък и от овце, и за живи животни от рода на едрия рогат добитък и от рода на овцете, изпращани в държавите от ЕС или изнасяни („вноска за месото“), и, от друга страна, за вноска в полза на Националния фонд за животновъдство („вноска за НФЖ“).
(13)
Междубраншовите споразумения за въвеждане на вноските в полза на Interbev, предмет на настоящото решение, са, както следва:
Вноски за месото
Вноски в полза на Националния фонд за животновъдство (НФЖ)
Споразумения МБО
Постановление за разширение
Споразумения МБО
Постановление за разширение
25.7.1995 г.
18.12.1995 г.
15.6.1994 г.
18.12.1995 г.
12.6.2001 г.
19.9.2001 г.
19.4.2001 г.
(14)
Националното междубраншово сдружение за живи животни и месо (Interbev) е френската междубраншова организация за сектора на живите животни и месото. Тя е учредена на 9 октомври 1979 г. по инициатива на организациите, представляващи отрасъла на живите животни и месото в секторите говеда, овце и коне, и е призната с наредбата от 18 ноември 1980 г. (3) Нейната задача е да защитава и да развива общите интереси на животновъдството и на промишлените, занаятчийските и търговските дейности на сектора. Interbev бе призната през 1980 г. като междубраншова организация за сектора на живите животни и месото. В състава ѝ влизат 13 национални браншови организации, представляващи различните професии в стопанския сектор на живите животни и месото: животновъди, търговци на живи животни, касапи, търговци на едро, индустриалци, дистрибутори.
(15)
Двете ѝ основни задачи са сключването на междубраншови споразумения и взаимната комуникация. Към това се добавят програми за изследвания в сектора на месото. Междубраншовите споразумения, подписани в сдружението, определят правилата за дейността на сектора. Тези споразумения могат да бъдат представени на държавните органи в рамките на процедурата по разширение. След узаконяването на разширението със съвместно постановление на министрите на земеделието и на икономиката, мерките, предвидени от междубраншово споразумение, придобиват задължителен характер за всички оператори в сектора.
2.2. ВНОСКА ЗА МЕСОТО
(16)
С междубраншово споразумение от 25 юли 1995 г., което бе разширено с постановление от 18 декември 1995 г. (4), Interbev въведе вноска за месото и карантията, предназначени за консумация от човека, от рода на едрия рогат добитък и от рода на овцете, както и върху живи животни от рода на едрия рогат добитък и от рода на овцете, изпращани в държавите от ЕС или изнасяни
(17)
Вноската бе наложена върху три категории месо и/или животни, определени както следва:
а)
вноска за месото и карантията, предназначени за консумация от човека, от животни, заклани във Франция: опредена в размер на 0,084 френски франка (FRF) (5) на 1 kg кланичен труп и заплащана от физическото или юридическото лице, което е собственик или съсобственик на животното към момента на клането му;
б)
вноска за месото, вкарано или внесено за консумация във Франция: опредена в размер на 0,042 FRF/kg и заплащана от физическото или юридическото лице, което е първи собственик или съсобственик на месото на територията на страната;
в)
вноска върху живите животни от рода на едрия рогат добитък и от рода на овцете, изпращани за държава от ЕС или изнасяни: опредена в размер на 7 FRF/kg и заплащана от физическото или юридическото лице, което е последен собственик или съсобственик на животните на територията на страната.
(18)
Междубраншовото споразумение от 25 юли 1995 г. бе заменено от друго междубраншово споразумение от 12 юни 2001 г., което бе разширено с постановление от 19 септември 2001 г. (6) В член 1 от постановлението се определя, че споразумението е разширено за период, който завършва три години след датата на публикуване на това постановление, т.е. на 30 септември 2004 г.
(19)
Междубраншовото споразумение от 12 юни 2001 г. предвиждаше продължаване на предишното положение относно категорията на съответните меса и/или животни при увеличаване на размера на вноската: 0,1574 FRF (0,024 EUR) за месото и карантията, предназначени за консумация от човека, от животни, заклани във Франция; 0,0656 FRF (0,010 EUR) за месото, вкарано или внесено за консумация във Франция; 11,15 FRF (1,7 EUR) за живите животни от рода на едрия рогат добитък и от рода на овцете, изпращани в държава от ЕС или изнасяни.
(20)
Споразумението от 12 юни 2001 г. предвиждаше също възможност за частично възстановяване на вноската за месото в момента на изпращането му в държава от ЕС или на износа му в трети държави. Ставката на възстановяване беше 0,0656 FRF/kg (0,010 EUR).
(21)
Разширенията, извършени през 1995 г. и 2001 г., изключиха от механизма вноската за месото, вкарано или внесено за консумация във Франция. Следователно за тези продукти не се заплаща задължителната вноска за месото.
2.3. ВНОСКА ЗА НФЖ
(22)
С междубраншово споразумение от 15 юни 1994 г., разширено с постановление от 18 декември 1995 г. (7) и постановление от 19 септември 2001 г. (8), Interbev въведе вноска в полза на Националния фонд за животновъдство. Последното постановление определя, че споразумението е разширено за период, който завършва три години след датата на публикуване на това постановление, т.е. на 30 септември 2004 г.
(23)
Този браншови фонд, управляван в рамките на Националната конфедерация по животновъдство (НКЖ), е създаден за постигането на следните две основни цели: от една страна, да насърчи преструктурирането на организациите за услуги и да им помогне да се приспособят към бъдещите потребности на все по-малобройните животновъди, принудени да прилагат политиките на Общността за управление на производството, и, от друга страна, да допринесе за запазване на съвместните инструменти за генетично подобряване и приложни изследвания, които ще останат занапред ключови фактори за конкурентоспособността на животновъдството.
(24)
Вноска, предназначена за финансирането на този фонд, се събира от физическите или юридическите лица, които са собственици или съсобственици на животни от рода на едрия рогат добитък и от рода на овцете, заклани във Франция. Съгласно последните данни, предоставени от френските власти, тази вноска е била определена в размер на 0,02 FRF/kg (0,003 EUR) за нето тегло на заклано животно (или на 7 FRF/глава за говеда, 2,40 FRF/глава за телета и 0,36 FRF/глава за овце - съответно 1,05, 0,36 и 0,054 EUR).
(25)
Според френските власти приходите от тази вноска се използват за генетичното подобряване, генетичната информационна система, биотехнологията и икономическите проучвания.
2.4. ДЕЙНОСТИ, ФИНАНСИРАНИ ОТ ТЕЗИ ВНОСКИ
(26)
Ресурсите на Interbev, постъпващи от вноските за месото, се използват за три вида дейности, а именно:
а)
комуникация и реклама в полза на сектора;
б)
техническа помощ;
в)
изследвания и експерименти.
(27)
Що се отнася до комуникацията и рекламата, става въпрос по-специално за финансиране на кампании по различни теми, свързани с качествените месни продукти, като по-общи кампании по телевизията и радиото за говеждото месо, както и дейности за връзки с обществеността. Финансират се също рекламни дейности на външните пазари, като участие в търговски изложения и реклама.
(28)
Дейностите за техническа помощ са свързани по-специално със сертифицирането и категоризирането на животновъдните стопанства, с оглед премахване на ограниченията пред операторите, участващи в тези дейности. Interbev изготвя освен това общи спецификации в полза на отраслите и участва в разпространението и въвеждането на харта на добрите практики на животновъдство и на кодекс за добри работни практики в сектора на месото, като взема накрая участие и в изясняване на трансакциите в целия сектор.
(29)
Изследователските и експерименталните дейности са най-подходящи за нуждите на отрасъла, тъй като са насочени по-специално към безопасността на храните, управлението на качеството и благосъстоянието на животните.
(30)
Ресурсите на Interbev, постъпващи от вноските за НФЖ, се използват за следните дейности:
а)
съвместни дейности за генетично подобряване;
б)
компютризирана система за управление на информационните системи за животновъдните стопанства;
в)
приложни изследвания;
г)
икономически проучвания;
д)
разни дейности.
3. ПРОДЪЛЖИТЕЛНОСТ НА РАЗСЛЕДВАНАТА МЯРКА
(31)
Настоящото решение се отнася до периода 1996 г.-2004 г. - годината на изтичане на валидността на последното междубраншово споразумение, което е предмет на настоящата процедура.
4. ПОЛУЧАТЕЛИ
(32)
Получатели на разглежданата мярка за помощ са животновъдите на говеда и овце.
(33)
Основните крайни получатели на разглежданата мярка за помощ са производителите, преработвателите и дистрибуторите на селскостопански продукти. Предвидено е някои от дейности да могат да бъдат извършвани за сметка на последните от частни предприятия.
(34)
Настоящото решение не засяга становището на Комисията относно съвместимостта на процедурата по подбора на доставчиците на услуги, на които е възложено изпълнението на дейностите на Interbev, с правилата за възлагане на обществени поръчки.
5. ПРИЧИНИ ЗА ОТКРИВАНЕ НА ПРОЦЕДУРАТА (9)
(35)
Що се отнася преди всичко до характера на конкретните вноски, Комисията отбеляза, че на тях им е придаден задължителен характер от френското правителство в рамките на процедура по разширение на междубраншовите споразумения. Разширението на споразуменията е направено чрез приемане на постановление, публикувано в Официалния вестник на Френската република. Оттук следва, че за тези вноски е бил необходим акт на държавен орган, за да имат пълен ефект. Поради това при откриването на процедурата по разследване Комисията счете, че става въпрос за един вид парафискални вноски, т.е. за публични ресурси, и че тази помощ е неправомерна, тъй като за нея не е постъпило уведомление.
(36)
В съответствие с точка 194 от Насоките на Общността за държавната помощ в земеделието и горското стопанство през 2007-2013 г. (10) (наричани по-долу „Насоките за земеделието“) всяка неправомерна помощ следва да се оценява в съответствие с правилата и насоките, действащи към момента, когато помощта е предоставена. Тези Насоки за земеделието се прилагат от 1 януари 2007 г. Предходните насоки, Насоки на Общността относно държавната помощ за земеделието през 2000-2006 г. (11), се прилагаха от 1 януари 2000 г. Следователно всяка помощ, предоставена след тази дата, следва да бъде оценявана в контекста на насоките от 2000 г. От друга страна, помощите, предоставени преди тази дата, следва да бъдат оценявани в контекста на разпоредбите и на установената съдебна практика, приложими преди 1 януари 2000 г. Разследваната помощ е предоставяна от 1996 г. нататък.
(37)
По отношение на държавната помощ, финансирана чрез парафискална вноска, финансираните с помощта дейности, както и финансирането на самата помощ следва да бъдат разследвани от Комисията.
5.1. ПОМОЩТА
5.1.1. Рекламни дейности
(38)
Комисията припомни, че съвместимостта на помощта, предоставена до 1 януари 2002 г., трябва да бъде проверена в контекста на Рамката за националните помощи за реклама на селскостопанските продукти и някои продукти, които не са изброени в приложение II към Договора за ЕИО (12), и че съвместимостта на помощта, предоставена след тази дата, трябва да бъде проверена в контекста на Насоките на Общността, приложими към държавните помощи за реклама на продуктите, изброени в приложение I от Договора за ЕО, и за някои продукти, които не са изброени в приложение I (13). Двата текста се основават по същество на едни и същи принципи, като предвиждат по-специално отрицателни и положителни критерии, които следва да бъдат спазвани. Що се отнася до тавана на помощта, тези дейности следва да бъдат финансирани от сектора в размер на не по-малко от 50 % от разходите. В конкретния случай мерките са били финансирани изцяло чрез парафискални вноски и финансовият принос на операторите достига по определение това равнище. Ето защо на етапа на откриване на процедура по разследване Комисията счете, че приложимите условия са изпълнени.
5.1.2. Дейности за осигуряване на техническа помощ
(39)
Комисията припомни, че съвместимостта на помощта, предоставена до 1 януари 2000 г., трябва да бъде проверена в контекста на практиката на Комисията, основана на предложението за полезни мерки във връзка с помощта, предоставена от държавите-членки в сектора на животновъдството и на продуктите от животновъдството (14), и че съвместимостта на помощта, предоставена след тази дата, трябва да бъде проверена в контекста на Насоките за земеделието. Практиката на Комисията, приложима до 2000 г., и Насоките за земеделието се основават по същество на едни и същи принципи. Следователно помощта, предоставена в размер на 100 % от допустимите разходи, е разрешена за този вид помощи. Освен това помощта следва да бъде достъпна за всички оператори, които са потенциално заинтересовани. Ето защо на етапа на откриване на процедура по разследване Комисията счете, че приложимите условия са изпълнени.
5.1.3. Изследователски и експериментални дейности
(40)
Комисията припомни, че съвместимостта на помощта трябва да бъде проверена в контекста на Рамката на Общността за държавните помощи за изследователска и развойна дейност (15) и на Съобщението на Комисията за изменение на тази рамка (16). Следователно съвместим с вътрешния пазар е размер на помощта, достигащ до 100 %, при условие че са изпълнени следните четири условия: помощта представлява общ интерес за сектора; информацията се публикува в подходящи всекидневници; резултатите от дейностите се представят по еднакъв начин - изразени както в стойност, така и в разход на време; помощта отговаря на международните търговски критерии, възприети от ЕС. Ето защо на етапа на откриване на процедура по разследване Комисията счете, че приложимите условия са изпълнени.
5.1.4. Дейности, финансирани от вноската за НФЖ
(41)
Комисията искаше да си изясни точния характер на дейностите, финансирани от вноската за НФЖ, чиято цел е да насърчи преструктурирането на организациите за услуги и да им помогне да се приспособят към бъдещите потребности на животновъдите, както и да допринесе за запазване на общите инструменти за подобряване на генетичния материал и за приложни изследвания. Приходите от тази вноска се използват според френските власти за генетичното подобряване, генетичната информационна система, биотехнологията и икономическите проучвания. Тези данни бяха недостатъчни, за да може Комисията да установи съвместимостта на въпросните действия с приложимите разпоредби на Общността. На етапа на откриване на процедура по разследване Комисията не можа следователно да достигне до заключението, че дейностите, финансирани от вноската за НФЖ, са съвместими с Договора за ЕО (17).
5.2. ФИНАНСИРАНЕ НА ПОМОЩТА
5.2.1. Вноска за месото
(42)
От 1 януари 1996 г. нататък вноската се налага, наред с другото, върху живи животни от рода на едрия рогат добитък и от рода на овцете, изпратени в други държави-членки, както и върху продукти от тяхното месо, изпращани в други държави-членки, въпреки че за последните през 2001 г. е въведено частично възстановяване на тази вноска. Съгласно решение на Съда на Европейския съюз (наричан по-долу „Съдът на ЕС“) (18) дадена такса следва да се разглежда като представляваща нарушение на забраната срещу дискриминация, установена в член 110 от ДФЕС, ако предимствата, свързани с насочването на постъпленията, са в полза на онези от облаганите национални продукти, които се преработват или пускат на националния пазар, като се компенсира частично понасяната от тези продукти тежест и така се поставят в по-неизгодно положение изнасяните национални продукти.
(43)
На етапа на процедурата по разследване Комисията счете, че постъпленията от таксата върху продуктите и живите животни, изпращани в други държави-членки, предназначена за финансиране на дейностите по реклама, техническа помощ, изследвания и експерименти, извършвани от Interbev, могат да представляват финансиране на помощ, несъвместимо с вътрешния пазар съгласно Договора и по-специално член 107 от него, и че следователно финансираната по този начин държавна помощ би била несъвместима с посочения договор. В действителност вноската би могла да постави в по-неблагоприятно положение производството на животни с оглед на износа им в други държави-членки, тъй като предназначението на приходите може по своята същност да постави в по-благоприятно положение националната продукция, пускана на пазара във Франция, за сметка на изнасяната национална продукция, и размерът на вноската не е съобразен с различните печалби, реализирани от националните продукти при пускането им в продажба във Франция или извън Франция.
5.2.2. Вноска за НФЖ
(44)
Въз основа на информацията, получена при откриването на официална процедура по разследване, Комисията не разполагаше при самата процедура по разследване с данни, сочещи, че тази вноска е била наложена за вносни животни или за животни, изпращани в други държави-членки.
6. СЪВМЕСТИМОСТ НА ДОБРОВОЛНИТЕ ЗАДЪЛЖИТЕЛНИ ВНОСКИ СЪС СИСТЕМАТА НА ОБЩАТА ОРГАНИЗАЦИЯ НА ПАЗАРА
(45)
По въпроса за съвместимостта на доброволните задължителни вноски със системата на общата организация на пазара (наричана по-долу „ООП“) в контекста на решението от 22 май 2003 г. по дело Freskot (19), Комисията счита, че в конкретния случай доброволните задължителни вноски не засягат, пряко или косвено, цените на въпросните крайни продукти, защото те не влияят върху цените на продуктите, които се определят от свободния пазар. Така тежестта върху месните продукти и отглежданите животни се неутрализира от предимството, предоставяно от финансираните дейности. Следователно може да се приеме, че въздействието на вноските върху цените е много ограничено или изобщо няма такова.
III. МНЕНИЯ НА ФРАНЦИЯ
(46)
С писма от 8 и 10 октомври 2003 г. френските власти представиха своите мнения относно решението на Комисията за откриване на процедурата, предвидена по член 108, параграф 2 от ДФЕС, по отношение на разглежданата тук мярка за помощ.
(47)
С писма от 13 септември и 29 ноември 2005 г. френските власти представиха други мнения в отговор на исканията за допълнителна информация, изпратени от Комисията.
(48)
В резултат на искането за допълнителна информация, изпратено от Комисията на 25 февруари 2011 г., и на срещата на 29 март 2011 г. френските власти представиха други мнения с писмо от 24 май 2011 г.
(49)
Френските власти отбелязват, че според Комисията ресурсите, постъпващи от такива междубраншови вноски, на които е придаден по този начин задължителен характер, могат да бъдат приравнени с парафискални такси, които могат да предизвикат нарушаване на конкуренцията на вътрешния пазар. Френските власти отбелязват също така, че за мерките е трябвало да бъде представено уведомление. По-нататък те изтъкват следните съображения:
1. ОБХВАТ НА РАЗСЛЕДВАНЕТО НА КОМИСИЯТА СЪГЛАСНО ФРЕНСКИТЕ ВЛАСТИ
(50)
Що се отнася до вноските, събрани по силата на междубраншовите споразумения от 15 юни 1994 г. в полза на фонда за животновъдство и от 18 декември 1995 г. в полза на Interbev, френските власти считат, че Комисията е започнала тяхното разследване с писма от 16 януари 1995 г. (помощ NN 34/95) и от 18 март1996 г., и го е приключила с писмо (SG (96) D/6396) от 15 юли 1996 г. със заключението, че „въпросните мерки попадат изключително в обхвата на Регламент (ЕИО) № 2328/91 на Съвета и следва да бъдат разследвани съгласно цитирания регламент. Всъщност член 35, параграф 2 от този регламент изключва прилагането на членове 92 и 93 от Договора“.
(51)
В отговор на Комисията, която изтъкна, че навремето не се е произнесла по другите мерки, осъществени от Interbev (тъй като досие NN 34/95 се е отнасяло само до инвестициите, насочени към преструктуриране на стопанствата за отглеждане на говеда с бозаещи малки), френските власти заявиха, че в отговор на писмо на Комисията от 18 март 1996 г. те са се произнесли, както следва: „Националният фонд за животновъдство има действително за цел […] да подобри селекцията в животновъдството и да подпомогне изследванията, и по-специално генетичните. […]“ (писмо от 13 септември 2005 г.).
(52)
Френските власти следователно считат, че Комисията е била много добре информирана относно наличието на дейности по комуникация, реклама, изследвания и експерименти, финансирани от Interbev, и е имала възможност в рамките на това досие да отправи към френските власти искания за допълнителна информация. Тъй като Комисията не е реагирала на това съобщение, френските власти са достигнали до заключението, че изпратената информация е била достатъчна за Комисията.
(53)
В по-късен отговор на Комисията, в който е изпратено искане за допълнителна информация (30 май 1996 г.) във връзка с горепосоченото писмо, френските власти, от една страна, твърдят, че така и не са получили искания за допълнителна информация, а, от друга страна, считат, че бездействието на Комисията между 30 май 1996 г. и 2 октомври 2001 г. представлява мълчаливо приемане на съвместимостта на мерките, за които е била уведомена.
(54)
Освен това френските власти заявяват, че Комисията е била уведомена за дейностите по комуникация, осъществени от Interbev в рамките на дело C 18/95, във връзка с мерките в полза на сектора на овцете.
(55)
Следователно, тъй като оттогава Комисията не е проучвала тези споразумения, според френските власти те правомерно са приели, че Комисията не се противопоставя на прилагането им.
(56)
При тези условия френските власти считат, че настоящата процедура се отнася само до междубраншовото споразумение от 12 юни 2001 г.
(57)
В писмото си от 24 май 2011 г. и при срещата на 29 март 2011 г. френските власти най-после представиха на Комисията данни относно целия разглеждан период.
2. ПРИЧИНИ, ОБОСНОВАВАЩИ НЕПРЕДСТАВЯНЕТО НА УВЕДОМЛЕНИЕ ЗА ПОМОЩТА СПОРЕД ФРЕНСКИТЕ ВЛАСТИ
(58)
Що се отнася до дейностите, осъществени благодарение на ресурсите от събраните вноски по силата на новите междубраншови споразумения от 12 юни 2001 г. в полза на Interbev и НФЖ, френските власти не са счели за необходимо да представят уведомление за тях, тъй като те са финансирани изключително от частни ресурси, получени от съответния сектор.
3. ДЕЙНОСТИ, ОСЪЩЕСТВЕНИ ОТ INTERBEV
(59)
Що се отнася до дейностите, осъществени от Interbev, френските власти отбелязват, че в резултат на анализа на представената им информация с писмо от 9 ноември Комисията счита, че те са съвместими с Насоките на Общността за държавната помощ в земеделието през 2000-2006 г. и с Насоките на Общността, приложими към държавните помощи за реклама на селскостопанските продукти и на някои продукти, които не са изброени в приложение I. Френските власти потвърждават, че през периода, към който се отнася настоящото решение, Interbev е финансирал тези дейности по реклама, техническа помощ, изследвания и експерименти при същите условия, каквито са изложените в писмото от 9 ноември 2001 г.
4. ДЕЙНОСТИ ЗА ИЗСЛЕДВАНИЯ И ЕКСПЕРИМЕНТИ, ОСЪЩЕСТВЕНИ ЧРЕЗ НФЖ
(60)
Що се отнася до НФЖ, с писмо в отговор на решението за откриване на процедура (8 и 10 октомври 2003 г.) френските власти представиха следните обяснения.
(61)
Дейностите, осъществени благодарение на ресурсите на НФЖ, са дейности за техническа помощ и приложни изследвания. Френските власти потвърдиха, че те са разработени в съответствие с точки 14 и 17 от Насоките на Общността за държавната помощ в земеделието през 2000-2006 г.
(62)
Прави се преди всичко уточнението, че ресурсите, събрани от НФЖ, са използвани за следните дейности:
а)
съвместни дейности за генетично подобряване;
б)
компютризирана система за управление и информационна система за животновъдните стопанства;
в)
приложни изследвания;
г)
икономически проучвания;
д)
разни дейности.
4.1. ДЕЙНОСТИ В ОБЛАСТТА НА ГЕНЕТИКАТА
(63)
В областта на генетиката участието на НФЖ е строго ограничено до участие в някои съвместни дейности, осъществявани в рамката на Националната система за генетично подобряване и определени от Националната комисия за генетично подобряване (CNAG), в която участват представители на държавата, на бранша, на изследователската дейност и на образователните институции.
