ДИРЕКТИВА 2010/75/ЕС НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 24 ноември 2010 година
относно емисиите от промишлеността (комплексно предотвратяване и контрол на замърсяването)
(преработена)
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 192, параграф 1 от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
като взеха предвид становището на Комитета на регионите (2),
в съответствие с обикновената законодателна процедура (3),
като имат предвид, че:
(1)
Следва да бъдат направени определен брой съществени изменения на Директива 78/176/ЕИО на Съвета от 20 февруари 1978 г. относно отпадъци от производството на титанов диоксид (4), Директива 82/883/ЕИО на Съвета от 3 декември 1982 г. относно процедури за наблюдение и контрол на околни среди, засегнати от отпадъци от производството на титанов двуокис (5), Директива 92/112/ЕИО на Съвета от 15 декември 1992 г. относно процедурите за хармонизиране на програмите за намаляване и евентуално премахване на замърсяването, причинявано от отпадъците от производството на титанов двуокис (6), Директива 1999/13/ЕО на Съвета от 11 март 1999 г. за ограничаване на емисиите на летливи органични съединения, дължащи се на употребата на органични разтворители в определени дейности и инсталации (7), Директива 2000/76/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 4 декември 2000 г. относно изгарянето на отпадъците (8), Директива 2001/80/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 октомври 2001 г. за ограничаване на емисиите на определени замърсители във въздуха, изпускани от големи горивни инсталации (9) и Директива 2008/1/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 15 януари 2008 г. за комплексно предотвратяване и контрол на замърсяването (10). С цел постигане на яснота посочените директиви следва да бъдат преработени.
(2)
Съгласно принципа „замърсителят плаща“ и принципа за предотвратяване на замърсяването, за да се предотврати, намали и, доколкото това е възможно, премахне замърсяването, произтичащо от промишлени дейности, е необходимо да се установи обща рамка за контрол на основните промишлени дейности, като се дава предимство на намесата при източника на замърсяване, като се осигурява разумно управление на природните ресурси и като се вземат предвид, когато това е необходимо, икономическото положение и специфичните местни особености на мястото, където се осъществява промишлената дейност.
(3)
Различните подходи в областта на контрола върху емисиите във въздуха, водите или почвата могат да насърчат по-скоро изместването на замърсяването от един към друг компонент на околната среда, отколкото опазването на околната среда като цяло. Ето защо е уместно да се предвиди комплексен подход към предотвратяването и контрола на емисиите във въздуха, водите и почвата, към управлението на отпадъците, към енергийната ефективност и предотвратяването на аварии. Такъв подход ще допринесе също така за постигането на еднакви условия на конкуренция в Съюза посредством уеднаквяване на изискванията за свързаните с околната среда показатели по отношение на промишлените инсталации.
(4)
Уместно е да се преразгледа законодателството относно промишлените инсталации, за да се опростят и изяснят съществуващите разпоредби, да се намали ненужната административна тежест и да се приложат заключенията от съобщенията на Комисията от 21 септември 2005 г. относно Тематичната стратегия за замърсяването на въздуха (по-нататък „Тематична стратегия за замърсяването на въздуха“), от 22 септември 2006 г. относно Тематичната стратегия за опазване на почвите и от 21 декември 2005 г. относно Тематична стратегия за предотвратяване и рециклиране на отпадъците, приети в отговор на Решение № 1600/2002/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 юли 2002 г. за установяване на Шеста програма за действие на Общността за околната среда (11). Тези съобщения определят цели за опазване на човешкото здраве и околната среда, които не могат да бъдат постигнати без допълнително намаляване на емисиите, произтичащи от промишлени дейности.
(5)
За да се осигурят предотвратяването и контрола на замърсяването, всяка инсталация следва да функционира само ако има разрешително или, в случай че става дума за някои инсталации и дейности, при които се използват органични разтворители, само ако има разрешително или е регистрирана.
(6)
Определянето на подхода при възлагане на отговорности на операторите на инсталации зависи от държавите-членки, при условие че се гарантира спазването на настоящата директива. Държавите-членки могат да предпочетат да издадат разрешително на един отговорен оператор за всяка инсталация или да конкретизират разпределението на отговорностите между няколко оператора на различни части на дадена инсталация. Когато съществуващите им правни системи предвиждат само един отговорен оператор за всяка инсталация, държавите-членки могат да решат да запазят тези системи.
(7)
За да се улесни издаването на разрешителни, държавите-членки следва да могат да определят изисквания за някои категории инсталации в общи правила със задължителна сила.
(8)
Важно е да се предотвратят аварии и инциденти и да се ограничат последиците от тях. Отговорността във връзка с последиците за околната среда от аварии и инциденти е въпрос, който следва да се урежда в съответното национално право и където е приложимо, в съответното право на Съюза.
(9)
За да се избегне двойно регулиране, разрешителното за инсталация, която попада в приложното поле на Директива 2003/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 октомври 2003 г. за установяване на схема за търговия с квоти за емисии на парникови газове в рамките на Общността (12), не следва да включва норма за допустими преки емисии на парникови газове, посочени в приложение I към тази директива, освен в случаите, когато е необходимо да се гарантира, че няма да бъде причинено съществено замърсяване на местно ниво или когато дадена инсталация е временно изключена от тази схема.
(10)
В съответствие с член 193 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС) настоящата директива не препятства държавите-членки да запазят или да въведат по-строги защитни мерки, например изисквания относно емисиите на парникови газове, при условие че тези мерки са съвместими с Договорите и че Комисията е била уведомена за тях.
(11)
Операторите следва да подават заявления за издаване на разрешително, съдържащи информацията, необходима на компетентния орган за определяне на условията на разрешителното. При подаване на заявления за издаване на разрешително операторите следва да могат да ползват информацията, получена при прилагането на Директива 85/337/ЕИО на Съвета от 27 юни 1985 г. относно оценката на въздействието на някои публични и частни проекти върху околната среда (13) и Директива 96/82/ЕО на Съвета от 9 декември 1996 г. относно контрола на опасностите от големи аварии, които включват опасни вещества (14).
(12)
Разрешителното следва да включва всички мерки, необходими за постигане на висока степен на опазване на околната среда като цяло, и да гарантира, че инсталацията се експлоатира в съответствие с общите принципи, уреждащи основните задължения на операторите. Разрешителното следва също така да включва нормите за допустими емисии на замърсяващи вещества или равностойни показатели или технически мерки, подходящи изисквания за опазване на почвата и подземните води и изисквания за мониторинг. Условията на разрешителното следва да бъдат определени въз основа на най-добрите налични техники.
(13)
За да се определят най-добри налични техники и да се ограничат разликите в Съюза по отношение на нивата на емисиите от промишлените дейности, чрез обмен на информация със заинтересованите страни следва да се изготвят, преразгледат и, при необходимост, да се актуализират референтни документи за най-добрите налични техники (наричани по-нататък „референтни документи за НДНТ“), а основните им компоненти (наричани по-нататък „заключения за НДНТ“) следва да се приемат чрез процедурата на комитет. Във връзка с това Комисията следва, посредством процедурата на комитет, да определи насоки относно събирането на данни, относно изготвянето на референтни документи за НДНТ и относно осигуряването на тяхното качество. Заключенията за НДНТ следва да служат за отправна точка при определяне на условията на разрешителното. Те могат да бъдат допълнени с информация от други източници. Комисията следва да се стреми да актуализира референтните документи за НДНТ не по-късно от осем години след публикуването на предходната им версия.
(14)
С цел да се гарантира ефективен и активен обмен на информация, който да доведе до качествени референтни документи за НДНТ, Комисията следва да създаде форум, който да работи по прозрачен начин. Следва да се предвидят практическите ред и условия за обмен на информация и за достъп до референтни документи за НДНТ, по-специално за да се гарантира, че държавите-членки и заинтересованите страни предоставят данни с достатъчно качество и количество въз основа на установени насоки, така че да се даде възможност за определяне на най-добрите налични техники и на най-новите техники.
(15)
Важно е да се предостави достатъчна гъвкавост на компетентните органи да определят норми за допустими емисии, които да гарантират, че при нормални експлоатационни условия емисиите не надхвърлят свързаните с най-добрите налични техники емисионни нива. За тази цел компетентният орган може да определи емисионни нива, различни от свързаните с най-добрите налични техники емисионни нива по отношение на стойностите, периодите от време и прилаганите референтни условия, при условие че чрез резултатите от мониторинга на емисии може да се покаже, че емисиите не са надхвърлили нивата, свързани с най-добрите налични техники. Спазването на нормите за допустими емисии, които са посочени в разрешителните, води до емисии под тези норми за допустими емисии.
(16)
За да бъдат отчетени някои специфични обстоятелства, когато прилагането на емисионни нива, свързани с най-добрите налични техники, би довело до несъразмерно високи разходи в сравнение с ползите за околната среда, компетентните органи следва да могат да определят норми за допустими емисии, които се отклоняват от тези нива. Тези отклонения следва да се правят въз основа на оценка, при която се вземат предвид ясно определени критерии. Нормите за допустими емисии, посочени в настоящата директива, не следва да се надвишават. Във всеки случай не следва да се допуска никакво значително замърсяване и следва да се постигне висока степен на опазване на околната среда като цяло.
(17)
За да могат операторите да изпитат най-новите техники, които биха допринесли за повишаване на общата степен на опазване на околната среда или за постигане най-малко на същото равнище на опазване на околната среда при по-голямо спестяване на разходи спрямо съществуващите най-добри техники, компетентният орган следва да може да предоставя временни дерогации от свързаните с най-добрите налични техники емисионни нива.
(18)
Промените в дадена инсталация могат да доведат до по-висока степен на замърсяване. Операторите следва да уведомяват компетентния орган за всички предвидени промени, които биха могли да въздействат върху околната среда. Съществени промени в инсталациите, които могат да окажат значително отрицателно въздействие върху човешкото здраве или околната среда, не следва да се правят без разрешително, издадено в съответствие с настоящата директива.
(19)
Разпространението на оборски тор способства значително за емисиите на замърсители във въздуха и водата. С оглед постигане на целите, заложени в Тематичната стратегия за замърсяването на въздуха и в правото на Съюза за опазване на водите, е необходимо Комисията да разгледа нуждата от въвеждане на най-подходящите начини на контрол на тези емисии чрез прилагане на най-добрите налични техники.
(20)
Интензивното отглеждане на птици и говеда способства значително за емисиите на замърсители във въздуха и водата. С оглед постигане на целите, заложени в Тематичната стратегия за замърсяването на въздуха и в правото на Съюза за опазване на водите, е необходимо Комисията да разгледа нуждата от определяне за различните видове птици на диференцирани прагови стойности в зависимост от капацитета, за да определи приложното поле на настоящата директива и да разгледа нуждата от въвеждане на най-подходящите начини на контрол на емисиите от инсталациите в говедовъдството.
(21)
За да бъде отчетено развитието на най-добрите налични техники или други промени в дадена инсталация, условията на разрешителното следва редовно да се преразглеждат и, когато е необходимо, да се актуализират, по-специално когато са приети нови или актуализирани заключения за НДНТ.
(22)
В конкретни случаи, когато при преразглеждане и актуализиране на разрешителното се установи, че за въвеждане на новите най-добри налични техники може да се окаже необходим срок, по-дълъг от четири години след публикуване на решение относно заключенията за НДНТ, компетентните органи могат да определят по-дълъг срок в условията на разрешителното, ако това е оправдано с оглед на критериите, посочени в настоящата директива.
(23)
Необходимо е да се гарантира, че експлоатацията на дадена инсталация няма да доведе до влошаване на качеството на почвата и подземните води. Ето защо условията на разрешителното следва да включват подходящи мерки за предотвратяване на емисиите в почвата и подземните води и редовно наблюдение на тези мерки за избягване на течове, разливане, инциденти или аварии при използване на оборудването и при съхранение. За да може евентуалните замърсявания на почвата и подземните води да бъдат открити на ранен етап и да се предприемат необходимите коригиращи мерки във връзка с това, преди замърсяването да се разпространи, е необходим и мониторинг на почвата и подземните води за съответните опасни вещества. Когато се определя честотата на мониторинга, може да се вземе предвид видът превантивни мерки, както и степента и честотата, с която се провежда наблюдението върху тях.
(24)
За да се гарантира, че експлоатацията на дадена инсталация не влошава качеството на почвата и подземните води, е необходимо да се установи степента на замъсяване на почвата и подземните води чрез доклад за базовото състояние. Докладът за базовото състояние следва да бъде практически инструмент, който позволява, доколкото е възможно, количествено сравнение между състоянието на площадката, описано в този доклад, и състоянието на площадката след окончателното прекратяване на дейностите, за да се определи дали има значително увеличение на замърсяването на почвата или подземните води. Във връзка с това докладът за базовото състояние следва да съдържа информация, включваща наличните данни за измерванията в почвата и подземните води и данни от предишни измервания, свързани с предходно използване на площадката.
(25)
В съответствие с принципа „замърсителят плаща“, когато се оценява степента на значимост на замърсяването на почвата и подземните води, причинено от оператора, което задейства задължението площадката да бъде приведена в състоянието, описано в доклада за базовото състояние, държавите-членки следва да вземат предвид условията на разрешителното, които са били приложими по време на осъществяването на съответната дейност, превантивните мерки срещу замърсяването, приети за инсталацията, и съответното увеличение на замърсяването в сравнение със степента на замърсяване, определена в доклада за базовото състояние. Отговорността за замърсяване, което не е причинено от оператора, се урежда от съответното национално и, където е приложимо, от съответното право на Съюза.
(26)
За да се гарантира ефективното изпълнение на настоящата директива и осигуряване на прилагането ѝ, операторите следва да представят редовно на компетентния орган доклади относно спазването на условията на разрешителното. Държавите-членки следва да гарантират, че както операторът, така и компетентният орган вземат необходимите мерки в случаите, когато не се спазват изискванията на настоящата директива, и да предвидят система за екологични инспекции. Държавите-членки следва да гарантират, че разполагат с достатъчен на брой персонал, притежаващ уменията и квалификацията, необходими за ефективното осъществяване на тези инспекции.
(27)
В съответствие с Орхуската конвенция за достъпа до информация, участието на обществеността в процеса на вземането на решения и достъпа до правосъдие по въпроси на околната среда (15) е необходимо обществеността да участва ефективно във вземането на решения, за да има възможност да изрази становището и опасенията си, които може да са от значение за тези решения, а органът за вземане на решение да взема предвид тези становища и опасения, като по този начин се постига по-голяма отчетност и прозрачност на процеса за вземане на решение и се допринася за обществената осведоменост по въпросите, свързани с околната среда, и за получаване на обществена подкрепа за взетите решения. Членовете на заинтересованата общественост следва да разполагат с достъп до правосъдие, за да могат да допринесат за защитата на правото на живот в околна среда, която е подходяща за личното здраве и благосъстояние.
(28)
Изгарянето на гориво в инсталации с номинална входяща топлинна мощност под 50 MW допринася значително за емисиите на замърсители във въздуха. С оглед постигане на целите, заложени в Тематичната стратегия за замърсяването на въздуха, е необходимо Комисията да разгледа нуждата от въвеждане на най-подходящите начини на контрол на емисиите от такива инсталации. Този преглед следва да отчита спецификите на горивните инсталации, използвани в здравни заведения, по-специално по отношение на тяхното извънредно използване при спешни случаи.
(29)
Големите горивни инсталации способстват значително за изпускането на емисии на замърсяващи вещества във въздуха, които имат съществено въздействие върху човешкото здраве и околната среда. За да се намали това въздействие и да се действа в посока към изпълнение на изискванията на Директива 2001/81/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 октомври 2001 г. относно националните тавани за емисии на някои атмосферни замърсители (16) и на целите, определени в Тематичната стратегия за замърсяването на въздуха, е необходимо на равнището на Съюза да се определят по-строги норми за допустими емисии във връзка с някои категории горивни инсталации и замърсители.
(30)
Комисията следва да разгледа необходимостта от определяне на норми за допустими емисии за целия Съюз, както и необходимостта от изменение на нормите за допустими емисии, определени в приложение V за някои големи горивни инсталации, като вземе предвид прегледа и актуализирането на съответните референтни документи за НДНТ. В този контекст Комисията следва да отчете особеностите на енергийните системи на рафинериите.
(31)
Поради характеристиките на някои местно произведени твърди горива, за горивни инсталации, които изгарят такива горива, е по-уместно да се прилагат минимални степени на десулфуризация вместо норми за допустими емисии на серен диоксид. Освен това, тъй като специфичните характеристики на нефтения битум може да не позволят прилагането на същите техники за намаляване на количеството на сярата или постигането на същата ефективност по отношение на десулфуризацията, както при другите горива, за инсталациите, използващи този вид гориво, е уместно да се предвиди малко по-ниска минимална степен на десулфуризация.
(32)
В случай на внезапно прекъсване на снабдяването с нискосернисто гориво или с газ, в резултат на ситуация на сериозен недостиг, компетентният орган следва да може да предоставя временни дерогации, позволяващи емисиите на съответните горивни инсталации да надхвърлят нормите за допустими емисии, определени в настоящата директива.
(33)
Съответният оператор не следва да експлоатира горивна инсталация за повече от 24 часа след установяване на лошо функциониране или повреда на пречиствателно съоръжение, като работата без пречиствателно съоръжение не следва да надвишава 120 часа в рамките на период от 12 месеца, за да се ограничи отрицателното въздействие от замърсяването върху околната среда. Въпреки това, когато има крайна нужда от енергийни доставки или се налага да бъде избегнато цялостно увеличаване на емисиите, получени вследствие на експлоатирането на друга горивна инсталация, компетентните органи следва да могат да предоставят дерогации от тези срокове.
(34)
За да се гарантират висока степен на опазване на околната среда и защита на човешкото здраве и да се избегне трансграничното движение на отпадъци до инсталации, функциониращи при по-ниски екологични стандарти, е необходимо да се определят и поддържат строги експлоатационни условия, технически изисквания и норми за допустими емисии за инсталации, в които се извършва изгаряне или съвместно изгаряне на отпадъци в рамките на Съюза.
(35)
Използването на органични разтворители в някои дейности и инсталации води до изпускане на емисии на органични съединения във въздуха, водещо до образуването на местно и трансгранично ниво на фотохимични окислители, което нанася вреди на природните ресурси и оказва вредно въздействие върху човешкото здраве. Ето защо е необходимо да се вземат предпазни мерки срещу използването на органични разтворители и да се установи изискване за спазване на нормите за допустими емисии на органични съединения и на съответните експлоатационни условия. Когато други мерки, като например използването на продукти или техники с ниско съдържание на разтворители или без разтворители, представляват алтернативно средство за постигане на равностойно намаляване на емисиите, на операторите следва да се предостави възможност да спазват изискванията на схема за намаляване на емисиите вместо нормите за допустими емисии, определени в настоящата директива.
(36)
Инсталациите, произвеждащи титанов диоксид, могат да доведат до значително замърсяване на въздуха и водите. За да се намали това въздействие, е необходимо на равнището на Съюза да се определят по-строги норми за допустими емисии за някои замърсяващи вещества.
(37)
По отношение на включването в приложното поле на националните законови, подзаконови и административни разпоредби, въведени в сила с оглед съобразяване с настоящата директива, на инсталациите за производство на керамични продукти чрез изпичане, държавите-членки, като вземат предвид характеристиките на националния промишлен отрасъл и за да гарантират ясно тълкуване на приложното поле, следва да решат дали да прилагат както критерия за производствен капацитет, така и критерия за капацитет на пещта, или само един от двата критерия.
(38)
С цел да се опрости изготвянето на доклади и да се намали излишната административна тежест, Комисията следва да определи методи за рационализиране на начина на предоставяне на данни съгласно настоящата директива в съответствие с останалите изисквания на правото на Съюза, и по-специално Регламент (ЕО) № 166/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 18 януари 2006 г. за създаване на Европейски регистър за изпускането и преноса на замърсители (17).
(39)
С цел гарантиране на еднакви условия за изпълнение на Комисията следва да се предоставят изпълнителни правомощия да приема насоки относно събирането на данни, относно изготвянето на референтните документи за НДНТ и осигуряването на качеството им, включително на това, доколко тяхното съдържание и формат са подходящи, да приема решения относно заключенията за НДНТ, да приема подробни правила за определяне на периодите на пускане и спиране и за преходните национални планове за големи горивни инсталации, както и да определя вида, формата и честотата на подаване на информацията, която държавите-членки следва да предоставят на Комисията. В съответствие с член 291 ДФЕС правилата и общите принципи относно реда и условията за контрол от страна на държавите-членки върху упражняването на изпълнителните правомощия от Комисията, се определят предварително с регламент, приет в съответствие с обикновената законодателна процедура. До приемането на този нов регламент Решение 1999/468/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 г. за установяване на условията и реда за упражняване на изпълнителните пълномощия, предоставени на Комисията (18) продължава да се прилага, с изключение на процедурата по регулиране с контрол, която не е приложима.
(40)
На Комисията следва да се предоставят правомощия за приемане на делегирани актове в съответствие с член 290 ДФЕС по отношение на определянето на датата, от която да се извършват непрекъснати измервания на емисиите на тежки метали, диоксини и фурани във въздуха, и по отношение адаптирането на някои части от приложения V, VI и VII към научно-техническия прогрес. За инсталациите за изгаряне на отпадъци или за съвместно изгаряне на отпадъци това може, inter alia, да включва установяването на критерии за разрешаване на дерогации от непрекъснатия мониторинг на общите емисии на прах. От особено значение е Комисията да провежда подходящи консултации по време на подготвителната работа, включително на равнище експерти.
(41)
С цел справяне със значително замърсяване на околната среда, например от тежки метали, диоксини и фурани, Комисията, въз основа на оценка на прилагането на най-добрите налични техники от някои дейности или на оценка на въздействието на тези дейности върху околната среда като цяло, следва да представи предложения за минимални изисквания за норми за допустими емисии или за правила относно мониторинга и съответствието, приложими за целия Съюз.
(42)
Държавите-членки следва да установят система от санкции, които да се прилагат в случаите на нарушения на националните разпоредби, приети съгласно настоящата директива, и да осигуряват тяхното прилагане. Тези санкции следва да са ефективни, пропорционални и възпиращи.
(43)
За да се предостави достатъчно време за адаптиране на съществуващите инсталации към новите изисквания на настоящата директива, някои от новите изисквания следва да се приложат към тези инсталации след определен срок, считано от датата на прилагане на настоящата директива. За горивните инсталации е необходимо достатъчно време за въвеждане на необходимите мерки за пречистване с оглед спазването на нормите за допустими емисии, определени в приложение V.
(44)
Доколкото целите на настоящата директива, а именно осигуряване на висока степен на опазване на околната среда и подобряването на нейното качество, не могат да бъдат постигнати в достатъчна степен от държавите-членки и, следователно, поради трансграничния характер на замърсяването от промишлени дейности, могат да бъдат постигнати по-добре на равнището на Съюза, Съюзът може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора за Европейския съюз. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигането на тези цели.
(45)
Настоящата директива зачита основните права и спазва принципите, приети по-специално с Хартата на основните права на Европейския съюз. По-специално настоящата директива е насочена към насърчаване прилагането на член 37 от тази харта.
(46)
Задължението за транспониране на настоящата директива в националното право следва да бъде ограничено до разпоредбите, които представляват изменение по същество в сравнение с предходните директиви. Задължението за транспониране на разпоредбите, които не са изменени, произтича от предходните директиви.
(47)
В съответствие с параграф 34 от Междуинституционалното споразумение за по-добро законотворчество (19) държавите-членки се насърчават да изготвят, за себе си и в интерес на Съюза, свои собствени таблици, които, доколкото е възможно, илюстрират съответствието между настоящата директива и мерките за нейното транспониране, и да ги направят обществено достояние.
(48)
Настоящата директива не следва да засяга задълженията на държавите-членки по отношение на сроковете за транспониране в националното право и за прилагане на директивите, посочени в приложение IХ, част Б,
ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
ГЛАВА I
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
Член 1
Предмет
Настоящата директива установява правила за комплексно предотвратяване и контрол на замърсяването, произтичащо от промишлени дейности.
Тя установява също така правила, предназначени да предотвратят или - в случаите, когато това е практически неосъществимо, да намалят емисиите във въздуха, водите и земята и да предотвратят генерирането на отпадъци, с цел постигането на висока степен на опазване на околната среда като цяло.
Член 2
Приложно поле
1. Настоящата директива се прилага за промишлените дейности, водещи до замърсяване, които са посочени в глави II-VI.
2. Настоящата директива не се прилага за научноизследователски и развойни дейности или за изпитване на нови продукти и процеси.
Член 3
Определения
За целите на настоящата директива се прилагат следните определения:
1.
„вещество“ означава всеки химичен елемент и неговите съединения, с изключение на следните вещества:
а)
радиоактивните вещества по смисъла на член 1 от Директива 96/29/Евратом на Съвета от 13 май 1996 г. относно постановяване на основните норми на безопасност за защита на здравето на работниците и населението срещу опасностите, произтичащи от йонизиращото лъчение (20);
б)
генетично модифицираните микроорганизми по смисъла на член 2, буква б) от Директива 2009/41/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 6 май 2009 г. относно работата с генетично модифицирани микроорганизми в контролирани условия (21);
в)
генетично модифицираните организми по смисъла на член 2, точка 2 от Директива 2001/18/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 12 март 2001 г. относно съзнателното освобождаване на генетично модифицирани организми в околната среда (22);
2.
„замърсяване“ означава всяко пряко или косвено постъпване във въздуха, водите или земята на вещества, вибрации, топлинни лъчения или шумове в резултат от човешка дейност, които могат да окажат вредно въздействие върху човешкото здраве или качеството на околната среда, да предизвикат увреждане на материалните блага, да ограничат или предотвратят възможностите за използване на полезните качества на околната среда и останалите нейни законосъобразни ползвания;
3.
„инсталация“ означава всяко неподвижно техническо съоръжение, в което се извършват една или повече от посочените в приложение I или в част 1 от приложение VII, дейности или други такива дейности, извършвани на същата площадка, които са непосредствено свързани с тях и имат техническа връзка с дейностите, изброени в същите приложения, и могат да окажат въздействие върху емисиите и замърсяването;
4.
„емисия“ означава прякото или непрякото изпускане на вещества, вибрации, топлинни лъчения или шумове във въздуха, водите или земята от организирани или неорганизирани източници в рамките на дадена инсталация;
5.
„норма за допустими емисии“ означава масата, изразена посредством определени конкретни показатели, концентрацията и/или нивото на емисиите, които не може да бъдат превишавани по време на един или повече периоди от време.
6.
„стандарт за качество на околната среда“ означава определен от правото на Съюза набор от изисквания, на които трябва да отговаря в определен момент определена околна среда или обособена част от нея;
7.
„разрешително“ означава писмено разрешение за експлоатация на определена инсталация или част от нея, включително горивна инсталация, инсталация за изгаряне на отпадъци или инсталация за съвместно изгаряне на отпадъци;
8.
„общи правила със задължителна сила“ означава норми за допустими емисии или други условия, най-малко на отраслово равнище, които са приети с намерението да бъдат използвани пряко за определяне на условията на разрешителното;
9.
„съществена промяна“ означава такава промяна на естеството, функционирането или разширението на инсталация, включително на горивна инсталация, инсталация за изгаряне на отпадъци или инсталация за съвместно изгаряне на отпадъци, която може да доведе до значително отрицателно въздействие върху човешкото здраве или околната среда;
10.
„най-добри налични техники“ означава най-ефективният и най-напредналият етап в развитието на дейностите и методите за тяхното осъществяване, показващ практическата пригодност на съответните техники за осигуряване на основа за определяне на съответните норми за допустими емисии и други условия на разрешителното, имащи за цел предотвратяването, а в случаите, когато това е практически невъзможно, намаляването на емисиите и въздействието им върху околната среда като цяло:
а)
„техники“ включва както използваната технология, така и начина на проектиране, изграждане, поддържане, експлоатация и извеждане от експлоатация на инсталацията;
б)
„налични техники“ означава техники, разработени в мащаб, който позволява прилагането им в съответния промишлен отрасъл, при жизнени в икономически и технически смисъл условия и отчитане на свързаните с тях разходи и предимства, независимо от това, дали тези техники се използват или създават във въпросната държава-членка, при условие че са достъпни в разумна степен за оператора;
в)
„най-добри“ означава най-ефективни с оглед постигането на висока степен на опазване на околната среда като цяло;
11.
„референтен документ за НДНТ“ означава документ, който е резултат от обмена на информация, организиран съгласно член 13, изготвен за определени дейности и описващ по-специално прилаганите техники, настоящите емисии и равнищата на консумация, разглежданите техники за определяне на най-добрите налични техники, както и заключенията за НДНТ и всякакви най-нови техники, в който се отделя специално внимание на изброените в приложение III критерии;
12.
„заключения за НДНТ“ означава документ, съдържащ част от референтен документ за НДНТ, в който се съдържат заключенията за най-добрите налични техники, тяхното описание, информация за оценка на тяхната приложимост, емисионните нива, свързани с най-добрите налични техники, свързания с тях мониторинг, свързаните с тях равнища на консумация и, когато е уместно - съответните мерки за възстановяване на площадката;
13.
„свързани с най-добрите налични техники емисионни нива“ означава емисионните нива, получени при нормални експлоатационни условия чрез използване на най-добра налична техника или комбинация от най-добри налични техники съгласно описанието в заключенията за НДНТ, изразени в средни стойности за определен период от време и при определени референтни условия;
14.
„най-нова техника“ означава непозната досега техника за промишлена дейност, която, ако бъде развита с търговска цел, би могла да осигури или по-висока обща степен на опазване на околната среда, или поне същата степен на опазване на околната среда при реализиране на по-големи икономии в сравнение със съществуващите най-добри налични техники;
15.
„оператор“ означава всяко физическо или юридическо лице, което изцяло или частично експлоатира или контролира дейността на дадена инсталация или част от нея, включително горивна инсталация, инсталация за изгаряне на отпадъци или инсталация за съвместно изгаряне на отпадъци или, когато това се предвижда от националното право - лице, на което е делегирана решаваща икономическа власт по отношение на техническото функциониране на инсталацията;
16.
„общественост“ означава едно или повече физически или юридически лица и, в съответствие с националното право или практика, техните сдружения, организации или групи;
17.
„заинтересована общественост“ означава обществеността, която е засегната или е вероятно да бъде засегната, или има интерес от вземането на решение за издаването или актуализирането на разрешително или на условията на разрешително; за целите на настоящото определение неправителствените организации, които подкрепят опазването на околната среда и отговарят на всички изисквания на националното право, се считат за заинтересовани;
18.
„опасни вещества“ означава вещества или смеси по смисъла на член 3 от Регламент (ЕО) № 1272/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 2008 г. относно класифицирането, етикетирането и опаковането на вещества и смеси (23);
19.
„доклад за базовото състояние“ означава информация за замърсяването на почвата и подземните води със съответните опасни вещества;
20.
„подземни води“ означава подземни води по смисъла на член 2, точка 2 от Директива 2000/60/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 октомври 2000 г. за установяване на рамка за действията на Общността в областта на политиката за водите (24);
21.
„почва“ означава най-горният слой на земната кора, разположен между основната скала и повърхността. Почвата се състои от минерални частици, органична материя, вода, въздух и живи организми;
22.
„екологична инспекция“ означава всички действия, включително посещения на място, мониторинг на емисиите и проверки на вътрешните доклади и на документите относно последващите действия, проверка на собствения мониторинг, проверка на използваните техники и адекватност на управлението на околната среда на инсталацията, предприети от или от името на компетентния орган, с цел проверка и насърчаване на съответствието на инсталациите с условията на техните разрешителни и, където е необходимо, мониторинг на тяхното въздействие върху околната среда;
23.
„птици“ означава домашни птици по смисъла на член 2, точка 1 от Директива 90/539/ЕИО на Съвета от 15 октомври 1990 г. относно ветеринарно-санитарните изисквания за търговията в Общността и вноса от трети страни на домашни птици и яйца за люпене (25);
24.
„гориво“ означава всяко твърдо, течно или газообразно горивно вещество;
25.
„горивна инсталация“ означава всяко техническо съоръжение, в което се окисляват горивни продукти с цел да се използва така получената топлина;
26.
„комин“ означава конструкция, включваща една или повече димни тръби, през която преминават отпадни газове, за да бъдат изпуснати във въздуха;
27.
„експлоатационни часове“ означава времето, изразено в часове, по време на което дадена горивна инсталация функционира, изцяло или частично, и изпуска емисии във въздуха, с изключение на периодите на пускане и спиране;
28.
„степен на десулфуризация“ означава съотношението между количеството сяра, което не е изпуснато във въздуха от горивната инсталация за даден период от време, и количеството сяра, съдържащо се в твърдото гориво, което е въведено в камерите на горивната инсталация и е използвано в течение на същия период от време;
29.
„местно произведено твърдо гориво“ означава срещано в естествени условия твърдо гориво, което се изгаря в специално конструирани за това гориво горивни инсталации и което се добива на местно равнище;
30.
„определящо гориво“ означава гориво, което, сред всички горива, използвани в горивна инсталация за няколко горива, която използва за гориво отпадъци от дестилация и от конверсия при рафинирането на суровия нефт за собствено консумация самостоятелно или съвместно с други горива, има най-високата норма за допустими емисии, определена в част 1 от приложение V, или, в случай на няколко горива със същата норма за допустими емисии, горивото с най-голямата входяща топлинна мощност сред тези горива;
31.
„биомаса“ означава който и да е от следните продукти или отпадъци:
а)
продуктите, съставени от селскостопански или горски растителни вещества, които могат да бъдат използвани като гориво, с цел да се оползотвори тяхното енергийно съдържание;
б)
следните отпадъци:
i)
селскостопански или горски растителни отпадъци;
ii)
растителни отпадъци от хранително-преработвателната индустрия, ако произведената топлина се оползотворява;
iii)
растителни влакнести отпадъци от производството на първична целулозна каша и от производството на хартия от целулоза, ако са изгаряни заедно на мястото за производство и ако произведената топлина се оползотворява;
iv)
коркови отпадъци;
v)
дървесни отпадъци, с изключение на дървесни отпадъци, които е възможно да съдържат халогенирани органични съединения или тежки метали в резултат на третиране с дървесни консерванти или поставяне на покритие, включително по-специално дървесни отпадъци от строителни обекти;
32.
„горивна инсталация за няколко горива“ означава всяка горивна инсталация, която може да бъде захранвана едновременно или последователно с два или повече вида гориво;
33.
„газова турбина“ означава всяка ротационна машина, която превръща термичната енергия в механична работа и се състои като цяло от компресор, термичен агрегат, който позволява окислението на горивото, така че да се подгрява работният флуид, и турбина;
34.
„газов двигател“ означава двигател с вътрешно горене, който работи в съответствие с цикъла на Ото и използва искрово запалване или - в случая с двигателите, работещи с два вида гориво - самозапалване, за да изгаря горивото;
35.
„дизелов двигател“ означава двигател с вътрешно горене, който работи в съответствие с дизеловия цикъл и използва самозапалване, за да изгаря горивото;
36.
„малка изолирана мрежа“ означава малка изолирана мрежа по смисъла на член 2, точка 26 от Директива 2003/54/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2003 г. относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия (26);
37.
„отпадъци“ означава отпадъци по смисъла на член 3, точка 1 от Директива 2008/98/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 19 ноември 2008 г. относно отпадъците (27);
38.
„опасни отпадъци“ означава опасни отпадъци по смисъла на член 3, точка 2 от Директива 2008/98/ЕО;
39.
„смесени битови отпадъци“ означава домакинските отпадъци, както и отпадъците от търговски, промишлени и административни дейности, които по своя характер и състав са сходни с домакинските отпадъци, с изключение на фракциите, посочени в позиция 20 01 от приложението към Решение 2000/532/ЕО (28), които се събират отделно при източника, и с изключение на другите отпадъци, посочени в позиция 20 02 от същото приложение;
40.
„инсталация за изгаряне на отпадъци“ означава всяко техническо оборудване или техническа единица, неподвижни или подвижни, предназначени за термична обработка на отпадъци, със или без оползотворяване на отделената при горенето топлина, посредством изгаряне чрез окисляване или всякакъв друг процес на термична обработка като пиролиза, газообразуване или плазмено обработване, при условие че получените вещества биват впоследствие изгаряни;
41.
„инсталация за съвместно изгаряне на отпадъци“ означава стационарна или подвижна техническа единица, чиято основна цел е да се произвежда енергия или материали и която използва отпадъци като обичайно или помощно гориво, или в която отпадъците биват подложени на термична обработка с цел тяхното обезвреждане посредством изгаряне чрез окисляване или всякакъв друг процес на термична обработка като пиролиза, газообразуване или плазмено обработване, при условие че получените вещества биват впоследствие изгаряни;
42.
„номинален капацитет“ означава сборът от капацитетите за изгаряне на пещите, от които се състои дадена инсталация за изгаряне на отпадъци или инсталация за съвместно изгаряне на отпадъци, посочен от производителя и потвърден от оператора, при надлежно отчитане на топлината на изгаряне на отпадъците, изразена под формата на количеството отпадъци, изгорени за един час;
43.
„диоксини и фурани“ означава всички полихлорирани дибензо-п-диоксини и дибензофурани, изброени в част 2 от приложение VI;
44.
„органично съединение“ означава всяко съединение, което съдържа най-малко елемента въглерод и един или повече от следните елементи: водород, халогени, кислород, сяра, фосфор, силиций или азот, с изключение на въглеродни оксиди и неорганични карбонати и бикарбонати;
45.
„летливо органично съединение“ означава всяко органично съединение, както и фракцията от креозот, което при температура 293,15 К има парно налягане 0,01 kPа или повече, или притежава съответна летливост при конкретните условия на употреба;
46.
„органичен разтворител“ означава всяко летливо органично съединение, което се използва за някоя от следните цели:
а)
самостоятелно или в комбинация с други реактиви, без да претърпява химична промяна, за разтваряне на суровини, продукти или отпадъчни материали;
б)
като почистващо средство за разтваряне на замърсители;
в)
като разтворител;
г)
като дисперсионна среда;
д)
като регулатор на вискозитета;
е)
като регулатор на повърхностното напрежение;
ж)
като пластификатор;
з)
като консервант;
47.
„покритие“ означава покритие по смисъла на член 2, точка 8 от Директива 2004/42/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 21 април 2004 г. относно намаляването на емисиите от летливи органични съединения, които се дължат на използването на органични разтворители в някои лакове и бои и в продукти за пребоядисване на превозните средства (29).
Член 4
Задължение за притежаване на разрешително
1. Държавите-членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че няма инсталации, включително горивни инсталации, инсталации за изгаряне на отпадъци или инсталации за съвместно изгаряне на отпадъци, експлоатирани без разрешително.
Чрез дерогация от първа алинея, държавите-членки могат да предвидят процедура за регистриране на инсталациите, които попадат в приложното поле единствено на глава V.
Процедурата за регистрация се определя в акт със задължителна сила и включва най-малкото уведомление от оператора до компетентния орган за намерението му да експлоатира дадена инсталация.
2. Държавите-членки могат да предвидят, че едно разрешително се отнася до две или повече инсталации или отделни техни части, експлоатирани от един и същ оператор на една и съща площадка.
В случай че разрешителното се отнася до две или повече инсталации, то съдържа условия, гарантиращи спазването на спазени изискванията на настоящата директива за всяка от тях.
3. Държавите-членки могат да предвидят, че едно разрешително се отнася до няколко части на инсталация, експлоатирани от различни оператори. В такъв случай в разрешителното се определя отговорността на всеки оператор.
Член 5
Издаване на разрешително
1. Без да се засягат останалите изисквания, предвидени в националното право или правото на Съюза, компетентните органи издават разрешително, ако инсталацията съответства на изискванията на настоящата директива.
2. Държавите-членки предприемат необходимите мерки, които да гарантират пълна координация на условията и процедурите по издаване на разрешителни, когато в тях участва повече от един компетентен орган или повече от един оператор, или когато се издава повече от едно разрешително, за да се гарантира ефективен комплексен подход от страна на всички органи, компетентни във връзка с тази процедура.
3. В случаите на нова инсталация или съществена промяна, към които се прилага член 4 от Директива 85/337/ЕИО, за целите на издаване на разрешителното се разглежда и използва всяка получена информация или направено заключение съгласно членове 5, 6, 7 и 9 от посочената директива.
Член 6
Общи правила със задължителна сила
Без да се засяга задължението за притежаване на разрешително, държавите-членки имат правото да включват изисквания за определени категории инсталации, включително горивни инсталации, инсталации за изгаряне на отпадъци или инсталации за съвместно изгаряне на отпадъци, в общи правила със задължителна сила.
В случай че са приети общи правила със задължителна сила, е достатъчно в разрешителното да се съдържа препращане към тези правила.
Член 7
Аварии и инциденти
Без да се засяга Директива 2004/35/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 21 април 2004 г. относно екологичната отговорност по отношение на предотвратяването и отстраняването на екологичните щети (30), при инцидент или авария със значително отрицателно въздействие върху околната среда, държавите-членки вземат необходимите мерки, за да гарантират, че:
а)
операторът информира незабавно компетентния орган;
б)
операторът предприема незабавно мерки за ограничаване на последиците за околната среда и за предотвратяване на възможни последващи инциденти или аварии;
в)
компетентният орган изисква операторът да предприеме всички подходящи допълнителни мерки, които този компетентен орган счита за необходими за ограничаване на последиците за околната среда и предотвратяване на възможни последващи инциденти или аварии.
Член 8
Неспазване на условията
1. Държавите-членки вземат необходимите мерки, за да гарантират спазването на условията на разрешителното.
2. В случай на нарушаване на условията на разрешителното държавите-членки гарантират, че:
а)
операторът информира незабавно компетентния орган;
б)
операторът предприема незабавно необходимите мерки, с които да гарантира възстановяване на съответствието във възможно най-кратък срок;
в)
компетентният орган изисква операторът да предприеме всички подходящи допълнителни мерки, които този компетентен орган счита за необходими за възстановяване на съответствието.
Ако нарушението на условията на разрешителното създава непосредствена опасност за човешкото здраве или заплаха за непосредствено значително отрицателно въздействие върху околната среда, експлоатацията на инсталацията, горивната инсталация, инсталацията за изгаряне на отпадъци, инсталацията за съвместно изгаряне на отпадъци или на съответната част от тях се спира до възстановяване на съответствието съгласно първа алинея, букви б) и в).
Член 9
Емисии на парникови газове
1. Когато емисиите на парникови газове от дадена инсталация са включени в приложение I към Директива 2003/87/ЕО във връзка с дейност, извършвана в тази инсталация, в разрешителното не се включва норма за допустими емисии за преките емисии от този газ, освен ако не е необходимо да се гарантира, че няма да се предизвика значително замърсяване на местно равнище.
2. За дейностите, изброени в приложение I към Директива 2003/87/ЕО, държавите-членки могат да решат да не налагат изисквания, свързани с енергийната ефективност по отношение на горивни или други инсталации, изпускащи въглероден диоксид на площадката.
3. При необходимост компетентните органи променят разрешителното по подходящ начин.
4. Параграфи 1-3 не се прилагат за инсталации, които временно са изключени от схемата за търговия с квоти за емисии на парникови газове в рамките на Съюза в съответствие с член 27 от Директива 2003/87/ЕО.
ГЛАВА II
РАЗПОРЕДБИ ЗА ДЕЙНОСТИТЕ, ИЗБРОЕНИ В ПРИЛОЖЕНИЕ I
Член 10
Приложно поле
Настоящата глава се прилага за дейностите, предвидени в приложение I и, в случай че е приложимо, достигащи праговите стойности за капацитет, определени в същото приложение.
Член 11
Общи принципи, уреждащи основните задължения на оператора
Държавите-членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че при експлоатацията на инсталациите се съблюдават следните принципи:
а)
предприемане на всички необходими превантивни мерки срещу замърсяването;
б)
прилагане на най-добрите налични техники;
в)
недопускане на значително замърсяване;
г)
предотвратяване на генерирането на отпадъци в съответствие с Директива 2008/98/ЕО;
д)
когато е налице генериране на отпадъци, последните, в зависимост от приоритетния ред и в съответствие с Директива 2008/98/ЕО, се подготвят за повторна употреба, рециклират, оползотворяват или - в случаите, когато това е технически или икономически невъзможно, се обезвреждат, като същевременно се избягва или намалява тяхното въздействие върху околната среда;
е)
ефективно използване на енергията;
ж)
предприемане на необходимите мерки за предотвратяване на аварии и ограничаване на последиците им;
з)
предприемане на необходимите мерки за избягване на всякакви рискове от замърсяване и привеждането на площадката, върху която е разположена инсталацията, в задоволително състояние след окончателното прекратяване на дейностите, така както е описано в член 22.
Член 12
Заявления за разрешително
1. Държавите-членки предприемат необходимите мерки, които да гарантират, че подадените заявления за разрешително включват описание на:
а)
инсталацията и дейностите ѝ;
б)
използваните суровини, спомагателни материали и други вещества, както и използваната или генерираната от инсталацията енергия;
в)
източниците на емисии в рамките на инсталацията;
г)
характеристиките на площадката, на която е разположена инсталацията;
д)
когато е приложимо - доклад за базовото състояние в съответствие с член 22, параграф 2;
е)
вида и количеството на очакваните емисии от инсталацията за отделните компоненти на околната среда, както и определяне на възможните значителни въздействия на емисиите върху околната среда,
ж)
предложените технологии и други техники за предотвратяване или, в случаите, когато това е невъзможно, за намаляване на емисиите от инсталацията;
з)
мерките за предотвратяване, подготовка за повторна употреба, рециклиране и оползотворяване на генерираните от инсталацията отпадъци;
и)
допълнителните мерки, планирани с оглед постигането на съответствие с общите принципи, определящи основните задължения на оператора, предвидени в член 11;
й)
планираните мерки за мониторинг на емисиите в околната среда;
к)
кратка информация за основните алтернативи на предложените технологии, техники и мерки, проучени от заявителя.
Заявлението за разрешително съдържа и нетехническо резюме на данните, посочени в първа алинея.
2. Когато информация, предоставена в съответствие с изискванията на Директива 85/337/ЕИО, или доклад за безопасност, изготвен в съответствие с Директива 96/82/ЕО, или друга информация, предоставена в съответствие с разпоредбите на друго законодателство, изпълнява някое от изискванията на параграф 1, тази информация може да бъде включена в заявлението или да бъде приложена към него.
Член 13
Референтни документи за НДНТ и обмен на информация
1. С цел изготвяне, преглед и, при необходимост, актуализиране на референтните документи за НДНТ Комисията организира обмен на информация между държавите-членки, съответните промишлени отрасли и неправителствените организации, съдействащи за опазването на околната среда, и Комисията.
2. Обменът на информация включва по-специално:
а)
резултатите от работата на инсталациите и прилагането на техниките по отношение на емисиите, изразени в краткосрочни и дългосрочни средни стойности, когато е подходящо, и съответните референтни условия, консумацията и естеството на суровините, консумацията на вода, използването на енергия и генерирането на отпадъци;
б)
използваните техники, свързания с тях мониторинг, едновременното въздействие върху няколко компонента на околната среда, икономическата и техническата жизнеспособност, както и новостите в тях;
в)
най-добрите налични техники и най-новите техники, набелязани след разглеждане на въпросите, посочени в букви а) и б).
3. Комисията създава и свиква редовно форум, съставен от представители на държавите-членки, съответните промишлени отрасли и неправителствените организации, съдействащи за опазването на околната среда.
Комисията получава мнението на форума относно практическите условия и ред за обмен на информация, по-специално относно:
а)
процедурния правилник на форума;
б)
работната програма за обмен на информация;
в)
насоки относно събирането на данни;
г)
насоки относно изготвянето на референтните документи за НДНТ и осигуряването на качеството им, включително доколко са подходящи тяхното съдържание и формат.
В насоките, посочени във втора алинея, букви в) и г), се отчита становището на форума, те се приемат в съответствие с процедурата по регулиране, посочена в член 75, параграф 2.
4. Комисията получава и предоставя обществен достъп до становището на форума относно предложеното съдържание на референтните документи за НДНТ и взема предвид това становище за процедурите, предвидени в параграф 5.
5. Решения относно заключенията за НДНТ се приемат в съответствие с процедурата по регулиране, посочена в член 75, параграф 2.
6. След приемането на решение в съответствие с параграф 5 Комисията незабавно предоставя обществен достъп до референтния документ за НДНТ и гарантира, че заключенията за НДНТ са достъпни на всички официални езици на Съюза.
7. До приемането на съответно решение в съответствие с параграф 5 заключенията за най-добрите налични техники от референтните документи за НДНТ, приети от Комисията преди датата, посочена в член 83, се прилагат като заключения за НДНТ за целите на настоящата глава с изключение на член 15, параграфи 3 и 4.
Член 14
Условия на разрешителното
1. Държавите членки гарантират наличието в съответното разрешително на необходимите мерки за спазване на изискванията на членове 11 и 18.
Тези мерки включват най-малкото:
а)
норми за допустими емисии на замърсяващите вещества, изброени в приложение II, и други замърсяващи вещества, които е възможно да бъдат изпуснати от съответната инсталация в значителни количества, като се вземат предвид свойствата и способността им да пренасят замърсяване от един компонент на околната среда в друг;
б)
подходящи изисквания, осигуряващи опазване на почвата и подземните води, и мерки за мониторинг и управление на отпадъците, генерирани от инсталацията;
в)
подходящи изисквания за мониторинг на емисиите, в които се посочва:
i)
методологията на измерванията, честотата и процедурата за оценка; и
ii)
когато се прилага член 15, параграф 3, буква б) - наличието на резултати от мониторинг на емисиите за същите периоди от време и при същите референтни условия като тези за емисионните нива, свързани с най-добрите налични техники;
г)
задължението за предоставяне на компетентния орган, редовно и най-малко веднъж годишно, на:
i)
информация въз основа на резултатите от мониторинга на емисиите, посочен в буква в), и други изисквани данни, които позволяват на компетентния орган да провери спазването на условията на разрешителното; и
ii)
когато се прилага член 15, параграф 3, буква б) - кратко изложение на резултатите от мониторинга на емисиите, позволяващо сравнение със свързаните с най-добрите налични техники емисионни нива;
д)
подходящи изисквания за редовното поддържане и наблюдение на мерките, предприети за предотвратяване на емисиите в почвата и подземните води съгласно буква б), и подходящи изисквания относно периодичния мониторинг на почвата и подземните води във връзка със съответните опасни вещества, които е възможно да бъдат открити на площадката, като се взема предвид вероятността от замърсяване на почвата и подземните води на площадката, на която е разположена инсталацията;
е)
мерки, свързани с условия, различни от нормалните експлоатационни условия, като операции по пускане и спиране, течове, случаи на лошо функциониране, моментни прекъсвания и окончателно прекратяване на експлоатацията;
ж)
разпоредби за намаляването до минимум на замърсяванията на далечни разстояния или трансграничните замърсявания.
з)
условия за оценка на съответствието с нормите за допустими емисии или посочване на приложимите изисквания, определени другаде.
2. За целите на параграф 1, буква а) нормите за допустими емисии могат да бъдат допълнени или заменени от равностойни показатели или технически мерки, осигуряващи равностойна степен на опазване на околната среда.
3. Заключенията за НДНТ служат за отправна точка при определяне на условията на разрешителното.
4. Без да се засяга член 18, компетентният орган може да определя по-строги условия на разрешителното от тези, които могат да бъдат изпълнени чрез използването на най-добрите налични техники, описани в заключенията за НДНТ. Държавите-членки могат да установят правила, според които компетентният орган може да определя по-строги условия.
5. Когато компетентният орган определя условията на разрешителното въз основа на най-добра налична техника, която не е описана в никое от съответните заключения за НДНТ, той гарантира че:
а)
техниката е определена, като е обърнато специално внимание на критериите, изброени в приложение III; и
б)
изискванията на член 15 са спазени.
Когато посочените в първа алинея заключения за НДНТ не съдържат свързаните с най-добрите налични техники емисионни нива, компетентният орган гарантира, че техниката, посочена в първа алинея, осигурява степен на опазване на околната среда, равностойна на постигнатата посредством най-добрите налични техники, описани в заключения за НДНТ.
6. Когато дадена дейност или вид производствен процес, провеждан в рамките на дадена инсталация, не са включени в никое от заключенията за НДНТ или в случай че тези заключения не се отнасят до всички потенциални въздействия от тази дейност или процес върху околната среда, компетентният орган, след предварителни консултации с оператора, определя условията на разрешителното въз основа на най-добрите налични техники, които той е определил за съответните дейности или процеси, като отделя особено внимание на критериите, изброени в приложение III.
7. По отношение на посочените в точка 6.6 от приложение I инсталации се прилагат параграфи 1-6 от настоящия член, без да се засяга законодателството относно хуманното отношение към животните.
Член 15
Норми за допустими емисии, равностойни показатели и технически мерки
1. Нормите за допустими емисии на замърсяващи вещества се прилагат към точката на изпускане на емисиите от инсталацията и при определянето на тези норми не се допуска отчитането на евентуалното им разреждане преди тази точка.
В случай на непряко изпускане на замърсяващи вещества във води, при определянето на нормите за допустими емисии на съответната инсталация се допуска да бъде отчетено действието на пречиствателна станция, при условие че се гарантира равностойна степен на опазване на околната среда като цяло и че това не води до по-висока степен на замърсяване на околната среда.
2. Без да се засяга член 18, нормите за допустими емисии и равностойните показатели и технически мерки, посочени в член 14, параграфи 1 и 2, се основават на най-добрите налични техники, без да предписват използване на каквато и да било техника или конкретна технология.
3. Компетентният орган определя норми за допустими емисии, които гарантират, че при нормални експлоатационни условия емисиите не надхвърлят емисионните нива, свързани с най-добрите налични техники съгласно заключенията за НДНТ, посочени в член 13, параграф 5, по един от следните начини:
а)
като определя нормите за допустими емисии, които не надхвърлят емисионните нива, свързани с най-добрите налични техники. Тези норми за допустими емисии се отнасят за същите или за по-кратки периоди от време и за същите референтни условия като емисионните нива, свързани с най-добрите налични техники; или
б)
като определя норми за допустими емисии, различни от посочените в буква а) по отношение на нормите, периодите от време и референтните условия.
Когато се прилага буква б), компетентният орган извършва най-малко веднъж годишно оценка на резултатите от мониторинга на емисиите, за да се гарантира, че емисиите при нормални експлоатационни условия не са надвишили емисионните нива, свързани с най-добрите налични техники.
4. Чрез дерогация от параграф 3 и без да се засяга член 18, в особени случаи компетентният орган може да определи не толкова строги норми за допустими емисии. Подобна дерогация може да бъде приложена само когато оценката покаже, че постигането на емисионните нива, свързани с най-добрите налични техники, посочени в заключенията за НДНТ, би довело до разходи, които са несъразмерно високи с оглед ползите за околната среда поради:
а)
географското положение на съответната инсталация или местните екологични условия; или
б)
техническите характеристики на съответната инсталация.
Компетентният орган документира в приложение към условията на разрешителното причините за прилагането на първа алинея, в това число резултатите от оценката и обосновка за наложените условия.
Въпреки това нормите за допустими емисии, определени в съответствие с първа алинея, не може да бъдат по-високи от нормите за допустими емисии, определени в приложенията към настоящата директива, когато е приложимо.
Компетентният орган във всички случаи гарантира, че не се причинява значително замърсяване и че се постига висока степен на опазване на околната среда като цяло.
Въз основа на информацията, предоставена от държавите-членки в съответствие с член 72, параграф 1, по-специално относно прилагането на настоящия параграф, Комисията може при необходимост да оцени и допълнително да поясни, посредством насоки, критериите, които да се вземат предвид за прилагането на настоящия параграф.
Компетентните органи извършват повторна оценка на прилагането на първа алинея като част от всяко преразглеждане на условията на разрешителното съгласно член 21.
5. Компетентният орган може да предоставя временни дерогации от изискванията на параграфи 2 и 3 от настоящия член и от член 11, букви а) и б) с цел изпитване и използване на най-нови техники за общ срок, не по-дълъг от девет месеца, при условие че след изтичане на определения срок използването на техниката се прекратява или дейността достига най-малкото свързаните с най-добрите налични техники емисионни нива.
Член 16
Изисквания за мониторинг
1. Когато е приложимо, изискванията за мониторинг, посочени в член 14, параграф 1, буква в), се основават на заключенията относно мониторинга, изложени в заключенията за НДНТ.
2. Честотата на периодичния мониторинг, посочен в член 14, параграф 1, буква д), се определя от компетентния орган в разрешително за всяка отделна инсталация или в общи правила със задължителна сила.
Без да се засяга първа алинея, периодичният мониторинг се извършва най-малко веднъж на пет години за подземните води и на десет години за почвите, освен ако този мониторинг не се основава на системна оценка на риска от замърсяване.
Член 17
Общи правила със задължителна сила за дейностите, изброени в приложение I
1. При приемането на общи правила със задължителна сила държавите-членки осигуряват комплексен подход и висока степен на опазване на околната среда, която е равностойна на този, която би могла да бъде постигната чрез отделните условия на разрешителното.
2. Общите правила със задължителна сила се основават на най-добрите налични техники, без да предписват използването на определена техника или специална технология с цел да се гарантира спазване на членове 14 и 15.
3. Държавите-членки гарантират, че общите правила със задължителна сила се актуализират така, че да вземат предвид развитието на най-добрите налични техники с цел да се гарантира спазването на член 21.
4. В общите правила със задължителна сила, приети в съответствие с параграфи 1- 3, се съдържа позоваване на настоящата директива или те се придружават от такова позоваване при официалното им публикуване.
Член 18
Стандарти за качество на околната среда
Когато даден стандарт за качество на околната среда изисква по-строги условия от тези, постижими чрез използването на най-добрите налични техники, в разрешителното се включват допълнителни мерки, без да се засяга действието на други мерки, които може да бъдат взети с цел спазване на стандартите за качество на околната среда.
Член 19
Развитие на най-добрите налични техники
Държавите-членки гарантират, че компетентният орган следи или е информиран за развитието на най-добрите налични техники, както и за публикуването на нови или актуализирани заключения за НДНТ, и предоставя тази информация на заинтересованата общественост.
Член 20
Промени на инсталациите от операторите
1. Държавите-членки вземат необходимите мерки, за да гарантират, че операторът информира компетентния орган за всяка планирана промяна в естеството на производствената дейност или във функционирането на инсталацията, или за разширението ѝ, която може да доведе до последици за околната среда. Когато е уместно, компетентният орган актуализира разрешителното.
2. Държавите членки вземат необходимите мерки, за да гарантират, че никакви планирани от оператора съществени промени не се извършват без разрешително, издадено в съответствие с настоящата директива.
Заявлението за разрешително и решението на компетентния орган се отнасят до частите на инсталацията и данните, изброени в член 12, които е възможно да бъдат засегнати от съществената промяна.
3. Всяка промяна в естеството на производствената дейност или функционирането, или разширението на инсталация се счита за съществена, ако със самата промяна или разширение се достигат праговите стойности за капацитет, определени в приложение I.
Член 21
Преразглеждане и актуализиране на условията на разрешителните от компетентния орган
1. Държавите-членки вземат необходимите мерки, за да гарантират, че компетентният орган периодично преразглежда, в съответствие с параграфи 2-5, всички условия на разрешителното и когато това е необходимо за гарантиране спазването на настоящата директива - актуализира тези условия.
2. По искане на компетентния орган операторът предоставя цялата информация, необходима за преразглеждане на условията на разрешителното, включително по-специално резултатите от мониторинга на емисиите и други данни, които позволяват да се направи сравнение между експлоатацията на инсталацията и най-добрите налични техники, описани в съответните заключения за НДНТ, както и свързаните с най-добрите налични техники емисионни нива.
При преразглеждането на условията на разрешителното компетентният орган използва всяка информация, получена при мониторинг или инспекция.
3. В срок от четири години от публикуването на решения относно заключения за НДНТ, приети в съответствие с член 13, параграф 5, свързани с основната дейност на дадена инсталация, компетентният орган гарантира, че:
а)
всички условия на разрешителното за съответната инсталация се преразглеждат и, при необходимост, актуализират, за да се гарантира съответствие с настоящата директива, и по-специално с член 15, параграфи 3 и 4, където е приложимо;
б)
инсталацията отговаря на условията на разрешителното.
При преразглеждането се вземат предвид всички нови или актуализирани заключения за НДНТ, приложими за инсталацията и приети в съответствие с член 13, параграф 5 след издаването на разрешителното или неговото последно преразглеждане.
4. Когато нито едно от заключенията за НДНТ не се отнася до дадена инсталация, условията на разрешителното се преразглеждат и, при необходимост, актуализират, когато развитието на най-добрите налични техники позволява значително намаляване на емисиите.
5. Условията на разрешителното се преразглеждат и, при необходимост, се актуализират най-малкото в следните случаи:
а)
при причиняване на замърсяване от инсталацията, което е толкова значително, че се налага преразглеждане на съществуващите норми за допустими емисии в разрешителното или включване на нови такива норми в него;
б)
когато експлоатационната безопасност изисква използването на други техники;
в)
когато е необходимо да се спазят нови или преразгледани стандарти за качество на околната среда в съответствие с член 18.
Член 22
Затваряне на площадки
1. Без да се засягат Директива 2000/60/ЕО, Директива 2004/35/ЕО, Директива 2006/118/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2006 г. за опазване на подземните води от замърсяване и влошаване на състоянието им (31) и съответното право на Съюза за опазване на почвите, компетентният орган определя условията на разрешителното така, че да гарантира спазването на параграфи 3 и 4 от настоящия член при окончателното прекратяване на дейностите.
2. Когато дейността включва използването, производството и изпускането на съответни опасни вещества, операторът, като взема предвид възможността от замърсяване на почвата или на подземните води на площадката на инсталацията, подготвя и представя на компетентния орган доклад за базовото състояние, преди да започне експлоатацията на дадена инсталация или преди актуализирането на разрешителното за инсталация за първи път след 7 януари 2013 г.
Докладът за базовото състояние съдържа информацията, необходима за определяне на състоянието на замърсяването на почвата и подземните води, така че да се направи количествено сравнение със състоянието при окончателното прекратяване на дейностите по параграф 3.
Докладът за базовото състояние съдържа най-малко следната информация:
а)
информация относно настоящото предназначение и когато има такова, минало предназначение на площадката;
б)
когато има, съществуващата информация за измервания на почвата и подземните води, която отразява състоянието към момента на изготвяне на доклада, или в противен случай - нови измервания на почвата и подземните води при отчитане на възможността от замърсяване на почвата и подземните води с опасните вещества, които ще се използват, произвеждат или изпускат от въпросната инсталация.
Когато изготвената съгласно други актове на националното право или правото на Съюза информация отговаря на изискванията на настоящия параграф, тя може да бъде включена във или приложена към представения доклад за базовото състояние.
Комисията изготвя насоки относно съдържанието на доклада за базовото състояние.
3. След окончателното прекратяване на дейностите операторът прави оценка на състоянието на замърсяване на почвата и подземните води със съответни опасни вещества, използвани, произведени или изпускани от инсталацията. В случай че инсталацията е причинила значително замърсяване на почвата и подземните води със съответни опасни вещества в сравнение със състоянието, установено в доклада за базовото състояние, посочен в параграф 2, операторът предприема необходимите мерки срещу замърсяването, така че да върне площадката в това състояние. За тази цел може да се вземе предвид техническата осъществимост на такива мерки.
Без да се засяга първа алинея, при окончателно прекратяване на дейностите и когато замърсяването на почвата и подземните води на площадката поражда значителен риск за човешкото здраве и околната среда в резултат на разрешени дейности, извършвани от оператора преди първоначалното актуализиране на разрешителното за инсталацията след 7 януари 2013 г., операторът, като взема предвид състоянието на площадката на инсталацията, установено в съответствие с член 12, параграф 1, буква г), предприема необходимите действия с цел да се отстранят, контролират, ограничат или намалят съответните опасни вещества, така че площадката, като се вземе предвид сегашното или одобреното ѝ бъдещо предназначение, вече да не представлява такъв риск.
4. В случай че от оператора не се изисква да подготви доклада за базовото състояние, посочен в параграф 2, след окончателното прекратяване на дейностите операторът предприема необходимите действия за отстраняване, контролиране, ограничаване или намаляване на съответните опасни вещества, така че площадката, като се вземе предвид сегашното или одобреното ѝ бъдещо предназначение, да не представлява повече значителен риск за човешкото здраве или за околната среда поради замърсяването на почвата и подземните води в резултат на позволените дейности и предвид състоянието на площадката на инсталацията, установено в съответствие с член 12, параграф 1, буква г).
Член 23
Екологични инспекции
1. Държавите-членки създават система за екологични инспекции на инсталациите с цел справяне с всички съответни последици за околната среда от съответните инсталации.
Държавите-членки гарантират, че операторите осигуряват на компетентните органи необходимото съдействие за извършване на всички посещения на място, за вземане на проби и за събиране на информацията, необходима за изпълнението на задълженията им за целите на настоящата директива.
2. Държавите-членки гарантират, че всички инсталации са включени в план за екологични инспекции на национално, регионално или местно равнище и осигуряват неговия редовен преглед и, когато е целесъобразно, актуализиране.
3. Всеки план за екологични инспекции включва следното:
а)
обща оценка на съответните важни въпроси, свързани с околната среда;
б)
географския район, включен в плана за инспекции;
в)
регистър на включените в плана инсталации;
г)
процедури за разработване на програми за рутинни екологични инспекции съгласно параграф 4;
д)
процедури за нерутинни екологични инспекции съгласно параграф 5;
е)
при необходимост, разпоредби за сътрудничеството между различните инспекционни органи.
4. Въз основа на плановете за инспекции компетентният орган изготвя редовно програми за рутинни екологични инспекции, в които се посочват честотата на посещенията на място за различните видове инсталации.
Периодът между две посещения на място се определя въз основа на системна оценка на екологичния риск на съответните инсталации и не надхвърля една година за инсталациите, които пораждат най-голям риск, и три години за инсталациите, които пораждат най-малък риск.
Ако при инспекция е установен сериозен случай на неспазване на условията на разрешителното, се провежда допълнително посещение на място в рамките на шест месеца от тази инспекция.
Системната оценка на екологичния риск се основава най-малкото на следните критерии:
а)
потенциалното и реалното въздействие на съответните инсталации върху човешкото здраве и околната среда, като се отчитат нивата и видовете емисии, уязвимостта на местната околна среда и рискът от аварии;
б)
данни за спазването на условията на разрешителното;
в)
участието на оператора в схемата на Съюза за управление по околна среда и одит (EMAS) съгласно Регламент (ЕО) № 1221/2009 (32).
Комисията може да приема насоки относно критериите за оценка на екологичния риск.
5. Нерутинни екологични инспекции за проучване на сериозни жалби, свързани с околната среда, сериозни екологични аварии и инциденти и случаи на неспазване на условията се провеждат възможно най-скоро и, когато е уместно, преди да се издаде, преразгледа или актуализира разрешителното.
6. След всяко посещение на място компетентният орган подготвя доклад, в който се описват съответните констатации относно съответствието на инсталацията с условията на разрешителното и заключенията по отношение на необходимостта от по-нататъшни действия.
Съответният оператор се уведомява за доклада в срок от два месеца от провеждане на посещението на място. Компетентният орган прави доклада обществено достояние в съответствие с Директива 2003/4/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 28 януари 2003 г. относно обществения достъп до информация за околната среда (33) в срок от четири месеца след провеждане на посещението на място.
Без да се засяга член 8, параграф 2, компетентният орган гарантира, че операторът предприема в рамките на разумен срок всички необходими действия, набелязани в доклада.
Член 24
Достъп до информация и участие на обществеността в процедурата за издаване на разрешително
1. Държавите-членки гарантират, че на заинтересованата общественост са осигурени навременни и ефективни възможности да участва в следните процедури:
а)
издаването на разрешително за нови инсталации;
б)
издаването на разрешително за всяка съществена промяна;
в)
издаването или актуализирането на разрешителното за инсталация, когато се предлага прилагането на член 15, параграф 4;
г)
актуализирането на разрешителното или на условията на разрешителното за инсталация в съответствие с член 21, параграф 5, буква а).
За такова участие се прилага процедурата, предвидена в приложение IV.
2. Когато е взето решение за издаване, преразглеждане или актуализиране на разрешително, компетентният орган предоставя на обществеността, включително чрез интернет във връзка с букви а), б) и е), следната информация:
а)
съдържанието на решението, включително копие от разрешителното и всички последващи актуализации;
б)
мотивите, на които се основава решението;
в)
резултатите от консултациите, проведени преди вземане на решението, и обяснение за начина, по който са взети предвид в същото решение;
г)
заглавието на референтните документи за НДНТ, свързани със съответната инсталация или дейност;
д)
начина, по който са определени условията на разрешителното, посочени в член 14, включително нормите за допустими емисии, спрямо най-добрите налични техники и емисионните нива, свързани с най-добрите налични техники;
е)
когато се предоставя дерогация в съответствие с член 15, параграф 4, конкретните причини за дерогацията въз основа на критериите съгласно същия параграф и наложените условия.
3. Компетентният орган предоставя на обществеността, включително чрез интернет най-малко във връзка с буква а), и:
а)
съответната информация относно мерките, предприети от оператора при окончателното прекратяване на дейностите в съответствие с член 22;
б)
резултатите от мониторинга на емисиите, изискван съгласно условията на разрешителното, с които разполага компетентният орган.
4. Параграфи 1, 2 и 3 от настоящия член се прилагат при спазване на ограниченията, посочени в член 4, параграфи 1 и 2 от Директива 2003/4/ЕО.
Член 25
Достъп до правосъдие
1. Държавите-членки гарантират, че в съответствие със съответната национална правна система членовете на заинтересованата общественост имат достъп до законоустановена процедура на обжалване пред съд или друг независим и безпристрастен орган за оспорване на материалната или процесуална законосъобразност на решенията, действията или бездействията, за които се прилага член 24, когато е изпълнено едно от следните условия:
а)
имат достатъчен интерес;
б)
поддържат, че е накърнено право, когато административнопроцесуалното право на държавата-членка изисква това като предварително условие.
2. Държавите-членки определят на какъв етап могат да бъдат оспорвани решенията, действията или бездействията.
3. Държавите-членки определят какво представлява достатъчен интерес или накърняване на правата в съответствие с целта на заинтересованата общественост да се предостави широк достъп до правосъдие.
За тази цел интересите на всяка неправителствена организация, съдействаща за опазването на околната среда и отговаряща на всички изисквания на националното право, се считат за достатъчни за целите на параграф 1, буква а).
За такива организации също така се счита, че имат права, които могат да бъдат накърнени за целите на параграф 1, буква б).
4. Параграфи 1, 2 и 3 не изключват възможността за предварителна процедура на обжалване пред административния орган и не засягат изискването за изчерпване на процедурите за административно обжалване преди преминаването към процедурите на съдебно обжалване, ако съществува такова изискване съгласно националното право.
Всяка подобна процедура трябва да е справедлива, безпристрастна и своевременна и да не е прекомерно скъпа.
5. Държавите-членки гарантират, че на обществеността е предоставена практическата информация относно достъпа до процедури за административно и съдебно обжалване.
Член 26
Трансгранично въздействие
1. Когато на една държава-членка е известно, че експлоатацията на дадена инсталация може да има значително отрицателно въздействие върху околната среда на друга държава-членка или когато държава-членка, която може да бъде засегната в значителна степен, поиска това, държавата-членка, на чиято територия е подадено заявлението за разрешително съгласно член 4 или член 20, параграф 2, изпраща на другата държава-членка цялата информация, която се изисква да се осигури или предостави на обществеността съгласно приложение IV по същото време, когато я предоставя на разположение на обществеността.
Тази информация служи за основа за всякакви консултации, които са необходими в рамките на двустранните отношения между двете държави-членки при условията на взаимност и равнопоставеност.
2. В рамките на своите двустранни отношения държавите-членки гарантират, че в посочените в параграф 1 случаи заявленията се предоставят в течение на подходящ срок и на обществеността на държавата-членка, която вероятно ще бъде засегната, за да може тя да има правото на коментар по тях, преди компетентният орган да вземе своето решение.
3. Когато компетентният орган взема решение по заявлението, се вземат предвид резултатите от всички консултации съгласно параграфи 1 и 2.
4. Компетентният орган информира всяка държава-членка, която е била консултирана съгласно параграф 1, за взетото решение по заявлението и ѝ изпраща информацията, посочена в член 24, параграф 2. Тази държава-членка взема необходимите мерки, за да гарантира, че тази информация е предоставена по подходящ начин на заинтересованата общественост на нейната собствена територия.
Член 27
Най-нови техники
1. Когато е целесъобразно, държавите-членки насърчават разработването и прилагането на най-нови техники, по-специално на най-новите техники, набелязани в референтните документи за НДНТ.
2. Комисията определя насоки за подпомагане на държавите-членки при насърчаване на разработването и прилагането на най-новите техники, посочени в параграф 1.
ГЛАВА III
СПЕЦИАЛНИ РАЗПОРЕДБИ ЗА ГОРИВНИ ИНСТАЛАЦИИ
Член 28
Приложно поле
Настоящата глава се прилага по отношение на горивните инсталации, чиято обща номинална входяща топлинна мощност е равна или по-голяма от 50 MW, независимо от използвания вид гориво.