(64)
Финансовите средства, предоставени от НФЖ, са предназначени основно за участие в дейностите на отдела по генетика на Института за животновъдство, чиито главни задачи са: подпомагане на организациите, които на място съдействат за генетичното подобрение на преживните животни; изготвяне, поддържане и актуализиране на спецификациите, определящи процедурите на място; контрол на процедурите по оползотворяване и регистриране на общите информационни системи за данните, необходими за генетична оценка на разплодните животни; адаптиране на процедурите за индексация в партньорство с INRA; въвеждане на процедури за обмен на данни на международно равнище и разпространение на официалния указател.
4.2. ОБНОВЯВАНЕ И РАЗВИТИЕ НА ИНФОРМАЦИОННИТЕ СИСТЕМИ В ЖИВОТНОВЪДСТВОТО
(65)
В рамките на дейността си по обновяване и развитие на информационните системи в животновъдството, НФЖ дава своя принос за обновяването на генетичната информационна система (ГИС). Започнало през 1995 г., това обновяване се наложи като начин за модернизиране на общата информационна система, въведена преди повече от 20 години, и нейното унифициране, с оглед да се осигури по-ефективно управление на генетичните данни, като се даде същевременно възможност за включване на новите функционалности, необходими за индексацията, и да се намалят разходите.
(66)
От друга страна, НФЖ взе участие в проучването на икономическата, техническата и правната целесъобразност на един проект за браншова информационна система в животновъдството (SPIE), чиято цел е да се осигури браншовото и междубраншовото оползотворяване на официалните данни за идентификация и на другите данни, които могат да се вземат.
4.3. УЧАСТИЕ В ОБЛАСТТА НА ПРИЛОЖНИТЕ ИЗСЛЕДВАНИЯ
(67)
Редица програми за приложни изследвания бяха подпомогнати от НФЖ, чиято задача е да продължи участието си в проучвания, насочени към теми от общ интерес за сектора на животновъдството, като например помощта за програмата за приложни изследвания и трансфер на биотехнологиите за репродукция (прехвърляне на ембриони, определяне на пола, оплождане ин витро). Тези работи се отнасят до новите техники в ембриологията, които са особено интересни с оглед бъдещото използване на молекулярните маркери и на дейностите по селекция, подпомогната от маркери. Програмата по-конкретно включва значително повишаване на резултатността при класическото прехвърляне на ембриони, разработване и оптимизиране на френския метод за определяне на пола на ембрионите, разработване на метода за овоцитна пункция при използване на ехограф, подобряване на техниката на оплождане ин витро.
(68)
НФЖ взе също участие в пилотния проект за изследвания на хомоложната рекомбинация. Проектът, управляван от INRA и използващ метода на трансгенезата, се отнасяше до контролирана модификация на генома на животните и бе насочен към включването на трансген на предварително избрано място в ДНК. Тази процедура имаше за цел да открие пътя за заместване на един ген с друг, без да се използват генетично модифицирани организми.
(69)
Освен това НФЖ взе участие в програмата IDEA за електронната идентификация на едрия рогат добитък и овцете. Той даде също принос за финансирането на националните проекти, одобрени в рамките на програмата на Общността IDEA, насочена към подобряване на надеждността на идентификацията на животните чрез използване на нови техники и електроника.
4.4. ИКОНОМИЧЕСКИ ПРОУЧВАНИЯ
(70)
НФЖ трябваше да участва във финансирането на икономически проучвания, необходими на животновъдните организации, по-специално за да се отговори на въпросите, поставяни от последователните реформи на ОСП, разширяването на Европа, кризите от последните години и развитието в международен контекст.
(71)
Всички тези проучвания са извършени под ръководството на група, наречена „Икономическа група за животновъдство“ (ИГЖ), под егидата на Института за животновъдство, който осигурява съгласуваността между различните изследвания, поискани от бранша, и взаимното им допълване с извършваните на други места изследвания.
(72)
Извършените проучвания се състоят от мониторинг на конюнктурата в секторите за мляко и за месо във Франция и в Европа, ежемесечни финансови справки със задълбочен анализ на икономическите аспекти на производството на животни във Франция, в Европа и в целия свят, специфични изследвания, като мониторинг на цените, на производствените разходи, на преговорите в Общността и в СТО.
(73)
Икономическата обсерватория, създадена в рамките на ИГЖ, обединява конкретните данни за функционирането на животновъдните стопанства, събрани чрез мрежите за животновъдство, и осигурява полезното взаимодействие между макроикономическия и микроикономическия подход.
4.5. РАЗНИ ДЕЙНОСТИ
(74)
НФЖ е призван, от друга страна, да подкрепя стриктно започването на новите обединителни проекти, имащи за цел да насърчат адаптирането на животновъдството към социално-икономическите промени, като например създаване на харта на добрите практики в животновъдството, които се налагат като най-важният общ подход от този вид в Европа, и започването на проекта за комуникация относно професията на животновъда след втората криза със СЕГ, за да се възстанови разбирателството между животновъди и граждани.
4.6. РАМКА НА ОБЩНОСТТА
(75)
Френските власти подчертаха, че всички финансирани дейности са наистина от общ интерес за всички говедовъди и овцевъди; никога не е ставало въпрос за дейности, ползата от които би се ограничила до единични оператори или до отделни групи оператори.
(76)
Финансовото участие на НФЖ е най-често под 50 % от разходите за тези работи и изследвания. То може да бъде над 50 % в някои единични проекти, но размерът на помощта не надвишава в никакъв случай 100 %.
4.6.1. Техническа помощ
(77)
Икономическите проучвания се финансират, като се спазва, от една страна, ограничението от 100 000 EUR на животновъд за период от три години и, от друга страна, правилото за достъп на всички животновъди до техните резултати.
4.6.2. Приложни изследвания
(78)
Френските власти потвърдиха, че данните от всяко икономическо проучване, както и събраните след завършването на всяка изследователска програма, когато са окончателни, получават широко разпространение. Систематично се публикуват и разпространяват резултатите от всички дейности, подпомогнати от фонда, за да могат животновъдите и техните организации по места да се възползват от тях и да имат достъп без никаква дискриминация.
(79)
Използват се два големи канала за разпространение: каналът на браншовите животновъдни организации и този на Института по животновъдство с помощта на технически и икономически публикации, разпространявани широко сред животновъдите и техниците.
(80)
Като се има предвид, че тези работи представляват общ интерес, не се предвижда употребата на резултатите за търговски цели. Същинската полза от тези дейности е за всички говедовъди и овцевъди, до които се разпространяват теоретичните и практическите резултати от тях.
(81)
За финансираните изследвания не се допуска пряко заплащане на производителите и преработвателите.
5. ВНОСКИ ЗА ВНОСА НА ЖИВОТНИ И МЕСО
5.1. ЗА ВНОСКИТЕ В ПОЛЗА НА INTERBEV
(82)
Относно таксуването на вкараното във Франция месо от животновъдни стопанства в други държави-членки или от трети държави, съгласно данните, изпратени на няколко пъти от френските власти, Комисията можа да установи, че междуведомствените постановления за разширение на междубраншовите споразумения от 1995 г. и 2001 г. винаги са изключвали от обхвата си вноските за вносното месо.
5.2. ЗА ВНОСКИТЕ В ПОЛЗА НА НФЖ
(83)
Комисията освен това установи, че вноската, събирана в полза на НФЖ, би могла да бъде приложена към животни, отгледани извън националната територия, но вкарани във Франция, за да бъдат заклани там.
(84)
В писмото си от 6 октомври 2003 г. френските власти признаха уместността на това възражение въз основа на принципите на правото на Общността. Затова те поеха задължението да изменят текста на споразумението, с оглед да се изключи каквато и да било вноска за животните, отгледани извън националната територия, но вкарани във Франция, за да бъдат заклани там. Френските власти предложиха да предоставят новия текст на Комисията, когато новото споразумение бъде окончателно договорено и подписано.
(85)
Те добавиха, че на практика вносът на живи животни е така или иначе много ограничен и не създава опасност от нарушаване на конкуренцията. По данни на митническите органи внесените „възрастни угоени говеда“ са били съответно 24 933 глави през 2001 г. и 22 250 глави през 2002 г. Общо в страната се колят от порядъка на 4 милиона глави, така че живият внос е само 0,58 % от общия брой на закланите животни. От друга страна, над 70 % от този внос е на животни с висок клас по конформация и висока цена, предназначени за потребителска ниша, характерна за Северна Франция. Като се имат предвид средните цени на вноса на тези животни (по данни на митниците 1,50 EUR/kg живо тегло или 2,5 EUR/kg нето), събраната вноска в полза на НФЖ за тези животни е била от порядъка на една хилядна от стойността на животното.
(86)
Според френските власти събраните доброволни задължителни вноски са, от една страна, минимални, тъй като неплащането им за вносните животни е било често явление, което после е станало систематично, а, от друга страна, размерът на въпросната доброволна задължителна вноска, отнесен към стойността на животните, е толкова малък, че не би могъл да доведе до нарушаване на конкуренцията. В своето писмо от 24 май 2011 г. френските власти представиха примерни изчисления на вноските и изявления на предприятия, доказващи, че практиката на възстановяване може да се прилага в някои случаи, без обаче да е задължителна.
(87)
С писма от 13 септември 2005 г. и 24 май 2011 г. френските власти потвърдиха, че от 2003 г. нататък вноската за НФЖ се събира само за животните, отгледани и заклани във Франция (20).
6. ВНОСКИ ЗА ЖИВОТНИТЕ И МЕСОТО, ИЗПРАЩАНИ В ДРУГИ ДЪРЖАВИ-ЧЛЕНКИ
6.1. ЗА ВНОСКИТЕ В ПОЛЗА НА INTERBEV
(88)
Относно вноската за месото, изпращано в други държави-членки, Комисията обърна внимание върху възможен риск от дискриминация, свързан със система на вноски, която не взема под внимание изпращането извън националната територия на някои продукти, подлежащи на заплащане на вноски, и изрази опасения, че подобна мярка поставя в по-благоприятно положение националните продукти, пуснати на пазара във Франция.
(89)
Както е изложено в съображение 16 и следващите, за месото, изпращано в други държави-членки, се заплаща доброволна задължителна вноска от 0,0126 EUR/kg, а след междубраншовото споразумение от 12 юни 2001 г. - доброволна задължителна вноска от 0,024 EUR/kg. Освен това след посоченото споразумение бе предвидена система за възстановяване в размер на 0,010 EUR/kg.
(90)
Що се отнася до доброволните задължителни вноски, събирани за животните, изпращани в други държави-членки, в своето писмо от 24 май 2011 г. френските власти представиха обяснения, доказващи, че посочените доброволни задължителни вноски са пропорционални на печалбите от дейностите, финансирани от тези вноски.
(91)
Френските власти обясниха, че изпращаните живи животни са били неугоени отбити животни от рода на едрия рогат добитък. Както бе посочено в съображение 17 и следващите, за тези животни се е заплащала доброволна задължителна вноска, изчислявана на глава, а не на килограм месо.
(92)
Френските власти представиха тогава изчисление, което дава възможност да се прецени съответствието между вноската на глава и на килограм. В действителност в междубраншовото споразумение от 25 юли 1995 г. се посочва, че доброволната задължителна вноска е 0,084 FRF/kg от кланичен труп и че доброволната задължителна вноска при изпращане на живи животни е 7 FRF на глава възрастно говедо (член 4). От друга страна, едно неугоено отбито животно тежи от порядъка на 250 до 280 kg живо тегло, от което се получава средно 163 kg месо (коефициент 65 %). По този начин вноската от 7 FRF на глава съответства на вноска от 0,042 FRF/kg, което е около половината от вноската, дължима за месото.
(93)
Междубраншовото споразумение от 12 юни 2001 г. продължи действието на този механизъм при запазване на същото съответствие. Сумите (в евро) бяха, както следва: доброволна задължителна вноска (ДЗВ) при клане от 0,024 EUR/kg от кланичен труп (член 2) и ДЗВ при изпращане на живи животни от 1,7 EUR/глава възрастно говедо (член 4). По този начин вноската от 1,7 FRF на глава съответства на вноска от 0,0104 FRF/kg, което е около половината от вноската, дължима за месото.
(94)
Според френските власти общите постъпления (38 136 670 EUR) от доброволната задължителна вноска, получена от продуктите, изпращани в други държави-членки (живи животни и месо), представлява 15 % от общата сума на постъпленията от всички доброволни задължителни вноски, получени от Interbev през периода 1995-2004 г. (252 855 282 EUR). Следвайки общ подход за периода 1995-2004 г., френските власти считат, че посочените постъпления са определени правилно и в съответствие с дейностите, от които биха се облагодетелствали продуктите, изпращани в други държави-членки.
(95)
Освен това френските власти посочват, че животните и месото, изпращани извън Франция, са се облагодетелствали, от една страна, от действия, извършвани извън националната територия, в размер на 21 490 848 EUR, а, от друга страна, от дейностите, които са били от полза за всички животни и продукти, за където и да са били предназначени те. Френските власти смятат, че е правилно от тази сума от действия, полезни за всички животни и продукти и възлизаща на 91 231 075 EUR, да се счита, че само 28 280 000 EUR са финансирали дейности, осъществени извън националната територия.
(96)
Дейностите, отнасящи се конкретно до изнесените животни и продукти, са били по-специално рекламни операции (като например: международни изложения, дейности за браншова информация и връзки с обществеността, зелена седмица в Берлин, курсове за обучение по разфасовка в чужбина). Дейностите, отнасящи се до всички животни и продукти, за които и пазари да са били предназначени във Франция и извън Франция, са били по-специално рекламни дейности, като кампании за „качествено европейско говеждо“, карантията, „породите за месо“, и някои изследвания по безопасност на храните, благосъстояние на животните, управление на качеството, характеризиране на продукта, сертифициране или проследяване на говеждо и телешко месо, резултатите от които са широко разпространени както във Франция, така и извън Франция.
(97)
Френските власти считат, че продуктите, изпращани извън Франция, са спечелили от междубраншовите дейности общо сумата от 49 770 000 EUR. Тази сума следва да се съпостави с доброволните задължителни вноски, които те е трябвало за изплатят, в размер на 38 136 670 EUR. Частта от доброволните задължителни вноски, изплатена от изнесената френска продукция през периода 1995-2004 г., е сравнима с печалбите, които тя е получила от дейностите, финансирани от Interbev.
6.2. ЗА ВНОСКИТЕ В ПОЛЗА НА НФЖ
(98)
В писмото си от 13 септември 2005 г. френските власти потвърдиха, че за самите изпращани продукти не са се дължали вноски в полза на НФЖ.
IV. ОЦЕНКА НА ПОМОЩТА
(99)
Членове 107 и 108 от ДФЕС се прилагат към всички селскостопански продукти от приложение I към него, обхванати от правилата на общата организация на пазара (всички селскостопански продукти, с изключение на конското месо, пчелния мед, кафето, алкохола от селскостопански произход, оцета, получен от алкохол, и корка), в съответствие с различните регламенти, уреждащи общата организация на съответните пазари.
1. НАЛИЧИЕ НА ПОМОЩ ПО СМИСЪЛА НА ЧЛЕН 107, ПАРАГРАФ 1 ОТ ДФЕС
(100)
В съответствие с член 107, параграф 1 от ДФЕС, освен изключенията, предвидени от посочения Договор, всяка помощ, предоставена от държава-членка или чрез ресурси на държава-членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите-членки, е несъвместима с вътрешния пазар.
(101)
Членове 107-109 от ДФЕС се прилагаха през разглеждания период в сектора на говеждото и телешкото месо в съответствие с член 40 от Регламент (ЕО) № 1254/1999 на Съвета (21) относно общата организация на пазара за тези продукти. До приемането на последния те се прилагаха в същия сектор в съответствие с член 24 от Регламент (ЕИО) № 805/68 на Съвета от 27 юни 1968 г. относно общата организация на пазара на говеждо и телешко месо (22). Същите членове се прилагаха в секторите на овчето и козето месо в съответствие с член 23 от Регламент (ЕО) № 2529/2001 на Съвета от 19 декември 2001 г. относно общата организация на пазара на овче и козе месо (23). До приемането на последния те се прилагаха в същия сектор в съответствие с член 22 от Регламент (ЕО) № 2467/98 на Съвета от 3 ноември 1998 г. относно общата организация на пазара на овче и козе месо (24), а до неговото приемане, в съответствие с член 27 от Регламент (ЕИО) № 3013/89 на Съвета от 25 септември 1989 г. относно общата организация на пазара на овче и козе месо (25).
(102)
Членове 107-109 от ДФЕС са приложими днес за двата сектора, посочени в съображение 32 и следващите от настоящото решение, в съответствие с член 180 от Регламент (ЕО) № 1234/2007 на Съвета от 22 октомври 2007 г. за установяване на обща организация на селскостопанските пазари и относно специфични разпоредби за някои земеделски продукти (наречен „Общ регламент за ООП“) (26) (27).
1.1. НАЛИЧИЕ НА СЕЛЕКТИВНО ПРЕДИМСТВО
(103)
Според Съда на ЕС за държавни помощи се считат намесите, които под каквато и да било форма са в състояние пряко или непряко да поставят определени предприятия в по-благоприятно положение или които трябва да се считат за икономическо предимство, което предприятието бенефициер не би получило в нормални пазарни условия (28). В конкретния случай предоставената подкрепа поставя в по-благоприятно положение предприятията, действащи в сектора на говедовъдството или овцевъдството, чрез осъществяването на мерки, които могат да бъдат от полза за производителите или за секторите, представлявани от Interbev.
(104)
Освен това, пак съгласно съдебната практика на Съда на ЕС, за помощи се считат намеси, облекчаващи под различна форма тежестите, които обичайно натоварват бюджета на едно предприятие и които, без да са субсидии в строгия смисъл на думата, имат същото естество и последици (29).
(105)
Що се отнася до наличието на предимство, последното следва да бъде определено на равнището на потенциално облагодетелстваните от дейностите в полза на сектора на месото, както и от въпросните междубраншови вноски и тяхното финансиране. В конкретния случай предоставената подкрепа е поставила в по-благоприятно положение предприятията, действащи в сектора на говедовъдството или овцевъдството, чрез осъществяването на мерки, които могат да бъдат от полза за производителите от сектора.
1.2. ПОМОЩ, ПРЕДОСТАВЕНА ОТ ДЪРЖАВАТА ИЛИ ПОСРЕДСТВОМ ДЪРЖАВНИ РЕСУРСИ
(106)
Съгласно съдебната практика на Съда на ЕС, за да може едно предимство да бъде определено като държавна помощ, трябва, на първо място, то да бъде предоставено пряко или непряко посредством използването на държавни ресурси и, на второ място, да може да бъде приписано на държавата (30).
(107)
Що се отнася до характера на конкретните вноски (доброволни задължителни вноски), Комисията счита, че става въпрос за парафискални такси, т.е. за държавни ресурси. Комисията основава своята оценка на следните съображения.
(108)
Преди всичко трябва да се подчертае, че в съгласно съдебната практика, и по-специално точка 139 от решението по дело Salvat (31), разликата между частни и публични организации не е „определящ елемент за прилагането на Договора към държавните помощи“. В допълнение решението по дело Ladbroke (32) потвърждава по много ясен начин, че член 107, параграф 1 от ДФЕС „обхваща всички парични средства, които могат да бъдат използвани ефективно от публичния сектор за поддържането на предприятия, без значение дали тези средства трайно принадлежат или не на наследството на посочения сектор. Поради това макар сумите (…) да не са постоянно във владение на държавната хазна, фактът, че остават трайно под публичен контрол и следователно на разположение на компетентните национални органи, е достатъчен те да бъдат квалифицирани като ресурси на държавата и посочената мярка да попадне в обхвата на член 107, параграф 1 от Договора“.
(109)
На първо място, в контекста на тази съдебна практика Комисията счита, че фактът, че въпросните доброволни задължителни вноски се състоят от вноски на частния сектор и че не са на постоянно разположение на държавата, не е достатъчен, за да се достигне до заключението, че те остават извън обхвата на член 107, параграф 1 от Договора. За тази цел Комисията следва да разследва и степента на контрол, упражняван от държавата по отношение на постъпленията от въпросните доброволни задължителни вноски, и правомощията на държавата да насочва използването на ресурсите за финансиране на мерките за помощ.
(110)
В разследвания случай Комисията отбелязва, че одобрението на правителството чрез признаването на Interbev представлява предварително условие за въвеждането на доброволните задължителни вноски. Поради това, макар Interbev да е административна единица от частното право, възможността му да въвежда доброволни задължителни вноски в своя сектор на дейност зависи от одобрението на държавата за неговото функциониране и целите му (вж. съображение 14 от настоящото решение).
(111)
Селскостопанският кодекс определя също, че на вноските се придава задължителен характер за всички членове на заинтересования бранш, когато тези вноски бъдат разширени с междуведомствено постановление (вж. съображение 10 от настоящото решение). Оттук следва, че за този вид вноски е необходим акт на държавен орган, за да имат пълно действие (33).
(112)
Въз основа на тези факти Комисията отбелязва, че разследваните ДЗВ могат да бъдат разглеждани като намиращи се под държавен контрол и като представляващи държавни ресурси.
(113)
Второ, използването на приходите от ДЗВ се определя от целите и рамката на функциониране на междубраншовите организации съгласно определенията в Селскостопанския кодекс (вж. съображения 7-10). Следователно държавата има правомощия да насочи използването на приходите от доброволните задължителни вноски за финансиране на мерките за помощ, осъществявани от Interbev. Предимствата, предоставени от Interbev, могат поради това да бъдат приписани на държавата.
(114)
Освен това следва да се припомни, че по дело C-345/02 Pearle (34) Съдът на ЕС посочи някои показатели, които дават възможност да се определи дали парафискалните такси трябва да бъдат разглеждани като държавни ресурси, които могат да бъдат приписани на държавата, когато те се събират в основната си част от междубраншова организация в полза на нейните членове.
(115)
Съгласно критерия, предложен от Съда на ЕС по това дело, задължителните вноски, събирани от посредник, представляващ предприятията от някои стопански сектори, не се разглеждат като държавни ресурси, ако са изпълнени всички следни условия:
а)
въпросната мярка е въведена от браншови орган, който представлява предприятията и работниците в сектора и не служи като инструмент за провеждане на политики, определени от държавата;
б)
целите на въпросната мярка са финансирани изцяло чрез вноски на предприятия от сектора;
в)
начините на финансиране и процентът/размерът на вноските се определят в рамките на браншовия орган от представителите на работодателите и работниците, без държавна намеса;
г)
вноските се използват задължително за финансирането на мярката, без възможност за държавна намеса.
(116)
Става ясно обаче, че разглежданата мярка не отговаря на всички условия на решението по дело Pearle. На първо място, съществуването, задачите и функционирането на Interbev са уредени от националното законодателство (вж. съображения 10 и 14) и финансирането му чрез доброволната задължителна вноска изисква намесата на държавата (вж. съображение 10). Освен това член 632-2-1 от Селскостопанския кодекс определя, че междубраншовите организации допринасят за осъществяването на национални икономически политики и икономически политики на Европейския съюз и могат да се ползват с приоритети при предоставяне на държавни помощи. Interbev може следователно да бъде разглеждан като инструмент за провеждане на подкрепяна от държавата политика, осъществяващ дейности от общ интерес за междубраншовата организация (вж. съображения 40, 61 и следващите). Освен това, както е определено в устава на Interbev, бюджетите на междубраншовата организация могат да се захранват с пряка държавна субсидия. Накрая, с оглед на общия интерес на финансираните изследователски дейности (вж. съображение 10), в конкретния случай не може да бъде установено със сигурност, че получателите на помощта са винаги субектите, задължени да плащат вноските.