Настоящата глава не се прилага по отношение на следните горивни инсталации:
а)
инсталациите, в които горивните продукти се използват за пряко нагряване, за сушене или за друг вид обработка на предмети или материали;
б)
инсталациите за доизгаряне, които са предназначени за очистването на отпадъчните газове чрез горене и които не се използват като самостоятелни горивни инсталации;
в)
съоръженията за регенериране на каталитични крекинг-катализатори;
г)
съоръженията за конверсия на сероводород в сяра;
д)
реакторите, използвани в химическата индустрия;
е)
коксовите пещи;
ж)
кауперите на доменните пещи;
з)
всяко техническо съоръжение, използвано за задвижване на превозно средство, кораб или въздухоплавателно средство;
и)
газовите турбини и газовите двигатели, използвани на крайбрежни платформи;
й)
инсталации, използващи за гориво всякакви твърди или течни отпадъци, различни от отпадъците, посочени в член 3, точка 31, буква б).
Член 29
Правила за обединяване
1. Когато отпадъчни газове на две или повече отделни горивни инсталации се изпускат през общ комин, съвкупността от тези инсталации се счита за една-единствена горивна инсталация и техният капацитет се сумира за целите на изчисляването на номиналната входяща топлинна мощност
2. Ако две или повече отделни горивни инсталации, на които е издадено разрешително за първи път на 1 юли 1987 г. или след това, или чиито оператори са подали пълно заявление за такова разрешително на или след тази дата, са монтирани по такъв начин, че според компетентния орган при отчитане на техническите и икономическите фактори техните отпадъчни газове биха могли да бъдат изпускани от един общ комин, съвкупността от тези инсталации се счита за една-единствена горивна инсталация и техният капацитет се сумира за целите на изчисляването на номиналната входяща топлинна мощност.
3. Отделни горивни инсталации с номинална входяща топлинна мощност под 15 MW не се вземат предвид за целите на изчисляване на номиналната входяща топлинна мощност на съвкупността от горивни инсталации, посочена в параграфи 1 и 2.
Член 30
Норми за допустими емисии
1. Изпускането на отпадъчни газове от горивните инсталации се извършва контролирано през комин с една или повече димни тръби, чиято височина е изчислена така, че да пази човешкото здраве и околната среда.
2. Всички разрешителни за инсталации, оборудвани с горивни инсталации, на които е издадено разрешително преди 7 януари 2013 г., или чиито оператори са подали пълно заявление за разрешително преди тази дата, при условие че тези инсталации са пуснати в експлоатация не по-късно от 7 януари 2014 г., включват условия, чрез които се гарантира, че емисиите от тези инсталации във въздуха не надвишават нормите за допустими емисии, определени в част 1 от приложение V.
Всички разрешителни за инсталации, оборудвани с горивни инсталации, на които е било предоставено освобождаване съгласно член 4, параграф 4 от Директива 2001/80/ЕО и които са в експлоатация след 1 януари 2016 г., включват условия, чрез които се гарантира, че емисиите от тези инсталации във въздуха не надвишават нормите за допустими емисии, определени в част 2 от приложение V.
3. Всички разрешителни за инсталации, оборудвани с горивни инсталации, които не попадат в приложното поле на параграф 2, включват условия, чрез които се гарантира, че емисиите от тези инсталации във въздуха не надвишават нормите за допустими емисии, определени в част 2 от приложение V.
4. Нормите за допустими емисии, определени в части 1 и 2 от приложение V, както и минималните степени на десулфуризация, определени в част 5 от същото приложение, се прилагат за емисиите от всеки общ комин в съответствие с общата номинална входяща топлинна мощност на цялата горивна инсталация. Когато в приложение V се предвижда, че нормите за допустими емисии могат да се прилагат за част от горивна инсталация с ограничен брой експлоатационни часове, тези норми за емисии се прилагат само за емисиите от тази част на инсталацията, но се определят в съответствие с общата номинална входяща топлинна мощност на цялата горивна инсталация.
5. Компетентният орган може да предостави дерогация за максимален срок от шест месеца от задължението за спазване на нормите за допустими емисии, определени в параграфи 2 и 3 за серния диоксид, по отношение на горивните инсталации, които обикновено използват за тази цел нискосернисто гориво, когато операторът не е в състояние да спазва тези норми поради прекъсване на снабдяването с нискосернисто гориво в резултат на ситуация на сериозен недостиг.
Държавите-членки незабавно информират Комисията за всяка дерогация, предоставена съгласно първа алинея.
6. Компетентният орган може да предостави дерогация от задължението за спазване нормите за допустими емисии, определени в параграфи 2 и 3, когато горивна инсталация, която използва само газообразно гориво, поради внезапно прекъсване на снабдяването с газ по изключение използва други горива и поради тази причина ще се наложи да бъде оборудвана със съоръжение за очистване на отпадъчните газове. Срокът, за който се предоставя тази дерогация, не може да надхвърля 10 дни, освен ако не съществува крайна нужда от поддържането на енергийните доставки.
Операторът информира незабавно компетентният орган за всеки отделен случай по първа алинея.
Държавите-членки информират незабавно Комисията за всяка дерогация, предоставена съгласно първа алинея.
7. Когато дадена горивна инсталация се разшири, нормите за допустими емисии, определени в част 2 от приложение V, се прилагат за разширената част на инсталацията, засегната от промяната, и се определят в съответствие с общата номинална входяща топлинна мощност на цялата горивна инсталация. В случай на промяна в инсталацията, която може да има последици за околната среда и засяга част от инсталацията с номинална входяща топлинна мощност от 50 MW или повече, нормите за допустими емисии, определени в част 2 от приложение V, се прилагат за частта от инсталацията, засегната от промяната, в съответствие с общата номинална входяща топлинна мощност на цялата горивна инсталация.
8. Нормите за допустими емисии, определени в части 1 и 2 от приложение V, не се прилагат за следните горивни инсталации:
а)
дизелови двигатели;
б)
регенерационни котли в рамките на инсталации за производство на целулозна каша.
9. Въз основа на най-добрите налични техники Комисията разглежда необходимостта от определяне на норми за допустими емисии за целия Съюз, както и необходимостта от изменение на нормите за допустими емисии, определени в приложение V, по отношение на следните горивни инсталации:
а)
горивните инсталации, посочени в параграф 8;
б)
горивни инсталации в рафинерии, които използват за гориво отпадъци от дестилация и от конверсия при рафинирането на суров нефт за собствена консумация самостоятелно или съвместно с други горива, като се отчитат особеностите на енергийните системи на рафинериите;
в)
горивни инсталации, които използват газообразни горива, различни от природен газ;
г)
горивни инсталации в химически инсталации, които използват за гориво течни производствени отпадъци с нетърговска цел за собствена консумация.
До 31 декември 2013 г. Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета доклад относно резултатите от този преглед, който по целесъобразност е придружен от законодателно предложение.
Член 31
Степен на десулфуризация
1. За горивните инсталации, използващи местно произведено твърдо гориво, които поради характеристиките на съответното гориво не могат да спазят нормите за допустими емисии за серен диоксид, посочени в член 30, параграфи 2 и 3, държавите-членки могат вместо тях да прилагат минималните степени на десулфуризация, определени в част 5 от приложение V, в съответствие с правилата за съответствие, предвидени в част 6 от това приложение, и с предварителното одобрение от компетентния орган на техническия доклад, посочен в член 72, параграф 4, буква а).
2. За горивни инсталации, използващи местно произведено твърдо гориво, които съвместно изгарят отпадъци и които, поради характеристиките на местно произведеното твърдо гориво, не могат да спазят стойностите Спроцес за серен диоксид, определени в част 4, точка 3.1 или 3.2 от приложение VI, държавите-членки могат вместо тях да прилагат минималните степени на десулфуризация, определени в част 5 от приложение V, в съответствие с правилата за съответствие, предвидени в част 6 от това приложение. Ако държавите-членки изберат да прилагат настоящата алинея, стойността Сотпадъци, посочена в част 4, точка 1 от приложение VI, е равна на 0 mg/Nm3.
3. До 31 декември 2019 г. Комисията разглежда възможността за прилагане на минималните степени за десулфуризация, определени в част 5 от приложение V, като взема предвид по-специално най-добрите налични техники и ползите, получени от намаляването на емисиите на серен диоксид.
Член 32
Преходен национален план
1. По време на периода от 1 януари 2016 г. до 30 юни 2020 г. държавите-членки могат да изготвят и прилагат преходен национален план, който обхваща горивните инсталации с разрешителни, издадени за първи път преди 27 ноември 2002 г. или чиито оператори са подали пълно заявление за разрешително преди тази дата, при условие че инсталацията е пусната в експлоатация не по-късно от 27 ноември 2003 г. За всяка горивна инсталация, обхваната от този план, планът включва емисиите на един или повече от следните замърсители: азотни оксиди, серен диоксид и прах. За газовите турбини планът обхваща само емисиите на азотни оксиди.
Преходният национален план не включва следните горивни инсталации:
а)
горивни инсталации, за които се прилага член 33, параграф 1;
б)
горивни инсталации в рафинерии, които използват за гориво нискокалорични газове от газообразуването от отпадъци от рафиниране или остатъци от дестилация и от конверсия при рафинирането на суров нефт за собствена консумация самостоятелно или съвместно с други горива;
в)
горивни инсталации, за които се прилага член 35;
г)
горивни инсталации, за които е предоставено освобождаването, посочено в член 4, параграф 4 от Директива 2001/80/ЕО.
2. Горивните инсталации, обхванати от плана, могат да бъдат освободени от задължението за спазване на посочените в член 30, параграф 2 норми за допустими емисии на замърсителите, за които се прилага планът, или, когато е приложимо, от задължението за спазване на посочените в член 31 степени на десулфуризация.
Нормите за допустими емисии за серен диоксид, азотни оксиди и прах, определени в разрешителното за горивната инсталация, приложими към 31 декември 2015 г., съгласно по-специално изискванията на директиви 2001/80/ЕО и 2008/1/ЕО, най-малкото се запазват.
Горивни инсталации с обща номинална входяща топлинна мощност от повече от 500 MW, използващи твърди горива, чието първоначално разрешително е издадено след 1 юли 1987 г., спазват нормите за допустими емисии на азотни оксиди, определени в част 1 от приложение V.
3. За всеки от замърсителите, за които той се прилага, в преходния национален план се определя таван на максималните общи годишни емисии от всички инсталации, обхванати от плана, въз основа на общата номинална входяща топлинна мощност на всяка инсталация към 31 декември 2010 г., нейния действителен годишен брой експлоатационни часове и нейната консумация на гориво, определени като средна стойност за последните десет години на експлоатация до 2010 г. включително.
Таванът за 2016 г. се изчислява въз основа на съответните норми за допустими емисии, определени в приложения III-VII към Директива 2001/80/ЕО или, когато е приложимо, въз основа на степените на десулфуризация, определени в приложение III към Директива 2001/80/ЕО. При газовите турбини се използват нормите за допустими емисии на азотни оксиди, определени за такива инсталации в част Б от приложение VI към Директива 2001/80/ЕО. Таванът за 2019 г. и 2020 г. се изчислява въз основа на съответните норми за допустими емисии, определени в част 1 от приложение V към настоящата директива или, когато е приложимо, въз основа на степените на десулфуризация, определени в част 5 от приложение V към настоящата директива. Таваните за 2017 г. и 2018 г. се определят чрез линейно намаление на таваните между 2016 г. и 2019 г.
Ако инсталация, включена в преходния национален план, бъде затворена или престане да попада в приложното поле на глава III, това не води до увеличаване на общите годишни емисии от останалите включени в плана инсталации.
4. Преходният национален план съдържа също така разпоредби за мониторинг и докладване, съответстващи на установените съгласно член 41, буква б) правила, както и мерки, предвидени за всяка една от инсталациите с цел да се гарантира своевременното спазване на нормите за допустими емисии, които ще се прилагат от 1 юли 2020 г.
5. Държавите-членки представят на Комисията своите преходни национални планове не по-късно от 1 януари 2013 г.
Комисията извършва оценка на плановете и когато не направи възражения в срок от 12 месеца от получаването на даден план, съответната държава-членка счита, че планът ѝ е приет.
Ако Комисията прецени, че планът не отговаря на правилата за изпълнение, установени в съответствие с член 41, буква б), тя информира съответната държава-членка, че планът ѝ не може да бъде приет. По отношение на оценката на новия вариант на плана, който държавите-членки представят на Комисията, срокът по втора алинея е шест месеца.
6. Държавите-членки информират Комисията относно всякакви последващи изменения на плана.
Член 33
Временна дерогация
1. По време на периода от 1 януари 2016 г. до 31 декември 2023 г. горивните инсталации могат да бъдат освободени от задължението за спазване на нормите за допустими емисии, посочени в член 30, параграф 2, и когато е приложимо, от задължението за спазване на степените на десулфуризация, посочени в член 31, както и от включване в преходния национален план, посочен в член 32, ако са изпълнени следните условия:
а)
в писмена декларация, представена на компетентния орган най-късно до 1 януари 2014 г., операторът на горивната инсталация се задължава да не експлоатира инсталацията за период, надхвърлящ 17 500 експлоатационни часа, който започва от 1 януари 2016 г. и завършва не по-късно от 31 декември 2023 г.;
б)
операторът е задължен да представя ежегодно на компетентния орган отчет за броя експлоатационни часове, използвани от 1 януари 2016 г.;
в)
нормите за допустими емисии на серен диоксид, азотни оксиди и прах, определени в разрешителното за горивната инсталация, приложими към 31 декември 2015 г. съгласно по-специално на изискванията на директиви 2001/80/ЕО и 2008/1/ЕО, най-малкото се запазват по време на остатъка от периода на функциониране на инсталацията; горивни инсталации с обща номинална входяща топлинна мощност над 500 MW, използващи твърди горива, на които първоначалното разрешително за експлоатация е било издадено след 1 юли 1987 г., спазват нормите за допустими емисии на азотни оксиди, определени в част 1 от приложение V; и
г)
на горивната инсталация не е предоставено освобождаването, посочено в член 4, параграф 4 от Директива 2001/80/ЕО.
2. Най-късно на 1 януари 2016 г. всяка държава-членка представя на Комисията списък с горивните инсталации, за които се прилага параграф 1, в който се посочват тяхната обща номинална входяща топлинна мощност, използваните видове гориво и приложимите норми за допустими емисии за серен диоксид, азотни оксиди и прах. За инсталациите, за които се прилага параграф 1, държавите-членки предоставят ежегодно на Комисията отчет за броя експлоатационни часове, използвани от 1 януари 2016 г.
3. За горивни инсталации, които към 6 януари 2011 г. са част от малка изолирана мрежа и произвеждат към тази дата минимум 35 % от електроенергията в тази мрежа, които поради техническите си характеристики не могат да спазят нормите за допустими емисии, посочени в член 30, параграф 2, периодът на експлоатация, посочен в параграф 1, буква а) от настоящия член, е 18 000 експлоатационни часа, като този период започва на 1 януари 2020 г. и завършва не по-късно от 31 декември 2023 г., а датата по параграф 1, буква б) и параграф 2 от настоящия член е 1 януари 2020 г.
4. За горивни инсталации с обща номинална входяща топлинна мощност, превишаваща 1 500 MW, пуснати в експлоатация преди 31 декември 1986 г. и използващи местно произведено твърдо гориво с долна топлина на изгаряне, непревишаваща 5 800 kJ/kg, съдържание на влага, превишаващо 45 тегловни %, комбинирано съдържание на влага и пепел, превишаващо 60 тегловни %, и съдържание на калциев оксид в пепелта, превишаващо 10 %, периодът на експлоатация по параграф 1, буква а) е 32 000 експлоатационни часа.
Член 34
Малки изолирани мрежи
1. До 31 декември 2019 г., горивните инсталации, които към 6 януари 2011 г. са част от малка изолирана мрежа, могат да бъдат освободени от задължението за спазване на нормите за допустими емисии, посочени в член 30, параграф 2, и когато е приложимо, от задължението за спазване на степените на десулфуризация, посочени в член 31. До 31 декември 2019 г. нормите за допустими емисии, определени в разрешителните на съответните горивни инсталации, съгласно по-специално на изискванията на директиви 2001/80/ЕО и 2008/1/ЕО, най-малкото се запазват.
2. Горивни инсталации с обща номинална входяща топлинна мощност над 500 MW, използващи твърди горива, чието първоначално разрешително за експлоатация е било издадено след 1 юли 1987 г., спазват нормите за допустими емисии на азотни оксиди, определени в част 1 от приложение V.
3. Когато на територията на държава-членка има горивни инсталации, по отношение на които се прилага настоящата глава, които са част от малка изолирана мрежа, преди 7 януари 2013 г. съответната държава-членка представя на Комисията списък с въпросните горивни инсталации, общата годишна консумация на енергия на малката изолирана мрежа и количеството енергия, получено чрез свързване с други мрежи.
Член 35
Инсталации за централно отопление
1. До 31 декември 2022 г. дадена горивна инсталация може да бъде освободена от спазване на нормите за допустими емисии, посочени в член 30, параграф 2, и степените за десулфуризация, посочени в член 31, ако са изпълнени следните условия:
а)
общата номинална входяща топлинна мощност на горивната инсталация не надвишава 200 MW;
б)
първоначалното разрешително на инсталацията е издадено преди 27 ноември 2002 г. или операторът на инсталацията е подал пълно заявление за разрешително преди тази дата, при условие че инсталацията е пусната в експлоатация не по-късно от 27 ноември 2003 г.;
в)
най-малко 50 % от производството на полезна топлоенергия на инсталацията, определено като плаваща средна стойност за период от пет години, се предоставя под формата на пара или топла вода на обществена мрежа за централно отопление; и
г)
до 31 декември 2022 г. нормите за допустими емисии за серен диоксид, азотни оксиди и прах, определени в нейното разрешително, които са приложими към 31 декември 2015 г., съгласно по-специално изискванията на директиви 2001/80/ЕО и 2008/1/ЕО, най-малкото се запазват.
2. Най-късно на 1 януари 2016 г. всяка държава-членка представя на Комисията списък с горивните инсталации, за които се прилага параграф 1, в който се посочва тяхната обща номинална входяща топлинна мощност, използваните видове гориво и приложимите норми за допустими емисии за серен диоксид, азотни оксиди и прах. В допълнение, по отношение на всички горивни инсталации, за които се прилага параграф 1 и по време на периода, посочен в същия параграф, държавите-членки ежегодно информират Комисията за съотношението на производството на полезна топлоенергия на всяка инсталация, предоставена под формата на пара или топла вода на обществена мрежа за централно отопление, изразено като плаваща средна стойност за предходните пет години.
Член 36
Съхранение на въглероден диоксид в геоложки формации
1. Държавите-членки гарантират, че операторите на всички горивни инсталации с номинална електрическа изходяща мощност от 300 мегавата или повече, за които е предоставено първоначално разрешение за строеж или, при липса на такава процедура, първоначално разрешение за експлоатация след влизането в сила на Директива 2009/31/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2009 г. относно съхранението на въглероден диоксид в геоложки формации (34), са направили оценка дали се изпълнени следните условия:
а)
има налични подходящи места за хранилища,
б)
транспортните съоръжения са технически и икономически осъществими,
в)
има техническа и икономическа възможност за адаптиране на инсталациите за улавяне на въглероден диоксид.
2. Ако са спазени условията, предвидени в параграф 1, компетентният орган гарантира, че на площадката, на която е разположена инсталацията, е отделено подходящо пространство за оборудването, необходимо за улавяне и сгъстяване на въглероден диоксид. Компетентният орган определя дали са спазени условията въз основа на оценката по параграф 1 и на друга налична информация, по-специално свързана с опазването на околната среда и човешкото здраве.
Член 37
Лошо функциониране или повреда на пречиствателни съоръжения
1. Държавите-членки гарантират, че в разрешителните са предвидени процедури при лошо функциониране или повреда на пречиствателните съоръжения.
2. В случай на повреда компетентният орган изисква от оператора да намали или да спре дейностите си, ако връщането към нормална експлоатация не е възможно в рамките на 24 часа, или да експлоатира инсталацията, като използва слабо замърсяващи горива.
Операторът уведомява компетентния орган в рамките на 48 часа след установяване на лошо функциониране или повреда на пречиствателното оборудване.
Общата продължителност на експлоатация на инсталацията без пречиствателно съоръжение не може да превишава 120 часа за всеки период от 12 месеца.
Компетентният орган може да предостави дерогация от времевото ограничение, определено в първа и трета алинея, в някой от следните случаи:
а)
съществува крайна нужда от поддържането на енергийните доставки,
б)
за ограничен период от време повредената горивна инсталация ще бъде заменена от друга инсталация, която може да предизвика общо увеличение на емисиите.
Член 38
Мониторинг на емисиите във въздуха
1. Държавите-членки осигуряват извършването на мониторинг на замърсяващите вещества във въздуха съгласно част 3 от приложение V.
2. Инсталирането и функционирането на автоматизираното оборудване за мониторинг подлежат на контрол и годишни контролни изпитвания съгласно част 3 от приложение V.
3. Компетентният орган определя мястото за вземане на проби или измервания, които ще служат за мониторинг на емисиите.
4. Всички резултати от мониторинга се записват, обработват и представят по начин, който позволява на компетентния орган да проверява дали се спазват експлоатационните условия и нормите за допустими емисии, включени в разрешителното.
Член 39
Спазване на нормите за допустими емисии
Нормите за допустими емисии във въздуха се считат за спазени, ако са изпълнени условията, определени в част 4 от приложение V.
Член 40
Горивна инсталация за няколко горива
1. В случай на горивна инсталация за няколко горива, изискваща едновременното използване на две или повече горива, компетентният орган определя нормите за допустими емисии при спазване на следната последователност:
а)
използва се нормата за допустими емисии, отнасяща се за всеки вид гориво и за всеки замърсител, съответстваща на общата номинална входяща топлинна мощност на цялата горивна инсталация, определена в части 1 и 2 от приложение V;
б)
изчисляват се нормите за допустими емисии за всеки вид гориво; тези норми се получават, като се умножат индивидуалните норми за допустими емисии, посочени в буква а), по входящата топлинна мощност, получена от всеки вид гориво, и като резултатът от умножението се раздели на сумата от входящата топлинна мощност, получена от всички горива,
в)
сумират се нормите за допустими емисии, изчислени за всеки вид гориво.
2. При горивни инсталации за няколко горива, посочени в член 30, параграф 2, които използват за гориво отпадъци от дестилация и от конверсия при рафинирането на суров нефт за собствена консумация самостоятелно или съвместно с други горива, вместо нормите за допустими емисии, определени съгласно параграф 1, могат да се използват следните норми за допустими емисии:
а)
ако по време на експлоатацията на горивната инсталация делът на определящото гориво в сумата от входящата топлинна мощност, получена от всички горива, е 50 % или повече - нормата за допустими емисии за определящото гориво, определена в част 1 от приложение V;
б)
ако делът на определящото гориво в сумата от входящата топлинна мощност, получена от всички горива, е по-малко от 50 % - нормата за допустими емисии, определена при спазване на следната последователност:
i)
използват се нормите за допустими емисии, определени в част 1 от приложение V за всеки вид използвано гориво, съответстващи на общата номинална входяща топлинна мощност на горивната инсталация;
ii)
изчислява се нормата за допустими емисии за определящото гориво, като нормата за допустими емисии, определена за това гориво съгласно подточка i), се умножи по коефициент 2 и от получения резултат се извади нормата за допустими емисии за този вид използвано гориво, който е с най-ниската норма за допустими емисии, определена в част 1 от приложение V, съответстваща на общата номинална входяща топлинна мощност на горивната инсталация;
iii)
определя се нормата за допустими емисии, изчислена за всеки вид използвано гориво, като се умножи нормата за допустими емисии, определена съгласно подточки i) и ii), по входящата топлинна мощност, получена от съответното гориво, и резултатът от умножението се раздели на сумата от входящата топлинна мощност, получена от всички горива;
iv)
сумират се нормите за допустими емисии, изчислени за всеки вид гориво, определени съгласно подточка iii).
3. При горивни инсталации за няколко горива, за които се прилага член 30, параграф 2, които използват за гориво отпадъци от дестилация и от конверсия при рафинирането на суров нефт за собствена консумация самостоятелно или съвместно с други горива, вместо нормите за допустими емисии, определени съгласно параграф 1 или 2 от настоящия член, могат да се прилагат средните норми за допустими емисии на серен диоксид, определени в част 7 от приложение V.
Член 41
Правила за изпълнение
Установяват се правила за изпълнение по отношение на:
а)
определянето на периодите на пускане и спиране, посочени в член 3, точка 27 и в част 4, точка 1 от приложение V; и
б)
преходните национални планове, посочени в член 32, и по-специално определянето на таваните на емисиите и свързаните с тях мониторинг и докладване.
Тези правила за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по регулиране, посочена в член 75, параграф 2. Комисията представя съответни предложения не по-късно от 7 юли 2011 г.
ГЛАВА IV
СПЕЦИАЛНИ РАЗПОРЕДБИ ЗА ИНСТАЛАЦИИ ЗА ИЗГАРЯНЕ НА ОТПАДЪЦИ И ИНСТАЛАЦИИ ЗА СЪВМЕСТНО ИЗГАРЯНЕ
Член 42
Приложно поле
1. Настоящата глава се прилага за инсталации за изгаряне на отпадъци и за съвместно изгаряне на отпадъци, в които се извършва изгаряне или съвместно изгаряне на твърди или течни отпадъци.
Настоящата глава не се прилага по отношение на инсталации за газообразуване или пиролиза, ако газовете, получени в резултат на тази термична обработка на отпадъци, са очистени до такава степен, че преди изгарянето вече не представляват отпадъци и не могат да предизвикат емисии, по-големи от емисиите, получени от горене на природен газ.
За целите на настоящата глава инсталациите за изгаряне на отпадъци и инсталациите за съвместно изгаряне на отпадъци включват всички линии за изгаряне или съвместно изгаряне, инсталациите за приемане, за складиране и за предварителна обработка на същото място на отпадъците, системите за захранване с отпадъци, с гориво и с въздух, котлите, инсталациите за обработка на отпадъчните газове; инсталациите за обработка на същото място или за складиране на остатъците и на отпадъчните води, комините, апаратите и системите за управление на операциите по изгаряне или съвместно изгаряне и на записване и мониторинг на условията на изгаряне или съвместно изгаряне.
Ако при термичната обработка на отпадъци се прилагат процеси, различни от окисляване, като пиролиза, газообразуване или плазмено обработване, инсталацията за изгаряне на отпадъци или инсталацията за съвместно изгаряне на отпадъци включва както процеса на термична обработка, така и последващия процес на изгаряне.
Ако съвместното изгаряне се извършва, така че основната цел на инсталацията е термична обработка на отпадъците, а не производство на енергия или на материални продукти, инсталацията се счита за инсталация за изгаряне на отпадъци.
2. Настоящата глава не се прилага за следните инсталации:
а)
инсталации, в които се обработват изключително следните отпадъци:
i)
отпадъците, изброени в член 3, точка 31, буква б);
ii)
радиоактивни отпадъци;
iii)
животински трупове, за които се прилага Регламент (ЕО) № 1774/2002 на Европейския парламент и на Съвета от 3 октомври 2002 г. за установяване на здравни правила относно странични животински продукти, непредназначени за консумация от човека (35);
iv)
отпадъци, получени в резултат на проучване и експлоатация на нефтени и газови ресурси, генерирани от крайбрежни инсталации и изгорени на борда на тези инсталации;
б)
експериментални инсталации, използвани за научни изследвания, развойна дейност и изпитване, имащи за цел да подобрят процеса на изгаряне и обработващи по-малко от 50 тона отпадъци на година.
Член 43
Определение за „остатък“
За целите на настоящата глава „остатък“ означава всякакъв твърд или течен отпадък, генериран от инсталация за изгаряне на отпадъци или инсталация за съвместно изгаряне на отпадъци.
Член 44
Заявления за разрешително
Заявлението за разрешително за инсталация за изгаряне на отпадъци или за инсталация за съвместно изгаряне на отпадъци включва описание на мерките, предвидени с цел гарантиране изпълнението на следните изисквания:
а)
инсталацията е създадена и оборудвана и ще бъде поддържана и експлоатирана по такъв начин, че изискванията на настоящата глава да бъдат спазени, като се отчитат категориите отпадъци, които ще се изгарят или ще се изгарят съвместно;
б)
отделената топлина от изгарянето и съвместното изгаряне се оползотворява, когато това е осъществимо, чрез производство на топлина, пара или енергия;
в)
количеството на произведените остатъци и тяхната вредност ще бъдат сведени до минимум и те ще бъдат рециклирани, когато това е целесъобразно;
г)
обезвреждането на остатъците, чието създаване не може да бъде избегнато или намалено, или които не могат да бъдат рециклирани, ще се осъществява при спазването на националното право и правото на Съюза.
Член 45
Условия на разрешителното
1. Разрешителното съдържа следното:
а)
списък на всички видове отпадъци, които могат да бъдат обработвани, включващ, ако е възможно, най-малкото видовете отпадъци, изброени в Европейския списък на отпадъците, предвиден с Решение 2000/532/ЕО и съдържащ, когато е целесъобразно, информация за количеството на всеки вид отпадъци;
б)
общия капацитет на изгаряне или на съвместно изгаряне на инсталацията;
в)
нормите за допустими емисии във въздуха и водата;
г)
изискванията за рН, температурата и дебита на заустването на отпадъчни води;
д)
процедурите и честотата на вземане на проби и измерване, които да бъдат използвани, за да се спазят условията за мониторинг на емисиите;
е)
максималната допустима продължителност на технически неизбежните спирания, разстройвания или повреди на системите за пречистване или на системите за измерване, по време на които емисиите във въздуха и заустването на отпадъчни води могат да надвишават предвидените норми за допустими емисии.
2. Освен изискванията, предвидени в параграф 1, разрешителното, издадено за дадена инсталация за изгаряне на отпадъци или за инсталация за съвместно изгаряне на отпадъци, работеща с опасни отпадъци, включва следното:
а)
списък с количествата на различните категории опасни отпадъци, които могат да бъдат обработвани;
б)
минималния и максимален масов дебит на тези опасни отпадъци, минималната и максимална топлина на изгаряне и максималното съдържание на полихлорирани бифенили, пентахлорфенол, хлор, флуор, сяра, тежки метали и други замърсяващи вещества.
3. Държавите-членки могат да изготвят списъци на категориите отпадъци за включване в разрешителното, които могат да бъдат изгаряни съвместно в някои категории инсталации за съвместно изгаряне на отпадъци.
4. Компетентният орган периодично преразглежда и актуализира, ако е необходимо, условията на разрешителното.
Член 46
Контрол на емисиите
1. Отпадъчните газове от инсталации за изгаряне на отпадъци и инсталации за съвместно изгаряне на отпадъци се изхвърлят по контролиран начин, посредством комин, чиято височина се изчислява така, че да пази човешкото здраве и околната среда.
2. Емисиите във въздуха от инсталации за изгаряне на отпадъци и инсталации за съвместно изгаряне на отпадъци не надвишават нормите за допустими емисии, определени в части 3 и 4 от приложение VI, или определени в съответствие с част 4 от посоченото приложение.
Ако в дадена инсталация за съвместно изгаряне на отпадъци повече от 40 % от отдаването на топлина е получено от опасни отпадъци, или ако в инсталацията се изгарят съвместно необработени смесени битови отпадъци, се прилагат нормите за допустими емисии, определени в част 3 от приложение VI.
3. Заустването във водна среда на отпадъчни води от пречистване на отпадъчни газове се ограничава в рамките на възможното и концентрациите на замърсяващи вещества не надвишават нормите за допустими емисии, определени в част 5 от приложение VI.
4. Нормите за допустими емисии се прилагат в точката, при която отпадъчните води от пречистване на отпадъчни газове се заустват от инсталацията за изгаряне на отпадъци или от инсталацията за съвместно изгаряне на отпадъци.
Когато отпадъчните води от пречистване на отпадъчни газове се обработват извън инсталацията за изгаряне на отпадъци или инсталацията за съвместно изгаряне на отпадъци в инсталация за обработка, предназначена изключително за пречистване на този тип отпадъчни води, нормите за допустими емисии, определени в част 5 от приложение VI, се прилагат в точката, в която отпадъчните води напускат инсталацията за обработка. Когато отпадъчните води от пречистване на отпадъчни газове се обработват заедно с други източници на отпадъчни води, на място или във външна инсталация, операторът прави подходящи изчисления във връзка с масовия баланс, като използва резултатите от измерванията, предвидени в част 6, точка 2 от приложение VI, за да определи какви са емисионните нива при окончателното заустване на отпадъчните води, които може да се дължат на отпадъчните води от пречистване на отпадъчни газове.
В никакъв случай не се допуска разреждането на отпадъчни води с цел спазване на нормите за допустими емисии, определени в част 5 от приложение VI.
5. Площадките на инсталациите за изгаряне на отпадъци и инсталациите за съвместно изгаряне на отпадъци, включително съответните зони за складиране на отпадъци се проектират и експлоатират така, че да се избегне неразрешеното и инцидентно заустване на всякакви замърсяващи вещества в почвата, в повърхностните води и в подземните води.
Осигурява се колектор за замърсени дъждовни води, стичащи се от площадката на инсталацията за изгаряне на отпадъци или на инсталацията за съвместно изгаряне на отпадъци, както и за замърсена в резултат на разливи или противопожарни операции вода. Капацитетът на складиране на този колектор трябва да бъде достатъчен, за да могат тези води при нужда да бъдат анализирани и обработени преди заустването им.
6. Без да се засяга член 50, параграф 4, буква в), в случай на надвишаване на нормите за допустими емисии инсталацията за изгаряне на отпадъци или инсталацията за съвместно изгаряне на отпадъци, или отделните пещи, които са част от инсталацията за изгаряне на отпадъци или от инсталацията за съвместно изгаряне на отпадъци при никакви обстоятелства не продължават да изгарят отпадъци през повече от четири часа без прекъсване.
Общата продължителност на експлоатацията при такива условия не надвишава 60 часа годишно.
Времевото ограничение, установено във втора алинея се прилага за пещите, които са свързани с една-единствена система за пречистване на отпадъчни газове.
Член 47
Повреда
В случай на повреда операторът намалява или прекратява операциите при първа възможност до възстановяване на нормалното функциониране.
Член 48
Мониторинг на емисиите
1. Държавите-членки гарантират, че мониторингът на емисиите се извършва в съответствие с части 6 и 7 от приложение VI.
2. Инсталирането и функционирането на автоматизирани измервателни системи подлежи на контрол и годишни контролни изпитвания, както е предвидено в част 6, точка 1 от приложение VI.
3. Компетентният орган определя местоположението на точките за вземане на проби или за измервания, които ще бъдат използвани за мониторинг на емисиите.
4. Всички резултати от мониторинга се записват, обработват и представят по начин, който позволява на компетентния орган да проверява дали се спазват експлоатационните условия и нормите за допустими емисии, включени в разрешителното.
5. От момента, в който в рамките на Съюза съществуват подходящи техники за измерване, Комисията чрез делегирани актове в съответствие с член 76 и при спазване на условията, предвидени в членове 77 и 78, определя датата, от която трябва да бъдат осъществявани непрекъснати измервания за емисиите на тежки метали, диоксини и фурани във въздуха.
Член 49
Спазване на нормите за допустими емисии
Нормите за допустими емисии във въздуха и във водата, се считат за спазени, ако са изпълнени условията, описани в част 8 от приложение VI.
Член 50
Експлоатационни условия
1. Инсталациите за изгаряне на отпадъци се експлоатират така, че да достигат равнище на изгаряне, при което съдържанието на общ органичен въглерод в пепелта и сгуриите да бъде по-малко от 3 % или тяхната загуба при запалване да бъде по-малка от 5 % от сухото тегло на материала. Ако е необходимо, се използват техники за предварителна обработка на отпадъците.
2. Инсталациите за изгаряне на отпадъци се проектират, оборудват, конструират и експлоатират така, че, дори при най-неблагоприятни условия, температурата на газовете, получени от изгарянето на отпадъци, да бъде повишена след последното впръскване на въздух за горенето по хомогенен и контролиран начин до най-малко 850 °C поне за две секунди.
Инсталациите за съвместно изгаряне на отпадъци се проектират, оборудват, конструират и експлоатират така, че дори при най-неблагоприятни условия температурата на газовете, получени от съвместното изгаряне на отпадъци, да бъде повишена по хомогенен и контролиран начин до най-малко 850 °C поне за две секунди.
Ако се изгарят или изгарят съвместно опасни отпадъци, чието съдържание на халогенизирани органични вещества, изразено в хлор, е по-голямо от 1 %, то температурата, необходима за спазване на първа и втора алинея, е най-малко 1 100 °C.
При инсталации за изгаряне на отпадъци определените в първа и трета алинея температури се измерват близо до вътрешната стена на горивната камера. Компетентният орган може да разреши измерването да се извършва в друга представителна точка на горивната камера.
3. Всяка горивна камера на инсталацията за изгаряне на отпадъци се оборудва с най-малко една допълнителна горелка. Тази горелка се задейства автоматично, когато температурата на горивните газове падне под температурите, посочени в параграф 2, след последното впръскване на въздух за горенето. Тази горелка се използва и при операциите по пускане и спиране, за да се гарантира, че тези температури се поддържат постоянно по време на посочените операции и докато неизгорелите отпадъци се намират в горивната камера.
Допълнителната горелка не може да бъде захранвана с горива, които могат да предизвикат по-високи емисии от тези, получени при горенето на газьол по смисъла на член 2, точка 2 от Директива 1999/32/ЕО на Съвета от 26 април 1999 г. относно намаляването на съдържанието на сяра в определени течни горива (36), втечнен газ или природен газ.
4. Инсталациите за изгаряне на отпадъци и инсталациите за съвместно изгаряне на отпадъци използват автоматична система, която възпрепятства захранването с отпадъци в следните случаи:
а)
по време на операциите по пускане, докато бъде достигната температурата, посочена в параграф 2 от настоящия член, или определената в съответствие с член 51, параграф 1 температура;
б)
всеки път, когато температурата, посочена в параграф 2 от настоящия член, или определената в съответствие с член 51, параграф 1 температура не се поддържа;
в)
всеки път, когато непрекъснатите измервания показват, че някоя от нормите за допустими емисии е надвишена поради разстройване или повреда на системите за пречистване на отпадъчни газове.
5. Топлината, отделена от инсталациите за изгаряне на отпадъци или инсталациите за съвместно изгаряне на отпадъци, се оползотворява в рамките на възможното.
6. Отпадъците от медицински дейности, носещи риск от инфекция, се въвеждат пряко в пещта, без да бъдат смесвани предварително с други категории отпадъци и без да бъдат манипулирани пряко.
7. Държавите-членки гарантират, че инсталацията за изгаряне на отпадъци или инсталацията за съвместно изгаряне на отпадъци се експлоатира и контролира от физическо лице, което притежава необходимата компетентност за управление на инсталацията.
Член 51
Разрешение за промяна на експлоатационните условия
1. Компетентният орган може да разреши условия, различни от тези, предвидени в член 50, параграфи 1, 2 и 3, а по отношение на температурата - в параграф 4 от посочения член, и определени в разрешителното за някои категории отпадъци или за някои термични обработки, при условие че са спазени останалите изисквания на настоящата глава. Държавите-членки могат да установят правила, уреждащи тези разрешения.
2. При инсталациите за изгаряне на отпадъци промяната на експлоатационните условия не може да води до повече остатъци или до остатъци, които са по-богати на органични замърсяващи вещества от остатъците, които са били получени при условията, предвидени в член 50, параграфи 1, 2 и 3.
3. Емисиите на общ органичен въглерод и на въглероден оксид от инсталациите за съвместно изгаряне на отпадъци, за които е разрешено да променят експлоатационните условия в съответствие с параграф 1, също спазват нормите за допустими емисии, определени в част 3 от приложение VI.
Емисиите на общ органичен въглерод от котлите за кори от отрасъла за производство на целулозна каша и на хартия, изгарящи съвместно отпадъци на мястото на производство, които са в експлоатация и имат разрешително преди 28 декември 2002 г., и за които е разрешено да променят експлоатационните условия в съответствие с параграф 1, също спазват нормите за допустими емисии, определени в част 3 от приложение VI.
4. Държавите-членки съобщават на Комисията всички експлоатационни условия, които са разрешени съгласно параграфи 1, 2 и 3, и резултатите от проверките в рамките на информацията, предоставяна в съответствие с изискванията за представяне на доклади съгласно член 72.
Член 52
Доставяне и приемане на отпадъци
1. Операторът на инсталация за изгаряне на отпадъци или инсталация за съвместно изгаряне на отпадъци взема всички необходими предпазни мерки относно доставянето и приемането на отпадъците с цел да предотврати или да намали във възможно най-голяма степен замърсяването на въздуха, почвата, повърхностните и подземните води, както и другите отрицателни въздействия върху околната среда, миризми и шум и преки рискове за човешкото здраве.
2. Операторът определя масата на всеки вид отпадъци, ако е възможно - съгласно Европейския списък с отпадъци, изготвен съгласно Решение 2000/532/ЕО, преди да приеме отпадъците в инсталацията за изгаряне на отпадъци или инсталацията за съвместно изгаряне на отпадъци.
3. Преди отпадъците да могат да бъдат приети в дадена инсталация за изгаряне на отпадъци или инсталация за съвместно изгаряне на отпадъци, операторът събира наличната информация за отпадъците с цел да провери спазването на изискванията на разрешителното, посочени в член 45, параграф 2.
Тази информация включва следното:
а)
цялата административна информация за процеса на производство, съдържаща се в документите, посочени в параграф 4, буква а);
б)
физическия и, доколкото е възможно, химичния състав на отпадъците, както и всяка друга информация, позволяваща да се прецени дали са подходящи за предвидената обработка чрез изгаряне;
в)
рисковете, характерни за отпадъците, веществата, с които те не могат да бъдат смесвани и предпазните мерки, които следва да се вземат при тяхното манипулиране.
4. Преди опасните отпадъци да се приемат в дадена инсталация за изгаряне на отпадъци или инсталация за съвместно изгаряне на отпадъци, операторът провежда най-малко следните процедури:
а)
проверка на необходимите документи, изисквани съгласно Директива 2008/98/ЕО и, ако е приложимо, изисквани съгласно Регламент (ЕО) № 1013/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 14 юни 2006 г. относно превоза на отпадъци (37), както и съгласно законодателството, отнасящо се до превоза на опасни товари;
б)
вземане на представителни проби, доколкото е целесъобразно, и по възможност преди разтоварването, за да се провери посредством проверки съответствието с информацията, предвидена в параграф 3, и за да се позволи на компетентните органи да определят характера на обработваните отпадъци.
Пробите, посочени в буква б), се съхраняват най-малко един месец след изгарянето или съвместното изгаряне на съответните отпадъци.
5. Компетентният орган може да предвиди изключения от параграфи 2, 3 и 4 за инсталации за изгаряне на отпадъци или инсталации за съвместно изгаряне на отпадъци, които са част от инсталация, попадаща в приложното поле на глава II, и които изгарят или изгарят съвместно единствено отпадъци, генерирани от посочената инсталация.
Член 53
Остатъци
1. Количеството и вредността на остатъците се свеждат до минимум. Остатъците се рециклират, когато това е целесъобразно, непосредствено в инсталацията или извън нея.
2. Превозът и междинното складиране на сухите остатъци във вид на прах се осъществяват по такъв начин, че да се избегне разпръскването на тези остатъци в околната среда.
3. Преди да бъдат определени начините за обезвреждане или рециклиране на остатъците, се извършват подходящи изпитвания, за да се определят физическите и химичните характеристики, както и потенциалът за замърсяване на остатъците. Тези изпитвания имат за предмет общата разтворима фракция и разтворимата фракция на тежките метали.
Член 54
Съществена промяна
Промяната в експлоатацията на дадена инсталация за изгаряне на отпадъци или инсталация за съвместно изгаряне на отпадъци, обработваща единствено безопасни отпадъци, в инсталация по глава II, която включва изгаряне или съвместно изгаряне на опасни отпадъци, се счита за съществена промяна.
Член 55
Докладване и информиране на обществеността относно инсталациите за изгаряне на отпадъци и инсталациите за съвместно изгаряне на отпадъци
1. Заявленията за нови разрешителни за инсталации за изгаряне на отпадъци и за инсталации за съвместно изгаряне на отпадъци се предоставят на обществеността на едно или повече места за достатъчен период от време, за да се даде възможност на обществеността да представи коментари по заявленията, преди компетентният орган да вземе решение. Това решение, придружено от най-малко един екземпляр от разрешителното, и всяко последващо актуализиране, също се предоставят на разположение на обществеността.
2. За инсталациите за изгаряне на отпадъци или инсталациите за съвместно изгаряне на отпадъци, чийто номинален капацитет е равен на или по-голям от два тона на час, докладът, посочен в член 72, съдържа информация относно функционирането и мониторинга на инсталацията, както и данни за развитието на процесите на изгаряне и съвместно изгаряне и данни за емисиите във въздуха и във водата, сравнени с нормите за допустими емисии. Тази информация се предоставя на разположение на обществеността.
3. Компетентният орган подготвя списък на инсталациите за изгаряне на отпадъци или инсталациите за съвместно изгаряне на отпадъци, чийто номинален капацитет е по-малък от два тона на час, и го предоставя на разположение на обществеността.
ГЛАВА V
СПЕЦИАЛНИ РАЗПОРЕДБИ ЗА ИНСТАЛАЦИИ И ДЕЙНОСТИ, ПРИ КОИТО СЕ ИЗПОЛЗВАТ ОРГАНИЧНИ РАЗТВОРИТЕЛИ
Член 56
Приложно поле
Настоящата глава се прилага за дейностите, изброени в част 1 от приложение VII, и когато е приложимо, за дейностите, достигащи праговите стойности на консумация, определени в част 2 от посоченото приложение.
Член 57
Определения
За целите на настоящата глава се прилагат следните определения:
1.
„съществуваща инсталация“ означава инсталация, която е била в експлоатация на 29 март 1999 г. или на която е предоставено разрешително или е била регистрирана преди 1 април 2001 г. или чийто оператор е подал пълно заявление за разрешително преди 1 април 2001 г., при условие че инсталацията е пусната в експлоатация не по-късно от 1 април 2002 г.;
2.
„отпадъчни газове“ означава окончателното изпускане във въздуха на газове, съдържащи летливи органични съединения или други замърсители, от комин или пречиствателно съоръжение;
3.
„неорганизирани емисии“ означава всички изпускани във въздуха, почвата и водите емисии на летливи органични съединения, които не се съдържат в отпадъчни газове, както и съдържащите се в каквито и да е продукти разтворители, освен ако в част 2 от приложение VII не е посочено друго;
4.
„общи емисии“ означава сборът от неорганизирани емисии и емисиите в отпадъчни газове;
5.
„смес“ означава смес по смисъла на член 3, точка 2 от Регламент (ЕО) № 1907/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 18 декември 2006 г. относно регистрацията, оценката, разрешаването и ограничаването на химикали (REACH) и за създаване на Европейска агенция по химикали (38);
6.
„лепило“ означава всяка смес, включително всички органични разтворители или смеси, съдържащи органични разтворители, които са необходими за правилното ѝ приложение, използвана за слепване на отделни части на продукт;
7.
„мастило“ означава смес, включително всички органични разтворители или смеси, съдържащи органични разтворители, които са необходими за правилното ѝ приложение, използвана в печатарската дейност за отпечатване на текст или изображения върху повърхност;
8.
„лак“ означава прозрачно покритие;
9.
„консумация“ означава общото количество вложени органични разтворители в дадена инсталация за една календарна година или за всеки друг 12-месечен период, без летливите органични съединения, които са възстановени за повторна употреба;
10.
„вложено количество“ означава количеството органични разтворители и тяхното количество в смеси, използвани при извършването на определена дейност, включително рециклираните във и извън инсталацията разтворители и разтворителите, които се отчитат всеки път, когато се използват за извършване на дейността;
11.
„повторна употреба“ означава употребата на органични разтворители, възстановени от инсталацията за каквато и да е техническа или търговска цел, включително употребата им като гориво, но без окончателното обезвреждане на такива възстановени органични разтворители като отпадъци;
12.
„контролирани условия“ означава условията, при които инсталацията се експлоатира така, че изпусканите вследствие на дейността летливи органични съединения се събират и изпускат контролирано през комин или през пречиствателно съоръжение, поради което не са напълно неорганизирани;
13.
„операции по пускане и спиране“ означава операции, с изключение на характеризиращите се с редовни колебания фази на дейността, по въвеждане или извеждане от действие, или довеждане или извеждане от състояние на работа на празен ход на дейност, част от оборудване или резервоар.
Член 58
Заместване на опасни вещества
Веществата или смесите, които заради съдържанието си на летливи органични съединения, класифицирани като канцерогенни, мутагенни или токсични за репродукцията съгласно Регламент (ЕО) № 1272/2008, са означени или е необходимо да бъдат обозначени с предупрежденията за опасност H340, H350, H350i, H360D или H360F, се заменят, доколкото е възможно, с по-малко вредни вещества или смеси.
Член 59
Контрол на емисиите
1. Държавите-членки приемат необходимите мерки, за да гарантират, че по отношение на всяка инсталация е спазено някое от следните:
а)
емисиите на летливи органични съединения от инсталации не превишават нормите за допустими емисии в отпадъчни газове и нормите за допустими неорганизирани емисии, или са спазени нормите за допустими общи емисии, както и другите изисквания, предвидени в части 2 и 3 от приложение VII;
б)
изискванията на схемата за намаляване, предвидена в част 5 от приложение VII, при условие че се постига равностойно намаляване на емисиите в сравнение с намаляването, постигнато чрез прилагане на нормите за допустими емисии, посочени в буква а).
Държавите-членки докладват на Комисията в съответствие член 72, параграф 1 за напредъка при постигане на равностойното намаляване на емисиите, посочено в буква б).
2. Чрез дерогация от параграф 1, буква а), когато операторът докаже пред компетентния орган, че нормата за допустими неорганизирани емисии е технически или икономически неосъществима за отделна инсталация, компетентният орган може да разреши надвишаването на тази норма, при условие че не се очакват значителни рискове за човешкото здраве и за околната среда и че операторът докаже пред компетентния орган, че се използват най-добрите налични техники.
3. Чрез дерогация от параграф 1, за дейностите по нанасяне на покрития, обхванати от точка 8 от таблицата в част 2 от приложение VII, които не могат да бъдат извършени при контролирани условия, компетентният орган може да разреши емисиите от инсталацията да не съответстват на изискванията, определени в посочения параграф, ако операторът докаже пред компетентния орган, че това съответствие е технически или икономически неосъществимо и че са използвани най-добрите налични техники.
4. Държавите-членки докладват на Комисията за дерогациите, посочени в параграфи 2 и 3 от настоящия член, в съответствие с член 72, параграф 2.
5. Емисиите на летливи органични съединения, които са означени или е необходимо да бъдат обозначени с предупрежденията за опасност H340, H350, H350i, H360D или H360F или емисиите на халогенирани летливи органични съединения, които са означени или е необходимо да бъдат обозначени с предупрежденията за опасност H341 или H351, се контролират при контролирани условия с цел опазване на общественото здраве и околната среда, доколкото това е технически и икономически осъществимо, и не надвишават съответните норми за допустими емисии, определени в част 4 от приложение VII.
6. Инсталации, в които се извършват две или повече дейности, всяка от които превишава праговите стойности в част 2 от приложение VII, следва:
а)
да отговарят, по отношение на веществата, посочени в параграф 5, на изискванията на посочения параграф за всяка дейност поотделно;
б)
по отношение на всички други вещества:
i)
да отговарят на изискванията на параграф 1 за всяка дейност поотделно; или
ii)
общите им емисии на летливи органични съединения да не превишават емисиите, които биха се получили, ако се прилагаше подточка i).
7. По време на операциите по пускане и спиране се вземат всички подходящи предохранителни мерки за свеждане до минимум на емисиите на летливи органични съединения.
Член 60
Мониторинг на емисиите
Държавите-членки гарантират, чрез уточняване в условията на разрешителното или чрез общи правила със задължителна сила, че измерванията на емисии се извършват в съответствие с част 6 от приложение VII.
Член 61
Спазване на нормите за допустими емисии
Нормите за допустими емисии в отпадъчни газове се считат за спазени, ако са изпълнени условията, установени в част 8 от приложение VII.
Член 62
Представяне на доклади за спазване на условията
При поискване операторът предоставя на компетентния орган данни, които да позволяват на компетентния орган да провери спазването, в зависимост от случая, на:
а)
нормите за допустими емисии в отпадъчни газове, нормите за допустими неорганизирани емисии и нормите за допустими общи емисии;
б)
изискванията на схемата за намаляване съгласно част 5 от приложение VII;
в)
дерогациите, предоставени в съответствие с член 59, параграфи 2 и 3.
Това може да включва и план за управление на разтворителите, изготвен в съответствие с част 7 от приложение VII.
Член 63
Съществена промяна на съществуващи инсталации
1. Ако дадена съществуваща инсталация се експлоатира съгласно проектираната производителност при условия, различни от операциите по пускане и спиране и поддръжка на оборудването, всяка промяна в средното максимално вложено количество органични разтворители в инсталацията в рамките на едно денонощие се счита за съществена, ако води до повишаване на емисиите на летливи органични съединения с повече от:
а)
25 % за инсталация, осъществяваща дейности, които попадат в по-ниския диапазон на праговите стойности, посочени в точки 1, 3, 4, 5, 8, 10, 13, 16 или 17 от таблицата в част 2 от приложение VII, или дейности, които попадат в някоя от другите категории, посочени в част 2 от приложение VII, и чиято консумация на разтворители е по-малко от 10 тона годишно;
б)
10 % за всички други инсталации.
2. Когато съществуваща инсталация претърпява съществена промяна или за първи път попада в приложното поле на настоящата директива след извършване на съществена промяна, тази част от инсталацията, която претърпява съществена промяна, се разглежда като нова инсталация или като съществуваща инсталация, при условие че общите емисии на цялата инсталация не надвишават онези, които биха се получили, ако претърпялата съществена промяна част бъде разглеждана като нова инсталация.
3. В случай на съществена промяна компетентният орган проверява съответствието на инсталацията с изискванията на настоящата директива.
Член 64
Обмен на информация относно заместване на органични разтворители
Комисията организира обмен на информация с държавите-членки, съответния промишлен отрасъл и неправителствени организации, съдействащи за опазването на околната среда, относно използването на органични разтворители и техните потенциални заместители и техниките, които имат най-малко потенциално въздействие върху въздуха, водите, почвите, екосистемите и човешкото здраве.
Организира се обмен на информация по всеки един от следните въпроси:
а)
годност за употреба;
б)
потенциално въздействие върху човешкото здраве, и по-специално излагане на въздействие на професионалните потребители;
в)
потенциално въздействие върху околната среда;
г)
икономически последици, по-специално разходи и ползи от съществуващите възможности.
Член 65
Достъп до информация
1. Решението на компетентния орган, включващо най-малко копие от разрешителното и всички евентуални последващи актуализации, се предоставят на разположение на обществеността.
На обществеността се предоставят приложимите за инсталациите общи правила със задължителна сила и списъкът на инсталациите, за които се изисква разрешително и регистрация.
2. Притежаваните от компетентния орган резултати от мониторинга на емисиите в съответствие с член 60 се предоставят на разположение на обществеността.
3. Параграфи 1 и 2 от настоящия член се прилагат при спазване на ограниченията, предвидени в член 4, параграфи 1 и 2 от Директива 2003/4/ЕО.
ГЛАВА VI
СПЕЦИАЛНИ РАЗПОРЕДБИ ПО ОТНОШЕНИЕ НА ИНСТАЛАЦИИ, ПРОИЗВЕЖДАЩИ ТИТАНОВ ДИОКСИД
Член 66
Приложно поле
Настоящата глава се прилага за инсталации, произвеждащи титанов диоксид.
Член 67
Забрана за обезвреждане на отпадъци
Държавите-членки забраняват обезвреждането на следните видове отпадъци във всякакви водни обекти, морета или океани:
а)
твърди отпадъци;
б)
изходните течности, получени от фазата на филтрация след хидролиза на титанилов сулфатен разтвор от инсталации, прилагащи сулфатната технология, включително киселинните отпадъци, свързани с такива течности, които съдържат общо повече от 0,5 % свободна сярна киселина и различни тежки метали и включително такива изходни течности, които са разредени до съдържание на свободна сярна киселина от 0,5 % или по-малко;
в)
отпадъци от инсталации, прилагащи хлоридната технология, съдържащи повече от 0,5 % свободна солна киселина и различни тежки метали, включително отпадъци, разредени до съдържание на солна киселина от 0,5 % или по-малко;
г)
соли от филтрирането, утайки и течни отпадъци, получени от преработката (концентрация или неутрализация) на отпадъците, посочени в букви б) и в) и съдържащи различни тежки метали, без да се включват неутрализирани и филтрирани или декантирани отпадъци, които съдържат само следи от тежки метали, и които преди всяко разтваряне имат pH над 5,5.
Член 68
Контрол на емисиите във водата
Емисиите във водата от инсталациите не надвишават нормите за допустими емисии, определени в част 1 от приложение VIII.
Член 69
Предотвратяване и контрол на емисиите във въздуха
1. Предотвратяват се емисиите на киселинни капки от инсталациите.
2. Емисиите във въздуха от инсталациите не надвишават нормите за допустими емисии, определени в част 2 от приложение VIII.
Член 70
Мониторинг на емисиите
1. Държавите-членки осигуряват мониторинг на емисиите във водата с цел компетентният орган да може да извършва проверки за спазване на условията на разрешителното и на член 68.
2. Държавите-членки осигуряват мониторинг на емисиите във въздуха с цел компетентният орган да може да извършва проверки за спазване на условията на разрешителното и на член 69. Този мониторинг включва най-малкото мониторинг на емисиите съгласно част 3 от приложение VIII.
3. Мониторингът се извършва в съответствие със стандартите на CEN или, ако няма стандарти на CEN, в съответствие със стандартите на ISO, националните или международните стандарти, гарантиращи представянето на данни с равностойно научно качество.
ГЛАВА VII
КОМИТЕТ, ПРЕХОДНИ И ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 71
Компетентни органи
Държавите-членки определят компетентните органи, отговорни за изпълнението на задълженията, произтичащи от настоящата директива.
Член 72
Доклади на държавите-членки
1. Държавите-членки гарантират, че на Комисията се предоставя информация относно изпълнението на настоящата директива, относно представителните данни за емисии и други форми на замърсяване на околната среда, относно нормите за допустими емисии, прилагането на най-добрите налични техники в съответствие с членове 14 и 15, по-специално при предоставянето на освобождаване в съответствие с член 15, параграф 4, и относно напредъка, постигнат във връзка с разработването и прилагането на най-новите техники в съответствие с член 27. Държавите-членки предоставят информацията в електронен формат.
2. Видът, форматът и честотата на подаване на информацията, която да бъде предоставена съгласно параграф 1, се определят в съответствие с процедурата по регулиране, посочена в член 75, параграф 2. Това включва определянето на конкретните дейности и замърсители, за които се предоставят данните, посочени в параграф 1.
3. Считано от 1 януари 2016 г. държавите-членки изготвят ежегодно списък на емисиите на серен диоксид, азотни оксиди и прах, както и на количеството подавана енергия за всички горивни инсталации, за които се прилага глава III от настоящата директива.
Като се вземат предвид правилата за обединяване, предвидени в член 29, компетентният орган получава следните данни за всяка горивна инсталация:
а)
обща номинална входяща топлинна мощност (MW) на горивната инсталация;
б)
вид горивна инсталация: котел, газова турбина, газов двигател, дизелов двигател, друго (видът се уточнява);
в)
дата на започване на експлоатацията на горивната инсталация;
г)
общи годишни емисии (тонове на година) на серен диоксид, азотни оксиди и прах (общо количество суспендирани частици);
д)
брой експлоатационни часове на горивната инсталация;
е)
общо годишно количество подавана енергия, изразена на база долната топлина на изгаряне на горивото (TJ на година), с разбивка за следните категории горива: каменни въглища, лигнитни въглища, биомаса, торф, други твърди горива (видът се уточнява), течни горива, природен газ, други газове (видът се уточнява).
Съдържащите се в списъците годишни данни за всяка отделна горивна инсталация се предоставят на Комисията при поискване.
На всеки три години, в срок от 12 месеца след изтичането на съответния тригодишен период, на Комисията се предоставя резюме на списъците. В него се посочват отделно данните за горивните инсталации в рафинерии.
В съответствие с Директива 2003/4/ЕО, в срок от 24 месеца след изтичането на съответния тригодишен период Комисията предоставя на държавите-членки и на обществеността резюме на сравнението и оценка на списъците.
4. Считано от 1 януари 2016 г., държавите-членки ежегодно представят на Комисията следните данни:
а)
за горивни инсталации, за които се прилага член 31, съдържанието на сяра в използваното местно произведено твърдо гориво и постигнатата степен на десулфуризация, като средна месечна стойност. За първата година, през която се прилага член 31, се докладва също така за техническата обосновка на невъзможността за спазване на нормите за допустими емисии, посочени в член 30, параграфи 2 и 3; и
б)
за горивни инсталации, чиято годишна експлоатация не превишава 1 500 часа годишно - брой експлоатационни часове на година, определен като плаваща средна величина, изчислена за период от пет години.
Член 73
Преглед
1. До 7 януари 2016 г. и на всеки три години след това Комисията представя пред Европейския парламент и Съвета доклад с преглед на изпълнението на настоящата директива въз основа на информацията, посочена в член 72.
Този доклад включва оценка на необходимостта от действия на Съюза посредством установяване или актуализиране на минималните изисквания за целия Съюз за нормите за допустими емисии и правилата за мониторинг и съответствие за дейности в рамките на съответните заключения за НДНТ, приети по време на предходния тригодишен период, въз основа на следните критерии:
а)
въздействието на съответните дейности върху околната среда като цяло; и
б)
степента на внедряване на най-добрите налични техники за съответните дейности.
В тази оценка се взема под внимание становището на форума, посочен в член 13, параграф 4.
Счита се, че глава III и приложение V от настоящата директива представляват минималните изисквания за целия Съюз по отношение на големи горивни инсталации.
Докладът се придружава от законодателно предложение, когато това е целесъобразно. Когато в оценката, посочена във втора алинея, се посочва, че това е необходимо, законодателното предложение включва разпоредби за установяване или актуализиране на минимални изисквания за целия Съюз за нормите за допустими емисии и правилата за мониторинг и оценка на съответствието за съответните дейности.
2. До 31 декември 2012 г. Комисията разглежда необходимостта от контрол на емисиите от:
а)
изгарянето на горива в инсталации с обща номинална входяща топлинна мощност под 50 MW;
б)
интензивното отглеждане на едър рогат добитък; и
в)
разпространението на оборски тор;
Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета доклад относно резултатите от този преглед, като по целесъобразност докладът се придружава от законодателно предложение.
3. До 31 декември 2011 г. Комисията докладва на Европейския парламент и на Съвета относно определянето в приложение I на:
а)
диференцирани допустими стойности за капацитет на отглеждане на различни видове птици, включително в особения случай на отглеждане на пъдпъдъци;
б)
допустими стойности за капацитет на едновременно отглеждане на различни видове животни в една и съща инсталация.
Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета доклад относно резултатите от този преглед, като по целесъобразност докладът се придружава от законодателно предложение.
Член 74
Изменения на приложения
За да може разпоредбите на настоящата директива да бъдат адаптирани към научно-техническия прогрес въз основа на най-добрите налични техники, Комисията приема в съответствие с член 76 и при спазване на условията, предвидени в членове 77 и 78, делегирани актове по отношение на адаптирането на части 3 и 4 от приложение V, части 2, 6, 7 и 8 от приложение VI и части 5, 6, 7 и 8 от приложение VII към научно-техническия прогрес.
Член 75
Процедура на комитет
1. Комисията се подпомага от комитет.
2. При позоваване на настоящия параграф се прилагат членове 5 и 7 от Решение 1999/468/ЕО, като се вземат предвид разпоредбите на член 8 от него.
Срокът, предвиден в член 5, параграф 6 от Решение 1999/468/ЕО, се определя на три месеца.
Член 76
Упражняване на делегирането
1. Правомощията да приема делегираните актове, посочени в член 48, параграф 5 и член 74, се предоставят на Комисията за срок от пет години, считано от 6 януари 2011 г. Комисията изготвя доклад относно делегираните правомощия не по-късно от шест месеца преди края на петгодишния срок. Делегирането на правомощия се подновява автоматично за срокове с еднаква продължителност, освен ако Европейският парламент или Съветът не го оттеглят в съответствие с член 77.
2. Веднага след като приеме делегиран акт, Комисията нотифицира едновременно Европейския парламент и Съвета за него.
3. Правомощието да приема делегирани актове се предоставя на Комисията при условията, предвидени в членове 77 и 78.
Член 77
Оттегляне на делегирането
1. Делегирането на правомощия, посочено в член 48, параграф 5 и член 74, може да бъде оттеглено по всяко време от Европейския парламент или от Съвета.
2. Институцията, започнала вътрешна процедура за вземане на решение дали да оттегли делегирането на правомощия, полага усилия да информира другата институция и Комисията в разумен срок преди да вземе окончателното решение, като посочва делегираните правомощия, които могат да бъдат оттеглени, както и евентуалните причини за оттеглянето.
3. С решението за оттегляне се прекратява делегирането на правомощията, посочени в същото решение. То поражда действие незабавно или на посочена в него по-късна дата. Решението за оттегляне не засяга валидността на делегираните актове, които вече са в сила. То се публикува в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 78
Възражения срещу делегирани актове
1. Европейският парламент или Съветът могат да възразят срещу делегиран акт в срок от два месеца от датата на нотификацията.
По инициатива на Европейския парламент или на Съвета този срок се удължава с два месеца.
2. Ако към момента на изтичането на срока, посочен в параграф 1, нито Европейският парламент, нито Съветът е възразил срещу делегирания акт, той се публикува в Официален вестник на Европейския съюз и влиза в сила на посочената в него дата.
Делегираният акт може да се публикува в Официален вестник на Европейския съюз и да влезе в сила преди изтичането на посочения срок, ако и Европейският парламент, и Съветът са информирали Комисията за намерението си да не правят възражения.
3. Ако Европейският парламент или Съветът възразят срещу делегирания акт в срока, посочен в параграф 1, той не влиза в сила. Институцията, която възразява срещу делегирания акт, посочва причините за това.
Член 79
Санкции
Държавите-членки установяват система от санкции, приложими при нарушения на националните разпоредби, приети съгласно настоящата директива. Предвидените санкции са ефективни, пропорционални и възпиращи. Държавите-членки нотифицират Комисията за тези разпоредби до 7 януари 2013 г. и я нотифицират незабавно за всяко последващо изменение в тази връзка.
Член 80
Транспониране
1. Държавите-членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с член 2, член 3, точка 8, точки 11-15, 18-23, 26-30, 34-38 и 41, член 4, параграфи 2 и 3, членове 7, 8 и 10, член 11, букви д) и з), член 12, параграф 1, букви д) и з), член 13, параграф 7, член 14, параграф 1, буква в), подточка ii), член 14, параграф 1, букви г), д), е) и з), член 14, параграфи 2-7, член 15, параграфи 2-5, членове 16, 17 и 19, член 21, параграфи 2-5, членове 22, 23, 24, 27, 28 и 29, член 30, параграфи 1, 2, 3, 4, 7 и 8, членове 31, 32, 33, 34, 35, 36, 38 и 39, член 40, параграфи 2 и 3, членове 42 и 43, член 45, параграф 1, член 58, член 59, параграф 5, член 63, член 65, параграф 3, членове 69, 70, 71, 72 и 79, както и с първа алинея и точки 1.1, 1.4, 2.5, буква б), 3.1, 4, 5, 6.1, буква в), 6.4, буква б), 6.10 и 6.11 от приложение I, приложение II, точка 12 от приложение III, приложение V, част 1, буква б), част 4, точки 2.2, 2.4, 3.1 и 3.2, част 6, точки 2.5 и 2.6, част 8, точка 1.1, буква г) от приложение VI, част 4, точка 2, част 5, точка 1, част 7, точка 3 от приложение VII, както и част 1, точка 1 и точка 2, буква в), част 2, точки 2 и 3 и част 3 от приложение VIII до 7 януари 2013 г.
Те прилагат тези мерки от същата тази дата.
Когато държавите-членки приемат тези мерки, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.
2. Държавите-членки съобщават на Комисията текста на основните разпоредби от националното право, които те приемат в областта, уредена от настоящата директива.
Член 81
Отмяна
1. Директиви 78/176/ЕИО, 82/883/ЕИО, 92/112/ЕИО, 1999/13/ЕО, 2000/76/ЕО и 2008/1/ЕО, изменени от актовете, изброени в приложение IX, част А, се отменят, считано от 7 януари 2014 г., без да се засягат задълженията на държавите-членки относно сроковете за транспониране в националното право и за прилагане на директивите, посочени в приложение IX, част Б.
2. Директива 2001/80/ЕО, изменена с актовете, изброени в приложение IX, част А, се отменя, считано от 1 януари 2016 г., без да се засягат задълженията на държавите-членки относно сроковете за транспониране в националното право и за прилагане на директивите, посочени в приложение IX, част Б.
3. Позоваванията на отменените директиви се считат за позовавания на настоящата директива и се четат съгласно таблицата на съответствието в приложение Х.
Член 82
Преходни разпоредби
1. По отношение на инсталации, изпълняващи дейности, посочени в приложение I, точка 1.1 за дейности с номинална входяща топлинна мощност над 50 МW, точки 1.2 и 1.3, точка 1.4, буква а), точки 2.1-2.6, точки 3.1-3.5, точки 4.1-4.6 за дейности относно производство чрез химична обработка, точки 5.1 и 5.2 за дейности, обхванати от Директива 2008/1/ЕО, точка 5.3, буква а), подточки i) и ii), точка 5.4, точка 6.1, букви а) и б), точки 6.2 и 6.3, точка 6.4, букви а) и б) за дейности, обхванати от Директива 2008/1/ЕО, точка 6.4, буква в) и точки 6.5-6.9, които са в експлоатация и притежават разрешително преди 7 януари 2013 г. или чиито оператори са подали пълно заявление за разрешително преди тази дата, при условие че посочените инсталации са пуснати в експлоатация не по-късно от 7 януари 2014 г., държавите-членки прилагат законовите, подзаконовите и административните разпоредби, приети в съответствие с член 80, параграф 1, считано от 7 януари 2014 г., с изключение на глава III и приложение V.
2. По отношение на инсталации, изпълняващи дейности, посочени в приложение I, точка 1.1 за дейности с номинална входяща топлинна мощност над 50 МW, точка 1.4, буква б), точки 4.1-4.6 за дейности относно производство чрез биологична обработка, точки 5.1 и 5.2 за дейности, които не са обхванати от Директива 2008/1/ЕО, точка 5.3, букви а), подточки iii)-v), точка 5.3, буква б), точки 5.5 и 5.6, точка 6.1, буква в), точка 6.4, буква б) за дейности, които не са обхванати от Директива 2008/1/ЕО, и точки 6.10 и 6.11, които са в експлоатация преди 7 януари 2013 г., държавите-членки прилагат законовите, подзаконовите и административните разпоредби, приети в съответствие с настоящата директива, считано от 7 юли 2015 г., с изключение на глави III и IV и приложения V и VI.
3. По отношение на горивни инсталации, посочени в член 30, параграф 2, държавите-членки прилагат, считано от 1 януари 2016 г., законовите, подзаконовите и административните разпоредби, приети в съответствие с член 80, параграф 1, за да се съобразят с глава III и приложение V.
4. По отношение на горивните инсталации, посочени в член 30, параграф 3, държавите-членки не прилагат Директива 2001/80/ЕО след 7 януари 2013 г.
5. По отношение на горивни инсталации за съвместно изгаряне на отпадъци част 4, точка 3.1 от приложение VI се прилага до:
а)
31 декември 2015 г. за горивните инсталации, посочени в член 30, параграф 2;
б)
7 януари 2013 г. за горивните инсталации, посочени в член 30, параграф 3.
6. Част 4, точка 3.2 от приложение VI се прилага по отношение на горивни инсталации за съвместно изгаряне на отпадъци от:
а)
1 януари 2016 г. за горивните инсталации, посочени в член 30, параграф 2;
б)
7 януари 2013 г. за горивните инсталации, посочени в член 30, параграф 3.
7. Член 58 се прилага от 1 юни 2015 г. До тази дата вещества или смеси, които заради съдържанието си на летливи органични съединения, класифицирани като канцерогенни, мутагенни или токсични за репродукцията съгласно Регламент (ЕО) № 1272/2008, са означени или е необходимо да бъдат обозначени с предупрежденията за опасност H340, H350, H350i, H360D или H360F, или с фразите за риск R45, R46, R49, R60 или R61, в най-кратък срок се заменят, доколкото е възможно, с по-малко вредни вещества или смеси.
8. Член 59, параграф 5 се прилага от 1 юни 2015 г. До тази дата емисиите на летливи органични съединения, които са означени или е необходимо да бъдат обозначени с предупрежденията за опасност H340, H350, H350i, H360D или H360F или с фразите за риск R45, R46, R49, R60 или R61, или халогенирани летливи органични съединения, които са означени или е необходимо да бъдат обозначени с предупрежденията за опасност H341 или H351 или фразите за риск R40 или R68, се контролират при контролирани условия, доколкото опазването на общественото здраве и околната среда е технически и икономически осъществимо, и не надвишават съответните норми за допустими емисии, определени в част 4 от приложение VII.
9. Част 4, точка 2 от приложение VII се прилага от 1 юни 2015 г. До тази дата по отношение на емисиите на халогенирани летливи органични съединения, които са означени или е необходимо да бъдат обозначени с предупрежденията за опасност H341 или H351 или с фразите за риск R40 или R68, когато масовият дебит на общото количество съединения, водещ до обозначаване с предупрежденията за опасност H341 или H351 или с фразите за риск R40 или R68 е по-висок или равен на 100 g/h, се спазва норма за допустими емисии от 20 mg/Nm3. Тази норма за допустими емисии се отнася за общия сбор на масите на отделните съединения.