(117)
Като има предвид гореизложените съображения, Комисията достига до заключението, че разглежданите мерки могат да бъдат приписани на държавата и са финансирани посредством държавни ресурси.
1.3. ЗАСЯГАНЕ НА ТЪРГОВИЯТА И НАРУШАВАНЕ НА КОНКУРЕНЦИЯТА
(118)
За да попаднат в обхвата на член 107, параграф 1 от ДФЕС, помощите трябва освен това да засягат конкуренцията и търговията между държавите-членки. Този критерий предполага, че получателите на помощите осъществяват икономическа дейност.
(119)
За да се установи дали тази помощ попада в обхвата на член 107, параграф 1 от ДФЕС, като последна стъпка трябва да се провери дали въпросната помощ може за засегне търговията между държавите-членки и да предизвика нарушаване на конкуренцията.
(120)
Съдът на ЕС констатира, че когато дадено предимство, осигурено от държава-членка, укрепва позицията на една категория предприятия спрямо други конкурентни предприятия във вътреобщностната търговия, последните следва да се считат засегнати от това предимство (35), което е достатъчно доказателство за наличието на нарушаване на конкуренцията.
(121)
Достатъчно доказателство за факта, че има търговия между държавите-членки в сектора на месото, е съществуването на обща организация на пазарите в този сектор (36). Така например вътрешнообщностната търговия на месни продукти във Франция е представлявала около 15 % от общата търговия на Съюза за тези продукти (37).
(122)
Предоставената помощ може следователно да засегне търговията между държавите-членки, доколкото тя поставя в по-благоприятно положение националните продукти за сметка на продуктите на другите държави-членки. Всъщност секторът на месото е бил по времето на фактите, разглеждани в настоящото решение, изключително отворен за конкуренцията на общностно равнище и следователно много чувствителен към всяка мярка в полза на продуктите на една или друга държава-членка.
1.4. ЗАКЛЮЧЕНИЯ ОТНОСНО ХАРАКТЕРА НА „ПОМОЩТА“ ПО СМИСЪЛА НА ЧЛЕН 107, ПАРАГРАФ 1 ОТ ДФЕС
(123)
В контекста на изложените съображения Комисията счита, че мерките, въведени в конкретния случай в полза на получателите, им предоставя предимство, от каквото други оператори не могат да се ползват, и нарушават или заплашват да нарушат конкуренцията, като поставят в по-благоприятно положение някои предприятия и някои продукти поради това, че биха могли да засегнат търговията между държавите-членки.
(124)
На тези основания Комисията достига до заключението, че въпросната мярка попада в обхвата на член 107, параграф 1 от ДФЕС и представлява държавна помощ.
2. РАЗСЛЕДВАНЕ НА СЪВМЕСТИМОСТТА НА ПОМОЩТА
2.1. ОБХВАТ НА РЕШЕНИЕТО
(125)
Френските власти считат, че въпросното решение следва да се отнася само до междубраншовото споразумение от 12 юни 2001 г., както е обяснено по-горе (вж. съображение 56).
(126)
В рамките на помощ NN 34/95 Комисията не разполагаше с данни относно вноските за НФЖ, нито за системата на финансиране на помощта от това досие (38). Освен това нейната позиция се отнасяше само до инвестициите в полза на някои животновъди, по-специално с оглед на първата покупка на животни. Комисията нямаше становище и по отношение на системата за доброволни задължителни вноски, нито за помощта за генетично подобряване, генетичната информационна система, биотехнологията и икономическите проучвания, нито пък за рекламните дейности, дейностите за техническа помощ, изследвания и експерименти, финансирани от вноските в полза на Interbev, които не подлежаха на уведомление по смисъла на член 108, параграф 3 от ДФЕС.
(127)
Тези дейности бяха посочени от Франция в нейното писмо от 29 април 1996 г. в рамките на досие NN 49/96, но само онези от тях, свързани с НФЖ.
(128)
В отговор на това писмо Комисията поиска все пак допълнителна информация с писмо от 30 май 1996 г. (VI/021559), с цел да разбере характера и обхвата на финансовите инструменти за подпомагане на организациите за животновъдство, участващи в идентификацията и селекцията на животните, както и развойните дейности. Комисията поиска също така да бъде попълнен описателен документ. Въпреки това френските власти оставиха това писмо без отговор и Комисията така и не се произнесе относно съвместимостта на въпросните дейности с вътрешния пазар. Комисията откри процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от ДФЕС относно въпросната помощ, с писмо от 9 юли 2003 г. (39)
(129)
Междубраншовите споразумения от 15 юни 1994 г. в полза на фонда за животновъдство и от 18 декември 1995 г. в полза на Interbev, както и държавната помощ, финансирана по силата на тези споразумения, трябваше също да бъдат разследвани с оглед на правилата за държавните помощи, тъй като те не са били представени за одобрение от Комисията.
(130)
Следователно настоящото решение се отнася също до споразуменията от 15 юни 1994 г. в полза на НФЖ и от 18 декември 1995 г. в полза на Interbev. При анализа на тези споразумения Комисията не се произнесе по дейностите, финансирани от въпросните междубраншови вноски.
(131)
Както е посочено в съображение 57, френските власти приеха мълчаливо това тълкуване.
2.2. ПРИЛАГАНЕ НА ЧЛЕН 107, ПАРАГРАФ 3 ОТ ДФЕС
(132)
Член 107 от ДФЕС предвижда изключения от общия принцип на несъвместимостта на държавните помощи с ДФЕС, въпреки че някои от тях са определено неприложими, по-специално предвидените в параграф 2 от същия член. Френските власти също не се позоваха на тези изключения.
(133)
Що се отнася до изключенията, посочени в член 107, параграф 3, те следва да бъдат тълкувани стриктно при разследването на всяка програма за помощ за даден регион или сектор, както и във всеки отделен случай на прилагане на общи схеми за помощ. Такива помощи могат всъщност да бъдат предоставени само ако Комисията може да установи, че помощта е необходима за постигане на една от посочените цели. Признаването на право на посочените изключения за помощ, при която това условие не е изпълнено, би означавало да се допусне засягане на търговията между държавите-членки и нарушаване на конкуренцията, лишени от основание с оглед на интереса на Общността, и съответно предимства за операторите на някои държави-членки.
(134)
Комисията счита, че въпросната помощ не е предназначена за насърчаване на икономическото развитие на регион, където жизненото равнище е необичайно ниско или където има високо равнище на непълна заетост, по смисъла на член 107, параграф 3, буква а). Тази помощ не е предназначена и за насърчаване изпълнението на важен проект от общоевропейски интерес или за преодоляването на сериозни затруднения в икономиката на държавата-членка по смисъла на член 107, параграф 3, буква б). Помощта не е предназначена и за насърчаване на културата и опазване на наследството по смисъла на член 107, параграф 3, буква г).
(135)
В член 107, параграф 3, буква в) обаче се предвижда, че за съвместима с вътрешния пазар може да се приеме помощта, която има за цел да улесни развитието на някои икономически дейности или на някои икономически региони, доколкото тази помощ не засяга по неблагоприятен начин условията на търговия до степен, която да противоречи на общия интерес. За да може да се възползва от изключението, посочено в цитирания член, помощта трябва да допринася за развитието на въпросния сектор.
2.3. ОПРЕДЕЛЯНЕ НА НАСОКИТЕ, ПРИЛОЖИМИ КЪМ МЕРКИТЕ, ЗА КОИТО НЕ Е ПОСТЪПИЛО УВЕДОМЛЕНИЕ
(136)
В съответствие с точка 194 от Насоките на Общността за държавната помощ в земеделието и горското стопанство през периода 2000-2006 г. (наричани по-долу: „Насоките за земеделието 2000-2006 г.“) и на Съобщението на Комисията за определяне на приложимите правила при оценка на неправомерната държавна помощ (40), всяка неправомерна помощ по смисъла на член 1, буква е) от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета (41) трябва да се оценява в съответствие с правилата и насоките, действащи към момента, в който помощта е предоставена (42).
(137)
Специфичните насоки за земеделския сектор се прилагат от 1 януари 2000 г. Поради това всяка помощ, предоставена след тази дата, следва да бъде оценена в контекста на насоките, приложими през съответния период. От 1 януари 2000 г. до 31 декември 2006 г. бяха приложими Насоките на Общността за държавната помощ в земеделието. От 1 януари 2007 г. се прилагат Насоките на Общността за държавната помощ в земеделието и горското стопанство през периода 2007-2013 г.
(138)
От друга страна, помощите, предоставени преди тази дата, следва при необходимост да бъдат оценявани в контекста на разпоредбите и на установената съдебна практика, приложими преди 1 януари 2000 г.
2.4. СЪВМЕСТИМОСТ НА ДОБРОВОЛНИТЕ ЗАДЪЛЖИТЕЛНИ ВНОСКИ СЪС СИСТЕМАТА НА ОБЩАТА ОРГАНИЗАЦИЯ НА ПАЗАРА (ООП)
(139)
По въпроса за съвместимостта на доброволните задължителни вноски със системата на ООП в контекста на решението по дело Freskot от 22 май 2003 г. (43), Комисията счита, че в конкретния случай доброволните задължителни вноски не засягат пряко или косвено цените на въпросните крайни продукти, защото те не влияят върху цените на продуктите, които се определят от свободния пазар. Така тежестта върху месните продукти и отглежданите животни се неутрализира от предимството, предоставяно от финансираните дейности. Следователно може да се приеме, че въздействието на вноските върху цените е много ограничено.
(140)
В контекста на предоставената информация по финансирането на тази схема няма възражения.
2.5. АНАЛИЗ НА ДЕЙНОСТИТЕ В КОНТЕКСТА НА ПРИЛОЖИМИТЕ РАЗПОРЕДБИ
2.5.1. Дейности, осъществени чрез вноските за месото
2.5.1.1. Реклама
(141)
Що се отнася до помощта за рекламна дейност, съвместимостта на помощта, предоставена до 1 януари 2002 г., трябва да бъде проверена в контекста на Рамката за националните помощи за реклама на селскостопанските продукти и някои продукти, които не са включени в приложение II към Договора за ЕИО (44), а съвместимостта на помощта, предоставена след тази дата, трябва да бъде проверена в контекста на Насоките на общността, приложими към държавните помощи за реклама на продуктите, включени в приложение I от Договора за ЕО, и за някои продукти, които не са включени в приложение I (45).
(142)
Рамката от 1987 г. и Насоките от 2002 г. се основават по същество на едни и същи принципи. Те предвиждат отрицателни и положителни критерии, които следва да бъдат спазвани от всички национални схеми за помощ. Така например не трябва да става въпрос за рекламни дейности в противоречие с член 34 от ДФЕС или с вторичното право на Общността, нито за дейности, насочени към определени предприятия. Според данните, изпратени от френските власти, възможно е да се достигне до заключението, че тези мерки ще имат цели, съответстващи на редица положителни критерии, изложени в рамката и насоките, посочени по-горе, тъй като някои от тях ще се впишат в целта за намаляване на свръхпроизводството на земеделски продукти, а други - в целта за разработване на продукти с високо качество за здравословно хранене.
(143)
Френските власти обясниха освен това, че посланията, отправени чрез рекламните дейности, няма да имат за цел да разубеждават потребителите да купуват продукти на други държави-членки, нито да омаловажават тези продукти, и че няма да донесат полза на дадена марка на конкретно предприятие или на отделен производител.
(144)
Що се отнася до тавана на помощта, рекламните дейности могат да бъдат финансирани в размер на 50 % от държавни ресурси, като разликата се поема от браншовите и междубраншовите организации, получаващи помощта, било чрез доброволни вноски, било чрез събиране на парафискални такси или задължителни вноски. В конкретния случай мерките са финансирани изцяло чрез парафискални вноски и финансовият принос на операторите в тези кампании достига по определение размер от 50 % от техните разходи.
(145)
Комисията счита, че държавната помощ, предоставена за финансиране на рекламни дейности, е спазила в конкретния случай критериите, установени в законодателството на Общността, приложимо в тази област.
2.5.1.2. Техническа помощ
(146)
Съвместимостта на мярката за техническа помощ, предоставена до 1 януари 2000 г., следва да бъде проверена в контекста на практиката на Комисията, основана на предложението за полезни мерки във връзка с помощта, предоставена от държавите-членки в сектора на животновъдството и на продуктите от животновъдството (46), а за помощта, предоставена след тази дата, в контекста на Насоките за земеделието (47).
(147)
Практиката на Комисията, приложима до 2000 г., и Насоките за земеделието, приети през 2000 г., се основават по същество на едни и същи принципи. По този начин помощта, предоставена в размер на 100 % от допустимите разходи, е разрешена във връзка, по-специално, с мерките за техническа помощ чрез информация и счетоводно съдействие, дейностите за популяризиране на нови техники, както и за обучение на земеделски работници.
(148)
С приемането на насоките през 2000 г. бе добавено ново условие в смисъл, че помощта следва да бъде достъпна за всички отговарящи на условията лица, които осъществяват дейност в съответната зона при обективно определени условия, и че общият размер на помощта не може да надвишава 100 000 EUR на получател за период от три години, или за МСП - 50 % от допустимите разходи, като се прилага по-голямата сума. Френските власти поясниха, че критерият за достъп до осъществените дейности за всички оператори, които са потенциално заинтересовани, е изцяло изпълнен. Въз основа на информацията, предоставена от френските власти, и по-специално за твърде високия брой на получателите, Комисията счита, че критерият относно тавана на помощта е изпълнен.
(149)
Комисията счита, че държавната помощ, предоставена за финансиране на дейностите за техническа помощ, е спазила в конкретния случай критериите, установени от правилата на Общността, приложими в тази област.
2.5.1.3. Изследвания и експерименти
(150)
Що се отнася до дейностите за изследвания и експерименти, съвместимостта на помощта, предоставена до 1 януари 2000 г., трябва да бъде проверена в контекста на Рамката на Общността за държавна помощ за научноизследователска и развойна дейност и на Съобщението на Комисията за изменение на тази рамка, а за помощта, предоставена след тази дата, в контекста на Насоките за земеделието, които в точка 17 се позовават на посочената рамка.
(151)
В рамката на Общността се уточнява, че съвместим с вътрешния пазар е размер на помощта, който може да достигне до 100 %, дори когато научноизследователската и развойната дейност се осъществява от предприятия, стига във всички случаи да бъдат изпълнени следните четири условия:
а)
помощта да представлява общ интерес за конкретния сектор, без да причинява нежелано нарушаване на конкуренцията в други сектори;
б)
информацията се публикува в подходящи всекидневници с национално разпространение, неограничено до членовете на една организация, за да има гаранция, че всеки оператор, който е потенциално заинтересован от тази дейност, може лесно да се информира, че тя се осъществява или е била осъществена и че резултатите са или ще бъдат предоставени при поискване на всяка заинтересована страна. Тази информация ще бъде публикувана на не по-късна дата от всяка информация, която може да бъде предоставена на членовете на дадена организация;
в)
резултатите от дейностите се представят за ползване на всички заинтересовани страни, включително на получателя на помощта, по еднакъв начин - изразени както в стойност, така и в разход на време;
г)
помощта отговаря на условията, изложени в приложение 2, „Вътрешна помощ: основания за освобождаване от задълженията за намаляване“ към Споразумението за селското стопанство, сключено в рамките на многостранните търговски преговори от Уругвайския кръг (48).
(152)
Френските власти обясниха в тази връзка, че дейностите за технически изследвания и експерименти на Interbev се осъществяват в полза на всички оператори от отрасъла. Освен това сдружението разпространява придобитите знания и техническите препоръки, като провежда учебни курсове и разпространява информационни документи, листовки, резюмета и диплянки, както и на електронни носители. Всеки животновъд, касапин, месар, преработвател или търговец в сектора на едрия рогат добитък и овцете може да бъде информиран за резултатите и да получи достъп до основните резултати от изследванията без дискриминация, едновременно с всички останали и след обикновено поискване. Накрая френските власти уверяват, че въпросните дейности не са свързани с пряко заплащане на производителите, нито на преработвателите, и че отговарят на международните търговски критерии, възприети от Европейския съюз.
(153)
Комисията счита, че държавната помощ, предоставена за финансиране на дейностите за изследвания и експерименти, е спазила в конкретния случай критериите, установени от правилата на Общността, приложими в тази област.
2.5.2. Дейности, осъществени от НФЖ
2.5.2.1. Техническа помощ
(154)
Що се отнася до мярката за техническа помощ, съвместимостта на помощта, предоставена до 1 януари 2000 г., трябва да бъде проверена в контекста на практиката на Комисията, основана на предложението за полезни мерки във връзка с помощта, предоставена от държавите-членки в сектора на животновъдството и на продуктите от животновъдството (49), а за помощта, предоставена след тази дата, в контекста на Насоките за земеделието (50).
(155)
Практиката на Комисията, приложима до 2000 г., и Насоките за земеделието, приети през 2000 г., се основават по същество на едни и същи принципи. По този начин помощта, предоставена в размер на 100 % от допустимите разходи, е разрешена във връзка, по-специално, с мерките за техническа помощ чрез информация и счетоводно съдействие, дейностите за популяризиране на нови техники, както и за обучение на земеделски работници.
(156)
С приемането на насоките през 2000 г. бе добавено ново условие в смисъл, че помощта следва да бъде достъпна за всички отговарящи на условията лица, които осъществяват дейност в съответната зона при обективно определени условия, и че общият размер на помощта не може да надвишава 100 000 EUR на получател за период от три години, или за МСП - 50 % от допустимите разходи, като се прилага по-голямата сума.
(157)
Френските власти подчертаха, че всички финансирани дейности са наистина от общ интерес за всички говедовъди и овцевъди; никога не е ставало въпрос за дейности, ползата от които би се ограничила до индивидуални оператори или до отделни групи оператори.
(158)
Финансовото участие на НФЖ е най-често под 50 % от разходите за тези работи и изследвания. То може да бъде над 50 % по някои единични проекти, но размерът на помощта не надвишава в никакъв случай 100 %.
(159)
Икономическите проучвания се финансират, като се спазва, от една страна, ограничението от 100 000 EUR на животновъд за период от три години и, от друга страна, правилото за достъп на всички животновъди до техните резултати.
(160)
Комисията счита, че държавната помощ, предоставена за финансиране на дейностите за техническа помощ, е спазила в конкретния случай критериите, установени от правилата на Общността, приложими в тази област.
2.5.2.2. Изследвания и експерименти
(161)
Що се отнася до дейностите за изследвания и експерименти, съвместимостта на помощта, предоставена до 1 януари 2000 г., трябва да бъде проверена в контекста на Рамката на Общността за държавна помощ за научноизследователска и развойна дейност и на съобщението на Комисията за изменение на тази рамка, а за помощта, предоставена след тази дата, в контекста на Насоките за земеделието, които в точка 17 се позовават на посочената рамка.
(162)
В рамката на Общността се уточнява, че съвместим с вътрешния пазар е размер на помощта, който може да достигне до 100 %, дори когато научноизследователската и развойната дейност се осъществява от предприятия, стига във всички случаи да бъдат изпълнени следните четири условия:
а)
помощта да представлява общ интерес за конкретния сектор, без да причинява нежелано нарушаване на конкуренцията в други сектори;
б)
информацията се публикува в подходящи всекидневници с национално разпространение, неограничено до членовете на една организация, за да има гаранция, че всеки оператор, който е потенциално заинтересован от тази дейност, може лесно да се информира, че тя се осъществява или е била осъществена и че резултатите са или ще бъдат предоставени при поискване на всяка заинтересована страна. Тази информация ще бъде публикувана на не по-късна дата от всяка информация, която може да бъде предоставена на членовете на дадена организация;
в)
резултатите от дейностите се представят за ползване на всички заинтересовани страни, включително на получателя на помощта, по еднакъв начин - изразени както в стойност, така и в разход на време;
г)
помощта отговаря на условията, изложени в приложение 2, „Вътрешна помощ: основания за освобождаване от задълженията за намаляване“ към Споразумението за селското стопанство, сключено в рамките на многостранните търговски преговори от Уругвайския кръг.
(163)
В конкретния случай данните от всяко икономическо проучване, както и събраните след завършването на всяка изследователска програма, когато са окончателни, получават широко разпространение. Резултатите от всички дейности, подпомогнати от фонда, действително се публикуват и разпространяват систематично, за да могат животновъдите и техните организации по места да се възползват от тях и да имат достъп без никаква дискриминация.
(164)
Използват се два големи канала за разпространение: каналът на браншовите животновъдни организации и този на Института по животновъдство с помощта на технически и икономически публикации, разпространявани широко сред животновъдите и техниците.
(165)
Като се има предвид, че тези работи представляват общ интерес, не се предвижда употребата на резултатите за търговски цели. Въпросът за разходите за отстъпване на правото на ползване или за условията за получаване на право на ползване не се поставя изобщо. Същинската полза от тези дейности е за всички говедовъди и овцевъди, до които се разпространяват теоретичните и практическите резултати от тях.
(166)
За финансираните изследвания не се допуска директно заплащане на производителите и преработвателите. Те отговарят на общите и специфичните критерии, посочени в приложение 2, „Вътрешна помощ: основания за освобождаване от задълженията за намаляване“ към Споразумението за селското стопанство, сключено в Маракеш в рамките на многостранните търговски преговори от Уругвайския кръг.
(167)
Комисията счита, че държавната помощ, предоставена за финансиране на дейностите за изследвания и експерименти, е спазила в конкретния случай критериите, установени от правилата на Общността, приложими в тази област.
2.6. ФИНАНСИРАНЕ НА ПОМОЩТА
(168)
Като се има предвид, че държавната помощ е финансирана чрез парафискална такса (доброволните задължителни вноски), Комисията трябва да разследва едновременно финансираните мерки, т.е. помощта, и начина, по който те са финансирани. Съгласно Съда на ЕС (51), ако начинът на финансиране на помощта, по-специално когато става въпрос за задължителни вноски, е съставна част от мярката за помощ, Комисията следва да има предвид този начин на финансиране, когато разследва помощта.
(169)
Редица елементи са от значение, за да се определи дали начинът на финансиране е съставна част от мярката за помощ: приходът от таксата трябва да бъде запазен за финансирането на помощта и да бъде задължително отпуснат за финансирането на помощта (52), таксата трябва да бъде предоставена на мярката за помощ при спазване на съответните национални разпоредби (53) и размерът на таксата трябва има пряко въздействие върху размера на държавната помощ (54).
(170)
Прилагането на тези критерии към въпросните мерки даде повод на Комисията да отбележи следните елементи. Първо, правното основание на разглежданите мерки, а именно междубраншовите споразумения, разширени с постановление, определят задължителните вноски. Това означава, че всяка вноска се събира изключително в полза на съответния фонд, без да бъде внасяна в общия бюджет на Interbev или в държавния бюджет. Вноската трябва следователно да се разглежда като запазена за финансирането на помощта и отпусната за финансирането на помощта въз основа на действащите национални разпоредби. Второ, мерките за помощ се финансират изключително чрез браншовите вноски. Interbev не прибягва по никакъв начин до другите си източници на финансиране, за да допълва финансирането на предвидените дейности. Може следователно да се достигне до заключението, че размерът на таксата има пряко въздействие върху размера на държавната помощ.
(171)
Въз основа на тези елементи Комисията достига до заключението, че начинът на финансиране на помощта, в конкретния случай чрез доброволните задължителни вноски, е съставна част от мярката за помощ и следователно трябва да се има предвид при разследване на съвместимостта на помощта. Тъй като този начин на финансиране може да е в противоречие с член 110 от ДФЕС, Комисията не може да твърди, че схемата за помощ е съвместима, ако тя установява дискриминация между вносните и националните продукти (55) или между изнасяните и националните продукти (56).