Член 83
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 84
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Страсбург на 24 ноември 2010 година.
DIRECTIVA 2010/75/UE DO PARLAMENTO EUROPEU E DO CONSELHO
de 24 de Novembro de 2010
relativa às emissões industriais (prevenção e controlo integrados da poluição)
(reformulação)
(Texto relevante para efeitos do EEE)
O PARLAMENTO EUROPEU E O CONSELHO DA UNIÃO EUROPEIA,
Tendo em conta o Tratado sobre o Funcionamento da União Europeia, nomeadamente o n.o 1 do artigo 192.o,
Tendo em conta a proposta da Comissão Europeia,
Tendo em conta o parecer do Comité Económico e Social Europeu (1),
Tendo em conta o parecer do Comité das Regiões (2),
Deliberando nos termos do processo legislativo ordinário (3),
Considerando o seguinte:
(1)
A Directiva 78/176/CEE do Conselho, de 20 de Fevereiro de 1978, relativa aos resíduos provenientes da indústria do dióxido de titânio (4), a Directiva 82/883/CEE do Conselho, de 3 de Dezembro de 1982, relativa às modalidades de vigilância e de controlo dos meios afectados por descargas provenientes da indústria de dióxido de titânio (5), a Directiva 92/112/CEE do Conselho, de 15 de Dezembro de 1992, que estabelece as regras de harmonização dos programas de redução da poluição causada por resíduos da indústria do dióxido de titânio tendo em vista a sua eliminação (6), a Directiva 1999/13/CE do Conselho, de 11 de Março de 1999, relativa à limitação das emissões de compostos orgânicos voláteis resultantes da utilização de solventes orgânicos em certas actividades e instalações (7), a Directiva 2000/76/CE do Parlamento Europeu e do Conselho, de 4 de Dezembro de 2000, relativa à incineração de resíduos (8), a Directiva 2001/80/CE do Parlamento Europeu e do Conselho, de 23 de Outubro de 2001, relativa à limitação das emissões para a atmosfera de certos poluentes provenientes de grandes instalações de combustão (9), e a Directiva 2008/1/CE do Parlamento Europeu e do Conselho, de 15 de Janeiro de 2008, relativa à prevenção e controlo integrados da poluição (10), deverão ser alteradas de forma substancial. Por razões de clareza, essas directivas deverão ser reformuladas.
(2)
A fim de prevenir, reduzir e, na medida do possível, eliminar a poluição decorrente das actividades industriais, em conformidade com o princípio do «poluidor-pagador» e com o princípio da prevenção da poluição, é necessário estabelecer um quadro geral para o controlo das principais actividades industriais que dê prioridade a uma intervenção a montante que garanta uma gestão cuidadosa dos recursos naturais e que tenha em conta, sempre que necessário, a situação económica e as especificidades do local em que a actividade industrial é desenvolvida.
(3)
A existência de abordagens diferentes no controlo das emissões para a atmosfera, a água ou os solos poderá favorecer a transferência dos problemas de poluição de um meio físico para outro, em lugar de favorecer a protecção do ambiente no seu todo. Assim, é conveniente prever uma abordagem integrada para a prevenção e o controlo das emissões para a atmosfera, a água e os solos, para a gestão dos resíduos, para a eficiência energética e para a prevenção dos acidentes. Tal abordagem contribuirá igualmente para criar condições equitativas na União, alinhando para o efeito os requisitos de desempenho ambiental aplicáveis às instalações industriais.
(4)
É igualmente conveniente proceder à revisão da legislação relacionada com as instalações industriais a fim de simplificar e esclarecer as disposições existentes, de reduzir encargos administrativos desnecessários e de dar aplicação às conclusões das comunicações da Comissão de 21 de Setembro de 2005 sobre a estratégia temática sobre a poluição atmosférica (a seguir designada «estratégia temática sobre a poluição atmosférica»), de 22 de Setembro de 2006 sobre a estratégia temática sobre a protecção do solo e de 21 de Dezembro de 2005 sobre a estratégia temática sobre a prevenção e reciclagem de resíduos, aprovadas na sequência da Decisão n.o 1600/2002/CE do Parlamento Europeu e do Conselho, de 22 de Julho de 2002, que estabelece o sexto programa comunitário de acção em matéria de ambiente (11). Essas comunicações definem objectivos de protecção da saúde humana e do ambiente que não poderão ser cumpridos sem novas reduções nas emissões decorrentes das actividades industriais.
(5)
A fim de assegurar a prevenção e o controlo da poluição, as instalações só deverão funcionar se estiverem licenciadas ou, no que respeita a certas instalações e actividades que usam solventes orgânicos, se estiverem licenciadas ou registadas.
(6)
Cabe aos Estados-Membros definir o método de atribuição das responsabilidades dos operadores de instalações, desde que seja assegurado o cumprimento da presente directiva. Os Estados-Membros podem optar entre conceder uma licença a um operador responsável por cada instalação ou precisar a responsabilidade dos vários operadores das diferentes partes de uma instalação. Nos casos em que os respectivos regimes jurídicos em vigor prevejam que apenas um operador seja responsável por cada instalação, os Estados-Membros podem decidir conservar esse regime.
(7)
A fim de facilitar a concessão de licenças, os Estados-Membros deverão estar em posição de definir exigências aplicáveis a determinadas categorias de instalações, sob a forma de regras gerais de cumprimento obrigatório.
(8)
É importante prevenir a ocorrência de acidentes e incidentes, bem como restringir as suas consequências. A responsabilidade pelas consequências ambientais de acidentes ou incidentes é determinada pela legislação nacional ou pela legislação da União aplicável, consoante o caso.
(9)
A fim de evitar duplicações da regulamentação, a licença para uma instalação abrangida pela Directiva 2003/87/CE do Parlamento Europeu e do Conselho, de 13 de Outubro de 2003, relativa à criação de um regime de comércio de licenças de emissão de gases com efeito de estufa na Comunidade (12), não deverá incluir um valor-limite de emissão para as emissões directas de gases com efeito de estufa especificados no anexo I dessa directiva, a não ser quando isso seja necessário para assegurar que não será causada qualquer poluição local significativa ou quando a instalação em causa se encontre temporariamente excluída desse regime.
(10)
Em conformidade com o artigo 193.o do Tratado sobre o Funcionamento da União Europeia (TFUE), a presente directiva não afecta a possibilidade de os Estados-Membros manterem ou adoptarem medidas de protecção mais rigorosas, nomeadamente requisitos em matéria de emissões de gases com efeito de estufa, desde que essas medidas sejam compatíveis com os Tratados e que a Comissão tenha sido notificada.
(11)
Os operadores deverão apresentar pedidos de licença que incluam a informação necessária para que a autoridade competente determine as condições da licença. Aquando da apresentação dos pedido de licença, os operadores deverão poder utilizar a informação resultante da aplicação da Directiva 85/337/CEE do Conselho, de 27 de Junho de 1985, relativa à avaliação dos efeitos de determinados projectos públicos e privados no ambiente (13), e da Directiva 96/82/CE do Conselho, de 9 de Dezembro de 1996, relativa ao controlo dos perigos associados a acidentes graves que envolvem substâncias perigosas (14).
(12)
As licenças deverão contemplar todas as medidas necessárias para alcançar um grau elevado de protecção do ambiente no seu todo e para assegurar que a instalação funcione de acordo com os princípios gerais que regem as obrigações básicas do operador. A licença deverá igualmente incluir os valores-limite de emissão de substâncias poluentes, ou parâmetros ou medidas técnicas equivalentes, requisitos adequados à protecção dos solos e das águas subterrâneas e requisitos de controlo aplicáveis. As condições de licenciamento deverão ser definidas com base nas melhores técnicas disponíveis.
(13)
A fim de determinar as melhores técnicas disponíveis e de limitar os desequilíbrios na União no que respeita ao nível das emissões provenientes das actividades industriais, deverão ser elaborados, revistos e, quando necessário, actualizados documentos de referência sobre as melhores técnicas disponíveis (a seguir designados «documentos de referência MTD»), através de um intercâmbio de informações com as partes interessadas, e os elementos essenciais dos documentos de referência MTD (a seguir designados «conclusões MTD») deverão ser aprovados pelo procedimento de comité. A este propósito, a Comissão deverá estabelecer, através do procedimento de comité, orientações sobre a recolha de dados, sobre a elaboração de documentos de referência MTD e sobre a garantia da sua qualidade. As conclusões MTD deverão constituir a referência para a definição das condições de licenciamento, podendo ser complementadas por outras fontes. A Comissão deverá providenciar para que a actualização dos documentos de referência MTD esteja concluída no prazo de oito anos após a publicação da versão anterior.
(14)
A fim de garantir uma troca de informações eficaz e dinâmica de que resultem documentos de referência MTD de elevada qualidade, a Comissão deverá criar um fórum que funcione de forma transparente. Deverão estabelecer-se práticas para o intercâmbio de informações e para a acessibilidade dos documentos de referência MTD, em especial para assegurar que os Estados-Membros e as partes interessadas forneçam sobre as orientações fixadas dados de qualidade e em quantidade suficiente para permitir apurar as melhores técnicas disponíveis e as técnicas emergentes.
(15)
Importa conferir às autoridades competentes flexibilidade suficiente para fixarem valores-limite de emissão que garantam que, em condições normais de funcionamento, as emissões não excedam os valores de emissão associados às melhores técnicas disponíveis. Para tal, as autoridades competentes poderão fixar limites de emissão diferentes dos valores de emissão associados às melhores técnicas disponíveis no que respeita aos valores, períodos e condições de referência aplicadas, desde que os resultados da monitorização das emissões permitam demonstrar que estas não excederam os valores de emissão associados às melhores técnicas disponíveis. A observância dos valores-limite de emissão fixados nas licenças conduz a níveis de emissões inferiores a esses valores-limite de emissão.
(16)
A fim de tomar em consideração certas circunstâncias específicas em que a aplicação de valores de emissão associados às melhores técnicas disponíveis implicaria custos desproporcionadamente elevados relativamente aos benefícios ambientais recolhidos, as autoridades competentes deverão poder fixar valores-limite de emissão que se desviem daqueles. Esses desvios deverão basear-se numa avaliação que tenha em conta critérios bem definidos. Os valores-limite de emissão previstos na presente directiva não deverão ser ultrapassados. Em qualquer caso, não deverá ser gerada uma poluição significativa, devendo, por outro lado, alcançar-se globalmente um elevado nível de protecção do ambiente.
(17)
Para que os operadores possam testar técnicas emergentes susceptíveis de contribuir para um nível geral mais elevado de protecção ambiental, ou pelo menos para o mesmo nível de protecção ambiental e para uma maior poupança do que a obtida através das melhores técnicas disponíveis existentes, as autoridades competentes deverão poder conceder derrogações temporárias em relação aos valores de emissão associados às melhores técnicas disponíveis.
(18)
A introdução de alterações numa instalação poderá dar origem ao aumento dos níveis de poluição. Os operadores deverão comunicar à autoridade competente quaisquer alterações planeadas que possam ter consequências para o ambiente. Não deverão ser efectuadas alterações substanciais numa instalação que possam ter efeitos negativos significativos na saúde humana ou no ambiente sem uma licença concedida em conformidade com a presente directiva.
(19)
A utilização de estrume contribui significativamente para as emissões de poluentes na atmosfera e na água. A fim de cumprir os objectivos estabelecidos na estratégia temática sobre a poluição atmosférica e na legislação da União relativa à protecção da água, a Comissão deverá analisar a necessidade de estabelecer os controlos mais adequados dessas emissões através da aplicação das melhores técnicas disponíveis.
(20)
A produção intensiva de gado e aves de capoeira contribui significativamente para as emissões de poluentes na atmosfera e na água. A fim de cumprir os objectivos estabelecidos na estratégia temática sobre a poluição atmosférica e na legislação da União relativa à protecção da água, importa que a Comissão reavalie a necessidade de fixar limiares diferenciados de capacidade para as diferentes espécies de aves de capoeira, para definir o âmbito da presente directiva, e a necessidade de estabelecer os controlos mais adequados das emissões provenientes das instalações de produção de gado.
(21)
A fim de tomar em consideração a evolução das melhores técnicas disponíveis ou outras alterações numa determinada instalação, as condições de licenciamento deverão ser objecto de análises periódicas e, quando necessário, actualizadas, em especial aquando da aprovação de novas conclusões MTD ou da actualização das mesmas.
(22)
Nos casos concretos em que o reexame e a actualização das licenças revelem que poderá ser necessário um prazo superior a quatro anos após a publicação de uma decisão sobre as conclusões MTD para introduzir novas melhores técnicas disponíveis, as autoridades competentes podem fixar um prazo mais longo para efeitos de reexame e actualização nas condições de licenciamento, sempre que tal se justifique com base nos critérios definidos na presente directiva.
(23)
É necessário garantir que o funcionamento de uma instalação não provoque a degradação da qualidade do solo e das águas subterrâneas, pelo que as condições de licenciamento deverão prever medidas adequadas para a prevenção das emissões poluentes do solo e das águas subterrâneas, bem como o controlo regular dessas medidas para evitar a ocorrência de fugas, derrames, incidentes ou acidentes durante a utilização do equipamento e durante o armazenamento. A fim de detectar, logo numa fase inicial, qualquer poluição do solo ou das águas subterrâneas e de tomar as medidas correctivas que se imponham para evitar a sua dispersão, é igualmente necessário monitorizar o estado do solo e das águas subterrâneas para detectar a presença de substâncias perigosas relevantes. Ao determinar a frequência dessa monitorização, poderá considerar-se também o tipo de medidas preventivas a tomar, e em que medida e com que frequência deverão ser controladas.
(24)
Para garantir que o funcionamento de uma instalação não degrade a qualidade do solo e das águas subterrâneas, é necessário determinar o estado de contaminação do solo e das águas subterrâneas por meio de um relatório de base. O relatório de base deverá constituir um instrumento prático que permita, na medida do possível, estabelecer uma comparação quantitativa entre o estado do local descrito no relatório e o estado do local após a cessação definitiva das actividades, a fim de determinar se se verificou um aumento significativo da poluição do solo ou das águas subterrâneas. O relatório de base deverá pois conter informações resultantes dos dados existentes sobre as medições efectuadas no solo e nas águas subterrâneas e dos dados históricos sobre as utilizações anteriores do local.
(25)
De acordo com o princípio do poluidor-pagador, ao avaliar o nível da poluição do solo e das águas subterrâneas causada pelo operador que implicaria impor-lhe a obrigação de repor a situação do local descrita no relatório de base, os Estados-Membros deverão ter em conta as condições de licenciamento aplicadas durante o ciclo de actividade em causa, as medidas preventivas da poluição adoptadas para a instalação e o aumento relativo da poluição por comparação com a contaminação identificada no relatório de base. A responsabilidade pela poluição que não tenha sido causada pelo operador é determinada pela legislação nacional ou pela legislação da União aplicável, consoante o caso.
(26)
A fim de garantir a aplicação e o cumprimento efectivos da presente directiva, os operadores deverão comunicar regularmente à autoridade competente informações sobre o cumprimento das condições de licenciamento. Os Estados-Membros deverão assegurar que tanto o operador como a autoridade competente tomem as medidas necessárias em caso de incumprimento da presente directiva, e prever um sistema de inspecções ambientais. Os Estados-Membros deverão assegurar que haja pessoal em número suficiente, com as competências e qualificações necessárias para realizar essas inspecções com eficácia.
(27)
Em conformidade com a Convenção de Århus sobre o Acesso à Informação, a Participação do Público no Processo de Tomada de Decisão e o Acesso à Justiça em matéria de Ambiente (15), é necessária a efectiva participação do público na tomada de decisões para permitir ao público exprimir, e ao decisor tomar em consideração, as opiniões e preocupações que possam ser relevantes para essas decisões, aumentado assim o grau de responsabilidade e a transparência do processo de tomada de decisões e contribuindo para a sensibilização do público em relação às questões ambientais e para o seu apoio às decisões tomadas. Os membros do público interessados deverão ter acesso à justiça a fim de poderem contribuir para a protecção do direito a viver num ambiente adequado à saúde e ao bem-estar dos indivíduos.
(28)
O processo de combustão em instalações com uma potência térmica nominal total inferior a 50 MW contribui significativamente para as emissões de poluentes para a atmosfera. A fim de cumprir os objectivos da estratégia temática sobre a poluição atmosférica, a Comissão deverá analisar a necessidade de estabelecer os controlos mais adequados das emissões dessas instalações. Essa revisão deverá ter em conta as especificidades das instalações de combustão utilizadas nas unidades de saúde, nomeadamente no que respeita à sua utilização excepcional em caso de emergências.
(29)
As grandes instalações de combustão contribuem fortemente para as emissões de substâncias poluentes para a atmosfera, resultando num impacto significativo na saúde humana e no ambiente. A fim de reduzir esse impacto e de contribuir para o cumprimento dos requisitos da Directiva 2001/81/CE do Parlamento Europeu e do Conselho, de 23 de Outubro de 2001, relativa ao estabelecimento de valores-limite nacionais de emissão de determinados poluentes atmosféricos (16), e dos objectivos estabelecidos na estratégia temática sobre a poluição atmosférica, é necessário definir a nível da União valores-limite mais restritivos para as emissões de certas categorias de instalações de combustão e de poluentes.
(30)
A Comissão deverá analisar a necessidade de fixar valores-limite de emissão à escala da União e de alterar os valores-limite de emissão fixados no anexo V para determinadas grandes instalações de combustão, tendo em conta a revisão e actualização dos documentos de referência MTD relevantes. Neste contexto, a Comissão deverá ter em consideração a especificidade dos sistemas energéticos das refinarias.
(31)
Em virtude das características de determinados combustíveis sólidos locais, é conveniente, no que respeita às instalações de combustão que queimem os referidos combustíveis, aplicar para o dióxido de enxofre taxas mínimas de dessulfurização em vez de valores-limite de emissão. Além disso, como é possível que as características específicas do óleo betuminoso não permitam aplicar as mesmas técnicas de redução do enxofre ou atingir a mesma eficácia de dessulfurização que para outros combustíveis, é conveniente aplicar às instalações que utilizem este combustível uma taxa de dessulfurização ligeiramente inferior.
(32)
Em caso de interrupção súbita no abastecimento de combustível com baixo teor de enxofre resultante de uma situação de escassez grave, a autoridade competente deverá poder conceder derrogações temporárias a fim de permitir que as emissões das instalações de combustão em causa possam exceder os valores-limite de emissão definidos na presente directiva.
(33)
A fim de limitar os efeitos negativos da poluição no ambiente, o operador em causa não deverá manter a instalação de combustão em funcionamento durante mais de 24 horas a contar do momento em que é constatado o mau funcionamento ou a avaria do sistema de redução das emissões, e o funcionamento da instalação sem que esses sistemas se encontrem operacionais não deverá ultrapassar 120 horas em cada período de 12 meses. No entanto, quando exista uma necessidade prioritária de manter os fornecimentos de energia ou nos casos em que seja necessário evitar um aumento global das emissões resultante da exploração de outra instalação de combustão, as autoridades competentes deverão poder conceder derrogações em relação a esses limites temporais.
(34)
A fim de garantir um elevado nível de protecção do ambiente e da saúde humana e de evitar movimentos transfronteiriços de resíduos para instalações que aplicam normas ambientais menos rigorosas, é necessário estabelecer e manter condições de exploração, requisitos técnicos e valores-limite de emissão rigorosos para as instalações de incineração ou co-incineração de resíduos na União.
(35)
A utilização de solventes orgânicos em determinadas actividades e instalações origina emissões para a atmosfera de compostos orgânicos que contribuem para a formação local ou transfronteiras de oxidantes fotoquímicos que são susceptíveis de danificar recursos naturais e apresentam efeitos nocivos na saúde humana. Assim, é necessário adoptar medidas preventivas contra a utilização de solventes orgânicos e exigir o respeito dos valores-limite de emissão de compostos orgânicos e condições de funcionamento apropriadas. Os operadores deverão ser autorizados a cumprir os requisitos de um plano de redução em alternativa ao cumprimento dos valores-limite de emissão estabelecidos na presente directiva quando o recurso a outras medidas, como a utilização de produtos ou técnicas com baixo teor de solventes ou isentos de solventes, constitua uma alternativa para a obtenção de uma redução idêntica das emissões.
(36)
As instalações que produzem dióxido de titânio podem originar uma poluição significativa, tanto na atmosfera quanto na água. A fim de reduzir esses impactos, é necessário definir a nível da União valores-limite de emissão mais rigorosos para determinadas substâncias poluentes.
(37)
No que respeita à inclusão no âmbito de aplicação das normas nacionais e das disposições regulamentares e administrativas que entraram em vigor para observar a presente directiva, de instalações para o fabrico de produtos cerâmicos por aquecimento, com base nas características do respectivo sector industrial nacional, e para facultar uma interpretação clara do âmbito de aplicação, os Estados-Membros deverão decidir se pretendem aplicar os critérios de capacidade de produção e de capacidade do forno, ou apenas um dos dois critérios.
(38)
A fim de simplificar a apresentação de relatórios e de reduzir encargos administrativos desnecessários, a Comissão deverá identificar os métodos que permitam racionalizar o modo como os dados são disponibilizados nos termos da presente directiva e de outros requisitos previstos na legislação da União, em especial o Regulamento (CE) n.o 166/2006 de Parlamento Europeu e do Conselho, de 18 de Janeiro de 2006, relativo à criação do Registo Europeu das Emissões e Transferências de Poluentes (17).
(39)
A fim de garantir condições uniformes de execução, deverão ser conferidos poderes de execução à Comissão para aprovar directrizes sobre a recolha de dados, sobre a elaboração de documentos de referência MTD e sobre a sua garantia de qualidade, incluindo a adequação do seu conteúdo e do seu formato, para adoptar decisões sobre as conclusões MTD, para definir regras circunstanciadas para a determinação dos períodos de arranque e de paragem e para os planos nacionais de transição destinados às grandes instalações de combustão, e para estabelecer o tipo, o formato e a frequência das informações a disponibilizar pelos Estados-Membros à Comissão. Em conformidade com o artigo 291.o do TFUE, as regras e os princípios gerais relativos aos mecanismos de controlo do exercício das competências de execução da Comissão pelos Estados-Membros devem ser previamente definidos por meio de um regulamento adoptado de acordo com o processo legislativo ordinário. Enquanto se aguarda a adopção desse novo regulamento, continua a ser aplicável a Decisão 1999/468/CE do Conselho, de 28 de Junho de 1999, que fixa as regras de exercício das competências de execução atribuídas à Comissão (18), com excepção do procedimento de regulamentação com controlo, que não é aplicável.
(40)
Deverá ser atribuída competência à Comissão para aprovar actos delegados nos termos do artigo 290.o do TFUE a fim de fixar a data a partir da qual se deverá proceder à medição em contínuo das emissões para a atmosfera de metais pesados, de dioxinas e de furanos e para adaptar determinadas partes dos anexos V, VI e VII ao progresso científico e técnico. No caso das instalações de incineração e de co-incineração de resíduos, isso pode implicar, nomeadamente, a definição de critérios para a concessão de derrogações à exigência de medição em contínuo das emissões totais de poeiras. É particularmente importante que a Comissão efectue as consultas adequadas durante os seus trabalhos preparatórios, inclusive ao nível de peritos.
(41)
A fim de fazer face a uma poluição ambiental importante, nomeadamente causada por metais pesados e por dioxinas e furanos, a Comissão deverá apresentar, com base numa avaliação da aplicação das melhores técnicas disponíveis no âmbito de certas actividades ou do impacto global dessas actividades no ambiente, propostas relativas aos requisitos mínimos, a nível da União, aplicáveis aos valores-limite de emissão e às regras sobre monitorização e conformidade.
(42)
Os Estados-Membros deverão estabelecer regras relativas às sanções aplicáveis às violações das disposições nacionais aprovadas em aplicação da presente directiva e garantir a aplicação dessas disposições. Essas sanções deverão ser eficazes, proporcionais e dissuasivas.
(43)
A fim de dar às instalações existentes tempo suficiente para se adaptarem tecnicamente aos novos requisitos da presente directiva, alguns desses requisitos deverão ser aplicáveis a essas instalações após um prazo fixado a contar da data de aplicação da presente directiva. As instalações de combustão precisam de tempo suficiente para aplicar as necessárias medidas de redução das emissões, de modo a poderem cumprir os valores-limite de emissão definidos no anexo V.
(44)
Atendendo a que os objectivos da presente directiva, a saber, a garantia de um elevado nível de protecção do ambiente e a melhoria da qualidade ambiental, não podem ser suficientemente realizados pelos Estados-Membros e podem, pois, devido à dimensão transfronteiriça da poluição provocada pelas actividades industriais, ser mais bem atingidos a nível da União, a União pode tomar medidas em conformidade com o princípio da subsidiariedade consagrado no artigo 5.o do Tratado da União Europeia. Em conformidade com o princípio da proporcionalidade consagrado no mesmo artigo, a presente directiva não excede o necessário para alcançar aqueles objectivos.
(45)
A presente directiva respeita os direitos fundamentais e observa os princípios reconhecidos nomeadamente na Carta dos Direitos Fundamentais da União Europeia. A presente directiva procura, em especial, promover a aplicação do artigo 37.o dessa Carta.
(46)
A obrigação de transpor a presente directiva para o direito nacional deverá limitar-se às disposições que tenham sofrido alterações de fundo relativamente às directivas anteriores. A obrigação de transpor as disposições que não foram alteradas decorre das directivas anteriores.
(47)
De acordo com o ponto 34 do Acordo Interinstitucional «Legislar Melhor» (19), os Estados-Membros são encorajados a elaborar, para si próprios e no interesse da União, os seus próprios quadros, que ilustrem, na medida do possível, a concordância entre a presente directiva e as medidas de transposição, e a publicá-los.
(48)
A presente directiva não deverá afectar as obrigações dos Estados-Membros relativas aos prazos de transposição para o direito nacional e de aplicação das directivas indicadas na parte B do anexo IX,
ADOPTARAM A PRESENTE DIRECTIVA:
CAPÍTULO I
DISPOSIÇÕES COMUNS
Artigo 1.o
Objecto
A presente directiva define as regras aplicáveis à prevenção e ao controlo integrados da poluição proveniente das actividades industriais.
Define também regras destinadas a evitar e, quando tal não seja possível, a reduzir as emissões para o ar, a água e o solo e a evitar a produção de resíduos, a fim de alcançar um elevado nível de protecção do ambiente no seu todo.
Artigo 2.o
Âmbito
1. A presente directiva aplica-se às actividades industriais poluentes referidas nos capítulos II a VI.
2. A presente directiva não se aplica às actividades de investigação e desenvolvimento, nem ao ensaio de novos produtos e processos.
Artigo 3.o
Definições
Para efeitos da presente directiva, entende-se por:
1.
«Substância», qualquer elemento químico e seus compostos, com excepção das seguintes substâncias:
a)
Substâncias radioactivas, na acepção do artigo 1.o da Directiva 96/29/Euratom do Conselho, de 13 de Maio de 1996, que fixa as normas de segurança de base relativas à protecção sanitária da população e dos trabalhadores contra os perigos resultantes das radiações ionizantes (20);
b)
Microrganismos geneticamente modificados, na acepção da alínea b) do artigo 2.o da Directiva 2009/41/CE do Parlamento Europeu e do Conselho, de 6 de Maio de 2009, relativa à utilização confinada de microrganismos geneticamente modificados (21);
c)
Organismos geneticamente modificados, na acepção do ponto 2 do artigo 2.o da Directiva 2001/18/CE do Parlamento Europeu e do Conselho, de 12 de Março de 2001, relativa à libertação deliberada no ambiente de organismos geneticamente modificados (22);
2.
«Poluição», a introdução directa ou indirecta, por acção humana, de substâncias, de vibrações, de calor ou de ruído no ar, na água ou no solo, susceptíveis de prejudicar a saúde humana ou a qualidade do ambiente e de causar deteriorações dos bens materiais ou deterioração ou entraves ao usufruto do ambiente ou a outras utilizações legítimas deste último;
3.
«Instalação», uma unidade técnica fixa no interior da qual são desenvolvidas uma ou mais das actividades constantes do anexo I ou da parte 1 do anexo VII, ou quaisquer outras actividades a elas directamente associadas, exercidas no mesmo local, que tenham uma relação técnica com as actividades constantes das listas desses anexos e que possam ter efeitos sobre as emissões e a poluição;
4.
«Emissão», a libertação directa ou indirecta de substâncias, de vibrações, de calor ou de ruído para o ar, a água ou o solo, a partir de fontes pontuais ou difusas com origem numa dada instalação;
5.
«Valor-limite de emissão», a massa, expressa em função de determinados parâmetros específicos, a concentração e/ou o nível de uma emissão, que não devem ser excedidos durante um ou mais períodos determinados;
6.
«Norma de qualidade ambiental», o conjunto de requisitos que devem ser satisfeitos num dado momento por um determinado meio físico ou por uma parte específica do mesmo, conforme especificados na legislação da União;
7.
«Licença», uma autorização escrita para explorar a totalidade ou parte de uma instalação ou de uma instalação de combustão, de uma instalação de incineração de resíduos ou de uma instalação de co-incineração de resíduos;
8.
«Regras vinculativas gerais», valores-limite de emissão ou outras condições, pelo menos a nível sectorial, que se destinam a ser directamente utilizadas na definição de condições de licenciamento;
9.
«Alteração substancial», uma alteração da natureza ou do funcionamento, ou uma ampliação, de uma instalação ou de uma instalação de combustão, de uma instalação de incineração de resíduos ou de uma instalação de co-incineração de resíduos que possa ter efeitos nocivos significativos na saúde humana ou no ambiente;
10.
«Melhores técnicas disponíveis», a fase de desenvolvimento mais eficaz e avançada das actividades e dos seus modos de exploração, que demonstre a aptidão prática de técnicas específicas para constituírem a base dos valores-limite de emissão e de outras condições do licenciamento com vista a evitar e, quando tal não seja possível, a reduzir as emissões e o impacto no ambiente no seu todo:
a)
«Técnicas», tanto a tecnologia utilizada como o modo como a instalação é projectada, construída, conservada, explorada e desactivada;
b)
«Técnicas disponíveis», as técnicas desenvolvidas a uma escala que possibilite a sua aplicação no contexto do sector industrial em causa, em condições económica e tecnicamente viáveis, tendo em conta os custos e os benefícios, quer sejam ou não utilizadas ou produzidas no território do Estado-Membro em questão, desde que sejam acessíveis ao operador em condições razoáveis;
c)
«Melhores técnicas», as técnicas mais eficazes para alcançar um nível geral elevado de protecção do ambiente no seu todo;
11.
«Documento de referência MTD», um documento, resultante do intercâmbio de informações organizado nos termos do artigo 13.o, elaborado para actividades definidas, em que se descrevem, em particular, as técnicas aplicadas, os níveis de emissão e de consumo actuais, as técnicas consideradas para a determinação das melhores técnicas disponíveis, bem como as conclusões MTD e quaisquer técnicas emergentes, tendo especialmente em conta os critérios enunciados no anexo III;
12.
«Conclusões MTD», um documento que contém as partes de um documento de referência MTD em que são expostas as conclusões a respeito das melhores técnicas disponíveis, a sua descrição, as informações necessárias para avaliar a sua aplicabilidade, os valores de emissão associados às melhores técnicas disponíveis, as medidas de monitorização associadas, os níveis de consumo associados e, se adequado, medidas relevantes de reabilitação do local;
13.
«Valores de emissão associados às melhores técnicas disponíveis», o leque de níveis de emissão obtidos em condições normais de funcionamento utilizando uma das melhores técnicas disponíveis ou uma combinação de melhores técnicas disponíveis, tal como descritas nas conclusões MTD, expresso em média durante um determinado período, em condições de referência especificadas;
14.
«Técnica emergente», uma técnica utilizada pela primeira vez numa actividade industrial e que, se for comercialmente desenvolvida, poderá assegurar um nível geral de protecção do ambiente mais elevado ou permitir pelo menos o mesmo nível de protecção do ambiente e maiores poupanças do que as melhores técnicas disponíveis existentes;
15.
«Operador», qualquer pessoa singular ou colectiva que explore ou controle, na totalidade ou em parte, a instalação ou a instalação de combustão, a instalação de incineração de resíduos ou a instalação de co-incineração de resíduos, ou, se tal estiver previsto na legislação nacional, qualquer pessoa em quem tenha sido delegado um poder económico determinante sobre o funcionamento técnico da instalação;
16.
«Público», uma ou mais pessoas singulares ou colectivas e, de acordo com a legislação ou as práticas nacionais, as suas associações, organizações ou agrupamentos;
17.
«Público interessado», o público afectado ou susceptível de ser afectado pela tomada de uma decisão sobre a concessão ou a actualização de uma licença ou das condições de licenciamento, ou interessado nessa decisão; para efeitos da presente definição, consideram-se interessadas as organizações não governamentais que promovem a protecção do ambiente e que cumprem os requisitos previstos na legislação nacional;
18.
«Substâncias perigosas», substâncias ou misturas na acepção dos pontos 7 e 8 do artigo 2.o do Regulamento (CE) n.o 1272/2008 do Parlamento Europeu e do Conselho, de 16 de Dezembro de 2008, relativo à classificação, rotulagem e embalagem de substâncias e misturas (23);
19.
«Relatório de base», informação sobre o estado de contaminação do solo e das águas subterrâneas por substâncias perigosas relevantes;
20.
«Águas subterrâneas», as águas subterrâneas na acepção do ponto 2 do artigo 2.o da Directiva 2000/60/CE do Parlamento Europeu e do Conselho, de 23 de Outubro de 2000, que estabelece um quadro de acção comunitária no domínio da política da água (24);
21.
«Solo», a camada superior da crosta terrestre situada entre a rocha-mãe e a superfície. O solo é composto por partículas minerais, matéria orgânica, água, ar e organismos vivos;
22.
«Inspecção do ambiente», todas as inspecções, incluindo visitas a locais, controlo das emissões e verificação dos relatórios internos e dos documentos de acompanhamento, verificação do auto-controlo, verificação das técnicas utilizadas e da adequação da gestão ambiental da instalação, efectuadas pela autoridade competente ou em seu nome para verificar e promover a conformidade das instalações com as condições de licenciamento e, se necessário, para monitorizar o seu impacto ambiental;
23.
«Aves de capoeira», as aves de capoeira na acepção do ponto 1 do artigo 2.o da Directiva 90/539/CEE do Conselho, de 15 de Outubro de 1990, relativa às condições de polícia sanitária que regem o comércio intracomunitário e as importações de aves de capoeira e de ovos para incubação provenientes de países terceiros (25);
24.
«Combustível», qualquer matéria combustível sólida, líquida ou gasosa;
25.
«Instalação de combustão», qualquer equipamento técnico em que sejam oxidados produtos combustíveis a fim de utilizar o calor assim produzido;
26.
«Chaminé», uma estrutura que contém uma ou mais tubagens que conduzem os gases residuais para serem libertados na atmosfera;
27.
«Horas de funcionamento», o tempo, expresso em horas, durante o qual uma instalação de combustão funciona total ou parcialmente e liberta emissões para a atmosfera, excluindo os períodos de arranque e de paragem;
28.
«Taxa de dessulfurização», a razão entre a quantidade de enxofre não emitida para a atmosfera por uma instalação de combustão durante um determinado período e a quantidade de enxofre contida no combustível sólido introduzido nos dispositivos da instalação de combustão e utilizado na instalação durante o mesmo período;
29.
«Combustível sólido produzido no país», o combustível sólido presente em estado natural e extraído localmente, queimado numa instalação de combustão especialmente concebida para esse combustível;
30.
«Combustível determinante», o combustível que, de todos os combustíveis utilizados em instalações de combustão equipadas com fornos mistos que queimem resíduos de destilação e de conversão da refinação de petróleo bruto para consumo próprio, com ou sem outros combustíveis, tenha o valor-limite de emissão mais elevado fixado na Parte 1 do anexo V ou, no caso de vários combustíveis terem o mesmo valor-limite de emissão, o combustível com a potência térmica mais elevada de todos os combustíveis utilizados;
31.
«Biomassa», qualquer um dos seguintes produtos:
a)
Produtos compostos por uma matéria vegetal agrícola ou silvícola susceptível de ser utilizada como combustível para efeitos de valorização do seu teor energético;
b)
Os seguintes resíduos:
i)
Resíduos vegetais agrícolas e silvícolas,
ii)
Resíduos vegetais provenientes da indústria de transformação de produtos alimentares, se o calor gerado for valorizado,
iii)
Resíduos vegetais fibrosos provenientes da produção de pasta virgem e da produção de papel a partir de pasta, se forem co-incinerados no local de produção e se o calor gerado for valorizado,
iv)
Resíduos de cortiça,
v)
Resíduos de madeira, com excepção dos resíduos de madeira que possam conter compostos orgânicos halogenados ou metais pesados resultantes de tratamento com conservantes de madeira ou com revestimento, incluindo, nomeadamente, os resíduos de madeira deste tipo provenientes de resíduos de construção e demolição;
32.
«Instalação de combustão mista», qualquer instalação de combustão susceptível de ser alimentada simultânea ou alternadamente por dois ou mais tipos de combustível;
33.
«Turbina a gás», qualquer máquina rotativa que converta energia térmica em trabalho mecânico, constituída fundamentalmente por um compressor, por um dispositivo térmico que permite oxidar o combustível a fim de aquecer o líquido de transmissão, e por uma turbina;
34.
«Motor a gás», um motor de combustão interna que funciona segundo o ciclo de Otto e que utiliza ignição por faísca ou, no caso dos motores duplos, ignição por compressão para queimar combustível;
35.
«Motor diesel», um motor de combustão interna que funciona segundo o ciclo de Diesel e que utiliza ignição por compressão para queimar combustível;
36.
«Pequena rede isolada», uma pequena rede isolada na acepção do ponto 26 do artigo 2.o da Directiva 2003/54/CE do Parlamento Europeu e do Conselho, de 26 de Junho de 2003, que estabelece regras comuns para o mercado interno da electricidade (26);
37.
«Resíduo», um resíduo, na acepção do ponto 1 do artigo 3.o da Directiva 2008/98/CE do Parlamento Europeu e do Conselho, de 19 de Novembro de 2008, relativa aos resíduos (27);
38.
«Resíduo perigoso», um resíduo perigoso, na acepção do ponto 2 do artigo 3.o da Directiva 2008/98/CE;
39.
«Resíduos urbanos mistos», os resíduos domésticos e os resíduos comerciais, industriais e institucionais que, pela sua natureza e pela sua composição, são análogos aos resíduos domésticos, mas excluindo as fracções referidas na posição 20 01 do anexo da Decisão 2000/532/CE (28), que são recolhidas separadamente na fonte, e os outros resíduos referidos na posição 20 02 desse anexo;
40.
«Instalação de incineração de resíduos», qualquer unidade ou equipamento técnico fixo ou móvel destinado ao tratamento térmico de resíduos, com ou sem valorização do calor gerado pela combustão, através da incineração dos resíduos por oxidação e outros processos de tratamento térmico, como a pirólise, a gaseificação ou processos de plasma, se as substâncias resultantes do tratamento forem subsequentemente incineradas;
41.
«Instalação de co-incineração de resíduos», uma unidade técnica fixa ou móvel que tem como principal finalidade a geração de energia ou a produção de materiais e que utiliza resíduos como combustível habitual ou complementar, ou na qual os resíduos são sujeitos a tratamento térmico com vista à sua eliminação através da incineração dos resíduos por oxidação ou por outros processos de tratamento térmico, como a pirólise, a gaseificação ou processos de plasma, se as substâncias resultantes do tratamento forem subsequentemente incineradas;
42.
«Capacidade nominal», a adição das capacidades de incineração dos fornos que constituem uma instalação de incineração de resíduos ou uma instalação de co-incineração de resíduos, tal como definidas pelo construtor e confirmadas pelo operador, tendo devidamente em conta o valor calórico do resíduo, expressas em quantidade de resíduos incinerados por hora;
43.
«Dioxinas e furanos», todas as policlorodibenzo-p-dioxinas e policlorodibenzofuranos enumerados na parte 2 do anexo VI;
44.
«Composto orgânico», qualquer composto que contenha pelo menos o elemento carbono e um ou mais dos seguintes elementos: hidrogénio, halogéneos, oxigénio, enxofre, fósforo, silício ou azoto, com excepção dos óxidos de carbono e dos carbonatos e bicarbonatos inorgânicos;
45.
«Composto orgânico volátil», um composto orgânico, bem como a fracção de creosoto, com uma pressão de vapor igual ou superior a 0,01 kPa a 293,15 K ou com uma volatilidade equivalente nas condições de utilização específicas;
46.
«Solvente orgânico», qualquer composto orgânico volátil utilizado para um dos seguintes fins:
a)
Sozinho ou combinado com outros agentes, sem sofrer alteração química, para dissolver matérias-primas, produtos ou resíduos;
b)
Como agente de limpeza para dissolver a sujidade;
c)
Como dissolvente;
d)
Como meio de dispersão;
e)
Para o ajustamento da viscosidade;
f)
Para o ajustamento da tensão superficial;
g)
Como plastificante;
h)
Como conservante;
47.
«Revestimento», um revestimento na acepção do ponto 8 do artigo 2.o da Directiva 2004/42/CE do Parlamento Europeu e do Conselho, de 21 de Abril de 2004, relativa à limitação das emissões de compostos orgânicos voláteis resultantes da utilização de solventes orgânicos em determinadas tintas e vernizes e em produtos de retoque de veículos (29).
Artigo 4.o
Obrigação de titularidade de uma licença
1. Os Estados-Membros tomam as medidas necessárias para que nenhuma instalação ou instalação de combustão, instalação de incineração de resíduos ou instalação de co-incineração de resíduos sejam exploradas sem licença.
Em derrogação ao primeiro parágrafo, os Estados-Membros podem definir um procedimento de registo para as instalações abrangidas apenas pelo capítulo V.
O procedimento de registo é especificado em legislação obrigatória em que se prevê, pelo menos, a notificação pelo operador à autoridade competente da sua intenção de explorar uma instalação.
2. Os Estados-Membros podem optar por prever que uma licença seja válida para duas ou mais instalações ou partes de instalações exploradas pelo mesmo operador no mesmo local ou em locais diferentes.
Nos casos em que uma licença abranja duas ou mais instalações, constam dessa licença condições para assegurar que cada instalação cumpra os requisitos da presente directiva.
3. Os Estados-Membros podem optar por prever que uma licença abranja várias partes de uma instalação explorada por diferentes operadores. Nesse caso, a licença especifica as responsabilidades de cada operador.
Artigo 5.o
Concessão das licenças
1. Sem prejuízo de outros requisitos impostos pela legislação nacional ou da União, a autoridade competente concede uma licença se a instalação cumprir os requisitos da presente directiva.
2. Os Estados-Membros tomam as medidas necessárias para assegurar a plena coordenação do processo e das condições de licenciamento sempre que nele participem várias autoridades competentes ou vários operadores ou esteja em causa a concessão de mais do que uma licença, a fim de assegurar uma abordagem integrada efectiva de todas as autoridades competentes em relação a esse processo.
3. No caso de uma nova instalação ou de uma alteração substancial em que se aplique o artigo 4.o da Directiva 85/337/CEE, todas as informações ou conclusões adequadas obtidas na sequência da aplicação dos artigos 5.o, 6.o, 7.o e 9.o da referida directiva devem ser analisadas e utilizadas para o licenciamento.
Artigo 6.o
Regras vinculativas gerais
Sem prejuízo da obrigação de titularidade de uma licença, os Estados-Membros podem incluir obrigações para determinadas categorias de instalações, instalações de combustão ou instalações de incineração ou de co-incineração de resíduos, mediante regras vinculativas gerais.
Sempre que sejam aprovadas regras vinculativas gerais, a licença pode incluir simplesmente uma referência a essas mesmas regras.
Artigo 7.o
Acidentes e incidentes
Sem prejuízo do disposto na Directiva 2004/35/CE do Parlamento Europeu e do Conselho, de 21 de Abril de 2004, relativa à responsabilidade ambiental em termos de prevenção e reparação de danos ambientais (30), se ocorrer algum incidente ou acidente que afecte de forma significativa o ambiente, os Estados-Membros tomam as medidas necessárias para assegurar que:
a)
O operador informe de imediato a autoridade competente;
b)
O operador tome imediatamente medidas para limitar as consequências para o ambiente e para evitar novos eventuais incidentes ou acidentes;
c)
A autoridade competente exija que o operador tome as medidas complementares que a autoridade considere necessárias para limitar as consequências para o ambiente e evitar novos eventuais incidentes ou acidentes.
Artigo 8.o
Incumprimento
1. Os Estados-Membros tomam as medidas necessárias para assegurar que as condições de licenciamento sejam cumpridas.
2. Em caso de incumprimento das condições de licenciamento, os Estados-Membros asseguram que:
a)
O operador informe imediatamente a autoridade competente;
b)
O operador tome imediatamente as medidas necessárias para restabelecer o cumprimento num prazo tão breve quanto possível;
c)
A autoridade competente exija que o operador tome as medidas complementares que a autoridade considere necessárias para restabelecer o cumprimento.
Se o incumprimento das condições de licenciamento constituir um perigo imediato para a saúde humana ou ameaçar produzir um efeito nocivo imediato significativo para o ambiente, e enquanto o cumprimento não for restabelecido nos termos das alíneas b) e c) do primeiro parágrafo, o funcionamento da instalação, da instalação de combustão, da instalação de incineração de resíduos, da instalação de co-incineração de resíduos ou da parte pertinente das mesmas é interrompido.
Artigo 9.o
Emissões de gases com efeito de estufa
1. Se as emissões de um gás com efeito de estufa de uma instalação estiverem previstas no anexo I da Directiva 2003/87/CE em relação a actividades realizadas nessa instalação, a licença não deve incluir um valor-limite de emissão aplicável às emissões directas desse gás, a menos que se torne necessário assegurar que não será causada qualquer poluição local significativa.
2. No que se refere às actividades enumeradas no anexo I da Directiva 2003/87/CE, os Estados-Membros podem optar por não impor requisitos em matéria de eficiência energética relativamente às unidades de combustão ou outras unidades que emitam dióxido de carbono no local.
3. Se necessário, as autoridades competentes devem alterar a licença conforme adequado.
4. Os n.os 1 a 3 não são aplicáveis a instalações temporariamente excluídas do regime de comércio de licenças de emissão de gases com efeito de estufa na União, nos termos do artigo 27.o da Directiva 2003/87/CE.
CAPÍTULO II
DISPOSIÇÕES APLICÁVEIS ÀS ACTIVIDADES CONSTANTES DO ANEXO I
Artigo 10.o
Âmbito
O presente capítulo aplica-se às actividades descritas no anexo I e, se for caso disso, que atinjam os limiares de capacidade definidos no mesmo anexo.
Artigo 11.o
Princípios gerais das obrigações fundamentais do operador
Os Estados-Membros tomam as disposições necessárias para que as instalações sejam exploradas em conformidade com os seguintes princípios:
a)
Devem ser tomadas todas as medidas preventivas adequadas contra a poluição;
b)
Devem ser aplicadas as melhores técnicas disponíveis;
c)
Não seja causada qualquer poluição importante;
d)
Deve ser evitada a produção de resíduos, em conformidade com a Directiva 2008/98/CE;
e)
Sempre que sejam produzidos resíduos, estes devem ser, por ordem de prioridade e em conformidade com o disposto na Directiva 2008/98/CE, preparados para reutilização, reciclados, valorizados ou, se tal for técnica e economicamente impossível, eliminados, evitando ou reduzindo o seu impacto no ambiente;
f)
A energia deve ser eficazmente utilizada;
g)
Devem ser tomadas as medidas necessárias para prevenir acidentes e limitar os seus efeitos;
h)
Aquando da cessação definitiva das actividades, devem ser tomadas as medidas necessárias para evitar qualquer risco de poluição e para repor o local da exploração no estado satisfatório definido nos termos do artigo 22.o.
Artigo 12.o
Pedidos de licenciamento
1. Os Estados-Membros tomam as medidas necessárias para que os pedidos de licenciamento incluam uma descrição dos seguintes elementos:
a)
A instalação e as suas actividades;
b)
As matérias-primas e as matérias acessórias, as outras substâncias e a energia utilizadas ou produzidas na instalação;
c)
As fontes de emissões da instalação;
d)
O estado do local de implantação da instalação;
e)
Quando aplicável, um relatório de base em conformidade com o n.o 2 do artigo 22.o;
f)
A natureza e o volume das emissões previsíveis da instalação para os diferentes meios físicos e a identificação dos efeitos significativos dessas emissões no ambiente;
g)
A tecnologia prevista e as outras técnicas destinadas a evitar as emissões provenientes da instalação ou, se tal não for possível, a reduzi-las;
h)
As medidas de prevenção, de preparação para reutilização, de reciclagem e de valorização dos resíduos gerados pela instalação;
i)
As outras medidas previstas para cumprir os princípios gerais das obrigações fundamentais do operador a que se refere o artigo 11.o;
j)
As medidas previstas para a monitorização das emissões para o ambiente;
k)
Um breve resumo das principais alternativas à tecnologia, às técnicas e às medidas propostas, estudadas pelo requerente.
Os pedidos de licenciamento devem incluir ainda um resumo não técnico dos dados enumerados no primeiro parágrafo.
2. Sempre que os dados fornecidos em conformidade com os requisitos estabelecidos na Directiva 85/337/CEE, ou um relatório de segurança elaborado em conformidade com a Directiva 96/82/CE, ou outras informações fornecidas ao abrigo de qualquer outra legislação permitirem preencher um dos requisitos previstos no n.o 1, essas informações podem ser incluídas no pedido de licenciamento, ou a ele anexadas.
Artigo 13.o
Documentos de referência MTD e intercâmbio de informações
1. A fim de elaborar, de rever e, se necessário, de actualizar os documentos de referência MTD, a Comissão organiza um intercâmbio de informações entre os Estados-Membros, as indústrias em causa, as organizações não governamentais que promovem a protecção do ambiente e a Comissão.
2. O intercâmbio de informações incide, em especial, sobre os elementos a seguir indicados:
a)
O desempenho das instalações e das técnicas em termos de emissões, expresso em médias de curto e longo prazo, sempre que adequado, e as condições de referência associadas, o consumo e a natureza das matérias-primas, o consumo de água, a utilização de energia e a produção de resíduos;
b)
As técnicas utilizadas, a correspondente monitorização, os efeitos entre os diversos meios, a viabilidade económica e técnica e a sua evolução;
c)
As melhores técnicas disponíveis e as técnicas emergentes identificadas depois de analisar as questões referidas nas alíneas a) e b).
3. A Comissão cria e convoca periodicamente um fórum constituído por representantes dos Estados-Membros, das indústrias em causa e das organizações não governamentais que promovem a protecção do ambiente.
A Comissão solicita o parecer do fórum sobre as disposições práticas para o intercâmbio de informações e, em especial, sobre:
a)
O regulamento interno do fórum;
b)
O programa de trabalho para o intercâmbio de informações;
c)
As directrizes sobre a recolha de dados;
d)
As directrizes sobre a elaboração dos documentos de referência MTD e a sua garantia de qualidade, incluindo a adequação do seu conteúdo e do seu formato.
As directrizes referidas nas alíneas c) e d) do segundo parágrafo têm em conta o parecer do fórum e são aprovadas pelo procedimento de regulamentação a que se refere o n.o 2 do artigo 75.o.
4. A Comissão solicita e disponibiliza ao público o parecer do fórum sobre o conteúdo proposto dos documentos de referência MTD, e tem-no em conta para efeitos dos procedimentos estabelecidos no n.o 5.
5. São tomadas decisões sobre as conclusões MTD pelo procedimento de regulamentação a que se refere o n.o 2 do artigo 75.o.
6. Uma vez aprovada uma decisão nos termos do n.o 5, a Comissão faculta sem demora o documento de referência MTD ao público e assegura que as conclusões MTD sejam disponibilizadas em todas línguas oficiais da União.
7. Enquanto não for tomada uma decisão pertinente nos termos do n.o 5, as conclusões sobre as melhores técnicas disponíveis extraídas dos documentos de referência MTD aprovados pela Comissão antes da data referida no artigo 83.o são aplicadas como conclusões MTD para efeitos do presente capítulo, com excepção dos n.os 3 e 4 do artigo 15.o.
Artigo 14.o
Condições de licenciamento
1. Os Estados-Membros devem certificar-se de que a licença inclui todas as medidas necessárias ao cumprimento das condições de licenciamento referidas nos artigos 11.o e 18.o.
Essas medidas devem incluir pelo menos os seguintes elementos:
a)
Valores-limite de emissão para as substâncias poluentes constantes do anexo II e para outras substâncias poluentes susceptíveis de ser emitidas pela instalação em causa em volume significativo, tendo em conta a sua natureza e o seu potencial de transferência de poluição de um meio físico para outro;
b)
Requisitos adequados que garantam a protecção do solo e das águas subterrâneas e medidas relativas à monitorização e à gestão dos resíduos gerados pela instalação;
c)
Requisitos adequados para a monitorização das emissões, especificando:
i)
a metodologia da medição, a sua frequência e o processo de avaliação, e
ii)
quando for aplicada a alínea b) do n.o 3 do artigo 15.o, que os resultados da monitorização das emissões estão disponíveis para os mesmos períodos e para as mesmas condições de referência que os valores de emissão associados às melhores técnicas disponíveis;
d)
A obrigação de comunicar periodicamente à autoridade competente, pelo menos uma vez por ano:
i)
informações baseadas nos resultados da monitorização das emissões a que se refere a alínea c) e outros dados necessários que permitam à autoridade competente verificar o cumprimento das condições de licenciamento, e
ii)
sempre que for aplicada a alínea b) do n.o 3 do artigo 15.o, um resumo dos resultados da monitorização das emissões que permita uma comparação com os valores de emissão associados às melhores técnicas disponíveis;
e)
Requisitos adequados para a manutenção e o controlo periódicos das medidas tomadas para prevenir as emissões poluentes para o solo e as águas subterrâneas nos termos da alínea b), e requisitos adequados relativos à monitorização periódica dos solos e das águas subterrâneas no que se refere a substâncias perigosas relevantes susceptíveis de estar presentes no local e quanto à possibilidade de poluição do solo e das águas subterrâneas no local da instalação;
f)
Medidas relativas às condições distintas das condições normais de funcionamento, tais como as operações de arranque e paragem, as fugas, as avarias, as paragens momentâneas e a desactivação definitiva da exploração;
g)
Disposições relativas à minimização da poluição a longa distância ou transfronteiriça;
h)
Condições de avaliação do cumprimento dos valores-limite de emissão ou uma remissão para os requisitos aplicáveis especificados noutros documentos.
2. Para efeitos da alínea a) do n.o 1, os valores-limite de emissão podem ser complementados ou substituídos por parâmetros ou medidas técnicas equivalentes que assegurem um nível equivalente de protecção ambiental.
3. As conclusões MTD constituem a referência para a definição das condições de licenciamento.
4. Sem prejuízo do disposto no artigo 18.o, a autoridade competente pode estabelecer condições de licenciamento mais rigorosas do que as susceptíveis de ser obtidas pela utilização das melhores técnicas disponíveis descritas nas conclusões MTD. Os Estados-Membros podem estabelecer regras ao abrigo das quais a autoridade competente pode estabelecer condições mais rigorosas.
5. Quando a autoridade competente estabelecer as condições de licenciamento com base numa das melhores técnicas disponíveis não descrita em nenhuma das conclusões MTD relevantes, certifica-se de que:
a)
Essa técnica seja determinada tendo especialmente em conta os critérios enunciados no anexo III; e
b)
Sejam cumpridos os requisitos previstos no artigo 15.o.
Se as conclusões MTD referidas no primeiro parágrafo não mencionarem valores de emissão associados às melhores técnicas disponíveis, a autoridade competente certifica-se de que a técnica referida no primeiro parágrafo garante um nível de protecção ambiental equivalente às melhores técnicas disponíveis descritas nas conclusões MTD.
6. Nos casos em que uma actividade ou um tipo de processo de produção executados no interior de uma instalação não estejam abrangidos por nenhuma das conclusões MTD, ou em que essas conclusões não abordem todos os efeitos potenciais da actividade ou do processo sobre o ambiente, a autoridade competente estabelece, após consulta prévia ao operador, as condições de licenciamento com base nas melhores técnicas disponíveis que tenha determinado para as actividades ou processos em questão, dando especial atenção aos critérios constantes do anexo III.
7. Para as instalações referidas no ponto 6.6 do anexo I, os n.os 1 a 6 do presente artigo são aplicáveis sem prejuízo da legislação sobre o bem-estar dos animais.
Artigo 15.o
Valores-limite de emissão, parâmetros equivalentes e medidas técnicas
1. Os valores-limite de emissão de substâncias poluentes são aplicáveis no ponto onde são libertadas as emissões à saída da instalação, sem se atender, na determinação desses valores, a uma eventual diluição ocorrida antes desse ponto.
No caso de libertação indirecta de substâncias poluentes para meios aquáticos, pode ser tomado em consideração o efeito de uma estação de tratamento ao fixar os valores-limite de emissão da instalação em causa, desde que seja garantido um nível equivalente de protecção do ambiente no seu todo e que isso não conduza a uma maior contaminação do meio ambiente.
2. Sem prejuízo do artigo 18.o, os valores-limite de emissão e os parâmetros e as medidas técnicas equivalentes a que se referem os n.os 1 e 2 do artigo 14.o baseiam-se nas melhores técnicas disponíveis, sem impor a utilização de uma técnica ou de uma tecnologia específica.
3. A autoridade competente define valores-limite de emissão que assegurem que, em condições normais de funcionamento, as emissões não excedam os valores de emissão associados às melhores técnicas disponíveis estabelecidas nas decisões sobre as conclusões MTD a que se refere o n.o 5 do artigo 13.o, de uma das seguintes formas:
a)
Fixando valores-limite de emissão que não excedam os valores de emissão associados às melhores técnicas disponíveis. Esses valores-limite de emissão devem referir-se ao mesmo período ou a períodos mais curtos e ter as mesmas condições de referência que os referidos valores de emissão associados às melhores técnicas disponíveis; ou
b)
Fixando valores-limite de emissão diferentes dos referidos na alínea a) no que respeita aos valores, períodos e condições de referência.
Se aplicar a alínea b), a autoridade competente deve avaliar, pelo menos uma vez por ano, os resultados da monitorização das emissões a fim de assegurar que as emissões em condições normais de funcionamento não excederam os valores de emissão associados às melhores técnicas disponíveis.
4. Em derrogação do n.o 3, e sem prejuízo do artigo 18.o, a autoridade competente pode definir, em certos casos específicos, valores-limite de emissão menos rigorosos. Esta derrogação só pode ser aplicada se uma avaliação demonstrar que a obtenção de valores de emissão associados às melhores técnicas disponíveis, tal como descrito nas conclusões MTD, acarretaria custos desproporcionadamente elevados face aos benefícios ambientais obtidos, devido:
a)
À localização geográfica ou às condições ambientais locais da instalação em causa; ou
b)
Às características técnicas da instalação em causa.
A autoridade competente indica, em anexo às condições de licenciamento, as razões da aplicação do primeiro parágrafo, nomeadamente o resultado da avaliação e a justificação das condições impostas.
Os valores-limite de emissão estabelecidos nos termos do primeiro parágrafo não podem, contudo, exceder os valores-limite de emissão definidos nos anexos à presente directiva, quando aplicáveis.
De qualquer forma, a autoridade competente assegura que não seja gerada uma poluição significativa e que seja atingido um nível elevado de protecção global do ambiente.
Com base nas informações prestadas pelos Estados-Membros em conformidade com o n.o 1 do artigo 72.o, em particular sobre a aplicação do presente número, a Comissão pode, se necessário, avaliar e esclarecer melhor, através de orientações, os critérios a ter em conta para a aplicação do presente número.
A autoridade competente reexamina a aplicação do primeiro parágrafo no contexto de cada revisão das condições de licenciamento nos termos do artigo 21.o.
5. A autoridade competente pode conceder derrogações temporárias aos requisitos dos n.os 2 e 3 do presente artigo e às alíneas a) e b) do artigo 11.o no que respeita ao ensaio e à utilização de técnicas emergentes, durante um período máximo de nove meses, desde que, após esse período, a utilização dessas técnicas seja interrompida ou a actividade atinja pelo menos os valores de emissão associados às melhores técnicas disponíveis.
Artigo 16.o
Requisitos de monitorização
1. Os requisitos de monitorização referidos na alínea c) do n.o 1 do artigo 14.o são, quando aplicável, definidos com base nas conclusões sobre a monitorização descritas nas conclusões MTD.
2. A frequência da monitorização periódica referida na alínea e) do n.o 1 do artigo 14.o é determinada pela autoridade competente na licença concedida a cada instalação ou em regras vinculativas gerais.
Sem prejuízo do disposto no primeiro parágrafo, a periodicidade mínima da monitorização é de cinco anos para as águas subterrâneas e de dez anos para o solo, a não ser que se baseie numa análise sistemática dos riscos de contaminação.
Artigo 17.o
Regras vinculativas gerais para as actividades enumeradas no anexo I
1. Aquando da adopção de regras vinculativas gerais, os Estados-Membros garantem uma abordagem integrada e um nível elevado de protecção do ambiente equivalente ao nível que é possível atingir através de condições de licenciamento individual.
2. As regras vinculativas gerais devem basear-se nas melhores técnicas disponíveis, sem impor a utilização de técnicas ou de tecnologias específicas, a fim de cumprir o disposto nos artigos 14.o e 15.o.
3. Os Estados-Membros devem assegurar que as regras vinculativas gerais sejam actualizadas a fim de ter em conta a evolução das melhores técnicas disponíveis e de cumprir o disposto no artigo 21.o.
4. As regras vinculativas gerais aprovadas em conformidade com os n.os 1 a 3 devem conter uma referência à presente directiva ou ser acompanhadas dessa referência aquando da sua publicação oficial.
Artigo 18.o
Normas de qualidade ambiental
Se uma norma de qualidade ambiental necessitar de condições mais estritas do que podem ser obtidas com a utilização das melhores técnicas disponíveis, devem ser incluídas nas licenças condições suplementares, sem prejuízo de outras medidas que possam ser tomadas para respeitar as normas de qualidade ambiental.
Artigo 19.o
Evolução das melhores técnicas disponíveis
Os Estados-Membros asseguram que a autoridade competente se mantenha ou seja informada acerca da evolução das melhores técnicas disponíveis e da publicação de conclusões MTD novas ou actualizadas, e disponibilizam essas informações ao público interessado.
Artigo 20.o
Alterações introduzidas nas instalações pelos operadores
1. Os Estados-Membros tomam as medidas necessárias para que o operador comunique à autoridade competente quaisquer alterações previstas das características ou do funcionamento da instalação, ou uma ampliação da mesma, que possam ter consequências ambientais. Se necessário, a autoridade competente actualiza a licença. Se necessário, a autoridade competente actualiza a licença.
2. Os Estados-Membros tomam as medidas necessárias para que não seja introduzida nenhuma alteração substancial prevista pelo operador sem uma licença concedida nos termos da presente directiva.
O pedido de licenciamento e a decisão das autoridades competentes devem abranger as partes da instalação e os elementos enumerados no artigo 12.o que possam ser afectados por essa alteração substancial.
3. Considera-se substancial qualquer alteração das características ou do funcionamento ou ampliação de uma instalação se a alteração ou ampliação, em si mesma, fizer com que sejam alcançados os limiares de capacidade estabelecidos no anexo I.
Artigo 21.o
Reexame e actualização das condições de licenciamento pela autoridade competente
1. Os Estados-Membros tomam as medidas necessárias para que a autoridade competente reexamine periodicamente, nos termos dos n.os 2 a 5, as condições de licenciamento e, se necessário para garantir o cumprimento da presente directiva, actualize essas condições.
2. A pedido da autoridade competente, o operador apresenta todas as informações necessárias para o reexame das condições de licenciamento, nomeadamente os resultados da monitorização das emissões e outros dados que permitam uma comparação do funcionamento da instalação com as melhores técnicas disponíveis descritas nas conclusões MTD aplicáveis e com os valores de emissão associados às melhores técnicas disponíveis.
Aquando do reexame das condições de licenciamento, a autoridade competente utiliza todas as informações resultantes da monitorização ou das inspecções.
3. No prazo de quatro anos após a publicação de decisões sobre as conclusões MTD nos termos do n.o 5 do artigo 13.o referentes à actividade principal de uma instalação, as autoridades competentes asseguram que:
a)
Todas as condições de licenciamento da instalação em causa sejam reexaminadas e, se necessário, actualizadas a fim de assegurar o cumprimento da presente directiva, em especial dos n.os 3 e 4 do artigo 15.o, quando aplicáveis;
b)
A instalação cumpra essas condições de licenciamento.
O reexame tem em conta todas as conclusões MTD novas ou actualizadas aplicáveis à instalação, aprovadas nos termos do n.o 5 do artigo 13.o após a concessão da licença ou a sua última revisão.
4. Sempre que uma instalação não estiver abrangida por nenhuma das conclusões MTD, as condições de licenciamento são reexaminadas e, se necessário, actualizadas sempre que a evolução das melhores técnicas disponíveis permitir uma redução significativa das emissões.
5. As condições de licenciamento são reexaminadas e, quando necessário, actualizadas pelo menos nos seguintes casos:
a)
A poluição causada pela instalação for tal que exija a revisão dos valores-limite de emissão estabelecidos na licença ou a fixação de novos valores-limite de emissão;
b)
A segurança operacional exigir a utilização de outras técnicas;
c)
Quando for necessário para garantir o cumprimento de uma norma de qualidade ambiental nova ou revista em conformidade com o artigo 18.o.
Artigo 22.o
Encerramento dos locais
1. Sem prejuízo da Directiva 2000/60/CE, da Directiva 2004/35/CE, da Directiva 2006/118/CE do Parlamento Europeu e do Conselho, de 12 de Dezembro de 2006, relativa à protecção das águas subterrâneas contra a poluição e a deterioração (31), e da legislação da União pertinente em matéria de protecção dos solos, a autoridade competente estabelece condições de licenciamento para assegurar o cumprimento do disposto nos n.os 3 e 4 do presente artigo após a cessação definitiva das actividades.
2. Se a actividade envolver a utilização, produção ou libertação de substâncias perigosas relevantes, e tendo em conta a possibilidade de poluição do solo e das águas subterrâneas no local da instalação, o operador elabora e submete à autoridade competente um relatório de base antes de iniciar a exploração de uma instalação ou antes da primeira actualização da licença de uma instalação efectuada após 7 de Janeiro de 2013.
O relatório de base inclui as informações necessárias para determinar o estado de contaminação do solo e das águas subterrâneas de modo a permitir estabelecer uma comparação quantitativa com o estado do local após a cessação definitiva das actividades, tal como previsto no n.o 3.
O relatório de base inclui pelo menos as seguintes informações:
a)
Dados sobre a utilização actual do local e, se existirem, sobre as utilizações anteriores do local;
b)
Se existirem, dados sobre as medições efectuadas no solo e nas águas subterrâneas que reflictam o seu estado à data da elaboração do relatório ou, em alternativa, novas medições do solo e das águas subterrâneas relacionadas com a possibilidade de estes serem contaminados pelas substâncias perigosas que a instalação em causa venha a utilizar, produzir ou libertar.
As informações obtidas por força de outras disposições legislativas nacionais ou da União que preencham os requisitos do presente número podem ser incluídas no relatório de base apresentado, ou a ele anexadas.
A Comissão estabelece directrizes referentes ao conteúdo do relatório de base.
3. Aquando da cessação definitiva das actividades, o operador avalia o estado de contaminação do solo e das águas subterrâneas por substâncias perigosas relevantes utilizadas, produzidas ou libertadas pela instalação. Se a instalação tiver originado uma poluição significativa do solo ou das águas subterrâneas por substâncias perigosas relevantes, em comparação com o estado descrito no relatório de base referido no n.o 2, o operador toma as medidas necessárias para eliminar essa poluição de modo a repor o local nesse estado. Para esse efeito, pode ser tida em conta a exequibilidade técnica dessas medidas.
Após a cessação definitiva das actividades, e sem prejuízo do primeiro parágrafo, sempre que a contaminação do solo e das águas subterrâneas no local apresente um risco significativo para a saúde humana ou para o ambiente em consequência das actividades autorizadas exercidas pelo operador antes de a licença de instalação ser actualizada pela primeira vez após 7 de Janeiro de 2013, e tendo em conta o estado do local em que a instalação se encontra determinado nos termos da alínea d) do n.o 1 do artigo 12.o, o operador toma as medidas necessárias destinadas a remover, controlar, conter ou reduzir a quantidade de substâncias perigosas relevantes para que o local, tendo em conta a sua utilização presente ou aprovada para o futuro, deixe de apresentar tal risco.
4. Nos casos em que não tenha sido exigida ao operador a elaboração do relatório de base referido no n.o 2, o operador, aquando da cessação definitiva das actividades, toma as medidas necessárias destinadas a remover, controlar, conter ou reduzir a quantidade de substâncias perigosas relevantes para que o local, tendo em conta a sua utilização presente ou aprovada para o futuro, deixe de apresentar um risco significativo para a saúde humana ou para o ambiente devido à contaminação do solo e das águas subterrâneas resultante das actividades autorizadas, e tendo em conta o estado do local da instalação determinado nos termos da alínea d) do n.o 1 do artigo 12.o.
Artigo 23.o
Inspecções ambientais
1. Os Estados-Membros criam um sistema de inspecção ambiental das instalações que inclua a verificação de toda a gama de efeitos ambientais relevantes das instalações em causa.
Os Estados-Membros asseguram que os operadores prestem às autoridades competentes toda a assistência necessária para realizarem visitas no local das instalações, para colherem amostras e para recolherem as informações necessárias ao desempenho das suas funções para os efeitos da presente directiva.
2. Os Estados-Membros asseguram que todas as instalações sejam cobertas por um plano de inspecção ambiental a nível nacional, regional ou local, e que esse plano seja revisto periodicamente e, se adequado, actualizado.
3. Cada plano de inspecção ambiental inclui os seguintes elementos:
a)
Uma avaliação geral das questões ambientais relevantes e significativas;
b)
Zona geográfica abrangida pelo plano de inspecções;
c)
Um registo das instalações abrangidas pelo plano;
d)
Procedimentos para a elaboração dos programas de inspecções ambientais de rotina nos termos do n.o 4;
e)
Procedimentos para a realização de inspecções ambientais não rotineiras nos termos do n.o 5;
f)
Quando necessário, disposições relativas à cooperação entre as diferentes autoridades de inspecção.
4. Com base nos planos de inspecção, a autoridade competente elabora periodicamente programas de inspecções ambientais de rotina que incluam a indicação da frequência das visitas no local para os diferentes tipos de instalações.
O intervalo entre duas visitas no local baseia-se numa apreciação sistemática dos riscos ambientais das instalações em causa e não pode ser superior a um ano, no caso das instalações que apresentem os riscos mais elevados, e a três anos, no caso das instalações que apresentem os riscos menos elevados.
Se uma inspecção identificar um caso importante de incumprimento das condições de licenciamento, deve realizar-se uma visita complementar ao local no prazo de seis meses a contar dessa inspecção.
A apreciação sistemática dos riscos ambientais baseia-se nos seguintes critérios:
a)
O impacto potencial e efectivo das instalações em causa na saúde humana e no ambiente, tendo em conta os níveis e os tipos de emissões, a sensibilidade do ambiente local e o risco de acidentes;
b)
O historial do cumprimento das condições de licenciamento;
c)
A participação do operador no sistema de eco-gestão e auditoria da União (EMAS), em conformidade com o Regulamento (CE) n.o 1221/2009 (32).
A Comissão pode aprovar orientações relativas aos critérios para a apreciação dos riscos ambientais.
5. São realizadas inspecções ambientais não rotineiras para investigar logo que possível e, quando apropriado, antes da concessão, do reexame ou da actualização de uma licença, queixas graves e casos graves de acidente, incidente e infracção em matéria de ambiente.
6. Na sequência de cada visita no local, a autoridade competente elabora um relatório em que se descrevam as constatações pertinentes feitas no que respeita à conformidade da instalação com os requisitos da licença e se apresentem conclusões sobre a necessidade de tomar outras medidas.
O relatório é comunicado ao operador em causa no prazo de dois meses a contar da realização da visita no local. O relatório é colocado à disposição do público pela autoridade competente nos termos da Directiva 2003/4/CE do Parlamento Europeu e do Conselho, de 28 de Janeiro de 2003, relativa ao acesso do público às informações ambientais (33), no prazo de quatro meses após a realização da visita no local.
Sem prejuízo do disposto no n.o 2 do artigo 8.o, a autoridade competente assegura que o operador tome todas as medidas necessárias identificadas no relatório num prazo razoável.
Artigo 24.o
Acesso à informação e participação do público no processo de licenciamento
1. Os Estados-Membros asseguram que seja dada ao público interessado a oportunidade efectiva de participar em tempo útil nos seguintes procedimentos:
a)
A concessão de uma licença para novas instalações;
b)
A concessão de uma licença para alterações substanciais;
c)
A concessão e actualização de uma licença para uma instalação nos casos em que seja proposta a aplicação do n.o 4 do artigo 15.o;
d)
A actualização de uma licença ou das condições de licenciamento para uma instalação nos termos do n.o 5, alínea a), do artigo 21.o.
O processo estabelecido no anexo IV é aplicável a essa participação.