(172)
В конкретния случай вноската е събирана за националните продукти, както и за износа на месо и животни (в рамката на доброволните задължителни вноски за месото) и вноса на месо и животни (в рамката на доброволните задължителни вноски, събирани от НФЖ).
(173)
Разследването на Комисията се отнася до няколко аспекта, свързани с вноските за месото и вноската в полза на НФЖ, доколкото вътреобщностната търговия би могла да бъде засегната от посочените вноски.
2.6.1. Вноски за месото (вноски в полза на Interbev)
2.6.1.1. Вносно месо
(174)
Както е посочено в съображение 82, в периода 1996-2004 г. на вноската за вносното месо не е бил придаден задължителен характер от френското законодателство. Следователно тя е изключена от обхвата на настоящото решение, тъй като не съставлява, сама по себе си, държавна помощ. Липсва всъщност един от определящите елементи, посочени в съображение 10, т.е. задължителният характер. Поради това и въз основа на гореизложеното, мерките, финансирани от таксата, наложена върху вносните продукти, не съставляват държавна помощ и затова не са предмет на настоящото решение.
2.6.1.2. Изнасяни продукти
(175)
Както е посочено в съображение 16 и следващите (57), считано от 1 януари 1996 г., вноската бе наложена върху продукти, изпращани в други държави-членки, въпреки че през 2001 г. бе въведено частично възстановяване на тази вноска. Според съдебната практика на Съда на ЕС тази вноска би могла да доведе до дискриминация спрямо износителите, ако дейностите, финансирани от вноската, не са предназначени за тях и не компенсират понасяната от тези износители тежест (58). Необходимо е следователно да се докаже, че предназначението на приходите от тази вноска не е поставила в по-благоприятно положение националните продукти, пускани на пазара във Франция, за сметка на изнасяните национални продукти.
(176)
Действията, отнасящи се конкретно до изнасяните животни и продукти, са били по-специално рекламни операции (като например: международни изложения, дейности за браншова информация и връзки с обществеността, зелена седмица в Берлин, курсове за обучение по разфасовка в чужбина).
(177)
Дейностите, отнасящи се до всички животни и продукти, за които и пазари да са били предназначени във Франция и извън Франция, са били по-специално рекламни дейности, като кампании за „качественото европейско говеждо“, карантията, „породите за месо“, и някои изследвания във връзка с безопасността на храните, благосъстоянието на животните, управлението на качеството, характеризирането на продукта, сертифицирането или проследяването на говеждото и телешкото месо, резултатите от които са широко разпространени както във Франция, така и извън Франция.
i) Месо и животни, изпращани в други държави-членки
(178)
Според френските власти дейностите, от които са се възползвали продуктите и животните, изпращани в други държави-членки, изключително или съвместно с националните продукти, не са обхващали всички дейности, финансирани от доброволните задължителни вноски.
(179)
Целесъобразно е да се установи по години и общо дали продуктите, изпращани в други държави-членки, са се облагодетелствали от дейностите на междубраншовата организация.
(180)
В следващата таблица е показано разпределението на приходите в евро, постъпващи от доброволните задължителни вноски, между различните дейности на Interbev, разбити по години, както и процентът на дейностите, предназначени изключително за изнасяните меса и животни или заедно с националните продукти и животни.
Година
Дейности в полза на всички продукти
Дейности в полза само на продуктите във Франция
Дейности в полза само на изнасяните продукти
Общо за дейностите през годината
В % от всички финансирани дейности
(закръглено)
1996 г.
5 517 088,95
13 308 769,70
2 101 111,35
20 926 970,00
36
1997 г.
9 244 861,43
8 723 278,25
2 104 379,32
20 072 518,99
56
1998 г.
8 995 703,14
11 214 605,23
927 146,63
21 137 455,00
46
1999 г.
9 780 064,41
10 308 559,00
1 058 778,36
21 447 401,76
50
2000 г.
8 245 970,18
10 126 453,50
991 754,32
19 264 178,00
47
2001 г.
9 447 359,23
15 115 169,26
1 720 267,50
26 282 796,00
42
2002 г.
10 553 240,96
24 553 282,92
4 326 569,12
39 433 093,00
37
2003 г.
12 626 096,22
21 010 195,68
3 761 566,70
37 398 458,60
43
2004 г.
11 288 281,00
20 527 149,24
4 045 129,24
35 860 559,48
42
(181)
От таблицата излиза, че за целия разглеждан период в полза на изнасяните продукти са били около 44 % от всички дейности, финансирани от доброволните задължителни вноски. Следва да се уточни, че според данни на френските власти за същия период общите приходи от събраните вноски за изнасяните продукти са били 15 % (59). Освен това френските власти посочиха, че делът от 15 % е средна стойност и предоставиха числени данни за всяка година, от които се вижда, че размерът на вноските, събрани за изнасяните продукти, не е бил никога над 18 %.
ii) Съвместимост с член 110 от ДФЕС
(182)
Като взе предвид последиците от решението на Съда на ЕС по дело Nygard (60), както и факта, че мерките, финансирани от таксата, представляват държавна помощ по смисъла на член 107 от ДФЕС и че таксата няма дискриминационен характер в противоречие с член 110 от ДФЕС, тъй като е била наложена също върху изнасяните продукти и животни, които са се възползвали пропорционално от свързаните с нея предимства, Комисията счита, че приходите от таксата върху изнасяните продукти, предназначена за финансиране на дейностите на Interbev, представляват финансиране на помощта, съвместимо с разпоредбите на ДФЕС, и по-специално на член 107 от него, и че следователно финансираната по този начин държавна помощ е съвместима с посочения договор.
2.6.2. Вноските в полза на НФЖ
2.6.2.1. Внасяни животни
(183)
Според френските власти до 2003 г. вноските, събирани в полза на НФЖ, са можели да бъдат приложени и към животни, отгледани извън националната френска територия, но вкарани във Франция, за да бъдат заклани там.
(184)
В отговор на изразените от Комисията съмнения френските власти заявиха, че са изменили текста на междубраншовото споразумение, с оглед да бъде изключена всяка вноска за вносните или вкараните във Франция животни. Според френските власти тези вноски се прилагат само за животните, които са отгледани и заклани във Франция.
(185)
Комисията не бе уведомена за измененията на това междубраншово споразумение. Представено бе само указанието с циркулярно писмо от 2 февруари 2005 г. (вж. съображение 87), в което се посочва, че вноските в полза на НФЖ се прилагат само за всяко месо от животни, заклани на националната територия и отгледани във Франция.
(186)
Следователно през периода от 1 януари 1996 г. и 30 септември 2004 г. вноската за месото е била налагана и за месото от животни, заклани във Франция, но отгледани извън националната територия.
(187)
Френските власти не можаха да докажат, че дейностите, финансирани от тези вноски, са били от полза за животновъдите, които са осъществявали своята дейност извън националната територия. Всъщност задължените да заплащат доброволната задължителна вноска, които са изнасяли продуктите си, не са се ползвали от никакво възстановяване или намаление, въпреки че не са получавали всички облаги от съответните дейности. Що се отнася до изследователските и развойните дейности, както и за техническата помощ, те могат по принцип да бъдат от полза само за националните продукти (месо и животни, отгледани и заклани във Франция).
(188)
Фактът, че вносът на живи животни е бил по онова време много ограничен (61) и че на практика вносителите на живи животни са имали възможността, ако искат, да декларират тонажа на внесените животни, за да намалят основата за начисляване на вноската и да подадат заявление за възстановяване, няма преки последици за оценката на Комисията по същество. Освен това всяка дискриминация, дори и най-малката, попада в обхвата на член 110 от ДФЕС.
(189)
Като взе предвид последиците от решението на Съда на ЕС по дело Nygard (62), както и факта, че мерките, финансирани от таксата, представляват държавна помощ по смисъла на член 107 от ДФЕС и че таксата има дискриминационен характер в противоречие с член 110 от ДФЕС, тъй като е била прилагана за продукти от другите държави-членки, които обаче не са се възползвали изцяло от свързаните с нея предимства, Комисията счита, че приходите от таксата върху изнасяните продукти, предназначена за финансиране на дейностите на Interbev, представляват финансиране на помощта, несъвместимо с вътрешния пазар съгласно Договора, и по-специално член 107 от него, и че следователно финансираната по този начин държавна помощ е несъвместима с посочения договор.
2.6.2.2. Изнасяни животни
(190)
Тъй като вноските в полза на НФЖ се прилагат за животните, отгледани и заклани във Франция, Комисията може да достигне до заключението, че изпращаните продукти не подлежат сами по себе си на вноска в полза на НФЖ и следователно се изключват от обхвата на настоящото решение.
3. НЕПРАВОМЕРНОСТ НА ПОМОЩТА
(191)
Комисията подчертава, както бе вече посочено в решението за откриване на процедура, че не е била уведомена от Франция в съответствие с член 108, параграф 3 от ДФЕС относно постановленията за разширение, придали задължителен характер на доброволните вноски, и за дейностите, които те финансират, преди тяхното прилагане (вж. съображение 2 от настоящото решение).
(192)
Член 1, буква е) от Регламент (ЕО) № 659/1999 определя точно понятието „неправомерна помощ“ като нова помощ, която е приведена в действие в нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС. Задължението за уведомяване на Комисията за държавна помощ е установено в член 2 от цитирания регламент.
(193)
Що се отнася преди всичко до характера на разследваните тук вноски, Комисията отбелязва, че те изискват акт на държавен орган, за да имат пълно въздействие. Поради това Комисията счита, че в конкретния случай става въпрос за парафискални такси, т.е. за държавни ресурси.
(194)
Доколкото доброволните задължителни вноски са държавни ресурси (както е посочено в съображение 106 и следващите), представляващи съставна част от схема за помощ (съображение 171 и следващите), и са били използвани за финансиране на предимства в полза на предприятията от сектора на месото, уведомяването на Комисията за тях представлява задължение по силата на член 108, параграф 3 от Договора.
(195)
Както е посочено в съображения 123 и 124, тъй като мерките, приведени в действие от Франция, съдържат елементи на държавна помощ, следва, че става въпрос за нова помощ, за която Комисията не е уведомена, и поради това тя е неправомерна по смисъла на Договора.
(196)
Съгласно Съобщението на Комисията за определяне на приложимите правила при оценка на неправомерната държавна помощ (63), всяка неправомерна помощ по смисъла на член 1, буква е) от Регламент (ЕО) № 659/1999 трябва да се оценява в съответствие с правилата и насоките, действащи към момента, в който помощта е предоставена.
V. ЗАКЛЮЧЕНИЯ
(197)
В контекста на гореизложеното Комисията счита, че финансирането на тази схема чрез доброволни задължителни вноски не поражда възражения, доколкото те се прилагат за националните продукти и за изнасяните продукти и животни (в конкретния случай „вноските за месото“ през периода 1996-2004 г.).
(198)
Тъй като вноски се събират и за вносните животни (в конкретния случай за животните в полза на НФЖ през периода 1996-2004 г.), от гореизложените съображения следва, че системата на доброволни задължителни вноски е несъвместима с вътрешния пазар поради неспазване на член 110 от ДФЕС, защото Франция не можа да докаже, че и вносните продукти са се възползвали от помощта по същия начин, както националните продукти.
(199)
Освен това за разследваната тук помощ не е била уведомена Комисията по смисъла на член 108, параграф 3 от ДФЕС и поради това тя съставлява неправомерна помощ по смисъла на член 1, буква е) от Регламент (ЕО) № 659/1999.
(200)
Комисията изразява съжаление, че Френската република е привела в действие посочената помощ в нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС.
(201)
Тъй като става въпрос за привеждане в действие на помощ, без да се изчака окончателното решение на Комисията, уместно е да се напомни, че поради задължителния характер на процедурните правила, изложени в член 108, параграф 3 от ДФЕС - правила, чието пряко действие Съдът на Европейския съюз е признал в редица решения (64), неправомерността на въпросната помощ не може да бъде коригирана с обратна сила (65).
(202)
Съдът на ЕС припомни, че когато една мярка за помощ, чийто начин на финансиране е съставна част от нея, се прилага, без да се изпълни задължението за уведомяване, националните съдилища са длъжни по принцип да разпоредят възстановяването на таксите или вноските, събрани специално за финансирането на тази помощ. Той припомня също, че националните съдилища са тези, които трябва да защитават правата на лицата, които могат да бъдат подведени под съдебна отговорност, срещу евентуално незачитане от страна на националните власти на забраната за привеждане в действие на помощи, която е посочена в член 108, параграф 3, последно изречение от ДФЕС, и има пряк ефект. Подобно незачитане, съобщено от страна на лицата, които могат да бъдат подведени под съдебна отговорност, на което те могат да се позоват и което е установено от националните съдилища, следва да води до това последните да носят всички последствия от него съгласно своето национално право, що се отнася както до валидността на актовете, включващи привеждането в действие на въпросните мерки за помощ, така и до възстановяването на предоставеното финансово подпомагане (66).
(203)
Комисията счита за уместно в конкретния случай да приеме условно решение, като използва възможността, предоставена от член 7, параграф 4 от Регламент (ЕО) № 659/1999, според който Комисията може да прибави към решението си условия, съгласно които дадена помощ може да се счита за съвместима с вътрешния пазар, и може да определи задължения, които да ѝ позволят да контролира спазването на своето решение.
(204)
С цел да коригира нарушението на член 110 от ДФЕС и по този начин да премахне дискриминацията със задна дата, Франция трябва да възстанови частта от таксата, събрана за вносните продукти (вноски за животните в полза на НФЖ през периода 1996-2004 г.), пропорционално на предимствата от помощта, които те не са получили. Коригирането на това нарушение ще направи въпросната помощ съвместима с член 107 от ДФЕС.
(205)
Комисията определя условията, които трябва да бъдат спазени при горепосоченото възстановяване. Франция трябва да възстанови на задължените лица частта от таксата за горепосочените продукти, внесени през периода от въвеждането на таксата до 30 септември 2004 г., при пълно спазване на следните условия:
а)
ако могат да представят доказателство, че доброволните задължителни вноски са били събирани за вносните продукти, задължените с тази такса лица могат да изискат да им бъде възстановена пропорционална част от приходите от таксата, предназначена за финансиране на дейностите, извършени в полза изключително на националните продукти, в срок, определен в съответствие с националното право, но в никакъв случай не по-малко от шест месеца, считано от публикуването на настоящото решение;
б)
Франция ще установи степента на евентуалната дискриминация, на която са подложени вносните продукти. За тази цел Франция ще провери за референтния период паричната равностойност между общо събраните суми от разглежданата такса за националните продукти и предимствата, от които се ползват изключително тези продукти;
в)
възстановяването трябва да стане в срок от максимум шест месеца, считано от датата на подаване на молбата;
г)
възстановените суми следва да бъдат актуализирани, като се вземат предвид лихвите, считано от датата на събирането на тези суми до датата на тяхното действително възстановяване. Лихвите се изчисляват на базата на референтния лихвен процент на Комисията, предвиден по метода на определяне на референтните и сконтовите лихвени проценти;
д)
френските власти трябва да приемат всякакви разумни доказателства от страна на задължените лица, които доказват сумата, платена от тях за таксата върху продукти, произхождащи от други държави-членки;
е)
правото на възстановяване не може да бъде предмет на други условия, по-специално на условието таксата да не е била прехвърляна;
ж)
когато задълженото лице още не е платило таксата, френските власти категорично трябва да откажат плащането на пропорционалната част от нея, наложена върху продуктите, внесени от други държави-членки, за която е доказано, че е предназначена за финансиране на част от помощта, която е в полза изключително на националните продукти. Те трябва да откажат плащането и на свързаните с нея евентуални лихви за забава;
з)
при поискване от страна на Комисията, Франция се задължава да представи пълен отчет, доказващ правилното изпълнение на мярката за възстановяване;
и)
ако в друга държава-членка е била наложена сходна такса върху същите продукти, които са били облагани с таксата във Франция, френските власти поемат задължението да върнат на задължените лица частта от таксата върху продуктите, произхождащи от тази друга държава-членка;
й)
Франция поема задължението да сведе настоящото решение до знанието на всички потенциално задължени с тази такса лица,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
1. Държавната помощ за насърчаване, реклама, техническа помощ, изследователска и развойна дейност, приведена неправомерно в действие от Франция в нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС, и финансирана чрез парафискална такса (доброволна задължителна вноска за месото и живите животни, изпращани в други държави-членки през периода 1996-2004 г., и за живите животни, внасяни през периода 1996-2004 г.), е държавна помощ, съвместима с вътрешния пазар в съответствие с член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, що се отнася до периода от датата на влизане в сила на таксата до 30 септември 2004 г., при условие че Франция спазва условията, изложени в параграф 2 на настоящия член.
2. Франция трябва да възстанови на задължените лица частта от таксата за горепосочените продукти, внесени през периода от въвеждането на таксата до 30 септември 2004 г., при пълно спазване на следните условия:
а)
ако могат да представят доказателство, че доброволните задължителни вноски са били събирани за вносните продукти, задължените с тази такса лица могат да изискат да им бъде възстановена пропорционална част от приходите от таксата, предназначена за финансиране на дейностите, извършени в полза изключително на националните продукти, в срок, определен в съответствие с националното право, но в никакъв случай не по-малко от шест месеца, считано от публикуването на настоящото решение;
б)
Франция ще установи степента на евентуалната дискриминация, на която са подложени вносните продукти. За тази цел Франция ще провери за референтния период паричната равностойност между общо събраните суми от разглежданата такса за националните продукти и предимствата, от които се ползват изключително тези продукти;
в)
възстановяването трябва да стане в срок от максимум шест месеца, считано от датата на подаване на молбата;
г)
възстановените суми следва да бъдат актуализирани, като се вземат предвид лихвите, считано от датата на събирането на тези суми до датата на тяхното действително възстановяване. Лихвите се изчисляват на базата на референтния лихвен процент на Комисията, предвиден по метода на определяне на референтните и сконтовите лихвени проценти;
д)
френските власти трябва да приемат всякакви разумни доказателства от страна на задължените лица, които доказват сумата, платена от тях за таксата върху продукти, произхождащи от други държави-членки;
е)
правото на възстановяване не може да бъде предмет на други условия, по-специално на условието таксата да не е била прехвърляна;
ж)
когато задълженото лице още не е платило таксата, френските власти категорично трябва да откажат плащането на пропорционалната част от нея, наложена върху продуктите, внесени от други държави-членки, за която е доказано, че е предназначена за финансиране на част от помощта, която е в полза изключително на националните продукти. Те трябва да откажат плащането и на свързаните с нея евентуални лихви за забава;
з)
при поискване от страна на Комисията Франция се задължава да представи пълен отчет, доказващ правилното изпълнение на мярката за възстановяване;
и)
ако в друга държава-членка е била наложена сходна такса върху същите продукти, които са били облагани с таксата във Франция, френските власти поемат задължението да върнат на задължените лица частта от таксата върху продуктите, произхождащи от тази друга държава-членка;
й)
Франция поема задължението да сведе настоящото решение до знанието на всички потенциално задължени с тази такса лица.
Член 2
Франция уведомява Комисията в срок от два месеца от датата на уведомлението за настоящото решение за мерките, предприети от нея за неговото спазване.
Член 3
Адресат на настоящото решение е Френската република.
Съставено в Брюксел на 13 юли 2011 година.
DECISÃO DA COMISSÃO
de 13 de julho de 2011
relativa às quotizações a favor da Interbev
[notificada com o número C(2011) 4923]
(Apenas faz fé o texto na língua francesa)
(2012/131/UE)
A COMISSÃO EUROPEIA,
Tendo em conta o Tratado sobre o Funcionamento da União Europeia, nomeadamente o artigo 108.o, n.o 2, primeiro parágrafo (1),
Depois de, em conformidade com o artigo 108.o, n.o 2, primeiro parágrafo, do TFUE, ter convidado os interessados a apresentar as suas observações, e tendo em conta essas observações,
Considerando o seguinte:
I. PROCEDIMENTO
(1)
Na sequência das informações recebidas sobre a medida em questão, a Comissão Europeia interrogou as autoridades francesas sobre a mesma, por carta de 2 de outubro de 2001. A Representação Permanente da França junto da União Europeia respondeu à Comissão, por carta de 9 de novembro de 2001.
(2)
Uma vez que foi executada sem autorização prévia da Comissão, a medida foi inscrita no registo dos auxílios não notificados com o número NN 39/03.
(3)
A Comissão deu início ao procedimento previsto no artigo 108.o, n.o 2, do TFUE em relação ao auxílio em questão, pela carta n.o C(2003) 2057 final, de 9 de julho de 2003.
(4)
A decisão de dar início ao procedimento foi publicada no Jornal Oficial da União Europeia (2). A Comissão convidou os outros Estados-Membros e as partes interessadas a apresentar as suas observações relativamente aos auxílios em causa. A Comissão não recebeu observações a este respeito da parte dos interessados. As autoridades francesas enviaram as suas observações por cartas de 8 e 10 de outubro de 2003, de 13 de setembro e de 29 de novembro de 2005.
(5)
Em 25 de fevereiro de 2011, foi enviado à França um pedido de informações adicionais, tendo sido realizada uma reunião em 29 de março de 2011.
(6)
As autoridades francesas responderam por carta de 24 de maio de 2011.
II. DESCRIÇÃO DA MEDIDA
1. QUOTIZAÇÕES A FAVOR DA INTERBEV
1.1. AS ORGANIZAÇÕES INTERPROFISSIONAIS (OIP) E O SISTEMA DE QUOTIZAÇÕES VOLUNTÁRIAS TORNADAS OBRIGATÓRIAS
(7)
As organizações interprofissionais (OIP) são agrupamentos que congregam as diferentes corporações profissionais mais representativas da produção agrícola, por setor, e, segundo o caso, da transformação, comercialização e distribuição, devendo ter sido reconhecidas como organização interprofissional pela autoridade administrativa competente. A sua existência, as missões e o funcionamento são regulamentados pelos artigos L.631-1 e seguintes do Código Rural. Para que o agrupamento seja reconhecido, as autoridades competentes devem verificar o cumprimento de vários critérios, nomeadamente que os seus estatutos são conformes com a legislação (artigo L.632-1 do Código Rural) e que as organizações constitutivas da OIP em questão são representativas.
(8)
As OIP têm por objetivo conduzir ações no interesse de todos os elos do setor, podendo celebrar acordos para o efeito, os quais, juntamente com a cobrança de quotizações voluntárias para financiar as operações ao abrigo dos mesmos podem, em seguida, ser tornados obrigatórios («serem objeto de extensão»), por diploma interministerial, a todos os intervenientes do setor, independentemente de pertencer ou não a uma organização profissional membro da OIP, se cumprirem os objetivos previstos na legislação. Estes acordos pretendem essencialmente favorecer o conhecimento do mercado, as relações entre os profissionais, a qualidade e a promoção dos produtos. O Código Rural só autoriza a extensão dos acordos que visem «um interesse comum» baseado em ações «conformes ao interesse geral e compatíveis com as regras da política agrícola comum» (cf. artigo L.632 -3 do Código Rural).
(9)
As modalidades de cobrança e repartição das quotizações voluntárias tornadas obrigatórias são definidas individualmente em cada acordo de OIP.
1.2. PAPEL DO ESTADO
(10)
Embora as OIP sejam pessoas coletivas de direito privado e o seu financiamento seja assegurado por quotizações do setor em questão, o funcionamento do sistema das quotizações voluntárias obrigatórias (QVO) requer intervenção do Estado, em particular nas seguintes modalidades:
a)
Previamente a qualquer pedido de extensão, a OIP deve ser reconhecida pelas autoridades públicas e cumprir os objetivos da política agrícola nacional e da política agrícola comum (ver considerandos 7 e 8);
b)
Uma vez reconhecidas, as OIP podem pedir ao Estado que torne os seus acordos obrigatórios, isto é, que sejam objeto de extensão por portaria interministerial. Os operadores da zona de produção em causa ficam, assim, sujeitos à quotização voluntária obrigatória, cobrada por uma OIP representativa (ver considerando 8);
c)
Nos termos do artigo L.632-8-1 do Código Rural, as autoridades competentes são as destinatárias dos relatórios de atividade de cada OIP e do balanço da aplicação de cada acordo objeto de extensão.