2. Depois de tomada uma decisão de concessão, reexame ou actualização da licença, a autoridade competente faculta ao público, designadamente através da Internet, em relação às alíneas a), b) e f), as seguintes informações:
a)
O conteúdo da decisão, incluindo uma cópia da licença e de eventuais actualizações subsequentes;
b)
Os motivos em que a decisão se baseia;
c)
Os resultados das consultas conduzidas antes de ser tomada a decisão e uma explicação da forma como essas consultas foram tomadas em consideração nessa decisão;
d)
O título dos documentos de referência MTD relevantes para a instalação ou a actividade em causa;
e)
A forma como as condições de licenciamento referidas no artigo 14.o, incluindo os valores-limite de emissão, foram definidas em função das melhores técnicas disponíveis e dos valores de emissão associados às melhores técnicas disponíveis;
f)
Nos casos em que seja concedida uma derrogação nos termos do n.o 4 do artigo 15.o, os motivos específicos dessa derrogação com base nos critérios enunciados nesse número e as condições impostas;
3. A autoridade competente faculta igualmente ao público, inclusive através da Internet, pelo menos em relação à alínea a):
a)
Informações relevantes sobre as medidas tomadas pelo operador após a cessação definitiva das actividades nos termos do artigo 22.o;
b)
Os resultados da monitorização das emissões exigidos nas condições de licenciamento, na posse da autoridade competente.
4. Os n.os 1, 2 e 3 do presente artigo são aplicáveis sem prejuízo das restrições previstas nos n.os 1 e 2 do artigo 4.o da Directiva 2003/4/CE.
Artigo 25.o
Acesso à justiça
1. Os Estados-Membros asseguram que, de acordo com o respectivo sistema jurídico nacional, os membros do público interessado possam interpor recurso para um tribunal ou outro órgão independente e imparcial criado por lei a fim de impugnar a legalidade material ou processual de qualquer decisão, acto ou omissão abrangidos pelo artigo 24.o, sempre que esteja cumprida uma das seguintes condições:
a)
Tenham um interesse suficiente;
b)
Invoquem a violação de um direito, sempre que a legislação de processo administrativo de um Estado-Membro assim o exija como requisito prévio.
2. Os Estados-Membros determinam a fase em que as decisões, actos ou omissões podem ser impugnados.
3. Os Estados-Membros determinam o que constitui um interesse suficiente e a violação de um direito, de acordo com o objectivo de proporcionar ao público interessado um amplo acesso à justiça.
Para tal, considera-se suficiente, para efeitos da alínea a) do n.o 1, o interesse de qualquer organização não governamental que promova a protecção do ambiente e que cumpra os requisitos previstos na legislação nacional.
Considera-se igualmente, para efeitos da alínea b) do n.o 1, que tais organizações têm direitos susceptíveis de ser violados.
4. Os n.os 1, 2 e 3 não excluem a possibilidade de um recurso preliminar para uma autoridade administrativa e não afectam o requisito de esgotamento prévio dos recursos administrativos graciosos, caso esse requisito esteja previsto na legislação nacional.
O referido processo deve ser justo, equitativo, atempado e não exageradamente dispendioso.
5. Os Estados-Membros garantem que sejam postas à disposição do público informações práticas relativas ao acesso às vias de recurso administrativo e judicial.
Artigo 26.o
Efeitos transfronteiriços
1. Sempre que um Estado-Membro tiver conhecimento de que a exploração de uma instalação pode ter efeitos significativos nocivos no ambiente de outro Estado-Membro ou sempre que um Estado-Membro que possa vir a ser significativamente afectado o solicitar, o Estado-Membro em cujo território tiver sido requerida a licença nos termos do artigo 4.o ou do n.o 2 do artigo 20.o deve enviar ao outro Estado-Membro todas as informações que devem ser transmitidas ou disponibilizadas nos termos do anexo IV, na mesma altura em que as colocar à disposição do público.
As informações servem de base para as consultas necessárias no âmbito das relações bilaterais entre os dois Estados-Membros, de acordo com os princípios da reciprocidade e da igualdade de tratamento.
2. No âmbito das suas relações bilaterais, os Estados-Membros garantem que, nos casos referidos no n.o 1, os pedidos sejam igualmente colocados, durante um período adequado, à disposição do público do Estado-Membro susceptível de ser afectado, para que este possa tomar posição sobre o assunto antes de a autoridade competente tomar uma decisão.
3. Os resultados das consultas realizadas nos termos dos n.os 1 e 2 são tomados em consideração quando a autoridade competente tomar uma decisão sobre o pedido.
4. A autoridade competente deve informar qualquer Estado-Membro que tenha sido consultado nos termos do n.o 1 da decisão tomada relativamente ao pedido, bem como enviar a esse Estado-Membro as informações referidas no n.o 2 do artigo 24.o. Esse Estado-Membro deve tomar as medidas necessárias para garantir que essas informações sejam colocadas, de forma adequada, à disposição do público em causa no seu próprio território.
Artigo 27.o
Técnicas emergentes
1. Os Estados-Membros incentivam, sempre que necessário, o desenvolvimento e a aplicação de técnicas emergentes, em especial das técnicas emergentes indicadas nos documentos de referência MTD.
2. A Comissão define orientações para ajudar os Estados-Membros a incentivarem o desenvolvimento e a aplicação das técnicas emergentes a que se refere o n.o 1.
CAPÍTULO III
DISPOSIÇÕES ESPECIAIS APLICÁVEIS ÀS INSTALAÇÕES DE COMBUSTÃO
Artigo 28.o
Âmbito
O presente capítulo aplica-se às instalações de combustão com uma potência térmica nominal total igual ou superior a 50 MW, independentemente do tipo de combustível utilizado.
O presente capítulo não se aplica às seguintes instalações de combustão:
a)
Instalações onde os produtos da combustão sejam utilizados para o aquecimento directo, secagem ou qualquer outro tratamento de objectos ou materiais;
b)
Instalações de pós-combustão que tenham por objectivo a depuração dos gases residuais por combustão e não sejam exploradas como instalações de combustão autónomas;
c)
Equipamentos de regeneração de catalisadores de fraccionamento catalítico;
d)
Equipamentos para a conversão do sulfureto de hidrogénio em enxofre;
e)
Reactores utilizados na indústria química;
f)
Fornos accionados a coque;
g)
Aquecedores de ar de altos-fornos;
h)
Equipamentos técnicos utilizados para a propulsão de veículos, embarcações ou aeronaves;
i)
Turbinas a gás e motores a gás utilizados em plataformas off-shore;
j)
Instalações que utilizem como combustível qualquer resíduo sólido ou líquido, com excepção dos resíduos referidos na alínea b) do ponto 31 do artigo 3.o.
Artigo 29.o
Regras de cálculo cumulativo
1. Quando os gases residuais de duas ou mais instalações de combustão separadas forem expelidos por uma chaminé comum, o complexo formado por essas instalações é considerado como uma só instalação de combustão com uma capacidade igual à soma das capacidades das diferentes instalações envolvidas, para efeitos do cálculo da potência térmica nominal total.
2. Se duas ou mais instalações de combustão independentes às quais tenha sido concedida uma licença pela primeira vez em 1 de Julho de 1987 ou após essa data, ou cujos operadores tenham apresentado um pedido de licença completo nessa data ou após essa data, forem construídas de modo a que, tendo em conta factores técnicos e económicos, os respectivos gases residuais possam, no entender da autoridade competente, ser expelidos por uma chaminé comum, o complexo formado por essas instalações é considerado como uma só instalação de combustão com uma capacidade igual à soma das capacidades das diferentes instalações envolvidas, para efeitos do cálculo da potência térmica nominal total.
3. Para efeitos do cálculo da potência térmica nominal total dos complexos de instalações de combustão a que se referem os n.os 1 e 2, não são consideradas as instalações de combustão individuais com uma potência térmica nominal inferior a 15 MW.
Artigo 30.o
Valores-limite de emissão
1. A descarga dos gases residuais das instalações de combustão deve ser efectuada de modo controlado, através de uma chaminé com uma ou mais tubagens e cuja altura seja calculada de modo a salvaguardar a saúde humana e o ambiente.
2. Todas as licenças para instalações com estruturas de combustão às quais tenha sido concedida uma licença antes de 7 de Janeiro de 2013 ou cujos operadores tenham apresentado um pedido de licença completo antes dessa data, desde que essas estruturas entrem em funcionamento em 7 de Janeiro de 2014, incluem condições que permitam garantir que as emissões dessas instalações para a atmosfera não excedam os valores-limite de emissão fixados na parte 1 do anexo V.
Todas as licenças para instalações com estruturas de combustão às quais tenha sido concedida a isenção referida no n.o 4 do artigo 4.o da Directiva 2001/80/CE e que se mantenham em funcionamento após 1 de Janeiro de 2016, incluem condições que permitam garantir que as emissões dessas instalações para a atmosfera não excedam os valores-limite de emissão fixados na parte 1 do anexo V.
3. Todas as licenças para instalações que disponham de estruturas de combustão e que não sejam abrangidas pelo n.o 2 estabelecem condições que permitam garantir que as emissões dessas instalações para a atmosfera não excedam os valores-limite de emissão fixados na parte 2 do anexo V.
4. Os valores-limite de emissão fixados nas partes 1 e 2 do anexo V, bem como as taxas mínimas de dessulfurização fixadas na parte 5 do mesmo anexo, são aplicáveis às emissões de cada chaminé comum e em relação com a potência térmica nominal total de toda a instalação de combustão. Nos casos em que o anexo V prevê que possam ser aplicados valores-limite de emissão a uma parte da instalação de combustão que funcione durante um número limitado de horas, esses valores-limite aplicam-se às emissões dessa parte da instalação, mas em relação com a potência térmica nominal total de toda a instalação de combustão.
5. A autoridade competente pode conceder uma derrogação, por um prazo máximo de seis meses, da obrigação de respeitar os valores-limite de emissão fixados nos n.os 2 e 3 para a emissão de dióxido de enxofre nas instalações de combustão que utilizem normalmente, para o efeito, um combustível com baixo teor de enxofre, quando o operador não estiver em condições de observar esses valores-limite devido a uma interrupção no abastecimento de combustível com baixo teor de enxofre resultante de uma situação de escassez grave.
Os Estados-Membros informam imediatamente a Comissão de qualquer derrogação concedida ao abrigo do primeiro parágrafo.
6. A autoridade competente pode conceder uma derrogação temporária da obrigação de respeitar os valores-limite de emissão fixados nos n.os 2 e 3 nos casos em que uma instalação de combustão que só utilize combustível gasoso deva, excepcionalmente, utilizar outros combustíveis devido a uma interrupção brusca do fornecimento de gás, o que seria normalmente motivo para uma obrigação de equipar a instalação com um sistema de depuração dos gases residuais. O período de validade dessa derrogação não deve ultrapassar 10 dias, excepto se existir uma necessidade prioritária de manter os fornecimentos de energia.
O operador informa imediatamente a autoridade competente de cada caso específico referido no primeiro parágrafo.
Os Estados-Membros informam imediatamente a Comissão de qualquer derrogação concedida ao abrigo do primeiro parágrafo.
7. Quando uma instalação de combustão for ampliada, os valores-limite de emissão fixados na parte 2 do anexo V aplicam-se à parte ampliada da instalação afectada pela alteração e são definidos com base na potência térmica nominal total de toda a instalação de combustão. Se forem efectuadas alterações a uma instalação de combustão que possam ter consequências para o ambiente e que afectem uma parte da instalação com uma potência térmica nominal igual ou superior a 50 MW, os valores-limite de emissão fixados na parte 2 do anexo V são aplicáveis à parte da instalação que se tenha alterado relativamente à potência térmica nominal total de toda a instalação.
8. Os valores-limite de emissão fixados nas partes 1 e 2 do anexo V não se aplicam às seguintes instalações de combustão:
a)
Motores diesel;
b)
Caldeiras de recuperação existentes em instalações de produção de pasta de papel.
9. Relativamente às instalações a seguir enunciadas, e com base nas melhores técnicas disponíveis, a Comissão analisa a necessidade de fixar valores-limite de emissão à escala da União e de alterar os valores-limite de emissão fixados no anexo V:
a)
Instalações de combustão a que se refere o n.o 8;
b)
Instalações de combustão a funcionar em refinarias e que queimem resíduos da destilação e conversão da refinação de petróleo bruto para consumo próprio, com ou sem outros combustíveis, tendo em conta os sistemas energéticos das refinarias;
c)
Instalações de combustão que queimem gases diferentes do gás natural;
d)
Instalações de combustão a funcionar em instalações químicas que usem como combustível não comercial os resíduos líquidos da produção para consumo próprio.
Até 31 de Dezembro de 2013, a Comissão comunica ao Parlamento Europeu e ao Conselho os resultados dessa análise, se necessário acompanhados de uma proposta legislativa.
Artigo 31.o
Taxa de dessulfurização
1. Para as instalações de combustão que queimem combustível sólido produzido no país e não possam cumprir os valores-limite de emissão para o dióxido de enxofre referidos nos n.os 2 e 3 do artigo 30.o devido às características deste combustível, os Estados-Membros podem em vez disso aplicar as taxas mínimas de dessulfurização fixadas na Parte 5 do anexo V, em conformidade com as regras de cumprimento enunciadas na Parte 6 do mesmo anexo e com a validação prévia, pela autoridade competente, do relatório técnico a que se refere a alínea a) do n.o 4 do artigo 72.o.
2. Para as instalações de combustão que queimem combustível sólido produzido no país, que procedam à co-incineração de resíduos e que não possam cumprir os valores de Cproc fixados para o dióxido de enxofre nos pontos 3.1 e 3.2 da Parte 4 do anexo VI devido às características do combustível sólido produzido no país, os Estados-Membros podem aplicar, em vez desses valores de Cproc, as taxas mínimas de dessulfurização fixadas na Parte 5 do anexo V, em conformidade com as regras de cumprimento enunciadas na Parte 6 do mesmo anexo. Se os Estados-Membros optarem por aplicar o disposto no presente número, os Cresíduos referidos no ponto 1 da Parte 4 do anexo VI devem ser iguais a 0 mg/Nm3.
3. Até 31 de Dezembro de 2019, a Comissão avalia a possibilidade de aplicar as taxas mínimas de dessulfurização fixadas na Parte 5 do anexo V, tendo nomeadamente em conta as melhores técnicas disponíveis e os benefícios obtidos mercê da redução das emissões de dióxido de enxofre.
Artigo 32.o
Plano de transição nacional
1. Durante o período compreendido entre 1 de Janeiro de 2016 e 30 de Junho de 2020, os Estados-Membros podem elaborar e aplicar um plano de transição nacional que abranja as instalações de combustão às quais tenha sido concedida a primeira licença antes de 27 de Novembro de 2002 ou cujos operadores tenham apresentado um pedido de licença completo antes dessa data, desde que a instalação tenha entrado em funcionamento até 27 de Novembro de 2003. Em relação a cada uma das instalações de combustão abrangidas por esse plano, este indica as emissões de um ou mais dos seguintes poluentes: óxidos de azoto, dióxido de enxofre e poeiras. Para as turbinas a gás, só as emissões de óxidos de azoto podem ser abrangidas pelo plano.
O plano de transição nacional não pode incluir nenhuma instalação de combustão:
a)
À qual seja aplicável o n.o 1 do artigo 33.o;
b)
Que funcione em refinarias que queimem gases de baixo poder calorífico provenientes da gaseificação de resíduos de refinaria ou de resíduos da destilação e conversão da refinação de petróleo bruto para consumo próprio, com ou sem outros combustíveis;
c)
À qual seja aplicável o artigo 35.o;
d)
Que beneficiem da isenção referida no n.o 4 do artigo 4.o da Directiva 2001/80/CE.
2. As instalações de combustão abrangidas pelo plano podem ficar isentas do cumprimento dos valores-limite de emissão a que se refere o n.o 2 do artigo 30.o para os poluentes sujeitos ao plano ou, quando aplicáveis, das taxas de dessulfurização a que se refere o artigo 31.o.
No mínimo, são mantidos os valores-limite referentes às emissões de óxidos de azoto, de dióxido de enxofre e de poeiras fixados na licença da instalação de combustão aplicáveis a 31 de Dezembro de 2015, designadamente nos termos das Directivas 2001/80/CE e 2008/1/CE.
As instalações de combustão com uma potência térmica nominal total superior a 500 MW que queimem combustíveis sólidos, às quais a primeira licença tenha sido concedida depois de 1 de Julho de 1987, respeitam os valores-limite de emissão de óxidos de azoto fixados na Parte 1 do anexo V.
3. Para cada um dos poluentes que abrange, o plano de transição nacional fixa um limiar que define o total máximo anual das emissões para todas as instalações abrangidas pelo plano, com base na potência térmica nominal total de cada instalação em 31 de Dezembro de 2010, nas suas horas de funcionamento anual efectivo e no combustível por elas utilizado, segundo o valor médio dos 10 últimos anos de funcionamento até 2010, inclusive.
O limiar para o ano de 2016 é calculado com base nos valores-limite de emissão relevantes definidos nos anexos III a VII da Directiva 2001/80/CE ou, se aplicável, com base nas taxas de dessulfurização fixadas no anexo III da Directiva 2001/80/CE. No caso das turbinas a gás, tomam-se por base os valores-limite de emissão para os óxidos de azoto fixados para essas instalações na Parte B do anexo VI da Directiva 2001/80/CE. Os limiares para os anos de 2019 e 2020 são calculados com base nos valores-limite de emissão relevantes fixados na Parte 1 do anexo V da presente directiva ou, quando aplicável, nas taxas de dessulfurização relevantes fixadas na Parte 5 do anexo V da presente directiva. Os limiares para os anos de 2017 e 2018 são fixados prevendo uma diminuição linear dos limiares fixados entre 2016 e 2019.
Sempre que uma instalação incluída no plano de transição nacional for encerrada ou deixar de se encontrar abrangida pelo âmbito de aplicação do capítulo III, esse facto não pode acarretar um aumento das emissões anuais totais provenientes das restantes instalações abrangidas pelo plano.
4. Constam também do plano de transição nacional objectivos e disposições em matéria de monitorização e de comunicação de dados que dêem cumprimento às regras de execução estabelecidas nos termos da alínea b) do artigo 41.o, assim como as medidas previstas para cada uma das instalações para assegurar o cumprimento atempado dos valores-limite de emissão que serão aplicáveis a partir de 1 de Julho de 2020.
5. Os Estados-Membros comunicam à Comissão os respectivos planos de transição nacionais até 1 de Janeiro de 2013.
A Comissão procede à avaliação dos planos no prazo de 12 meses após a sua recepção. Se a Comissão não apresentar objecções no prazo de 12 meses após a recepção do plano, o Estado-Membro em causa considera que o seu plano foi aceite.
Se a Comissão considerar que um plano não respeita as regras de execução estabelecidas nos termos da alínea b) do artigo 41.o, informa o Estado-Membro em causa de que o seu plano não pode ser aceite. Para a avaliação das novas versões dos planos que os Estados-Membros apresentem à Comissão, o prazo referido no segundo parágrafo é de seis meses.
6. Os Estados-Membros informam a Comissão de quaisquer alterações posteriormente introduzidas nos planos.
Artigo 33.o
Derrogação por tempo de vida limitado
1. Durante o período compreendido entre 1 de Janeiro de 2016 e 31 de Dezembro de 2023, as instalações de combustão podem ser isentas da observância dos valores-limite de emissão a que se refere o n.o 2 do artigo 30.o e das taxas de dessulfurização a que se refere o artigo 31.o, quando aplicável, e de serem incluídas no plano de transição nacional referido no artigo 32.o, desde que sejam respeitadas as seguintes condições:
a)
O operador da instalação de combustão compromete-se, em declaração escrita apresentada à autoridade competente até 1 de Janeiro de 2014, a não fazer funcionar a instalação durante mais de 17 500 horas entre 1 de Janeiro de 2016 e 31 de Dezembro de 2023;
b)
O operador apresenta todos os anos à autoridade competente um registo do número de horas de funcionamento desde 1 de Janeiro de 2016;
c)
Os valores-limite de emissão de óxidos de azoto, de dióxido de enxofre e de poeiras fixados na licença da instalação de combustão aplicáveis a 31 de Dezembro de 2015, designadamente nos termos das directivas 2001/80/CE e 2008/1/CE, são no mínimo mantidos durante a vida operacional remanescente da instalação de combustão. As instalações de combustão com uma potência térmica nominal total superior a 500 MW que queimem combustíveis sólidos, às quais a primeira licença tenha sido concedida depois de 1 de Julho de 1987, respeitam os valores-limite de emissão de óxidos de azoto fixados na Parte 1 do anexo V; e
d)
A instalação de combustão não beneficiou da isenção referida no n.o 4 do artigo 4.o da Directiva 2001/80/CE.
2. Até 1 de Janeiro de 2016, os Estados-Membros comunicam à Comissão a lista de todas as instalações de combustão a que é aplicável o n.o 1, nomeadamente a respectiva potência térmica nominal total, os tipos de combustíveis utilizados e os valores-limite de emissão aplicáveis ao dióxido de enxofre, aos óxidos de azoto e às poeiras. Para as instalações abrangidas pelo disposto no n.o 1, os Estados-Membros comunicam anualmente à Comissão um registo do número de horas de funcionamento desde 1 de Janeiro de 2016.
3. O número de horas de funcionamento referido na alínea a) do n.o 1 do presente artigo é de 18 000 entre 1 de Janeiro de 2020 e 31 de Dezembro de 2023, e a data referida na alínea b) do n.o 1 e no n.o 2 do presente artigo é 1 de Janeiro de 2020 no caso das instalações de combustão que, em 6 de Janeiro de 2011 façam parte de uma pequena rede isolada e representem, à mesma data, pelo menos 35 % da produção de electricidade da rede em que se integram, e não estejam, pelas suas características técnicas, em condições de respeitar os valores-limite de emissão a que se refere o n.o 2 do artigo 30.o.
4. O número de horas de funcionamento referido na alínea a) do n.o 1 é de 32 000 no caso das instalações de combustão com uma potência térmica nominal total superior a 1 500 MW que tenham entrado em funcionamento antes de 31 de Dezembro de 1986 e que queimem combustível sólido produzido no país com um valor calorífico líquido inferior a 5 800 kJ/kg, um teor de humidade superior a 45 % em peso, um teor combinado de humidade e cinzas superior a 60 % em peso e um teor de óxido de cálcio em cinzas superior a 10 %.
Artigo 34.o
Pequenas redes isoladas
1. Até 31 de Dezembro de 2019, as instalações de combustão que, em 6 de Janeiro de 2011, façam parte de uma pequena rede isolada podem ficar isentas do cumprimento dos valores-limite de emissão a que se refere o n.o 2 do artigo 30.o e das taxas de dessulfurização a que se refere o artigo 31.o, quando aplicável. Até 31 de Dezembro de 2019, são no mínimo mantidos os valores-limite de emissão fixados nas licenças dessas instalações de combustão, designadamente nos termos exigidos pelas Directivas 2001/80/CE e 2008/1/CE.
2. As instalações de combustão com uma potência térmica nominal total superior a 500 MW que queimem combustíveis sólidos, às quais a primeira licença tenha sido concedida depois de 1 de Julho de 1987, respeitam os valores-limite de emissão de óxidos de azoto fixados na Parte 1 do anexo V.
3. Os Estados-Membros em cujo território existam instalações de combustão que sejam abrangidas pelo presente capítulo e que façam parte de pequenas redes isoladas enviam à Comissão antes de 7 de Janeiro de 2013 uma lista dessas mesmas instalações e os dados referentes ao consumo anual total de energia da pequena rede isolada e à quantidade de energia obtida pela sua ligação a outras redes.
Artigo 35.o
Instalações de aquecimento locais
1. Até 31 de Dezembro de 2022, as instalações de combustão podem ficar isentas do cumprimento dos valores-limite de emissão a que se refere o n.o 2 do artigo 30.o e das taxas de dessulfurização a que se refere o artigo 31.o desde que sejam respeitadas as seguintes condições:
a)
A potência térmica nominal total da instalação de combustão não excede 200 MW;
b)
A primeira licença foi concedida à instalação de combustão antes de 27 de Novembro de 2002 ou o operador da instalação de combustão apresentou um pedido de licença completo antes dessa data, desde que a instalação tenha entrado em funcionamento até 27 de Novembro de 2003;
c)
Pelo menos 50 % da produção útil de calor da instalação em média móvel ao longo de um período de cinco anos são fornecidos sob a forma de vapor ou de água quente a uma rede pública para aquecimento local; e ainda
d)
Os valores-limite de emissão de dióxido de enxofre, de óxidos de azoto e de poeiras fixados na licença da instalação de combustão aplicáveis a 31 de Dezembro de 2015, designadamente nos termos das Directivas 2001/80/CE e 2008/1/CE, são mantidos pelo menos até 31 de Dezembro de 2022.
2. Até 1 de Janeiro de 2016, os Estados-Membros comunicam à Comissão a lista de todas as instalações de combustão a que é aplicável o n.o 1, nomeadamente a respectiva potência térmica nominal total, os tipos de combustíveis utilizados e os valores-limite de emissão aplicáveis ao dióxido de enxofre, aos óxidos de azoto e às poeiras. Além disso, relativamente às instalações de combustão a que se aplique o n.o 1, e durante o período referido nesse número, os Estados-Membros informam anualmente a Comissão da proporção da produção útil de calor de cada instalação fornecida sob a forma de vapor ou de água quente a uma rede pública para aquecimento local, expressa em média móvel ao longo dos cinco anos anteriores.
Artigo 36.o
Armazenamento geológico de dióxido de carbono
1. Os Estados-Membros asseguram que os operadores de todas as instalações de combustão com potência eléctrica nominal igual ou superior a 300 MW cuja licença inicial de construção ou, na falta de tal procedimento, cuja licença inicial de exploração tenha sido concedida após a entrada em vigor da Directiva 2009/31/CE do Parlamento Europeu e do Conselho, de 23 de Abril de 2009, relativa ao armazenamento geológico de dióxido de carbono (34), verifiquem se estão reunidas as seguintes condições:
a)
Disponibilidade de locais de armazenamento adequados;
b)
Viabilidade técnica e económica de meios de transporte;
c)
Viabilidade técnica e económica da adaptação a posteriori para captura de dióxido de carbono.
2. Se estiverem preenchidas as condições estabelecidas no n.o 1, a autoridade competente assegura que se reserve espaço adequado no local da instalação para o equipamento utilizado na captura e na compressão de dióxido de carbono. A autoridade competente determina se estas condições estão reunidas com base na verificação prevista no n.o 1 e nas demais informações disponíveis, nomeadamente no que diz respeito à protecção do ambiente e da saúde humana.
Artigo 37.o
Mau funcionamento ou avaria do sistema de redução das emissões
1. Os Estados-Membros garantem que as licenças contenham uma disposição relativa aos procedimentos em caso de mau funcionamento ou avaria do sistema de redução das emissões.
2. Caso ocorra uma avaria, a autoridade competente exige que o operador reduza ou cesse as operações se estas não puderem regressar à situação normal no prazo de 24 horas, ou que faça funcionar a instalação utilizando combustíveis de baixo nível poluente.
O operador notifica a autoridade competente no prazo de 48 horas a contar do mau funcionamento ou avaria do sistema de redução das emissões.
O período de funcionamento sem redução das emissões não deve exceder um total de 120 horas num período de 12 meses.
A autoridade competente pode conceder uma derrogação aos limites temporais definidos no primeiro e no terceiro parágrafos nos seguintes casos:
a)
Se existir uma necessidade imperiosa de manter os fornecimentos de energia;
b)
Se a instalação de combustão tiver de ser substituída durante um período limitado por outra instalação susceptível de provocar um aumento global das emissões.
Artigo 38.o
Controlo das emissões atmosféricas
1. Os Estados-Membros asseguram o controlo, nos termos da parte 3 do anexo V, das emissões de substâncias poluentes para a atmosfera.
2. A instalação e o funcionamento do equipamento automatizado de monitorização são controlados e submetidos a ensaios anuais de verificação nos termos da parte 3 do anexo V.
3. A autoridade competente determina a localização dos pontos de colheita de amostras ou de medição a utilizar para fins do controlo das emissões.
4. Todos os resultados do controlo são registados, tratados e apresentados de modo a permitir que a autoridade competente possa verificar o cumprimento das condições de funcionamento e dos valores-limite de emissão incluídos na licença.
Artigo 39.o
Cumprimento dos valores-limite de emissão
Consideram-se cumpridos os valores-limite de emissão para a atmosfera se estiverem preenchidas as condições definidas na parte 4 do anexo V.
Artigo 40.o
Instalações de combustão equipadas com fornos mistos
1. No caso das instalações de combustão equipadas com fornos mistos que impliquem a utilização simultânea de dois ou mais combustíveis, a autoridade competente fixa os valores-limite de emissão de acordo com os seguintes passos:
a)
Determinar o valor-limite de emissão para cada combustível e cada poluente em função da potência térmica nominal da totalidade da instalação de combustão, tal como indicam as partes 1 e 2 do anexo V;
b)
Determinar os valores-limite de emissão ponderados por combustível, que se obtêm multiplicando cada um dos valores-limite de emissão referidos na alínea a) pela potência térmica fornecida por cada combustível e dividindo o produto dessa multiplicação pela soma das potências térmicas fornecidas por todos os combustíveis;
c)
Adicionar os valores-limite de emissão ponderados por combustível.
2. No caso das instalações de combustão equipadas com fornos mistos abrangidas pelo n.o 2 do artigo 30.o que queimem resíduos da destilação e conversão da refinação de petróleo bruto para consumo próprio, com ou sem outros combustíveis, podem aplicar-se os seguintes valores-limite de emissão, em vez dos valores fixados no n.o 1:
a)
Se, durante o funcionamento da instalação, a proporção de calor fornecida pelo combustível determinante for igual ou superior a 50 %, em relação à soma das potências térmicas fornecidas por todos os combustíveis, o valor-limite de emissão fixado na Parte 1 do anexo V para o combustível determinante;
b)
Se a proporção de calor fornecida pelo combustível determinante for inferior a 50 %, em relação à soma das potências térmicas fornecidas por todos os combustíveis, o valor-limite de emissão determinado de acordo com o seguinte método:
i)
tomar os valores-limite de emissão fixados na Parte 1 do anexo V para cada um dos combustíveis utilizados que correspondam à potência térmica nominal total da instalação,
ii)
calcular o valor-limite de emissão do combustível determinante que se obtém multiplicando o valor-limite de emissão, determinado para esse combustível de acordo com a subalínea i), por um factor de dois e subtraindo desse produto o valor-limite de emissão do combustível utilizado com o mais baixo valor-limite de emissão fixado na Parte 1 do anexo V que corresponda à potência térmica nominal total da instalação,
iii)
determinar o valor-limite de emissão ponderado por combustível para cada combustível utilizado multiplicando o valor-limite de emissão determinado de acordo com as subalíneas i) e ii) pela potência térmica do combustível em questão e dividindo o produto dessa multiplicação pela soma das potências térmicas fornecidas por todos os combustíveis,
iv)
adicionar os valores-limite de emissão ponderados por combustível determinados de acordo com a subalínea iii).
3. No caso das instalações de combustão equipadas com fornos mistos abrangidas pelo n.o 2 do artigo 30.o que queimem resíduos da destilação e conversão da refinação de petróleo bruto para consumo próprio, com ou sem outros combustíveis, pode aplicar-se a média dos valores-limite de emissão para o dióxido de enxofre fixados na Parte 7 do anexo V, em vez dos valores-limite de emissão estabelecidos nos termos do n.o 1 ou do n.o 2 do presente artigo.
Artigo 41.o
Regras de execução
São estabelecidas regras de execução para:
a)
A determinação dos períodos de arranque e de paragem a que se referem o ponto 27 do artigo 3.o e o ponto 1 da parte 4 do anexo V; e
b)
Os planos de transição nacionais a que se refere o artigo 32.o e, em especial, a definição dos limiares das emissões e a correspondente monitorização e comunicação de dados.
Essas regras de execução são aprovadas pelo procedimento de regulamentação a que se refere o n.o 2 do artigo 75.o. A Comissão apresenta propostas adequadas até 7 de Julho de 2011.
CAPÍTULO IV
DISPOSIÇÕES ESPECIAIS APLICÁVEIS ÀS INSTALAÇÕES DE INCINERAÇÃO E CO-INCINERAÇÃO DE RESÍDUOS
Artigo 42.o
Âmbito
1. O presente capítulo aplica-se às instalações de incineração e de co-incineração de resíduos que incineram ou co-incineram resíduos sólidos ou líquidos.
O presente capítulo não se aplica às instalações de gaseificação ou de pirólise, se os gases resultantes deste tratamento térmico de resíduos atingirem um tal grau de pureza que tenham deixado de constituir resíduos ainda antes de serem incinerados e não puderem produzir emissões superiores às da combustão do gás natural.
Para efeitos do presente capítulo, as instalações de incineração e de co-incineração de resíduos incluem todas as linhas de incineração ou de co-incineração, áreas de recepção, armazenamento e meios de tratamento prévio dos resíduos no local; os seus sistemas de abastecimento de resíduos, combustível e ar; as caldeiras, o equipamento destinado ao tratamento dos gases residuais; os meios no próprio local para tratamento ou armazenamento dos produtos e águas residuais; as chaminés;
Se forem aplicados processos distintos do da oxidação, como a pirólise, a gaseificação ou processos de plasma, para o tratamento térmico dos resíduos, as instalações de incineração ou co-incineração de resíduos abrangem tanto o processo de tratamento térmico como o processo de incineração subsequente.
Se a co-incineração de resíduos se der de forma a que o objectivo principal da instalação deixe de ser a geração de energia ou a produção de materiais e passe a ser o tratamento térmico dos resíduos, a instalação é considerada uma instalação de incineração de resíduos.
2. O presente capítulo não se aplica às seguintes instalações:
a)
Instalações onde apenas sejam tratados os seguintes resíduos:
i)
resíduos constantes da lista da alínea b) do ponto 31 do artigo 3.o,
ii)
resíduos radioactivos,
iii)
carcaças de animais, tal como previsto no Regulamento (CE) n.o 1774/2002 do Parlamento Europeu e do Conselho, de 3 de Outubro de 2002, que estabelece as regras sanitárias relativas aos subprodutos animais não destinados ao consumo humano (35),
iv)
resíduos resultantes da prospecção e exploração de recursos petrolíferos e de gás a partir de instalações off-shore e incinerados a bordo;
b)
Instalações experimentais utilizadas para a investigação, o desenvolvimento e o ensaio, a fim de aperfeiçoar o processo de incineração, onde sejam tratadas menos de 50 toneladas de resíduos por ano.
Artigo 43.o
Definição de produto residual
Para efeitos do presente capítulo, entende-se por «produto residual» qualquer resíduo líquido ou sólido gerado por uma instalação de incineração ou de co-incineração de resíduos.
Artigo 44.o
Pedidos de licença
Os pedidos de licença para uma instalação de incineração ou de co-incineração de resíduos incluem uma descrição das medidas previstas para assegurar o cumprimento dos seguintes requisitos:
a)
A instalação deve ser concebida, equipada, mantida e explorada de modo a garantir o cumprimento dos requisitos do presente capítulo, tendo em conta as categorias de resíduos a incinerar ou co-incinerar;
b)
Todo o calor gerado pelo processo de incineração e de co-incineração deve ser tanto quanto possível valorizado através da produção de calor, de vapor ou de electricidade;
c)
Os produtos residuais devem ser reduzidos ao mínimo no que diz respeito à sua quantidade e nocividade e reciclados, sempre que apropriado;
d)
A eliminação dos produtos residuais que não possam ser evitados, reduzidos ou reciclados deve ser efectuada de acordo com a legislação nacional e da União.
Artigo 45.o
Condições de licenciamento
1. A licença inclui os seguintes elementos:
a)
Uma enumeração de todos os tipos de resíduos que podem ser tratados, utilizando pelo menos os tipos de resíduos constantes da lista europeia de resíduos definida pela Decisão 2000/532/CE e, se for caso disso, informações sobre a quantidade de cada tipo de resíduos;
b)
A capacidade total de incineração ou de co-incineração de resíduos da instalação;
c)
Os valores-limite de emissão para a atmosfera e para a água;
d)
Os requisitos em termos de pH, temperatura e caudal das descargas de águas residuais;
e)
Os procedimentos e frequências de amostragem e medição a utilizar para garantir o cumprimento das condições estabelecidas em termos de monitorização das emissões;
f)
O período máximo admissível de paragens, perturbações ou avarias tecnicamente inevitáveis nos dispositivos de depuração ou de medição, durante o qual as emissões para a atmosfera e as descargas de águas residuais poderão exceder os valores-limite de emissão fixados.
2. Para além dos requisitos definidos no n.o 1, a licença concedida a uma instalação de incineração ou de co-incineração de resíduos que utilize resíduos perigosos deve incluir os seguintes elementos:
a)
Uma lista com as quantidades das diversas categorias de resíduos perigosos que podem ser tratados;
b)
Os fluxos, mínimos e máximos, em massa destes resíduos perigosos, o seu poder calorífico mínimo e máximo e os seus teores máximos de bifenilos policlorados, pentaclorofenol, cloro, flúor, enxofre, metais pesados e outras substâncias poluentes.
3. Os Estados-Membros podem enumerar numa lista as categorias de resíduos a incluir na licença susceptíveis de ser co-incinerados em determinadas categorias de instalações de co-incineração de resíduos.