2. OBJETIVO DO AUXÍLIO
(11)
O objetivo do auxílio em questão consiste em incentivar ações de investigação e desenvolvimento, assistência técnica e promoção (publicidade) em benefício do setor da pecuária.
2.1. QUOTIZAÇÕES INSTITUÍDAS PELA INTERBEV
(12)
São objeto da presente decisão dois tipos de quotizações interprofissionais que as autoridades tornaram obrigatórias. Por um lado, a quotização relativa à carne e miudezas das espécies bovina e ovina destinadas ao consumo humano, assim como aos animais vivos das espécies bovina e ovina expedidos para os países da União Europeia ou exportados («quotização relativa à carne»), e, por outro lado, a quotização a favor do Fonds national de l’élevage (Fundo Nacional da Pecuária - FNE) («quotização FNE»).
(13)
Os acordos interprofissionais que estabelecem as quotizações a favor da Interbev objeto da presente decisão são os seguintes:
Quotização relativa à carne
Quotização a favor do Fonds national de l’élevage (FNE)
Acordo OIP
Portaria de extensão
Acordo OIP
Portaria de extensão
25.7.1995
18.12.1995
15.6.1994
18.12.1995
12.6.2001
19.9.2001
19.4.2001
(14)
A Association nationale interprofessionnelle du bétail et des viandes (Associação Interprofissional Nacional para o Gado e a Carne - Interbev) é a organização interprofissional francesa para o setor da pecuária e da carne. Foi fundada em 9 de outubro de 1979 por iniciativa das organizações representativas do setor da pecuária e das carnes do setor bovino, ovino e equino, e reconhecida por portaria de 18 de novembro de 1980 (3). A sua função é defender e promover os interesses comuns da pecuária e das atividades industriais, artesanais e comerciais do setor. A Interbev foi reconhecida em 1980 como organização interprofissional para o setor da pecuária e da carne. É composta por treze organizações profissionais nacionais que representam os diferentes ramos do setor económico da pecuária e da carne: criadores, comerciantes de animais vivos, matadouros, grossistas, industriais e distribuidores.
(15)
As suas duas missões principais são o estabelecimento de acordos profissionais e a comunicação coletiva. A isto se juntam programas de investigação no setor da carne. Os acordos interprofissionais assinados no seio da associação definem as regras que regulamentam a atividade do setor. Esses acordos podem ser apresentados aos poderes públicos, no âmbito do procedimento de extensão. Após a promulgação da extensão por portaria conjunta dos Ministérios da Agricultura e da Economia, as medidas previstas por um acordo interprofissional revestem-se de caráter obrigatório para o conjunto dos operadores do setor.
2.2. QUOTIZAÇÃO RELATIVA À CARNE
(16)
Por acordo interprofissional de 25 de julho de 1995, objeto de extensão por portaria de 18 de dezembro de 1995 (4), a Interbev instituiu uma quotização relativa à carne e miudezas destinadas ao consumo humano, das espécies bovina e ovina, assim como aos animais vivos das espécies bovina e ovina expedidos para os países da UE ou exportados.
(17)
A quotização foi imposta a três categorias de carnes e/ou animais:
a)
Quotização relativa à carne e miudezas destinadas ao consumo humano de animais abatidos em França: fixada em 0,084 FRF/kg (5) de carcaça e paga pela pessoa singular ou coletiva, proprietária ou coproprietária do animal no momento do abate;
b)
Quotização relativa à carne introduzida ou importada para consumo em França: fixada em 0,042 FRF/kg e paga pela pessoa singular ou coletiva, primeira proprietária ou coproprietária da carne em território nacional;
c)
Quotização relativa aos animais vivos das espécies bovina e ovina expedidos para um país da União Europeia ou exportados: fixada em 7 FRF/cabeça e paga pela pessoa singular ou coletiva última proprietária ou coproprietária dos animais em território nacional.
(18)
O acordo interprofissional de 25 de julho de 1995 foi substituído por um outro acordo interprofissional, de 12 de junho de 2001, que foi objeto de extensão, nos termos da portaria de 19 de setembro de 2001 (6). O artigo n.o 1 da portaria prevê que o acordo seja objeto de extensão por um período que termina três anos após a data de publicação da portaria, ou seja, em 30 de setembro de 2004.
(19)
O acordo interprofissional de 12 de junho de 2001 previa uma recondução da situação anterior no que diz respeito à categoria da carne e/ou dos animais em questão, com aumentos no montante da quotização: 0,1574 FRF (0,024 EUR) para a carne e as miudezas destinadas ao consumo humano de animais abatidos em França; 0,0656 FRF (0,010 EUR) para a carne introduzida ou importada para consumo em França; 11,15 FRF (1,7 EUR) para os animais vivos das espécies bovina e ovina expedidos para um país da União Europeia ou exportados.
(20)
O acordo de 12 de junho introduziu igualmente a possibilidade de reembolsar parcialmente a quotização relativa à carne no momento da sua expedição para um país da União Europeia ou da sua exportação para um país terceiro. A taxa de reembolso era de 0,0656 FRF/kg (0,010 EUR).
(21)
As extensões ocorridas em 1995 e 2001 excluíram do sistema a quotização relativa à carne introduzida ou importada para consumo em França. Estes produtos não são, por conseguinte, afetados pela quotização obrigatória relativa à carne.
2.3. QUOTIZAÇÃO FNE
(22)
Por acordo interprofissional de 15 de junho de 1994, que foi objeto de extensão por portaria de 18 de dezembro de 1995 (7) e por portaria de 19 de setembro de 2001 (8), a Interbev instituiu uma quotização a favor do Fonds national de l’élevage. A última portaria prevê que o acordo seja objeto de extensão por um período que termina três anos após a data de publicação da portaria, ou seja, em 30 de setembro de 2004.
(23)
Este fundo profissional, gerido no âmbito da Confédération nationale de l’élevage (Confederação Nacional da Pecuária - CNE), foi criado para dar resposta a dois objetivos fundamentais: por um lado, incentivar a reestruturação das organizações de serviço e favorecer a sua adaptação às necessidades futuras de um número de produtores cada vez menor e confrontados com as políticas comunitárias de controlo das produções, e, por outro, contribuir para a continuidade dos meios coletivos em matéria de progresso genético e investigação aplicada, que permanecerão, no futuro, os fatores centrais da competitividade no domínio da pecuária.
(24)
As pessoas singulares ou coletivas proprietárias ou coproprietárias de animais das espécies bovina e ovina abatidos na França pagam uma quotização destinada ao financiamento deste fundo. De acordo com os últimos dados fornecidos pelas autoridades francesas, esta quotização foi fixada em 0,02 FRF/kg (0,003 EUR) de carne líquida abatida (ou 7 FRF/cabeça para os bovinos adultos, 2,40 FRF/cabeça para os vitelos e 0,36 FRF/cabeça para os ovinos - 1,05 EUR, 0,36 EUR e 0,054 EUR, respetivamente).
(25)
Segundo as autoridades francesas, as receitas dessa quotização são utilizadas para o melhoramento genético, para o sistema de informação genético, a biotecnologia e os estudos económicos.
2.4. AÇÕES FINANCIADAS PELAS QUOTIZAÇÕES
(26)
Os recursos da Interbev provenientes das quotizações relativas à carne são utilizados em três tipos de ações, nomeadamente:
a)
Comunicação e promoção a favor do setor;
b)
Assistência técnica;
c)
Investigação e experimentação.
(27)
No que diz respeito à comunicação e promoção, trata-se, nomeadamente, do financiamento de campanhas sobre temas diversos, relacionados com os produtos à base de carne de qualidade, ou mesmo de campanhas mais genéricas na televisão e na rádio, a favor da carne de bovino, bem como ações de relações públicas. São ainda financiadas ações de promoção nos mercados externos e a participação em certames profissionais e de divulgação.
(28)
As ações de assistência técnica estão ligadas, nomeadamente, à certificação e qualificação das produções animais, em particular para suprimir as condicionantes com que se confrontam os operadores implicados nessas ações. A Interbev elabora também cadernos de encargos coletivos a favor destes setores e participa na difusão e aplicação da carta de boas práticas em matéria de pecuária e do código de boas práticas do trabalho no setor da carne, participando, ainda, na clarificação das transações ao longo de todo o processo de produção.
(29)
As ações de investigação e experimentação são as mais bem adaptadas às necessidades do setor, centrando-se, nomeadamente na segurança alimentar, na gestão da qualidade e no bem-estar dos animais.
(30)
Os recursos da Interbev provenientes das quotizações a favor do FNE são utilizados nas seguintes ações:
a)
Ações coletivas de melhoramento genético;
b)
Informatização da gestão dos sistemas de informação das produções animais;
c)
Trabalhos de investigação aplicada;
d)
Estudos económicos;
e)
Atividades diversas.
3. DESCRIÇÃO DA MEDIDA EM CAUSA
(31)
A presente decisão abrange o período de 1996 a 2004, ano do termo do último acordo interprofissional objeto do presente procedimento.
4. BENEFICIÁRIOS
(32)
Os beneficiários desta medida de auxílio são os criadores de bovinos e ovinos.
(33)
Os principais destinatários finais da medida de auxílio em questão são os produtores, os transformadores e os distribuidores de produtos agrícolas. Está previsto que algumas das atividades possam ser realizadas por conta destes por empresas privadas.
(34)
A presente decisão não afeta a posição da Comissão quanto à compatibilidade do processo de seleção de prestadores de serviços a quem é confiada a realização de atividades Interbev com as regras relativas aos concursos públicos.
5. MOTIVOS QUE ORIGINARAM A ABERTURA DO PROCEDIMENTO (9)
(35)
Em primeiro lugar, a Comissão nota, no que respeita à natureza das quotizações em causa, que o Governo francês as tornou obrigatórias, no âmbito de um procedimento de extensão dos acordos interprofissionais. A extensão dos acordos foi efetuada mediante a adoção de uma portaria publicada no Journal Officiel de la République française. Daqui se depreende que as referidas quotizações exigiram um ato de autoridade pública para serem plenamente efetivas. Consequentemente, a Comissão considerou, na fase da abertura do procedimento, que se tratava neste caso de imposições parafiscais, ou seja, de recursos públicos, e que os auxílios eram ilegais porque não notificados.
(36)
Nos termos do ponto 194 das Orientações comunitárias para os auxílios estatais no setor agrícola e florestal 2007-2013 (10) (a seguir denominadas «Orientações agrícolas»), qualquer auxílio ilegal deve ser avaliado em conformidade com as regras e orientações em vigor no momento da sua atribuição. As Orientações agrícolas são aplicáveis desde 1 de janeiro de 2007. As orientações precedentes, Orientações comunitárias para os auxílios estatais no setor agrícola (2000-2006) (11), aplicam-se desde 1 de janeiro de 2000. Por conseguinte, qualquer auxílio concedido após essa data deve ser apreciado à luz dessas orientações. Em contrapartida, qualquer auxílio concedido antes desta data deve ser apreciado à luz das disposições e da prática aplicáveis antes de 1 de janeiro de 2000. Os auxílios em causa foram concedidos desde 1996.
(37)
Tratando-se de auxílios estatais financiados por meio de uma imposição parafiscal, as ações financiadas pelos auxílios, assim como o financiamento dos próprios auxílios, devem ser objeto de exame por parte da Comissão.
5.1. AUXÍLIOS
5.1.1. Ações de promoção
(38)
A Comissão recordou que a compatibilidade dos auxílios concedidos antes de 1 de janeiro de 2000 deve ser verificada, nos termos do enquadramento dos auxílios nacionais à publicidade dos produtos agrícolas e de determinados produtos não incluídos no anexo II do Tratado CEE (12), e que a compatibilidade dos auxílios concedidos após aquela data deve ser verificada na perspetiva das Diretrizes comunitárias para os auxílios estatais à publicidade de produtos incluídos no anexo I do Tratado CE e de determinados produtos não incluídos no anexo I (13). Os dois textos partilham essencialmente os mesmos princípios, prevendo, nomeadamente, determinados critérios negativos e positivos a respeitar. No que se refere ao estabelecimento de um limite máximo de auxílio, as ações em causa devem ser financiadas pelo setor até, no mínimo, 50 % dos seus custos. Neste caso, as medidas foram inteiramente financiadas mediante imposições parafiscais e os esforços financeiros dos profissionais atingem, por definição, esse nível. A Comissão considerou, na fase de abertura do procedimento de exame, que as condições aplicáveis foram respeitadas.
5.1.2. Ações de assistência técnica
(39)
A Comissão recordou que a compatibilidade dos auxílios concedidos antes de 1 de janeiro de 2000 deve ser verificada na perspetiva da prática da Comissão, inspirada pela proposta de medidas adequadas em matéria de auxílios concedidos pelos Estados-Membros no setor da pecuária e dos respetivos produtos (14), e que a compatibilidade dos auxílios concedidos depois dessa data deve ser verificada na perspetiva das orientações agrícolas. A prática da Comissão aplicável antes de 2000 e as orientações agrícolas partilham, essencialmente, os mesmos princípios. Assim, para este tipo de auxílio é autorizado o financiamento de 100 % das despesas elegíveis. Além disso, os auxílios devem ser acessíveis a todos os profissionais potencialmente interessados. A Comissão considera, pois, na fase de abertura do procedimento de exame, que as condições aplicáveis foram respeitadas.
5.1.3. Ações de investigação e experimentação
(40)
A Comissão recordou que a compatibilidade desses auxílios deve ser verificada na perspetiva do enquadramento comunitário dos auxílios estatais à investigação e desenvolvimento (15) e da comunicação da Comissão, que altera o enquadramento em questão (16). Assim, é compatível com o mercado comum uma taxa de auxílio que pode ascender a 100 %, contanto que as quatro condições que aí se indicam sejam preenchidas: o auxílio é de interesse geral para o setor, a informação deve ser publicada em jornais adequados, os resultados dos trabalhos são fornecidos com uma base igual, simultaneamente em termos de custos e de tempo, e o auxílio satisfaz os critérios comerciais internacionais subscritos pela UE. A Comissão considerou, pois, na fase de abertura do procedimento de exame, que as condições aplicáveis foram respeitadas.
5.1.4. Ações financiadas pela quotização FNE
(41)
A Comissão interrogava-se sobre a natureza exata das ações financiadas pela quotização FNE, cujo objetivo era incentivar a reestruturação das organizações de serviço e favorecer a sua adaptação às necessidades futuras dos produtores, bem como contribuir para a continuidade dos meios coletivos em matéria de criação do progresso genético e investigação aplicada. As receitas dessa quotização teriam sido utilizadas, segundo as autoridades francesas, para o melhoramento genético, o sistema de informação genética, a biotecnologia e os estudos económicos. Esses elementos informativos foram insuficientes para a Comissão poder verificar a compatibilidade das ações em questão com as disposições comunitárias eventualmente aplicáveis. A Comissão não pôde, por conseguinte, concluir, na fase de abertura do procedimento de exame, que as ações financiadas pela quotização FNE eram compatíveis com o Tratado CE (17).
5.2. FINANCIAMENTO DOS AUXÍLIOS
5.2.1. Quotização relativa à carne
(42)
Desde 1 de janeiro de 1996, a quotização incide, designadamente, nos animais vivos das espécies bovina e ovina expedidos para outros Estados-Membros, assim como produtos de carne bovina e ovina expedidos para outros Estados-Membros, ainda que, para estes últimos, tenha sido introduzido em 2001 um reembolso parcial da quotização. Nos termos de um acórdão do Tribunal de Justiça da União Europeia (a seguir designado «Tribunal de Justiça») (18) uma imposição deve ser considerada uma violação da proibição de discriminação, consignada no artigo 110.o do TFUE, se as vantagens que comporta a afetação da receita da imposição beneficiarem especialmente os produtos nacionais sujeitos a imposição, que sejam transformados, ou comercializados no mercado nacional, compensando parcialmente o encargo por estes suportado e desfavorecendo, assim, os produtos nacionais exportados.
(43)
A Comissão considerou, na fase do procedimento de exame, que as receitas provenientes da imposição sobre os produtos e os animais vivos expedidos para outros Estados-Membros, destinada a financiar as ações de promoção, assistência técnica e investigação e experimentação efetuadas pela Interbev, poderiam constituir um financiamento do auxílio incompatível com o mercado interno ao abrigo do Tratado, nomeadamente do artigo 107.o, e, por conseguinte, que os auxílios estatais assim financiados teriam sido incompatíveis com o Tratado. Com efeito, a imposição poderia desfavorecer a produção dos referidos animais para efeitos de exportação para outros Estados-Membros, se a afetação das receitas fosse, pela sua natureza, suscetível de favorecer a produção nacional comercializada em França, em detrimento da produção nacional exportada e se o nível da imposição não tivesse em conta as diferenças dos lucros realizados pelos produtos nacionais, devidas à sua comercialização interna ou externa.
5.2.2. Quotização FNE
(44)
Com base nas informações disponíveis no momento da abertura do procedimento de exame, a Comissão não dispunha, na fase do procedimento de exame, de elementos que indicassem que essa quotização tinha abrangido animais importados ou expedidos para outros Estados-Membros.
6. COMPATIBILIDADE DAS QUOTIZAÇÕES VOLUNTÁRIAS OBRIGATÓRIAS COM O SISTEMA DA ORGANIZAÇÃO COMUM DE MERCADO
(45)
Quanto à questão da compatibilidade das quotizações voluntárias obrigatórias com o sistema de organização comum de mercado («OCM») no contexto do acórdão de 22 de maio de 2003 Freskot (19), a Comissão considerou que, neste caso, as quotizações voluntárias obrigatórias não interferiam, direta ou indiretamente, com os preços dos produtos finais em causa, porque as imposições não influenciam os preços dos produtos, uma vez que estes são determinados pelo mercado livre. Assim, a imposição sobre os produtos de charcutaria e as espécies pecuárias é compensada pela vantagem que as atividades financiadas constituem. Por conseguinte, é possível considerar que os efeitos das imposições sobre os preços são muito limitados ou inexistentes.
III. OBSERVAÇÕES DA FRANÇA
(46)
Por cartas de 8 e 10 de outubro de 2003, as autoridades francesas apresentaram as suas observações sobre a decisão da Comissão de dar início ao procedimento previsto no artigo 108.o, n.o 2, do TFUE relativamente ao auxílio em questão.
(47)
Por cartas de 13 de setembro e 29 de novembro de 2005, as autoridades francesas apresentaram novas observações em resposta a pedidos de informação adicional enviados pela Comissão.
(48)
Na sequência do pedido de informações adicionais enviado pela Comissão em 25 de fevereiro de 2011 e da reunião de 29 de março de 2011, as autoridades francesas apresentaram novas observações por carta de 24 de maio de 2011.
(49)
Segundo as autoridades francesas, a Comissão considera que os recursos provenientes dessas quotizações interprofissionais, que passaram a ser obrigatórias, podem ser equiparadas a imposições parafiscais, passíveis de criar distorções de concorrência no mercado interno. As autoridades francesas também observam que as medidas deviam ter sido notificadas e apresentaram as seguintes observações:
1. ÂMBITO DO EXAME DA COMISSÃO SEGUNDO AS AUTORIDADES FRANCESAS
(50)
Relativamente às quotizações cobradas em aplicação dos acordos interprofissionais de 15 de junho de 1994 a favor do Fonds national de l’élevage e de 18 de dezembro de 1995 a favor da Interbev, as autoridades francesas consideram que a Comissão tinha dado início ao seu exame por cartas de 16 de janeiro de 1995 (auxílio NN 34/95) e 18 de março de 1996, encerrando-o por carta [SG (96) D/6396] de 15 de julho de 1996, concluindo que as medidas em questão entram exclusivamente no âmbito de aplicação do Regulamento (CEE) n.o 2328/91 do Conselho, devendo ser objeto de exame a título do mesmo. Com efeito, o artigo 35.o, n.o 2, deste regulamento exclui a aplicação dos artigos 92.o e 93.o do Tratado.
(51)
Em resposta à argumentação da Comissão, segundo a qual na altura não se havia pronunciado sobre as outras ações realizadas pela Interbev (já que o processo n.o NN 34/95 apenas dizia respeito aos investimentos destinados à restruturação da criação de vacas leiteiras), as autoridades francesas afirmaram que, em resposta a uma carta da Comissão de 18 de março de 1996, se tinham manifestado, considerando que o Fonds national de l’élevage se destinava efetivamente a melhorar a seleção na pecuária e a apoiar a investigação, em particular a genética. (Carta de 13 de setembro de 2005).
(52)
As autoridades francesas consideram, portanto, que a Comissão estava devidamente informada da existência de ações de comunicação, promoção, investigação e experimentação financiadas pela Interbev e teria podido, no âmbito deste procedimento, solicitar informações adicionais às autoridades francesas. A Comissão não deu qualquer seguimento a esta comunicação, pelo que as autoridades francesas concluíram que as informações fornecidas satisfaziam a Comissão.
(53)
Em resposta posterior à Comissão, que alegava ter enviado um pedido de informações adicionais (30 de maio de 1996) à referida carta, as autoridades francesas, por um lado, declararam não haver nunca recebido qualquer pedido de informações adicionais e, por outro, consideraram que a inação da Comissão entre 30 de maio de 1996 e 2 de outubro de 2001 constituiu uma aceitação implícita da compatibilidade das ações de que tinha tido conhecimento.
(54)
Além disso, as autoridades francesas garantem que a Comissão teve conhecimento das ações de comunicação realizadas pela Interbev no âmbito do processo C 18/95, relativo às medidas a favor do setor ovino.
(55)
Consequentemente, uma vez que a Comissão não prosseguiu, desde então, o exame destes acordos, as autoridades francesas consideram que têm legitimidade para concluir que a Comissão não se opôs à sua aplicação.
(56)
Nestas condições, as autoridades francesas consideram que o procedimento em questão se referia unicamente ao acordo interprofissional de 12 de junho de 2001.
(57)
Na sua carta de 24 de maio de 2011, e na reunião de 29 de março de 2011, as autoridades francesas apresentaram finalmente à Comissão as informações relativas a todo o período em questão.
2. MOTIVOS PARA A NÃO NOTIFICAÇÃO DO AUXÍLIO SEGUNDO AS AUTORIDADES FRANCESAS
(58)
As autoridades francesas não consideraram necessário notificar as ações desenvolvidas com os recursos provenientes das quotizações cobradas em aplicação dos novos acordos interprofissionais de 12 de junho de 2001, a favor da Interbev e do FNE, uma vez que as mesmas são financiadas exclusivamente com recursos privados vindos do setor em causa.
3. AÇÕES REALIZADAS PELA INTERBEV
(59)
No que respeita às ações realizadas pela Interbev, as autoridades francesas tomam nota de que a Comissão, na sequência da análise das informações por elas fornecidas por carta de 9 de novembro de 2001, as considera compatíveis com as Orientações comunitárias para os auxílios estatais no setor agrícola (2000-2006) e com as Diretrizes comunitárias para os auxílios estatais à publicidade de produtos incluídos no anexo I do Tratado CE e de determinados produtos não incluídos no anexo I. As autoridades francesas confirmam que a Interbev financiou tais ações de publicidade, assistência técnica, investigação e experimentação, durante o período abrangido pela presente decisão, nas mesmas condições que as descritas anteriormente na carta de 9 de novembro de 2001.
4. AÇÕES DE INVESTIGAÇÃO E DE ASSISTÊNCIA TÉCNICA REALIZADAS ATRAVÉS DO FNE
(60)
Em relação ao FNE, as autoridades francesas, por carta de resposta à decisão de abertura do procedimento (8 e 10 de outubro de 2003), forneceram as explicações que se seguem.
(61)
As ações realizadas com os recursos do FNE são ações de assistência técnica e de investigação aplicada. As autoridades francesas confirmaram que foram concebidas de acordo com os pontos 14 e 17 das Orientações comunitárias para os auxílios estatais no setor agrícola (2000-2006).
(62)
Em primeiro lugar, é indicado que os recursos recolhidos pelo FNE foram utilizados para as seguintes ações:
a)
Ações coletivas de melhoramento genético;
b)
Sistema informatizado de gestão e sistema de informação das produções animais;
c)
Trabalhos de investigação aplicada;
d)
Estudos económicos;
e)
Atividades diversas.
4.1. DOMÍNIO DA GENÉTICA
(63)
No domínio da genética, a participação do FNE limita-se estritamente ao acompanhamento de certas ações coletivas realizadas no âmbito do Dispositivo Nacional de Melhoramento Genético (Dispositif national d’amélioration génétique) e definidas pela Comissão Nacional de Melhoramento Genético (Commission nationale d’amélioration génétique (CNAG), que reúne representantes do Estado, do setor profissional, da investigação e da educação.
(64)
Os financiamentos concedidos pelo FNE destinam-se essencialmente ao acompanhamento das ações do departamento de genética do Institut de l’élevage (Instituto da Pecuária), cuja missão consiste principalmente em apoiar as organizações no terreno que contribuem para o progresso genético dos ruminantes, a elaboração, manutenção e desenvolvimento de cadernos de especificações que definam os procedimentos no terreno, o controlo dos procedimentos de valorização e registo nas cadeias informáticas coletivas de dados necessárias à avaliação genética dos reprodutores, a adaptação de procedimentos de indexação em parceria com o INRA, a implementação de procedimentos para troca de dados a nível internacional e a difusão dos índices oficiais na França.
4.2. RENOVAÇÃO E DESENVOLVIMENTO DOS SISTEMAS DE INFORMAÇÃO NA PECUÁRIA
(65)
Ao abrigo da sua ação de renovação e desenvolvimento de sistemas de informação na pecuária, o FNE participa na renovação do sistema de informação genética (SIG). Iniciada em 1995, essa renovação veio modernizar o sistema coletivo de informação, criado há mais de 20 anos, unificando-o, de modo a assegurar uma gestão mais eficaz dos dados genéticos e permitir simultaneamente a integração de novas funcionalidades necessárias à indexação e a redução dos custos.
(66)
Além disso, o FNE participou no estudo de viabilidade económica, técnica e jurídica de um projeto de sistema profissional de informação na pecuária, cujo objetivo é garantir a valorização profissional e interprofissional dos dados oficiais de identificação e de outros dados que possam ser fornecidos.
4.3. INTERVENÇÕES NO DOMÍNIO DA INVESTIGAÇÃO APLICADA
(67)
O FNE apoiou vários programas de investigação aplicada e pretende continuar a participar em estudos com temas de interesse geral para o setor da pecuária como, por exemplo, o programa de investigação aplicada e a transferência de biotecnologias da reprodução (transferência de embriões, determinação do sexo, fertilização in vitro, clonagem). Estes trabalhos centram-se em novas técnicas de embriologia, especialmente interessantes tendo em vista a futura utilização dos marcadores moleculares e dos trabalhos de reprodução assistida por marcadores. O programa traduziu-se numa melhoria significativa no desempenho da transferência convencional de embriões, no desenvolvimento e otimização do método francês de determinação do sexo dos embriões, no desenvolvimento do método de colheita de ovócitos com ecografia e numa melhoria da técnica de fertilização in vitro.
(68)
O FNE também participou no projeto-piloto de investigação sobre a recombinação homóloga. O projeto, liderado pelo INRA, utilizando o método da transgénese, focou-se numa modificação controlada do genoma dos animais, visando a inserção de um transgene num local pretendido do DNA. Este direcionamento destina-se a abrir caminho para a substituição de um gene por outro sem recorrer a organismos geneticamente modificados.
(69)
Além disso, o FNE participou no programa IDEA em matéria de identificação eletrónica de bovinos e ovinos. Contribuiu igualmente para o financiamento de projetos nacionais selecionados no âmbito do Programa Comunitário IDEA para melhorar a fiabilidade da identificação dos animais utilizando as novas técnicas de eletrónicas.
4.4. ESTUDOS ECONÓMICOS
(70)
O FNE participou no financiamento de estudos económicos indispensáveis às organizações de criadores, em particular para responder às questões colocadas pelas sucessivas reformas da PAC, o alargamento da Europa, as crises dos últimos anos e a evolução do contexto internacional.
(71)
Todos estes estudos são realizados sob a orientação de um grupo denominado Groupe économique du bétail (Grupo Económico do Gado - GEB), liderado pelo Institut de l’élevage, que garante a coerência dos diferentes trabalhos solicitados pelo setor profissional e a sua complementaridade com outros estudos já existentes.
(72)
Os trabalhos realizados consistem no acompanhamento da situação corrente nos setores do leite e da carne em França e na Europa, relatórios económicos mensais que analisam em profundidade os aspetos económicos da produção animal em França, na Europa e no mundo, e trabalhos específicos como o controlo dos preços, o custo de produção e as negociações comunitárias e na OMC.
(73)
O observatório económico criado no âmbito do GEB integra os conhecimentos concretos sobre o funcionamento das explorações, conhecidas pelas redes de pecuária, e assegura a sinergia entre as abordagens macro e microeconómicas.
4.5. ATIVIDADES DIVERSAS
(74)
O FNE também apoia pontualmente o lançamento de novos projetos congregadores destinados a facilitar a adaptação da pecuária às evoluções socioeconómicas, tais como a aplicação da carta de boas práticas agrícolas, que se impõe como a iniciativa coletiva mais importante deste género na Europa, e o lançamento do projeto de comunicação sobre o trabalho do criador, na sequência da segunda crise da BSE, com o objetivo de restabelecer o entendimento entre criadores e cidadãos.
4.6. ENQUADRAMENTO COMUNITÁRIO
(75)
As autoridades francesas sublinharam que todas as ações financiadas são de interesse geral para o conjunto dos criadores de bovinos ou ovinos, não se tratando nunca de ações cujo benefício se limite a operadores individuais ou a grupos de operadores especiais.
(76)
A participação financeira do FNE é geralmente inferior a 50 % do custo desses trabalhos e investigações. Pode ser superior a 50 % em alguns projetos específicos, mas a taxa de auxílio nunca excede os 100 %.
4.6.1. Assistência técnica
(77)
Os estudos económicos são financiados garantindo, por um lado, o respeito pelo limite de 100 000 EUR por criador por um período de três anos e, por outro lado, o respeito pela regra de acesso de todos os criadores aos seus resultados.
4.6.2. Investigação aplicada.
(78)
As autoridades francesas confirmaram que os dados definitivos de cada estudo económico, bem como os recolhidos no final de cada programa de investigação, são objeto de uma ampla divulgação. Todos os trabalhos financiados pelo fundo são sistematicamente publicados e divulgados, permitindo que os criadores e as suas organizações no terreno beneficiem destes trabalhos e acedam aos mesmos sem qualquer discriminação.
(79)
São utilizados dois grandes canais de difusão: as organizações profissionais de pecuária e o Institut de l’élevage, através de publicações técnicas e económicas amplamente difundidas junto de criadores e técnicos.
(80)
Atendendo ao interesse geral das investigações, não está prevista nenhuma exploração comercial dos resultados. Os verdadeiros beneficiários das ações são, de facto, todos criadores de bovinos e ovinos, a quem são transmitidos os resultados teóricos e práticos dos trabalhos.
(81)
Os estudos financiados não dão lugar a qualquer pagamento direto aos produtores ou aos transformadores.
5. QUOTIZAÇÕES RELATIVAS A ANIMAIS E CARNE IMPORTADOS
5.1. SOBRE AS QUOTIZAÇÕES INTERBEV
(82)
Relativamente à tributação da carne introduzida na França proveniente de criações de outros Estados-Membros ou de países terceiros, de acordo com informações transmitidas em diferentes momentos pelas autoridades francesas, a Comissão pôde constatar que as portarias interministeriais de extensão dos acordos interprofissionais de 1995 e 2001 excluíram sempre do seu âmbito de aplicação as quotizações relativas à carne importada.
5.2. SOBRE AS QUOTIZAÇÕES FNE
(83)
Por último, a Comissão constatou que a quotização cobrada a favor do FNE podia aplicar-se a animais criados fora do território nacional, mas introduzidos na França para aí serem abatidos.
(84)
Na sua carta de 6 de outubro de 2003, as autoridades francesas tomaram consciência da pertinência desta objeção tendo em conta os princípios do direito comunitário. Por conseguinte, haviam concordado em alterar o texto do acordo para excluir qualquer quotização sobre animais criados fora do território nacional, mas introduzidos em França para aí serem abatidos. As autoridades francesas propuseram-se enviar o novo texto à Comissão logo que o novo acordo fosse formalizado e assinado.
(85)
Segundo as autoridades francesas, na prática, as importações de animais vivos tinham um caráter marginal e não constituíam um risco de distorção da concorrência. De acordo com os serviços alfandegários, os «bovinos adultos gordos» importados corresponderam, respetivamente, a 24 933 cabeças em 2001 e 22 250 cabeças em 2002. Os abates nacionais foram da ordem dos 4 milhões de cabeças, pelo que as importações de animais vivos só representam 0,58 % dos abates totais. Além disso, mais de 70 % dessas importações são animais de categorias de conformação superior e preço elevado, destinados a um nicho específico de consumo do Norte da França. Dados os preços médios de importação destes animais (de acordo com as alfândegas: 1,50 EUR/kg vivo, ou seja, equivalente a 2,5 EUR/kg líquido), a quotização do FNE cobrada sobre estes animais terá correspondido a cerca de um milésimo do valor do animal.
(86)
Segundo as autoridades francesas, por um lado, as quotizações voluntárias obrigatórias cobradas foram mínimas, porque inicialmente o não pagamento pelos animais importados foi frequente, tornando-se depois sistemático e, por outro, o montante da quotização voluntária obrigatória em questão, em relação ao valor dos animais, era tão baixo que não poderia conduzir a uma distorção da concorrência. Na sua carta de 24 de maio de 2011, as autoridades francesas forneceram exemplos de cálculos de quotizações e de declarações de empresas que demonstram que o reembolso poderia ocorrer em alguns casos, não sendo, porém, obrigatório.
(87)
Por carta de 13 de setembro de 2005 e de 24 de maio de 2011, as autoridades francesas confirmaram que, a partir de 2003, a quotização FNE se limitou a animais criados e abatidos em França (20).
6. QUOTIZAÇÕES RELATIVAS A ANIMAIS E CARNE EXPEDIDOS PARA OUTROS ESTADOS-MEMBROS
6.1. SOBRE AS QUOTIZAÇÕES INTERBEV
(88)
Quanto à quotização relativa à carne expedida para outros Estados-Membros, a Comissão tinha evocado um risco de discriminação ligado a um sistema de quotização que não tomava em consideração a expedição, fora do território nacional, de alguns dos produtos sujeitos a quotização, e um receio de que tal medida favorecesse os produtos nacionais comercializadas em França.
(89)
Conforme descrito nos considerandos 16 e seguintes, a carne expedida para outros Estados-Membros estava sujeita a uma quotização voluntária obrigatória de 0,0126 EUR/kg e, desde o acordo interprofissional de 12 de junho de 2001, a uma quotização voluntária obrigatória de 0,024 EUR/kg. Além disso, desde esse acordo foi previsto um sistema de reembolso até ao limite de 0,010 EUR/kg.
(90)
Quanto às quotizações voluntárias obrigatórias sobre animais expedidos para outros Estados-Membros, na sua carta de 24 de maio de 2011, as autoridades francesas apresentaram explicações para demonstrar que tais quotizações voluntárias obrigatórias foram proporcionais aos benefícios obtidos das ações financiadas pelas mesmas.
(91)
As autoridades francesas explicaram que o envio de animais vivos dizia respeito a animais de pasto da espécie bovina. Como indicado nos considerandos 17 e seguintes, sobre estes animais incidiu uma quotização voluntária obrigatória calculada por cabeça e não por quilo de carne.
(92)
As autoridades francesas enviaram então um cálculo para avaliar a equivalência entre o peso por cabeça e por quilograma. Com efeito, o acordo interprofissional de 25 de julho de 1995 indicava que a quotização voluntária obrigatória sobre o abate era de 0,084 FRF por quilo de carcaça e que a quotização voluntária obrigatória sobre a expedição de animais vivos era de 7 FRF por cabeça de bovino adulto (artigo 4.o). No entanto, um animal de pasto pesa entre 250 e 280 kg vivo, que se transforma num peso médio de carne (rácio de 65 %) de 163 kg. Assim, a quotização de 7 FRF por cabeça equivale a uma quotização de 0,042 FRF por quilo, comparável à metade da quotização devida em relação à carne.
(93)
O acordo interprofissional de 12 de junho de 2001 reconduziu este sistema, respeitando a mesma equivalência. Os montantes (em EUR) foram os seguintes: uma quotização voluntária obrigatória sobre o abate de 0,024 EUR por quilo de carcaça (artigo 2.o) e uma quotização voluntária obrigatória sobre a expedição de animais vivos de 1,7 EUR por cabeça de bovino adulto (artigo 4.o). A quotização de 1,7 EUR por cabeça de bovino adulto equivale a uma quotização de 0,0104 EURs por quilo, comparável à metade da quotização devida em relação à carne.
(94)
As autoridades francesas estimam que a receita total (38 136 670 EUR) proveniente da quotização voluntária obrigatória cobrada sobre os produtos expedidos para outros Estados-Membros (animais vivos e carne) representava 15 % do total das receitas de todas as quotizações voluntárias obrigatórias cobradas pela Interbev entre 1995 e 2004 (ou seja, 252 855 282 EUR). Adotando uma abordagem global para os anos de 1995 a 2004, as autoridades francesas consideram que as ditas receitas são adequadamente fixadas em proporção às ações de que os produtos expedidos para outros Estados-Membros teriam beneficiado.
(95)
Além disso, as autoridades francesas indicaram que os animais e a carne expedidos para fora da França beneficiaram, por um lado, de ações realizadas fora do território nacional, representando 21 490 848 EUR, e, por outro, de ações úteis ao conjunto dos animais e dos produtos, independentemente do seu destino. As autoridades francesas calculam que, em relação a esta quantidade de ações úteis ao conjunto dos animais e dos produtos que ascende a 91 231 075 EUR, é legítimo considerar que apenas 28 280 000 EUR financiaram ações realizadas fora do território nacional.
(96)
As ações que diziam respeito especificamente aos animais e produtos exportados eram sobretudo operações de promoção (por exemplo: salões internacionais, ações de informação profissional e de relações públicas, a semana verde de Berlim, cursos de formação de corte no estrangeiro). As ações relativas a todos os animais e produtos, independentemente dos seus mercados, em França e fora do seu território, eram sobretudo ações publicitárias, como campanhas sobre carne europeia de qualidade, miudezas e raças de carne, e uma série de ações de investigação sobre a segurança alimentar, o bem-estar animal, a gestão da qualidade e a caracterização do produto, e sobre os sistemas de certificação ou a rastreabilidade da carne bovina, cujos resultados foram amplamente difundidos em França e no estrangeiro.
(97)
No total, as autoridades francesas consideram que os produtos expedidos para o exterior de França beneficiaram das ações interprofissionais no valor de 49 770 000 EUR. Este montante deve ser comparado com as quotizações voluntárias obrigatórias que tiveram de pagar, ou seja, 38 136 670 EUR. A parte de quotizações voluntárias obrigatórias paga pela produção francesa exportada durante o período de 1995 a 2004 foi equilibrada em relação aos benefícios decorrentes das ações financiadas pela Interbev.
6.2. SOBRE AS QUOTIZAÇÕES FNE
(98)
Na sua carta de 13 de setembro de 2005, as autoridades francesas confirmaram que os produtos expedidos não foram, enquanto tal, objeto de uma quotização a título do FNE.
IV. APRECIAÇÃO DO AUXÍLIO
(99)
Os artigos 107.o e 108.o do TFUE aplicam-se a todos os produtos agrícolas do seu anexo I, sujeitos a uma organização comum de mercado (todos os produtos agrícolas, com exceção da carne de equídeo, do mel, do café, do álcool de origem agrícola, do vinagre derivado de álcool e da cortiça) em conformidade com os regulamentos que regem as respetivas organizações comuns de mercado.
1. EXISTÊNCIA DE UM AUXÍLIO ESTATAL NA ACEÇÃO DO ARTIGO 107.o, N.o 1, DO TFUE
(100)
Nos termos do artigo 107.o, n.o 1, do TFUE, e excluídas as derrogações previstas no próprio Tratado, são incompatíveis com o mercado interno, na medida em que afetem as trocas comerciais entre os Estados-Membros, os auxílios concedidos pelos Estados ou provenientes de recursos estatais, independentemente da forma que assumam, que falseiem ou ameacem falsear a concorrência, favorecendo certas empresas ou certas produções.
(101)
Aquando da ocorrência dos factos, os artigos 107.o a 109.o do TFUE aplicavam-se ao setor da carne de bovino por força do artigo 40.o do Regulamento (CE) n.o 1254/99 do Conselho (21) que estabelece a organização comum de mercado no setor da carne de bovino. Antes da adoção deste último, os referidos artigos eram aplicáveis no mesmo setor por força do artigo 24.o do Regulamento (CEE) n.o 805/68 do Conselho, de 27 de junho de 1968, que estabelece a organização comum de mercado no setor da carne de bovino (22). Eram aplicáveis no setor da carne de ovino e de caprino por força do artigo 23.o do Regulamento (CE) n.o 2529/2001 do Conselho, de 19 de dezembro de 2001, que estabelece a organização comum de mercado no setor das carnes de ovino e caprino (23). Antes da adoção deste último, eram aplicáveis no mesmo setor por força do artigo 22.o do Regulamento (CE) n.o 2467/98 do Conselho, de 3 de novembro de 1998, que estabelece a organização comum de mercado no setor das carnes de ovino e caprino (24) e, antes da adoção deste último, por força do artigo 27.o do Regulamento (CEE) n.o 3013/89 do Conselho, de 25 de setembro de 1989, que estabelece a organização comum de mercado no setor das carnes de ovino e caprino (25).
(102)
Os artigos 107.o a 109.o do TFUE aplicam-se atualmente aos dois setores indicados nos considerandos 32 e seguintes da presente decisão, por força do artigo 180.o do Regulamento (CE) n.o 1234/2007 do Conselho, de 22 de outubro de 2007, que estabelece uma organização comum dos mercados agrícolas e disposições específicas para certos produtos agrícolas (Regulamento «OCM única») (26) (27).
1.1. EXISTÊNCIA DE UMA VANTAGEM SELETIVA
(103)
Segundo o Tribunal de Justiça, consideram-se auxílios as intervenções que, independentemente da forma que assumam, sejam suscetíveis de favorecer direta ou indiretamente empresas ou que sejam consideradas uma vantagem económica que a empresa beneficiária não teria obtido em condições normais de mercado (28). No caso em apreço, o apoio concedido favoreceu certas empresas que operam no setor da criação de gado bovino ou ovino, graças a ações suscetíveis de beneficiar os produtores ou os setores representados pela Interbev.
(104)
Acresce que, segundo a jurisprudência do Tribunal de Justiça, consideram-se auxílios as intervenções que, de formas diversas, aliviam os encargos que normalmente oneram o orçamento de uma empresa, e que, não sendo subvenções na aceção estrita da palavra, têm a mesma natureza e efeitos idênticos (29).
(105)
No que diz respeito à existência de uma vantagem, esta deve ser estabelecida ao nível dos potenciais beneficiários das ações a favor do setor da carne de bovino, bem como das quotizações interprofissionais em causa e respetivo financiamento. No caso em apreço, o apoio concedido favoreceu certas empresas que operam no setor da criação de gado bovino e ovino, graças a ações suscetíveis de beneficiar os produtores do setor.
1.2. AUXÍLIO CONCEDIDO PELO ESTADO OU PROVENIENTE DE RECURSOS ESTATAIS
(106)
Em conformidade com a jurisprudência do Tribunal de Justiça, para que uma vantagem possa ser considerada auxílio estatal, importa, em primeiro lugar, que seja concedida direta ou indiretamente através de recursos estatais e, em segundo lugar, que seja imputável ao Estado (30).
(107)
No que diz respeito à natureza das quotizações em causa (quotizações voluntárias obrigatórias), a Comissão considera que se trata de imposições parafiscais, ou seja, de recursos públicos. A Comissão baseou a sua apreciação nas seguintes considerações:
(108)
Em primeiro lugar, importa salientar que, em conformidade com jurisprudência na matéria, nomeadamente o ponto 139 do Acórdão Salvat (31), a diferença entre entidades públicas e privadas não é «um elemento determinante para a aplicação das disposições do Tratado sobre os auxílios estatais». Além disso, o Acórdão Ladbroke (32) confirma, de forma inequívoca, que o artigo 107.o, n.o 1, do TFUE «abrange todos os meios financeiros que o setor público pode efetivamente utilizar para apoiar empresas, não sendo relevante que esses meios pertençam ou não de modo permanente ao património do referido setor. Consequentemente, mesmo se as quantias […] não estão de modo permanente na posse do Tesouro público, o facto de estarem constantemente sob controlo público, e portanto à disposição das autoridades nacionais competentes, é suficiente para que sejam qualificadas de recursos estatais e para que a referida medida caia no âmbito de aplicação do artigo 107.o, n.o 1, do Tratado».
(109)
Em primeiro lugar, à luz dessa jurisprudência, a Comissão considera que o facto de as quotizações voluntárias obrigatórias em questão consistirem em contribuições do setor privado, não se encontrando à disposição permanente do Estado, não é suficiente para concluir que não são abrangidas pelo âmbito de aplicação do artigo 107.o, n.o 1, do TFUE. Para o efeito, a Comissão deve igualmente avaliar o nível de controlo exercido pelo Estado sobre as receitas das quotizações voluntárias obrigatórias em questão e, por outro, a capacidade do Estado para canalizar a utilização dos recursos para o financiamento de medidas de auxílio.
(110)
No caso em apreço, a Comissão refere que a aprovação pelo Governo, graças ao reconhecimento da Interbev, constitui uma condição prévia à instituição das quotizações voluntárias obrigatórias. Assim, mesmo que a Interbev seja uma entidade de direito privado, a sua capacidade de instituir quotizações voluntárias obrigatórias no seu setor de atividade está sujeita à aprovação do seu funcionamento e objetivos (ver considerando 14 da presente decisão) pelo Estado.
(111)
O Código Rural prevê igualmente que as quotizações passam a ser obrigatórias para todos os membros das profissões em causa por portaria interministerial (ver considerando 10 da presente decisão. Depreende-se, portanto, que estas quotizações necessitam de um ato de autoridade pública para produzirem todo o seu efeito (33).
(112)
Com base nestes factos, a Comissão observa que se pode considerar que as QVO em apreço estão sob o controlo do Estado e constituem recursos estatais.
(113)
Em segundo lugar, a utilização das receitas das QVO será determinada pelos objetivos e quadro de funcionamento do organismo interprofissional tal como definidos no Código Rural (ver considerandos 7 a 10). Assim, o Estado-Membro deve canalizar as receitas das quotizações voluntárias obrigatórias para o financiamento de medidas de ajuda executadas pela Interbev. Por conseguinte, as vantagens concedidas pela Interbev podem ser imputáveis ao Estado.
(114)
Além disso, é de salientar que, no processo C-345/02 Pearle (34), o Tribunal de Justiça identificou alguns indícios que permitem determinar se as imposições parafiscais devem ou não ser consideradas recursos estatais imputáveis ao Estado, no caso de serem sobretudo cobradas por uma organização interprofissional a favor dos seus membros.
(115)
Em conformidade com o teste proposto pelo Tribunal de Justiça neste processo, as quotizações obrigatórias recebidas por um organismo intermediário representante das empresas de certos setores da economia não são consideradas recursos estatais, se estiverem preenchidas todas as condições seguintes:
a)
A medida em questão é estabelecida pelo organismo profissional representante das empresas e trabalhadores do setor e não serve de instrumento para a execução das políticas do Governo;
b)
Considera-se que os objetivos da medida em questão são integralmente financiados pelas quotizações das empresas do setor;
c)
As modalidades de financiamento e a percentagem/montante das quotizações são fixados no seio do organismo profissional pelos representantes da entidade patronal e dos trabalhadores, sem qualquer intervenção do Estado;
d)
As quotizações são utilizadas obrigatoriamente no financiamento da medida, sem possibilidade de intervenção do Estado.
(116)
Ora, é claro que a atual medida não satisfaz todas as condições do acórdão Pearle. Em primeiro lugar, a existência, as missões e o funcionamento da Interbev são regidos pelo direito nacional (ver considerandos 10 e 17) e o seu financiamento mediante quotização voluntária obrigatória exige a intervenção do Estado (ver considerando 10). Além disso, segundo o artigo 632-2-1 do Código Rural, as organizações interprofissionais têm de contribuir para a execução das políticas económicas a nível nacional e da União Europeia, podendo beneficiar de prioridades na atribuição de auxílios públicos. Assim, a Interbev pode ser considerada um instrumento para a execução de uma política apoiada pelo Estado, desenvolvendo atividades no interesse geral do organismo interprofissional (ver considerandos 40, 61 e seguintes). Além disso, tal como estabelecido nos estatutos da Interbev, os orçamentos das organizações interprofissionais podem receber subvenções diretas do Estado. Por último, atendendo ao interesse público das atividades de investigação (ver considerando 10), não se pode determinar com exatidão se, neste caso, os beneficiários dos auxílios correspondem sempre aos sujeitos passivos das imposições em causa.
(117)
Tendo em conta as considerações acima, a Comissão conclui que as medidas em causa são imputáveis ao Estado e são financiadas por recursos estatais.
1.3. AFETAÇÃO DAS TROCAS COMERCIAIS E DISTORÇÕES DA CONCORRÊNCIA
(118)
Para que se insiram no campo de aplicação do artigo 107.o, n.o 1, do TFUE, os auxílios devem, além disso, afetar a concorrência e as trocas comerciais entre Estados-Membros. Este critério pressupõe que os beneficiários dos auxílios exercem uma atividade económica.
(119)
A fim de determinar se o auxílio é abrangido pelo âmbito de aplicação do artigo 107.o, n.o 1, do TFUE importa ainda determinar se o mesmo é suscetível de afetar o comércio entre os Estados-Membros e de falsear a concorrência.
(120)
O Tribunal de Justiça declarou que, sempre que uma vantagem concedida por um Estado-Membro reforça a posição de uma categoria de empresas em detrimento de outras empresas concorrentes no comércio intracomunitário, estas últimas devem ser consideradas influenciadas por essa vantagem (35), o que é suficiente para determinar a existência de distorções da concorrência.
(121)
O facto de existirem trocas comerciais entre os Estados-Membros no setor da carne está suficientemente demonstrado pela existência de uma organização comum de mercado no setor (36). A título de exemplo, em França, as trocas comerciais intracomunitárias de produtos à base de carne representaram cerca de 15 % do total das transações comerciais desses produtos na União Europeia (37).
(122)
Por conseguinte os auxílios concedidos são suscetíveis de afetar as trocas comerciais entre Estados-Membros, na medida em que favorecem a produção nacional em detrimento da produção dos outros Estados-Membros. Com efeito, o setor da carne estava, à data dos factos a que se refere a presente decisão, extremamente exposto à concorrência a nível comunitário e, portanto, muito sensível a qualquer medida a favor da produção num qualquer Estado-Membro.
1.4. CONCLUSÕES SOBRE O CARÁTER DE «AUXÍLIO», NA ACEÇÃO DO ARTIGO 107.o, N.o 1, DO TRATADO SOBRE O FUNCIONAMENTO DA UNIÃO EUROPEIA
(123)
A Comissão considera que, atendendo ao exposto, as medidas em apreço a favor dos beneficiários lhes conferem uma vantagem da qual os outros operadores não podem beneficiar, que falseia ou ameaça falsear a concorrência favorecendo certas empresas e certas produções, sendo suscetíveis de afetar o comércio entre Estados-Membros.
(124)
Pelo que precede, a Comissão conclui que a medida em causa é abrangida pelo disposto no artigo 107.o, n.o 1, do TFUE e constitui um auxílio estatal.
2. EXAME DA COMPATIBILIDADE DOS AUXÍLIOS
2.1. ALCANCE DA DECISÃO
(125)
As autoridades francesas consideram que a decisão em questão deveria incidir apenas sobre o acordo interprofissional, de 12 de junho de 2001, tal como já referido (ver considerando 56).
(126)
A Comissão, no quadro do auxílio NN 34/95, não dispunha de informações sobre as quotizações a favor do FNE ou o sistema de financiamento dos auxílios abrangidos por este processo (38). Além disso, a sua situação só dizia respeito a auxílios ao investimento a favor de certos produtores, em especial para a primeira compra de animais. A Comissão também não tinha tomado posição relativamente ao sistema de quotização voluntária obrigatória ou aos auxílios para aperfeiçoamento genético, sistema de informação genético, biotecnologia ou estudos económicos, ou ainda ações de promoção, assistência técnica, investigação e experimentação financiadas pelas quotizações Interbev, que não foram objeto de notificação nos termos do artigo 108.o, n.o 3, do TFUE.
(127)
Estas atividades foram mencionadas pela França, na sua carta de 29 de abril de 1996, no âmbito do processo NN 49/1996, mas apenas no que respeita às atividades abrangidas pelo FNE.
(128)
No entanto, em resposta a esta carta, a Comissão tinha solicitado informações suplementares por carta de 30 de maio de 1996 (VI/021559), que lhe permitissem perceber a natureza e o âmbito dos instrumentos financeiros destinados a facilitar a reestruturação das organizações de criação envolvidas na identificação e seleção dos animais e nas ações de desenvolvimento. A Comissão solicitou igualmente o preenchimento de uma ficha descritiva. Contudo, as autoridades francesas não deram seguimento a esta carta e a Comissão nunca se pronunciou sobre a compatibilidade das atividades em questão com o mercado interno. Por carta de 9 de julho de 2003 (39), a Comissão deu início ao procedimento previsto no artigo 108.o, n.o 2, do TFUE relativamente ao auxílio em apreço.
(129)
Por conseguinte, os acordos interprofissionais de 15 de junho de 1994 em benefício do Fonds d’élevage e de 18 de dezembro de 1995.a favor da Interbev, bem como os auxílios estatais financiados por esses acordos, devem ser sempre examinadas à luz das regras em matéria de auxílios estatais dado que não foram aprovados pela Comissão.
(130)
Assim, a presente decisão abrange igualmente os acordos de 15 de junho de 1994.a favor do FNE e de 18 de dezembro de 1995.a favor da Interbev. Aquando da análise desses acordos, a Comissão não se pronunciou sobre as ações financiadas pelas denominadas quotizações interprofissionais.
(131)
Tal como referido no considerando 57, as autoridades francesas aceitaram tacitamente esta interpretação.
2.2. APLICAÇÃO DO ARTIGO 107, N.o 3, DO TFUE
(132)
O artigo 107.o do TFUE abre, contudo, algumas exceções ao princípio geral da incompatibilidade dos auxílios estatais com o TFUE, apesar de algumas delas não serem manifestamente aplicáveis, nomeadamente as previstas no n.o 2 do mesmo artigo. De resto, também não foram invocadas pelas autoridades francesas.
(133)
As derrogações previstas no artigo 107.o, n.o 3, devem ser interpretadas em sentido estrito quando do exame de programas de auxílio de âmbito regional ou sectorial ou de qualquer caso individual de aplicação de regimes de auxílios gerais. Nomeadamente, esses auxílios só podem ser concedidos quando a Comissão chega à conclusão de são necessários para realizar alguns dos objetivos previstos nas derrogações. Conceder essas derrogações para auxílios que não implicam tal contrapartida equivale a permitir que as trocas comerciais entre Estados-Membros sejam afetadas e a concorrência falseada - sem que o interesse comunitário o justifique - e que os operadores de certos Estados-Membros beneficiem de vantagens indevidas.
(134)
A Comissão considera que os auxílios em causa não se destinam a promover o desenvolvimento económico de uma região em que o nível de vida seja anormalmente baixo ou na qual exista uma grave situação de subemprego, na aceção do artigo 107.o, n.o 3, alínea a). Os auxílios em questão também não se destinam a fomentar a realização de um projeto importante de interesse europeu comum ou a sanar uma perturbação grave da economia de um Estado-Membro, na aceção do artigo 107.o, n.o 3, alínea b). Tão pouco se destinam a promover a cultura ou a conservação do património, na aceção do artigo 107.o, n.o 3, alínea d).
(135)
O artigo 107.o, n.o 3, alínea c), prevê, porém, que podem ser considerados compatíveis com o mercado interno os auxílios destinados a facilitar o desenvolvimento de certas atividades ou regiões económicas, quando não alterem as condições das trocas comerciais de maneira que contrariem o interesse comum. Para poderem beneficiar da derrogação referida nessa alínea, os auxílios devem contribuir para o desenvolvimento do setor em questão.
2.3. DETERMINAÇÃO DAS ORIENTAÇÕES APLICÁVEIS ÀS MEDIDAS NÃO NOTIFICADAS
(136)
De acordo com o ponto 194 das orientações comunitárias para os auxílios estatais no setor agrícola e florestal e a comunicação da Comissão sobre a determinação das regras aplicáveis à apreciação dos auxílios estatais ilegais (40), qualquer auxílio ilegal, na aceção do artigo 1.o, alínea f), do Regulamento (CE) n.o 659/1999 do Conselho (41), deve ser avaliado em conformidade com as normas e orientações vigentes no momento em que o auxílio é concedido (42).
(137)
As orientações específicas para o setor agrícola são aplicáveis desde 1 de janeiro de 2000. Por conseguinte, qualquer auxílio concedido após essa data deve ser apreciado à luz das orientações para o período em causa. Entre 1 de janeiro de 2000 e 31 de dezembro de 2006, aplicavam-se as orientações comunitárias para os auxílios estatais no setor agrícola. A partir de 1 de janeiro de 2007, aplicam-se as orientações comunitárias para os auxílios estatais no setor agrícola e florestal no período 2007-2013.
(138)
Em contrapartida, qualquer auxílio concedido antes desta data deve, se for caso disso, ser apreciado à luz das disposições e da prática aplicáveis antes de 1 de janeiro de 2000.
2.4. COMPATIBILIDADE DAS QUOTIZAÇÕES VOLUNTÁRIAS OBRIGATÓRIAS COM O REGIME OCM
(139)
Quanto à questão da compatibilidade das quotizações voluntárias obrigatórias com o regime OCM no contexto do acórdão Freskot, de 22 de maio de 2003 (43), a Comissão considera que, no caso em apreço, as quotizações voluntárias obrigatórias não interferem, direta ou indiretamente, com os preços dos produtos finais em questão, na medida em que as imposições não influenciam o preço dos produtos, uma vez que estes serão determinados pelo mercado. Assim, uma parte da fiscalidade que onera os produtos de charcutaria e os animais criados é compensada pela vantagem constituída pelas atividades financiadas. Por conseguinte, pode-se considerar que os efeitos das imposições sobre os preços são muito limitados.
(140)
À luz das informações transmitidas, o financiamento deste regime não suscita objeções.
2.5. ANÁLISE DAS MEDIDAS À LUZ DAS DISPOSIÇÕES APLICÁVEIS
2.5.1. Ações realizadas graças às quotizações relativas à carne
2.5.1.1. Promoção
(141)
Em relação aos auxílios à promoção, a compatibilidade dos auxílios concedidos antes de 1 de janeiro de 2000 deve ser verificada nos termos do enquadramento dos auxílios nacionais à publicidade dos produtos agrícolas e de determinados produtos não incluídos no anexo II do Tratado CEE (44), mas com exclusão dos produtos da pesca e, no que se refere aos auxílios concedidos após aquela data, nos termos das Diretrizes comunitárias para os auxílios estatais à publicidade de produtos incluídos no anexo I do Tratado CE e de determinados produtos não incluídos no anexo I (45).
(142)
O enquadramento de 1987 e as diretrizes de 2002 partilham, no essencial, os mesmos princípios. Tais instrumentos preveem critérios negativos e positivos que devem ser respeitados por todos os regimes de auxílios nacionais. Por conseguinte, não deve tratar-se de ações de publicidade contrárias ao artigo 34.o do TFUE ou ao direito comunitário derivado, nem de ações orientadas para determinadas empresas. As informações comunicadas pelas autoridades francesas não permitem concluir que essas medidas têm objetivos conformes a vários critérios positivos previstos no enquadramento e nas diretrizes acima referidos, dado que algumas delas se inscrevem no objetivo de reabsorver produções agrícolas excedentárias e outras no objetivo de desenvolver produtos de alta qualidade e sãos do ponto de vista alimentar.
(143)
As autoridades francesas explicaram ainda que as mensagens transmitidas pelas ações de publicidade não pretendem dissuadir os consumidores de comprar produtos de outros Estados-Membros nem denegrir esses produtos e não beneficiam uma marca de uma empresa em particular nem um produtor individual.
(144)
Quanto ao estabelecimento de limites para os auxílios, as ações de publicidade podem ser financiadas até 50 % por recursos estatais, devendo o saldo ser fornecido pelas organizações profissionais e interprofissionais beneficiárias, quer através de contribuições voluntárias, quer através da cobrança de encargos parafiscais ou contribuições obrigatórias. Especificamente, as medidas são inteiramente financiadas por imposições parafiscais e os esforços financeiros dos profissionais atingem, por definição, o nível de 50 % dos seus custos.
(145)
A Comissão considera que os auxílios estatais pagos para financiar as ações de promoção em causa respeitaram os critérios definidos na legislação comunitária aplicável.
2.5.1.2. Assistência técnica
(146)
A compatibilidade dos auxílios à assistência técnica concedidos antes de 1 de janeiro de 2000 deverá ser verificada na perspetiva da prática da Comissão, inspirada pela proposta de medidas adequadas em matéria de auxílios concedidos pelos Estados-Membros no setor da criação de animais e dos respetivos produtos (46) e, no que se refere aos auxílios concedidos depois dessa data, nos termos das orientações agrícolas (47).
(147)
A prática da Comissão antes de 2000 e as orientações agrícolas adotadas em 2000 partilham, no essencial, os mesmos princípios. São, assim, autorizados auxílios concedidos até 100 % das despesas admissíveis, nomeadamente para ações de assistência técnica no domínio da informação e da contabilidade, ações de divulgação de novas técnicas, assim como as relativas à formação dos trabalhadores agrícolas.
(148)
Com a adoção das orientações em 2000, foi acrescentada uma nova condição para que os auxílios sejam acessíveis a todas as pessoas elegíveis que exerçam a sua atividade na zona em causa, em condições objetivamente definidas, e que o montante do auxílio total concedido não supere 100 000 EUR por beneficiário, por períodos de três anos, ou, tratando-se de PME, 50 % das despesas elegíveis, sendo aplicável o montante mais elevado. As autoridades francesas indicaram que o critério relativo ao acesso aos trabalhos realizados por todos os profissionais potencialmente interessados está plenamente cumprido. Com base nas informações transmitidas pelas autoridades francesas, nomeadamente sobre o número muito elevado de beneficiários, a Comissão considera cumprido o critério relativo ao limite do auxílio.
(149)
A Comissão considera que os auxílios estatais pagos para financiar as ações de assistência técnica em causa respeitaram os requisitos estabelecidos nas regras comunitárias aplicáveis.
2.5.1.3. Investigação e experimentação
(150)
No que diz respeito às ações de investigação e experimentação, a compatibilidade dos auxílios concedidos antes de 1 de janeiro de 2000 deverá ser verificada à luz do enquadramento comunitário dos auxílios estatais à investigação e ao desenvolvimento e da comunicação da Comissão que altera o referido enquadramento e, para os auxílios concedidos após essa data, à luz das orientações agrícolas que, no seu ponto 17, remetem para o dito enquadramento.
(151)
O enquadramento comunitário precisa que é compatível com o mercado comum uma taxa de auxílio até 100 %, mesmo quando a investigação e o desenvolvimento forem efetuados por empresas, desde que as quatro condições seguintes estejam preenchidas em todos os casos:
a)
O auxílio deve ser de interesse geral para o setor específico em causa, sem provocar distorções indevidas da concorrência noutros setores;
b)
A informação deve ser publicada em jornais adequados, com uma distribuição a nível nacional, pelo menos, e não limitada aos membros de uma organização determinada, para garantir que qualquer operador potencialmente interessado nos trabalhos possa ser facilmente informado de que os mesmos estão a ser ou foram realizados e de que os resultados estão ou estarão, mediante pedido, à disposição de qualquer parte interessada. Essa informação não será publicada mais tarde do que a data em que possa ser transmitida aos membros de qualquer outra organização;
c)
Os resultados dos trabalhos devem ser postos à disposição para utilização de todos os interessados, incluindo o beneficiário do auxílio, numa base equitativa, quer em termos de custo quer de tempo;
d)
O auxílio deve satisfazer as condições previstas no anexo II «Apoio interno: base para a isenção dos compromissos de redução» do Acordo sobre a Agricultura concluído no âmbito das negociações comerciais multilaterais do «Uruguay Round» (48).
(152)
As autoridades francesas explicaram que as ações de investigação e experimentação técnica de Interbev são realizadas em benefício de todos os participantes do setor. Além disso, a associação divulga os conhecimentos adquiridos e as recomendações técnicas através de ações de formação, documentos informativos, comunicados, sínteses, prospetos e em suporte eletrónico. Os criadores, matadouros, talhantes, transformadores ou vendedores do setor da carne de bovino e de ovino podem obter informações sobre os resultados e aceder aos resumos das investigações sem discriminação, ao mesmo tempo que qualquer outra parte, e mediante um simples pedido. Por último, as autoridades francesas asseguram que as ações não dão lugar a qualquer pagamento direto aos produtores ou aos transformadores e que preenchem os critérios comerciais internacionais subscritos pela UE.
(153)
A Comissão considera que os auxílios estatais pagos para financiar as ações de assistência técnica em causa respeitaram os requisitos estabelecidos nas regras comunitárias aplicáveis.
2.5.2. Ações realizadas pelo FNE
2.5.2.1. Assistência técnica
(154)
A compatibilidade dos auxílios à assistência técnica concedidos antes de 1 de janeiro de 2000 deve verificada na perspetiva da prática da Comissão, inspirada pela proposta de medidas adequadas em matéria de auxílios concedidos pelos Estados-Membros no setor da criação de animais e dos respetivos produtos (49) e, no que se refere aos auxílios concedidos depois dessa data, nos termos das orientações agrícolas (50).
(155)
A prática da Comissão antes de 2000 e as orientações agrícolas adotadas em 2000 partilham, no essencial, os mesmos princípios. São, assim, autorizados auxílios concedidos até 100 % das despesas admissíveis, nomeadamente para ações de assistência técnica no domínio da informação e da contabilidade, ações de divulgação de novas técnicas, assim como as relativas à formação dos trabalhadores agrícolas.
(156)
Com a adoção das orientações em 2000, foi acrescentada uma nova condição para que os auxílios sejam acessíveis a todas as pessoas elegíveis que exerçam a sua atividade na zona em causa, em condições objetivamente definidas, e que o montante do auxílio total concedido não supere 100 000 EUR por beneficiário, por períodos de três anos, ou, tratando-se de PME, 50 % das despesas elegíveis, sendo aplicável o montante mais elevado.
(157)
As autoridades francesas sublinharam que todas as ações financiadas se revestem efetivamente de interesse geral para todos os produtores de bovinos e de ovinos; não se trata, em caso algum, de ações cujo benefício se limita a operadores individuais ou a determinados grupos de operadores.
(158)
A participação financeira do FNE é frequentemente superior a 50 % do custo destes trabalhos e investigação. Pode ser superior a 50 % em certos projetos pontuais, mas a taxa de auxílio nunca ultrapassa os 100 %.
(159)
O financiamento dos estudos económicos é feito de molde a respeitar, por um lado, o limite máximo de 100 000 EUR por agricultor e por períodos de três anos e, por outro, a regra do acesso de todos os criadores aos seus resultados.
(160)
A Comissão considera que os auxílios estatais pagos para financiar as ações de assistência técnica em causa respeitaram os requisitos estabelecidos nas regras comunitárias aplicáveis.
2.5.2.2. Investigação e experimentação
(161)
No que diz respeito às ações de investigação e experimentação, a compatibilidade dos auxílios concedidos antes de 1 de janeiro de 2000 deverá ser verificada à luz do enquadramento comunitário dos auxílios estatais à investigação e ao desenvolvimento e da comunicação da Comissão que altera o referido enquadramento e, para os auxílios concedidos após essa data, à luz das orientações agrícolas que, no seu ponto 17, remetem para o dito enquadramento.
(162)
O enquadramento comunitário precisa que é compatível com o mercado comum uma taxa de auxílio até 100 %, mesmo quando a investigação e o desenvolvimento forem efetuados por empresas, desde que as quatro condições seguintes estejam preenchidas em todos os casos:
a)
O auxílio deve ser de interesse geral para o setor específico em causa, sem provocar distorções indevidas da concorrência noutros setores;
b)
A informação deve ser publicada em jornais adequados, com uma distribuição a nível nacional, pelo menos, e não limitada aos membros de uma organização determinada, para garantir que qualquer operador potencialmente interessado nos trabalhos possa ser facilmente informado de que os mesmos estão a ser ou foram realizados e de que os resultados estão ou estarão, mediante pedido, à disposição de qualquer parte interessada. Essa informação não será publicada mais tarde do que a data em que possa ser transmitida aos membros de qualquer outra organização;
c)
Os resultados dos trabalhos devem ser postos à disposição para utilização de todos os interessados, incluindo o beneficiário do auxílio, numa base equitativa, quer em termos de custo quer de tempo;
d)
O auxílio deve satisfazer as condições previstas no anexo II «Apoio interno: base para a isenção dos compromissos de redução» do Acordo sobre a Agricultura concluído no âmbito das negociações comerciais multilaterais do «Uruguay Round».
(163)
No caso em apreço, os dados definitivos, quer dos estudos económicos quer os recolhidos no final de cada programa de investigação, são objeto de uma ampla divulgação. Desta feita, os resultados dos trabalhos apoiados pelo Fonds national de l’élevage são sistematicamente publicados e divulgados, permitindo que os criadores e as suas organizações no terreno beneficiem destes trabalhos e acedam aos mesmos sem qualquer discriminação.
(164)
Para o efeito são utilizados dois canais de divulgação: As organizações profissionais de produção e o Institut de l’élevage, através das publicações técnicas e económicas de vasta divulgação junto dos produtores e técnicos.
(165)
Atendendo ao interesse geral dos trabalhos, não está prevista nenhuma exploração comercial dos resultados. Por conseguinte, não se coloca a questão do custo de cessão de um direito de exploração ou das condições de acesso a um direito de exploração. Os beneficiários concretos das ações são todos os criadores de bovinos e ovinos, a quem são divulgados os resultados teóricos e práticos dos trabalhos.
(166)
Os estudos financiadas não dão lugar a nenhum pagamento direto a produtores ou transformadores. Obedecem aos critérios gerais e específicos previstos no anexo II «Apoio interno: base para a isenção dos compromissos de redução» do Acordo sobre a Agricultura concluído em Marraquexe no âmbito das negociações comerciais multilaterais do «Uruguay Round».
(167)
A Comissão considera que os auxílios estatais pagos para financiar as ações de assistência técnica em causa respeitaram os requisitos estabelecidos nas regras comunitárias aplicáveis.
2.6. FINANCIAMENTO DO AUXÍLIO
(168)
Uma vez que o auxílio estatal foi financiado por uma imposição parafiscal (as quotizações voluntárias obrigatórias), a Comissão deve examinar tanto as ações financiadas, ou seja, os auxílios, como as suas modalidades de financiamento. De acordo com o Tribunal de Justiça (51), a Comissão deve também, necessariamente, tomar em consideração o modo de financiamento do auxílio (em especial tratando-se de quotizações obrigatórias) caso este faça parte integrante da medida de auxílio.
(169)
Há que ter em conta vários fatores para determinar se o modo de financiamento faz parte integrante da medida de auxílio: deve necessariamente existir uma relação de afetação obrigatória entre a imposição e o auxílio (52) por força da legislação nacional pertinente, no sentido de o produto da imposição ser necessariamente destinado ao financiamento do auxílio (53). Se tal relação existir, o produto da imposição influencia diretamente a importância do auxílio (54).
(170)
A aplicação destes critérios às medidas em questão leva a Comissão a tomar em consideração os elementos seguintes: em primeiro lugar, a base jurídica das referidas medidas, a saber, os acordos interprofissionais, objeto de extensão por diploma, definem as imposições obrigatórias. Isto significa que toda e qualquer imposição de direitos é efetuada exclusivamente em proveito do Fonds national de l’élevage em causa, sem afetação ao orçamento geral da Interbev ou do Estado. Essas imposições devem, portanto, ser consideradas como reservadas ao financiamento da auxílio e afetadas ao seu financiamento, com base na regulamentação nacional em vigor. Em segundo, as medidas de apoio são financiadas exclusivamente pelas imposições sectoriais. A Interbev não recorre a nenhuma das suas outras fontes de financiamento para completar o financiamento das ações previstas. Por conseguinte, pode concluir-se que o montante da imposição tem impacto direto no montante do auxílio estatal.
(171)
Com base nestes elementos, a Comissão conclui que o modo de financiamento do auxílio, neste caso as quotizações voluntárias obrigatórias, faz parte integrante de uma medida de auxílio estatal, devendo, por conseguinte, ser tido em conta na análise da compatibilidade do auxílio. Dado que este tipo de financiamento pode ser contrário ao artigo 110.o do TFUE, a Comissão não pode afirmar que o regime de auxílios é conforme se estabelecer uma discriminação entre os produtos importados e os produtos nacionais (55), ou entre os produtos exportados e os produtos nacionais (56).
(172)
No caso vertente, a imposição foi aplicada à produção nacional e também à carne ou animais exportados (no âmbito das quotizações voluntárias obrigatórias sobre a carne) e importados (no âmbito das quotizações voluntárias obrigatórias cobradas pelo FNE).
(173)
O exame da Comissão abrange certos aspetos relativos às quotizações sobre a carne e a quotização FNE, na medida em que o comércio intracomunitário possa ser afetado por essas quotizações.
2.6.1. Quotizações relativas à carne (quotizações Interbev)
2.6.1.1. Carne importada
(174)
Tal como referido no considerando 82, entre 1996 e 2004, a quotização relativa à carne importada não é obrigatória na legislação francesa. Por conseguinte, não se insere no âmbito de aplicação da presente decisão, na medida em que não constitui, enquanto tal, um auxílio estatal. Falta, de facto, um dos elementos fundamentais referidos no considerando 10, ou seja, o caráter vinculativo. Assim, e tendo em conta o exposto, as ações financiadas através da taxa imposta aos produtos importados não constituem um auxílio estatal e, por conseguinte, não são objeto da presente decisão.
2.6.1.2. Exportações
(175)
Tal como referido nos considerandos 16 e seguintes (57), desde 1 de janeiro de 1996, a quotização afeta os produtos expedidos para outros Estados-Membros, embora em 2001 tenha sido introduzido um reembolso parcial dessa quotização. Segundo a jurisprudência do Tribunal de Justiça, esta quotização poderia dar origem a uma discriminação em relação aos exportadores, caso as ações financiadas pela quotização não lhes forem destinadas e não compensem os encargos por eles suportados (58). Por conseguinte, importa demonstrar que a afetação das receitas dessa quotização não favoreceu a produção nacional comercializada em França em detrimento da produção nacional exportada.
(176)
As ações que diziam especificamente respeito aos animais e produtos exportados foram, nomeadamente, operações de promoção (por exemplo, feiras internacionais, ações de informação profissional e de relações públicas, semana verde de Berlim, cursos de formação de corte no estrangeiro).
(177)
As ações que se referiam a todos os animais e produtos, independentemente dos seus mercados, em França e fora de França, foram sobretudo ações publicitárias, como campanhas sobre carne europeia de qualidade, miudezas e raças de carne, e uma série de ações de investigação sobre a segurança alimentar, o bem-estar animal, a gestão da qualidade e a caracterização do produto, e sobre os sistemas de certificação ou a rastreabilidade da carne bovina, cujos resultados foram amplamente difundidos em França e fora de França.
i) Carnes e animais expedidos para outros Estados-Membros
(178)
Segundo as autoridades francesas, as ações a favor dos produtos e animais expedidos para outros Estados-Membros, exclusivamente ou em conjunto com os produtos nacionais, não representaram a totalidade das ações financiadas através das quotizações voluntárias obrigatórias.
(179)
Importa estabelecer, ano a ano e globalmente, se os produtos expedidos para outros Estados-Membros beneficiaram das ações das organizações interprofissionais.
(180)
O quadro seguinte apresenta a repartição das receitas em euros provenientes das quotizações voluntárias obrigatórias entre as várias ações da Interbev anualmente, bem como a percentagem de ações destinadas exclusivamente à carne e aos animais exportados ou conjuntamente com os produtos e animais nacionais.
Ano
Ações a favor de todos os produtos
Ações a favor dos produtos em França, exclusivamente
Ações a favor dos produtos exportados, exclusivamente
Total das ações por ano
Em % da totalidade dos projetos financiados
(arredondada)
1996
5 517 088,95
13 308 769,70
2 101 111,35
20 926 970,00
36 %
1997
9 244 861,43
8 723 278,25
2 104 379,32
20 072 518,99
56 %
1998
8 995 703,14
11 214 605,23
927 146,63
21 137 455,00
46 %
1999
9 780 064,41
10 308 559,00
1 058 778,36
21 447 401,76
50 %
2000
8 245 970,18
10 126 453,50
991 754,32
19 264 178,00
47 %
2001
9 447 359,23
15 115 169,26
1 720 267,50
26 282 796,00
42 %
2002
10 553 240,96
24 553 282,92
4 326 569,12
39 433 093,00
37 %
2003
12 626 096,22
21 010 195,68
3 761 566,70
37 398 458,60
43 %
2004
11 288 281,00
20 527 149,24
4 045 129,24
35 860 559,48
42 %
(181)
Da leitura do quadro, depreende-se que, ao longo de todo o período considerado, as exportações beneficiaram em média cerca de 44 % da totalidade das ações financiadas através das quotizações voluntárias obrigatórias. Convém salientar que as autoridades francesas indicaram que, durante o mesmo período, o montante total das receitas provenientes das contribuições cobradas sobre os produtos exportados foi de 15 % (59). Além disso, as autoridades francesas indicaram que a percentagem de 15 % representava uma média, tendo comunicado os dados relativos a cada ano, segundo os quais o volume das quotizações cobradas sobre os produtos exportados nunca excedia os 18 %.
ii) Compatibilidade com o disposto no artigo 110.o do TFUE
(182)
Tendo em conta as consequências do acórdão do Tribunal de Justiça pronunciado no processo Nygard (60), bem como o facto de as medidas financiadas pela imposição constituírem um auxílio estatal na aceção do artigo 107.o do TFUE e que a mesma não tem um caráter discriminatório contrário ao artigo 110.o do TFUE, na medida em que também foi aplicada a produtos e animais exportados que beneficiaram proporcionalmente das vantagens dela decorrentes, a Comissão conclui que as receitas provenientes da imposição sobre os produtos exportados, destinada a financiar as ações de Interbev, constitui um financiamento do auxílio, compatível com as regras do TFUE, nomeadamente o seu artigo 107.o, e, portanto, os auxílios estatais assim financiados são compatíveis com este Tratado.
2.6.2. Quotizações FNE
2.6.2.1. Animais importados
(183)
De acordo com as autoridades francesas, até 2003, as quotizações cobradas a favor do FNE eram igualmente suscetíveis de serem aplicadas aos animais criados fora do território francês, mas introduzidos em França para aí serem abatidos.
(184)
Na sequência das dúvidas manifestadas pela Comissão, as autoridades francesas declararam ter alterado o texto do acordo interprofissional, a fim de excluir qualquer quotização sobre os animais importados ou introduzidos em França. Segundo as autoridades francesas, essas quotizações só se aplicam aos animais criados e abatidos em França.
(185)
As alterações do presente acordo interprofissional não foram comunicadas à Comissão. Apenas a instrução de 2 de fevereiro de 2005 (ver considerando 87) foi transmitida e esclarece que as quotizações a favor do FNE só são aplicáveis às carnes provenientes de todas as operações de abate, no território metropolitano, dos animais criados em França.
(186)
Assim, entre 1 de janeiro de 1996 e 30 de setembro de 2004, a quotização relativa à carne incidia igualmente na carne de animais abatidos em França, mas criados fora do território nacional.
(187)
As autoridades francesas não demonstraram que as atividades financiadas através destas quotizações beneficiaram os criadores que exerciam a sua atividade fora do território nacional. Com efeito, afigura-se que os sujeitos passivos da quotização voluntária obrigatória que exportavam os seus produtos não beneficiavam de nenhum reembolso ou redução e nem sequer beneficiavam, na íntegra, das ações em causa. No que diz respeito às ações de investigação e desenvolvimento e de assistência técnica, estas só beneficiam a produção nacional (carne de bovinos criados e abatidos em França) por uma questão de princípio.
(188)
O facto de as importações de animais vivos terem, na altura, um caráter marginal (61) e de, na prática, os importadores de animais vivos disporem da possibilidade, se assim o pretendessem, de declarar as quantidades de animais importados para as deduzir da base de quotização e solicitar o reembolso, não tem consequências diretas para a apreciação fundamental da Comissão. Além disso, as discriminações, mesmo mínimas, são abrangidas pelo âmbito de aplicação do artigo 110.o do TFUE.
(189)
Tendo em conta as consequências do acórdão do Tribunal de Justiça pronunciado no processo Nygard (62), assim como o facto de as medidas financiadas pela imposição constituírem um auxílio estatal, na aceção do artigo 107.o do TFUE e que esta se reveste de caráter discriminatório, contrário ao artigo 110.o do TFUE, na medida em que também foi aplicada aos produtos provenientes dos outros Estados-Membros que, contudo, não beneficiaram plenamente das vantagens decorrentes da mesma, a Comissão conclui que as receitas provenientes da imposição sobre os animais importados dos outros Estados-Membros destinadas a financiar as atividades do FNE constituem um financiamento do auxílio, incompatível com o mercado interno nos termos do Tratado, nomeadamente o seu artigo 107.o e, portanto, os auxílios estatais assim financiados são incompatíveis com este Tratado.
2.6.2.2. Animais exportados
(190)
Uma vez que as quotizações FNE se aplicam aos animais criados ou abatidos em França, a Comissão não pode concluir que os produtos expedidos não foram objeto, enquanto tal, de uma quotização a favor do FNE, estando assim, excluídos do âmbito de aplicação da presente decisão.
3. ILEGALIDADE DOS AUXÍLIOS
(191)
À semelhança do já referido na decisão de início do procedimento, a Comissão sublinha que a França não notificou, nos termos do artigo 108.o, n.o 3, do TFUE os diplomas que tornam obrigatórias as quotizações voluntárias e as ações por elas financiadas, antes de serem executadas (ver considerando 2 da presente decisão).
(192)
O artigo 1.o, alínea f), do Regulamento (CE) n.o 659/1999 é preciso ao definir como auxílio ilegal um novo auxílio executado em violação do artigo 93.o, n.o 3, do Tratado. O artigo 2.o do mesmo regulamento estabelece a obrigação de notificar os auxílios estatais.
(193)
No que respeita, em primeiro lugar, à natureza das quotizações em apreço, a Comissão refere que as mesmas exigem um ato de autoridade pública para produzirem todos os seus efeitos. Consequentemente, a Comissão considera que se trata, no caso vertente, de imposições parafiscais, ou seja, de recursos públicos.
(194)
Dado que as quotizações voluntárias obrigatórias constituem recursos estatais (tal como referido nos considerandos 106 e seguintes), que fazem parte integrante de um regime de auxílio (considerandos 171 e seguintes) e que as mesmas foram utilizadas para financiar vantagens a favor de empresas do setor da carne, a sua notificação à Comissão constitui uma obrigação por força do artigo 108.o, n.o 3, do Tratado.
(195)
Tal como referido nos considerandos 123 e 124, uma vez que as medidas executadas pela França contêm elementos de auxílio estatal, trata-se de novos auxílios não notificados à Comissão e, por conseguinte, ilegais na aceção do Tratado.
(196)
Segundo a Comunicação da Comissão relativa à determinação das regras aplicáveis à apreciação dos auxílios estatais concedidos ilegalmente (63), os auxílios ilegais, na aceção do artigo 1.o, alínea f), do Regulamento (CE) n.o 659/1999, devem ser avaliados em conformidade com as regras e orientações em vigor quando foram concedidos.
V. CONCLUSÕES
(197)
À luz do exposto, a Comissão considera que o financiamento deste regime através de quotizações voluntárias obrigatórias não suscita objeções, na medida em que as mesmas se aplicam aos produtos nacionais e aos produtos e animais exportados (a saber, «imposições relativas à carne» entre 1996 e 2004).
(198)
Quando as quotizações são igualmente impostas aos animais importados (a saber, imposições sobre os animais a favor do FNE entre 1996 e 2004), decorre das considerações acima que o sistema de quotizações voluntárias obrigatórias é incompatível com o mercado comum por violação do disposto no artigo 110.o do TFUE, uma vez que a França não demonstrou que os produtos importados também beneficiaram de auxílios tal como os produtos nacionais.
(199)
Além disso, os auxílios em questão não foram notificados à Comissão, em conformidade com o artigo 108.o, n.o 3, do TFUE e constituem, portanto, auxílios ilegais na aceção do artigo 1.o, alínea f), do Regulamento (CE) n.o 659/1999.
(200)
A Comissão lamenta que a França tenha executado as referidas medidas em violação do disposto no artigo 108.o, n.o 3, do TFUE.
(201)
Uma vez que se trata de auxílios aplicados sem aguardar a decisão final da Comissão, é conveniente recordar que, dado o caráter imperativo das normas processuais estabelecidas no artigo 108.o, n.o 3, do TFUE, relativamente às quais o Tribunal de Justiça reconheceu o efeito direto em vários acórdãos (64), não é possível a posteriori remediar a ilegalidade do auxílio em causa (65).
(202)
O Tribunal de Justiça recordou que, quando uma medida de auxílio da qual o respetivo modo de financiamento faz parte integrante tiver sido posta em execução com desrespeito da obrigação de notificação, os órgãos jurisdicionais nacionais são obrigados, em princípio, a ordenar o reembolso dos encargos ou quotizações especificamente cobrados para financiar esse auxílio. O Tribunal recordou igualmente que compete aos órgãos jurisdicionais nacionais proteger os direitos dos particulares face a uma eventual violação, por parte das autoridades nacionais, da proibição de pôr em execução auxílios, a que se refere o artigo 108.o, n.o 3, último período, do Tratado TFUE e que tem efeito direto. Esta violação, invocada pelos particulares com legitimidade para tal e verificada pelos órgãos jurisdicionais nacionais, deve conduzir estes a daí retirarem todas as consequências, em conformidade com o seu direito nacional, no que se refere tanto à validade dos atos de execução das medidas de auxílio em causa como à cobrança dos apoios financeiros concedidos (66).
(203)
A Comissão considera adequado, no caso vertente, adotar uma decisão condicional utilizando a possibilidade concedida pelo artigo 7.o, n.o 4, do Regulamento (CE) n.o 659/1999, segundo o qual a Comissão pode acompanhar a sua decisão de condições que lhe permitam reconhecer a compatibilidade do auxílio com o mercado interno e de obrigações que lhe permitam controlar o cumprimento da decisão.
(204)
A fim de reparar a violação do artigo 110.o do TFUE e eliminar assim retroactivamente a discriminação, a França deve proceder ao reembolso da parte da imposição que tenha incidido nos produtos importados (imposições sobre os animais a favor do FNE entre 1996 e 2004), proporcionalmente às vantagens dos auxílios de que não beneficiaram. A reparação desta violação tornará os auxílios em causa compatíveis com o artigo 107.o do TFUE.
(205)
A Comissão fixa as condições a preencher no referido reembolso. Assim, a França deve reembolsar aos sujeitos passivos da imposição a parte da mesma imposta aos produtos importados acima referidos entre a data da sua aplicação e o dia 30 de setembro de 2004, no pleno respeito das seguintes condições:
a)
Se puderem comprovar que as QVO foram impostas aos produtos importados, os sujeitos passivos da imposição podem reclamar o reembolso de uma parte proporcional do produto da imposição destinada a financiar os serviços que beneficiaram exclusivamente os produtos nacionais, num prazo fixado de acordo com o direito nacional, mas nunca inferior a seis meses a contar da data de notificação da presente decisão;
b)
A França estabelecerá a medida da discriminação eventual que recai sobre os produtos importados. Para o efeito, deve verificar, durante um período de referência, a equivalência pecuniária entre os montantes globalmente cobrados sobre os produtos nacionais a título da imposição considerada e as vantagens de que estes produtos beneficiam em exclusivo;
c)
O reembolso deve ser efetuado num prazo máximo de seis meses a contar da data de apresentação do pedido;
d)
Os montantes reembolsados devem ser acrescidos de juros, calculados a contar da data da sua cobrança até à data do reembolso efetivo. Esses juros serão calculados com base na taxa de referência da Comissão prevista no método de fixação das taxas de referência e de atualização;
e)
As autoridades francesas aceitam que os sujeitos passivos apresentem quaisquer provas razoáveis dos montantes que pagaram a título da imposição que incidiu nos produtos provenientes de outros Estados-Membros;
f)
O direito ao reembolso não pode ser sujeito a outras condições, nomeadamente a de a imposição não ter sido repercutida;
g)
Caso os sujeitos passivos não tenham ainda pago a imposição, as autoridades francesas renunciam formalmente à cobrança da parte proporcional da imposição que incide nos produtos importados de outros Estados-Membros e que é destinada a financiar a parte do auxílio que beneficia exclusivamente os produtos nacionais. As autoridades francesas renunciam igualmente a eventuais juros de mora respeitantes a essa parte;
h)
Caso a Comissão o solicite, a França compromete-se a apresentar um relatório completo que comprove a boa execução da medida de reembolso;
i)
Se noutro Estado-Membro tiver sido imposta uma imposição, com objetivos similares, aos mesmos produtos que foram sujeitos à imposição em França, as autoridades francesas comprometem-se a reembolsar aos sujeitos passivos a parte da imposição que tenha incidido nos produtos provenientes desse outro Estado-Membro;
j)
A França compromete-se a dar conhecimento da presente decisão a todos os potenciais sujeitos passivos da taxa,
ADOTOU A PRESENTE DECISÃO:
Artigo 1.o
1. Os auxílios estatais a favor da promoção, publicidade, assistência técnica, serviços de investigação e desenvolvimento, concedidos ilegalmente pela França em violação do artigo 108.o, n.o 3, do TFUE financiados por uma imposição parafiscal (quotização voluntária obrigatória sobre a carne e animais vivos expedidos para outros Estados-Membros no período compreendido entre 1996 e 2004 e os animais vivos importados entre 1996 e 2004) são auxílios estatais compatíveis com o mercado comum, ao abrigo do artigo 107.o, n.o 3, alínea c), do TFUE no que respeita ao período compreendido entre a data da aplicação da imposição e 30 de setembro de 2004, desde que a França cumpra as condições enunciadas no n.o 2 do presente artigo.
2. Assim, a França deve reembolsar aos sujeitos passivos da imposição a parte da mesma imposta aos produtos importados acima referidos entre a data da sua aplicação e o dia 30 de setembro de 2004, no pleno respeito das seguintes condições:
a)
Se puderem comprovar que as quotizações voluntárias obrigatórias foram impostas aos produtos importados, os sujeitos passivos da imposição podem reclamar o reembolso de uma parte proporcional do produto da imposição destinada a financiar os serviços que beneficiaram exclusivamente os produtos nacionais, num prazo fixado de acordo com o direito nacional, mas nunca inferior a seis meses a contar da data de notificação da presente decisão;
b)
A França estabelecerá a medida da discriminação eventual que recai sobre os produtos importados; para o efeito, deve verificar, durante um período de referência, a equivalência pecuniária entre os montantes globalmente cobrados sobre os produtos nacionais a título da imposição considerada e as vantagens de que estes produtos beneficiam em exclusivo;
c)
O reembolso deve ser efetuado no prazo máximo de seis meses a contar da data de apresentação do pedido;
d)
Os montantes reembolsados devem ser acrescidos de juros, calculados a contar da data da sua cobrança até à data do reembolso efetivo; esses juros serão calculados com base na taxa de referência da Comissão prevista no método de fixação das taxas de referência e de atualização;
e)
As autoridades francesas aceitam que os sujeitos passivos apresentem quaisquer provas razoáveis dos montantes que pagaram a título da imposição que incidiu nos produtos provenientes de outros Estados-Membros;
f)
O direito ao reembolso não pode ser sujeito a outras condições, nomeadamente a de a taxa não ter sido repercutida;
g)
Caso os sujeitos passivos não tenham ainda pago a imposição, as autoridades francesas renunciam formalmente à cobrança da parte proporcional da imposição que incide nos produtos importados de outros Estados-Membros e que é destinada a financiar a parte do auxílio que beneficia exclusivamente os produtos nacionais. As autoridades francesas renunciam igualmente a eventuais juros de mora respeitantes a essa parte;
h)
Caso a Comissão o solicite, a França compromete-se a apresentar um relatório completo que comprove a boa execução da medida de reembolso;
i)
Se noutro Estado-Membro tiver sido aplicada uma imposição, com objetivos similares, aos mesmos produtos que foram sujeitos à imposição em França, as autoridades francesas comprometem-se a reembolsar aos sujeitos passivos a parte da imposição que tenha incidido nos produtos provenientes desse outro Estado-Membro;
j)
A França compromete-se a dar conhecimento da presente decisão a todos os potenciais sujeitos passivos da imposição.
Artigo 2.o
A França informará a Comissão, no prazo dois meses a contar da notificação da presente decisão, das medidas adotadas para lhe dar cumprimento.
Artigo 3.o
A República Francesa é a destinatária da presente decisão.
Feito em Bruxelas, em 13 de julho de 2011.