4. A autoridade competente revê periodicamente as condições da licença e, quando necessário, actualiza-as.
Artigo 46.o
Controlo das emissões
1. Os gases residuais das instalações de incineração e de co-incineração de resíduos são descarregados de modo controlado através de uma chaminé cuja altura é calculada de modo a salvaguardar a saúde humana e o ambiente.
2. As emissões das instalações de incineração e de co-incineração para a atmosfera não podem ultrapassar os valores-limite de emissão definidos nas partes 3 e 4 do anexo VI ou determinados em conformidade com a parte 4 desse anexo.
Se mais de 40 % do calor libertado numa instalação de co-incineração de resíduos for proveniente de resíduos perigosos, ou se a instalação co-incinerar resíduos urbanos mistos não tratados, são aplicáveis os valores-limite de emissão fixados na parte 3 do anexo VI.
3. As descargas de águas residuais provenientes da depuração de gases residuais para o meio aquático são, tanto quanto possível, limitadas e as concentrações de substâncias poluentes não podem exceder os valores-limite de emissão constantes da parte 5 do anexo VI.
4. Os valores-limite de emissão são aplicáveis no ponto em que as águas residuais provenientes da depuração de gases residuais são descarregadas da instalação de incineração ou de co-incineração de resíduos.
Sempre que as águas residuais provenientes da depuração de gases residuais forem tratadas fora da instalação de incineração ou de co-incineração de resíduos, numa instalação de tratamento destinada exclusivamente ao tratamento desse tipo de águas residuais, os valores-limite de emissão constantes da parte 5 do anexo VI são aplicáveis no ponto em que as águas residuais abandonam a instalação de tratamento. Nos casos em que as águas residuais provenientes da limpeza dos gases residuais sejam tratadas em conjunto com águas provenientes de outras fontes, no local ou fora do mesmo, o operador efectua o cálculo apropriado dos balanços ponderais, utilizando os resultados das medições previstas no ponto 2 da parte 6 do anexo VI, a fim de determinar os níveis de emissão na descarga final de águas residuais susceptíveis de serem atribuídos às águas residuais resultantes da depuração de gases residuais.
Em circunstância alguma pode ocorrer a diluição de águas residuais para efeitos de observância dos valores-limite de emissão estabelecidos na parte 5 do anexo VI.
5. Os locais das instalações de incineração e de co-incineração de resíduos, incluindo as áreas associadas de armazenamento de resíduos, são concebidos e explorados de forma a prevenir a libertação não autorizada e acidental de substâncias poluentes para o solo, para as águas de superfície e para as águas subterrâneas.
É prevista uma capacidade de armazenamento para as águas da chuva contaminadas que escorram do local da instalação de incineração ou de co-incineração de resíduos ou para as águas contaminadas provenientes de derrames ou de operações de combate a incêndios. Esta capacidade de armazenamento deve ser suficiente para garantir que essas águas possam ser, sempre que necessário, analisadas e tratadas antes da sua descarga.
6. Sem prejuízo da alínea c) do n.o 4 do artigo 50.o, em circunstância alguma podem continuar a ser incinerados resíduos numa instalação de incineração ou de co-incineração de resíduos ou em determinados fornos de uma instalação de incineração ou de co-incineração de resíduos durante um período superior a quatro horas ininterruptas, se os valores-limite de emissão forem ultrapassados.
A duração cumulativa do funcionamento nessas condições ao longo de um ano não deve exceder 60 horas.
O limite temporal referido no segundo parágrafo deve ser aplicado aos fornos que estejam ligadas a um único dispositivo de depuração dos gases residuais.
Artigo 47.o
Avarias
Em caso de avaria total, o operador reduz ou suspende as operações, o mais rapidamente possível, até que as condições normais de funcionamento possam ser restabelecidas.
Artigo 48.o
Monitorização das emissões
1. Os Estados-Membros asseguram que a monitorização das emissões seja efectuada em conformidade com as partes 6 e 7 do anexo VI.
2. A instalação e o funcionamento dos sistemas de medição automáticos são sujeitos a controlo e a ensaios de verificação anual, conforme indicado no ponto 1 da parte 6 do anexo VI.
3. A autoridade competente determina a localização dos pontos de colheita de amostras ou de medição a utilizar para a monitorização das emissões.
4. Todos os resultados da monitorização são registados, processados e apresentados de modo a permitir à autoridade competente verificar o cumprimento das condições de exploração e dos valores-limite de emissão incluídos na licença.
5. Logo que estejam disponíveis na União técnicas de medição adequadas, a Comissão fixa, mediante actos delegados nos termos do artigo 76.o e nas condições estabelecidas nos artigos 77.o e 78.o, a data a partir da qual devem ser efectuadas medições contínuas das emissões para a atmosfera de metais pesados e de dioxinas e furanos.
Artigo 49.o
Cumprimento dos valores-limite de emissão
Consideram-se cumpridos os valores-limite de emissão para a atmosfera e para a água se estiverem preenchidas as condições definidas na parte 8 do anexo VI.
Artigo 50.o
Condições de exploração
1. A exploração das instalações de incineração de resíduos processa-se de modo a atingir um nível de incineração que permita que o teor de carbono orgânico total das escórias e cinzas depositadas seja inferior a 3 %, ou que a sua perda por combustão seja inferior a 5 % do peso em seco do material. Se necessário, serão utilizadas técnicas de pré-tratamento dos resíduos.
2. As instalações de incineração de resíduos são concebidas, equipadas, construídas e exploradas de modo a permitir que, após a última injecção de ar de combustão, os gases resultantes da incineração de resíduos atinjam, de forma controlada e homogénea, mesmo nas condições mais desfavoráveis, uma temperatura mínima de 850 °C durante pelo menos dois segundos.
As instalações de co-incineração de resíduos são concebidas, equipadas, construídas e exploradas de modo a permitir que o gás resultante da co-incineração de resíduos atinja de forma controlada e homogénea, mesmo nas condições mais desfavoráveis, uma temperatura mínima de 850 °C durante pelo menos dois segundos.
Em caso de incineração ou co-incineração de resíduos perigosos com um teor superior a 1 % de substâncias orgânicas halogenadas, expresso em cloro, a temperatura exigida para dar cumprimento ao primeiro e ao segundo parágrafos deve atingir pelo menos 1 100 °C.
Nas instalações de incineração de resíduos, as temperaturas previstas no primeiro e terceiro parágrafos são medidas perto da parede interior da câmara de combustão. A autoridade competente pode autorizar a medição noutro ponto representativo da câmara de combustão.
3. Cada uma das câmaras de combustão de uma instalação de incineração de resíduos deve ser equipada com pelo menos um queimador auxiliar. Este queimador deve ser activado automaticamente sempre que a temperatura dos gases de combustão, após a última injecção de ar de combustão, desça para valores inferiores às temperaturas definidas no n.o 2. Estes queimadores serão também utilizados durante as operações de arranque e paragem, a fim de garantir a manutenção permanente dessas temperaturas durante estas operações e enquanto a câmara de combustão contiver resíduos não queimados.
O queimador auxiliar não pode ser alimentado a combustíveis susceptíveis de provocar maiores níveis de emissão do que os resultantes da combustão de gasóleo, na acepção do ponto 2 do artigo 2.o da Directiva 1999/32/CE do Conselho, de 26 de Abril de 1999, relativa à redução do teor de enxofre de determinados combustíveis líquidos (36), de gás liquefeito ou de gás natural.
4. As instalações de incineração e de co-incineração de resíduos têm em funcionamento um sistema automático que impeça a alimentação de resíduos nas seguintes situações:
a)
No arranque, enquanto não for atingida a temperatura definida no n.o 2 do presente artigo ou a temperatura especificada nos termos do n.o 1 do artigo 51.o;
b)
Sempre que não seja mantida a temperatura definida no n.o 2 do presente artigo ou a temperatura especificada nos termos do n.o 1 do artigo 51.o;
c)
Sempre que as medições contínuas indiquem que foi excedido qualquer um dos valores-limite de emissão devido a perturbações ou avarias dos dispositivos de depuração dos gases residuais.
5. Todo o calor gerado pelas instalações de incineração ou de co-incineração de resíduos deve ser recuperado, quando viável.
6. Os resíduos hospitalares infecciosos são colocados directamente no forno sem terem sido anteriormente misturados com outras categorias de resíduos e sem manipulação directa.
7. Os Estados-Membros garantem que as instalações de incineração ou de co-incineração de resíduos sejam exploradas e controladas por uma pessoa competente para gerir as instalações.
Artigo 51.o
Autorização para alterar as condições de exploração
1. A autoridade competente pode autorizar requisitos diferentes dos estabelecidos nos n.os 1, 2 e 3 do artigo 50.o e, no que se refere à temperatura, no n.o 4 do mesmo artigo, especificados na licença para determinadas categorias de resíduos ou a determinados processos térmicos, desde que sejam preenchidos os restantes requisitos do presente capítulo. Os Estados-Membros podem estabelecer normas que regulamentem essas autorizações.
2. No que respeita às instalações de incineração de resíduos, a alteração das condições de exploração não pode ter como resultado maiores quantidades de produtos residuais ou produtos residuais com um teor mais elevado de substâncias poluentes orgânicas, em comparação com os produtos residuais previsíveis nas condições estabelecidas nos n.os 1, 2 e 3 do artigo 50.o.
3. As emissões de carbono orgânico total e de monóxido de carbono de instalações de co-incineração de resíduos autorizadas a alterar as suas condições de exploração nos termos do n.o 1 cumprem também os valores-limite de emissão estabelecidos na parte 3 do anexo VI.
As emissões de carbono orgânico total das caldeiras de casca utilizadas no sector da indústria de pasta de papel e de papel que co-incineram resíduos no próprio local de produção, que se encontravam em funcionamento e dispunham de uma licença antes de 28 de Dezembro de 2002, e que sejam autorizadas a alterar as suas condições de exploração nos termos do n.o 1, cumprem também os valores-limite de emissão estabelecidos na parte 3 do anexo VI.
4. Os Estados-Membros comunicam à Comissão todas as condições de exploração autorizadas ao abrigo dos n.os 1, 2 e 3, bem como os resultados das verificações efectuadas, como parte integrante das informações fornecidas de acordo com os requisitos de comunicação ao abrigo do artigo 72.o.
Artigo 52.o
Entrega e recepção de resíduos
1. O operador da instalação de incineração ou de co-incineração de resíduos toma todas as precauções necessárias no que diz respeito à entrega e recepção de resíduos a fim de prevenir ou de reduzir ao mínimo possível a poluição da atmosfera, do solo e das águas superficiais e subterrâneas, bem como outros efeitos negativos para o ambiente, como os odores e ruídos e os riscos directos para a saúde humana.
2. Antes da recepção dos resíduos na instalação de incineração ou de co-incineração de resíduos, o operador determina a quantidade de cada tipo de resíduos, se possível de acordo com a lista europeia de resíduos estabelecida pela Decisão 2000/532/CE.
3. Antes da recepção dos resíduos perigosos na instalação de incineração ou de co-incineração de resíduos, o operador recolhe os dados disponíveis sobre os resíduos a fim de verificar o cumprimento dos requisitos da licença constantes do n.o 2 do artigo 45.o.
Esses dados incluem os seguintes elementos:
a)
Todas as informações administrativas sobre o processo de geração contidas nos documentos mencionados na alínea a) do n.o 4;
b)
A composição física e, na medida do possível, química dos resíduos, bem como todas as outras informações necessárias para avaliar a sua adequação ao processo de incineração previsto;
c)
As características de risco associadas aos resíduos, as substâncias com as quais não podem ser misturados e as precauções a tomar na sua manipulação.
4. Antes da recepção dos resíduos perigosos na instalação de incineração ou de co-incineração de resíduos, o operador observa pelo menos os seguintes procedimentos:
a)
Verificação dos documentos exigidos pela Directiva 2008/98/CE e, se for caso disso, pelo Regulamento (CE) n.o 1013/2006 do Parlamento Europeu e do Conselho, de 14 de Junho de 2006, relativo a transferências de resíduos (37), e pela legislação relativa ao transporte de mercadorias perigosas;
b)
Recolha de amostras representativas, salvo quando for inadequado, tanto quanto possível antes da descarga, para verificar a conformidade com as informações previstas no n.o 3, através da realização de controlos, e permitir às autoridades competentes identificar a natureza dos resíduos tratados.
As amostras referidas na alínea b) devem ser guardadas durante, pelo menos, um mês após a incineração ou co-incineração dos resíduos em causa.
5. A autoridade competente pode conceder derrogações dos n.os 2, 3 e 4 às estruturas de incineração ou de co-incineração de resíduos integradas numa instalação abrangida pelo Capítulo II e que apenas incinerem ou co-incinerem os resíduos produzidos nessa mesma instalação.
Artigo 53.o
Produtos residuais
1. Os produtos residuais são reduzidos ao mínimo em termos de quantidade e de nocividade. Os produtos residuais são, quando adequado, reciclados directamente na instalação ou no exterior.
2. O transporte e o armazenamento intermédio de produtos residuais secos sob a forma de poeiras são efectuados por forma a evitar a descarga desses produtos residuais no ambiente.
3. Antes da determinação das vias de eliminação ou de reciclagem dos produtos residuais, são efectuados ensaios adequados para definir as suas características físicas e químicas e o seu potencial poluente. Esses ensaios incidem na fracção solúvel total e na fracção solúvel de metais pesados.
Artigo 54.o
Alteração substancial
Uma alteração das condições de exploração de uma instalação de incineração ou de co-incineração de resíduos destinada exclusivamente ao tratamento de resíduos não perigosos numa instalação abrangida pelo capítulo II, que implique a incineração ou a co-incineração de resíduos perigosos, é considerada uma alteração substancial.
Artigo 55.o
Relatórios e informação ao público sobre as instalações de incineração e co-incineração de resíduos
1. Os pedidos de novas licenças para instalações de incineração e de co-incineração de resíduos serão disponibilizados ao público, num ou em diversos locais, durante um período adequado para que o público possa apresentar observações sobre esses pedidos antes de a autoridade competente tomar uma decisão. Essa decisão, acompanhada pelo menos de uma cópia da licença, e todas as actualizações subsequentes são também postas à disposição do público.
2. No que diz respeito às instalações de incineração ou co-incineração de resíduos com uma capacidade nominal igual ou superior a duas toneladas/hora, o relatório referido no artigo 72.o inclui informações sobre o funcionamento e o controlo da instalação e dá conta do desenrolar do processo de incineração ou de co-incineração e do nível das emissões para a atmosfera e para a água, em comparação com os valores-limite de emissão. Essas informações são postas à disposição do público.
3. As autoridades competentes elaboram e colocam à disposição do público uma lista das instalações de incineração e co-incineração de resíduos com uma capacidade nominal inferior a duas toneladas/hora.
CAPÍTULO V
DISPOSIÇÕES ESPECIAIS APLICÁVEIS ÀS INSTALAÇÕES E ACTIVIDADES QUE UTILIZAM SOLVENTES ORGÂNICOS
Artigo 56.o
Âmbito
O presente capítulo aplica-se às actividades enumeradas na parte 1 do anexo VII e, se for caso disso, que atinjam os limiares de consumo estabelecidos na parte 2 desse anexo.
Artigo 57.o
Definições
Para efeitos do presente capítulo, entende-se por:
1.
«Instalação existente», uma instalação em funcionamento em 29 de Março de 1999, ou à qual tenha sido concedida uma licença ou tenha sido registada antes de 1 de Abril de 2001 ou cujo operador tenha apresentado um pedido de licença completo antes de 1 de Abril de 2001, na condição de ter entrado em funcionamento até de 1 de Abril de 2002;
2.
«Gases residuais», as descargas finais para a atmosfera de produtos gasosos que contenham compostos orgânicos voláteis ou outros poluentes, provenientes de chaminés ou de equipamentos de redução das emissões;
3.
«Emissões evasivas», quaisquer emissões para a atmosfera, o solo e a água de compostos orgânicos voláteis não contidos em gases residuais, bem como de solventes contidos em quaisquer produtos, salvo indicação em contrário contida na parte 2 do anexo VII;
4.
«Emissões totais», a soma das emissões evasivas e das emissões de gases residuais;
5.
«Mistura», uma mistura na acepção do ponto 2 do artigo 3.o do Regulamento (CE) n.o 1907/2006 do Parlamento Europeu e do Conselho, de 18 de Dezembro de 2006, relativo ao registo, avaliação, autorização e restrição de substâncias químicas (REACH), que cria a Agência Europeia dos Produtos Químicos (38);
6.
«Adesivo», qualquer mistura, incluindo todos os solventes orgânicos ou misturas que contenham solventes orgânicos necessários à sua adequada aplicação, utilizada para colar partes distintas de um determinado produto;
7.
«Tinta de impressão», uma mistura, incluindo todos os solventes orgânicos ou misturas que contenham solventes orgânicos necessários à sua adequada aplicação, utilizada numa actividade de impressão para imprimir texto ou imagens numa superfície;
8.
«Verniz», um revestimento transparente;
9.
«Consumo», as entradas totais de solventes orgânicos numa instalação por ano civil ou por qualquer outro período de 12 meses, menos os compostos orgânicos voláteis recuperados para reutilização;
10.
«Entrada», a quantidade de solventes orgânicos e a quantidade dos mesmos presente em misturas, utilizadas no desenrolar de uma actividade, incluindo solventes reciclados dentro e fora da instalação, e que são contadas sempre que sejam utilizadas para executar a actividade;
11.
«Reutilização», a utilização de solventes orgânicos recuperados de uma instalação para fins técnicos ou comerciais, nomeadamente para utilização como combustível, mas excluindo a eliminação definitiva de tais solventes orgânicos recuperados como resíduos;
12.
«Condições de confinamento», as condições em que uma instalação funciona de modo a que os compostos orgânicos voláteis libertados pela sua actividade sejam recolhidos e evacuados de forma controlada por uma chaminé ou por um equipamento de redução das emissões, não sendo por conseguinte emissões totalmente evasivas;
13.
«Operações de arranque e de paragem», as operações efectuadas ao colocar em serviço ou em latência ou ao retirar de serviço ou de latência uma actividade, um equipamento ou um reservatório, excluindo as fases de oscilação nas condições normais de funcionamento.
Artigo 58.o
Substituição das substâncias perigosas
As substâncias ou misturas às quais são atribuídas, ou que devam ostentar, as advertências de perigo H340, H350, H350i, H360D ou H360F devido ao seu teor de compostos orgânicos voláteis classificados como cancerígenos, mutagénicos ou tóxicos para a reprodução no Regulamento (CE) n.o 1272/2008, são substituídas, na medida do possível, por substâncias ou misturas menos nocivas no mais curto prazo.
Artigo 59.o
Controlo das emissões
1. Os Estados-Membros tomam as medidas necessárias para assegurar que cada uma das instalações cumpra um dos seguintes requisitos:
a)
A emissão de compostos orgânicos voláteis a partir das instalações não excede os valores-limite de emissão de gases residuais e os valores-limite das emissões evasivas, ou os valores-limite totais de emissão, e cumprem os restantes requisitos estabelecidos nas partes 2 e 3 do anexo VII;
b)
A instalação cumpre os requisitos do plano de redução definido na parte 5 do anexo VII desde que se obtenha uma redução de emissões equivalente à que seria possível através da aplicação dos valores-limite de emissão referidos na alínea a).
Os Estados-Membros apresentam à Comissão, nos termos do n.o 1 do artigo 72.o, relatórios sobre os progressos alcançados no que respeita à redução equivalente das emissões que é referida na alínea b).
2. Em derrogação à alínea a) do n.o 1, nos casos em que o operador demonstre à autoridade competente que, quanto a uma determinada instalação, o cumprimento dos valores-limite para as emissões evasivas não é técnica nem economicamente viável, a autoridade competente pode permitir que as emissões excedam esses valores-limite desde que não se prevejam riscos significativos para a saúde humana ou para o ambiente e que o operador demonstre à autoridade competente que estão a ser utilizadas as melhores técnicas disponíveis.
3. Em derrogação ao n.o 1, no que respeita às actividades de revestimento abrangidas pelo ponto 8 do quadro da parte 2 do anexo VII que não possam ser levadas a cabo em condições de confinamento, a autoridade competente pode permitir que as emissões da instalação não cumpram os requisitos definidos nesse número caso o operador demonstre à autoridade competente que esse cumprimento não é técnica e economicamente viável e que estão a ser utilizadas as melhores técnicas disponíveis.
4. Os Estados-Membros informam a Comissão das derrogações concedidas nos termos dos n.os 2 e 3 do presente artigo de acordo com o disposto no n.o 2 do artigo 72.o.
5. As emissões de compostos orgânicos voláteis aos quais tenham sido atribuídas, ou que devam ostentar, as advertências de perigo H340, H350, H350i, H360D ou H360F, ou de compostos orgânicos voláteis halogenados aos quais tenham sido atribuídas, ou que devam ostentar, as advertências de perigo H341 ou H351, são controladas em condições de confinamento na medida em que seja técnica e economicamente viável para salvaguardar a saúde pública e o ambiente, e não podem exceder os valores-limite de emissão relevantes estabelecidos na parte 4 do anexo VII.
6. As instalações em que sejam executadas duas ou mais actividades, excedendo cada uma delas os limiares estabelecidos na parte 2 do anexo VII, devem:
a)
No que respeita às substâncias abrangidas pelo n.o 5, obedecer, em relação a cada actividade, aos requisitos constantes do mesmo número;
b)
No que respeita às restantes substâncias:
i)
em relação a cada actividade, respeitar os requisitos constantes do n.o 1, ou
ii)
ter emissões totais de compostos orgânicos voláteis que não excedam as que resultariam da aplicação do disposto na subalínea i).
7. São tomadas as devidas precauções para minimizar as emissões de compostos orgânicos voláteis durante as operações de arranque e de paragem.
Artigo 60.o
Monitorização das emissões
Os Estados-Membros garantem, especificando esse requisito nas condições de licenciamento ou através de regras vinculativas gerais, que sejam efectuadas medições das emissões em conformidade com a parte 6 do anexo VII.
Artigo 61.o
Cumprimento dos valores-limite de emissão
Os valores-limite de emissão nos gases residuais são considerados cumpridos a partir do momento em que estejam preenchidas as condições definidas na parte 8 do anexo VII.
Artigo 62.o
Comunicação de dados sobre o cumprimento
O operador fornece à autoridade competente, mediante pedido, dados que lhe permitam verificar o cumprimento do seguinte, consoante os casos:
a)
Valores-limite das emissões de gases residuais, valores -limite das emissões evasivas e valores-limite totais de emissão;
b)
Requisitos do plano de redução das emissões ao abrigo da parte 5 do anexo VII;
c)
Derrogações concedidas nos termos dos n.os 2 e 3 do artigo 59.o.
Esses dados podem incluir um plano de gestão de solventes elaborado em conformidade com a parte 7 do anexo VII.
Artigo 63.o
Alteração substancial de instalações existentes
1. A alteração das entradas máximas numa instalação existente, expressas como a massa de solventes orgânicos utilizada por dia, em média, quando a instalação estiver a funcionar com o volume de produção para o qual foi projectada, excluídas as operações de arranque e de paragem ou a manutenção dos equipamentos, é considerada uma alteração substancial se conduzir a um aumento das emissões de compostos orgânicos voláteis superior a:
a)
25 % para uma instalação em que se realize uma actividade abrangida pelos limiares inferiores referidos nos pontos 1, 3, 4, 5, 8, 10, 13, 16 ou 17 do quadro constante da parte 2 do anexo VII, ou uma actividade abrangida por um dos outros pontos da parte 2 do anexo VII, e que tenha um consumo de solventes inferior a 10 toneladas/ano;
b)
10 % para as restantes instalações.
2. Caso uma instalação existente sofra alterações substanciais ou seja abrangida pela primeira vez no âmbito de aplicação da presente directiva na sequência de alterações substanciais, a parte da instalação que sofrer alterações substanciais será considerada como nova instalação ou como instalação existente, desde que as emissões totais de toda a instalação não excedam o nível que teria sido atingido se a parte substancialmente alterada tivesse sido considerada como nova instalação.
3. Em caso de alterações substanciais, a autoridade competente deve verificar a conformidade da instalação com os requisitos da presente directiva.
Artigo 64.o
Intercâmbio de informações sobre a substituição de solventes orgânicos
A Comissão organiza um intercâmbio de informações com os Estados-Membros, os sectores envolvidos e as organizações não governamentais que promovem a protecção do ambiente sobre a utilização de solventes orgânicos e dos seus potenciais substitutos e sobre as técnicas que apresentam os menores efeitos potenciais no ar, na água, no solo, nos ecossistemas e na saúde humana.
O intercâmbio de informações é organizado em relação a todos os seguintes aspectos:
a)
Adequação à utilização;
b)
Impacto potencial sobre a saúde humana em geral e exposição profissional em especial;
c)
Impacto potencial sobre o ambiente;
d)
Consequências económicas e, mais particularmente, os custos e benefícios das opções disponíveis.
Artigo 65.o
Acesso à informação
1. A decisão da autoridade competente, acompanhada pelo menos de uma cópia da licença, e todas as actualizações subsequentes são postas à disposição do público.
As regras vinculativas gerais relativas às instalações e a lista de instalações sujeitas a licenciamento e registo são postas à disposição do público.
2. Os resultados da monitorização das emissões exigida nos termos do artigo 60.o e que se encontrem na posse da autoridade competente são colocados à disposição do público.
3. Os n.os 1 e 2 do presente artigo são aplicáveis sem prejuízo das restrições previstas nos n.os 1 e 2 do artigo 4.o da Directiva 2003/4/CE.
CAPÍTULO VI
DISPOSIÇÕES ESPECIAIS PARA AS INSTALAÇÕES QUE PRODUZEM DIÓXIDO DE TITÂNIO
Artigo 66.o
Âmbito
O presente capítulo aplica-se às instalações que produzem dióxido de titânio.
Artigo 67.o
Proibição de descargas de resíduos
Os Estados-Membros proíbem as descargas dos seguintes resíduos para qualquer massa de água, mar ou oceano:
a)
Resíduos sólidos;
b)
As águas-mãe resultantes da fase de filtração após hidrólise da solução de sulfato de titanilo, provenientes das instalações que utilizem o processo pelo sulfato, incluindo os resíduos ácidos associados a essas águas, incluindo os resíduos ácidos associados a essas águas, que contenham mais de 0,5 % de ácido sulfúrico livre e diversos metais pesados, e as águas-mãe diluídas até conterem 0,5 % ou menos de ácido sulfúrico livre;
c)
Resíduos provenientes de instalações que utilizem o processo pelo cloro, que contenham mais de 0,5 % de ácido clorídrico livre e diversos metais pesados, incluindo resíduos diluídos até conterem 0,5 % ou menos de ácido clorídrico livre;
d)
Os sais de filtração, as lamas e os resíduos líquidos provenientes do tratamento (concentração ou neutralização) dos resíduos mencionados nas alíneas b) e c) que contenham diferentes metais pesados, mas excluindo os resíduos neutralizados e filtrados ou decantados que contenham metais pesados unicamente sob a forma de vestígios e que, antes de qualquer diluição, tenham um pH de valor superior a 5,5.
Artigo 68.o
Controlo das emissões para a água
As emissões das instalações para a água não podem exceder os valores-limite de emissão definidos na parte 1 do anexo VIII.
Artigo 69.o
Prevenção e controlo das emissões para a atmosfera
1. É evitada a emissão de gotículas ácidas a partir das instalações.
2. As emissões para a atmosfera das instalações não podem exceder os valores-limite de emissão estabelecidos na parte 2 do anexo VIII.
Artigo 70.o
Monitorização das emissões
1. Os Estados-Membros garantem a monitorização das emissões para a água de modo a permitir à autoridade competente verificar o cumprimento das condições de licenciamento e do artigo 68.o.
2. Os Estados-Membros garantem a monitorização das emissões para a atmosfera de modo a permitir à autoridade competente verificar o cumprimento das condições de licenciamento e do artigo 69.o. Essa monitorização inclui pelo menos a monitorização das emissões descrita na parte 3 do anexo VIII.
3. A monitorização é efectuada em conformidade com as normas CEN ou, na falta dessas normas, com as normas ISO ou com normas nacionais ou internacionais que garantam dados de qualidade científica equivalente.
CAPÍTULO VII
COMITOLOGIA, DISPOSIÇÕES TRANSITÓRIAS E FINAIS
Artigo 71.o
Autoridades competentes
Os Estados-Membros designam as autoridades competentes responsáveis pelo cumprimento das obrigações decorrentes da presente directiva.
Artigo 72.o
Comunicação de dados pelos Estados-Membros
1. Os Estados-Membros garantem que sejam colocadas à disposição da Comissão informações acerca da aplicação da presente directiva, dados representativos referentes às emissões e a outras formas de poluição, aos valores-limite de emissão e à aplicação das melhores técnicas disponíveis em conformidade com os artigos 14.o e 15.o, em particular acerca da concessão de derrogações, nos termos do n.o 4 do artigo 15.o, e acerca dos progressos obtidos em matéria de desenvolvimento e aplicação de técnicas emergentes nos termos do artigo 27.o. Os Estados-Membros disponibilizam as informações em formato electrónico.
2. São definidos o tipo, o formato e a frequência das informações a disponibilizar nos termos do n.o 1 pelo procedimento de regulamentação a que se refere o n.o 2 do artigo 75.o. Tal inclui a determinação das actividades e dos poluentes específicos em relação aos quais os dados referidos no n.o 1 são disponibilizados.
3. A partir de 1 de Janeiro de 2016, os Estados-Membros elaboram, para todas as instalações de combustão abrangidas pelo Capítulo III da presente directiva, um inventário anual das emissões de dióxido de enxofre, de óxidos de azoto e de poeiras e do consumo de energia.
Tendo em conta as regras de cálculo cumulativo definidas no artigo 29.o, a autoridade competente obtém para cada instalação de combustão os seguintes dados:
a)
A potência térmica nominal total (MW) da instalação de combustão;
b)
O tipo de instalação de combustão: caldeira, turbina a gás, motor a gás, motor diesel, outro (indicar o tipo);
c)
A data de início do funcionamento da instalação de combustão;
d)
As emissões anuais totais (toneladas/ano) de dióxido de enxofre, de óxidos de azoto e de poeiras (como total das partículas em suspensão);
e)
O número de horas de funcionamento da instalação de combustão;
f)
A quantidade total anual de consumo de energia, relacionada com o valor calorífico líquido (TJ/ano), discriminada segundo as seguintes categorias de combustíveis: carvão, lenhite, biomassa, turfa, outros combustíveis sólidos (indicar o tipo), combustíveis líquidos, gás natural, outros gases (especificar o tipo).
Os dados anuais por instalação contidos nesses inventários são facultados à Comissão, a pedido desta.
De três em três anos, no prazo de 12 meses a contar do fim do período de três anos em causa, é comunicado à Comissão um resumo dos inventários. Esse resumo apresenta separadamente os dados referentes às instalações de combustão das refinarias.
No prazo de 24 meses a contar do termo do período de três anos em causa, a Comissão faculta aos Estados-Membros e ao público um resumo da comparação e da análise desses inventários, nos termos do disposto na Directiva 2003/4/CE.
4. A partir de 1 de Janeiro de 2016, os Estados-Membros comunicam anualmente à Comissão os seguintes dados:
a)
Para as instalações de combustão a que se aplica o artigo 31.o, o teor de enxofre do combustível sólido produzido e utilizado no país e a média mensal da taxa de dessulfurização alcançada. No primeiro ano de aplicação do artigo 31.o, deve ser também comunicada a justificação técnica da inviabilidade do cumprimento dos valores-limite de emissão referidos nos n.os 2 e 3 do artigo 30.o; e
b)
Para as instalações de combustão que não funcionem durante mais de 1 500 horas por ano, em média móvel ao longo de um período de cinco anos, o número de horas de funcionamento por ano.
Artigo 73.o
Revisão
1. Até 7 de Janeiro de 2016, e em seguida de três em três anos, a Comissão apresenta ao Parlamento Europeu e ao Conselho um relatório sobre a execução da presente directiva, com base nas informações referidas no artigo 72.o.
O relatório em causa inclui uma avaliação da necessidade de intervenção da UE através da definição ou actualização, a nível da União, de requisitos mínimos em matéria de valores-limite de emissão e de regras de monitorização e avaliação de conformidade para as actividades que se inserem no âmbito das conclusões MTD adoptadas no período de três anos anterior, com base nos seguintes critérios:
a)
Impacto das actividades em causa no ambiente no seu todo; e
b)
Estado de aplicação das melhores técnicas disponíveis às actividades em causa.
A avaliação tem em conta o parecer do fórum referido no n.o 4 do artigo 13.o.
O capítulo III e o anexo V da presente directiva devem ser considerados como representando os requisitos mínimos à escala da União aplicáveis às grandes instalações de combustão.
Se adequado, o relatório é acompanhado de uma proposta legislativa. Nos casos em que a avaliação referida no segundo parágrafo identifique tal necessidade, a proposta legislativa deve incluir disposições que definam ou actualizem à escala da União requisitos mínimos em matéria de valores-limite de emissão e de regras de monitorização e conformidade aplicáveis às actividades em causa.
2. Até 31 de Dezembro de 2012, a Comissão analisa a necessidade de controlar as emissões provenientes:
a)
Da combustão de combustíveis em instalações com uma potência térmica nominal inferior a 50 MW;
b)
Da criação intensiva de gado; e
c)
Do espalhamento de efluentes pecuários.
A Comissão comunica os resultados dessa análise ao Parlamento Europeu e ao Conselho, acompanhados, se necessário, de uma proposta legislativa.
3. A Comissão apresenta um relatório ao Parlamento Europeu e ao Conselho, até 31 de Dezembro de 2011, sobre a definição, no anexo I, do seguinte:
a)
Limiares de capacidade diferenciados para a criação de diferentes espécies de aves de capoeira, incluindo o caso específico das codornizes;
b)
Limiares de capacidade para a criação simultânea de diferentes tipos de animais na mesma exploração.
A Comissão comunica os resultados dessa análise ao Parlamento Europeu e ao Conselho acompanhados, se necessário, de uma proposta legislativa.
Artigo 74.o
Alterações dos anexos
A fim de permitir a adaptação das disposições da presente directiva ao progresso científico e técnico com base nas melhores técnicas disponíveis, a Comissão adopta actos delegados nos termos do artigo 76.o e nas condições estabelecidas nos artigos 77.o e 78.o, no que diz respeito à adaptação das partes 3 e 4 do anexo V, das partes 2, 6, 7 e 8 do anexo VI e das partes 5, 6, 7 e 8 do anexo VII ao referido progresso científico e técnico.
Artigo 75.o
Procedimento de comité
1. A Comissão é assistida por um Comité.
2. Sempre que se faça referência à presente disposição, são aplicáveis os artigos 5.o e 7.o da Decisão 1999/468/CE, tendo-se em conta o disposto no seu artigo 8.o.
O prazo previsto no n.o 6 do artigo 5.o da Decisão 1999/468/CE é de três meses.
Artigo 76.o
Exercício da delegação
1. O poder de adoptar os actos delegados a que se referem o n.o 5 do artigo 48.o e o artigo 74.o é conferido à Comissão por um período de cinco anos a contar de 6 de Janeiro de 2011. A Comissão apresenta um relatório relativo aos poderes delegados o mais tardar seis meses antes do final do período de cinco anos. A delegação de poderes é renovada automaticamente por períodos de igual duração, salvo se o Parlamento Europeu ou o Conselho a revogarem nos termos do artigo 77.o.
2. Assim que adoptar um acto delegado, a Comissão notifica-o simultaneamente ao Parlamento Europeu e ao Conselho.
3. O poder de adoptar actos delegados conferido à Comissão está sujeito às condições estabelecidas nos artigos 77.o e 78.o.
Artigo 77.o
Revogação da delegação
1. A delegação de poderes a que se referem o n.o 5 do artigo 48.o e o artigo 74.o pode ser revogada a qualquer momento pelo Parlamento Europeu ou pelo Conselho.
2. A instituição que der início a um procedimento interno para decidir se tenciona revogar a delegação de poderes procura informar a outra instituição e a Comissão num prazo razoável antes de tomar uma decisão final, indicando os poderes delegados que poderão ser objecto de revogação e os eventuais motivos da mesma.
3. A decisão de revogação põe termo à delegação dos poderes nela especificados. Produz efeitos imediatamente ou numa data posterior especificada na mesma. A decisão de revogação não prejudica a validade dos actos delegados já em vigor. É publicada no Jornal Oficial da União Europeia.
Artigo 78.o
Objecções aos actos delegados
1. O Parlamento Europeu ou o Conselho podem formular objecções a um acto delegado no prazo de dois meses a contar da data de notificação.
Por iniciativa do Parlamento Europeu ou do Conselho, esse prazo é prorrogado por dois meses.
2. Se, no termo do prazo referido no n.o 1, nem o Parlamento Europeu nem o Conselho tiverem formulado objecções ao acto delegado, este é publicado no Jornal Oficial da União Europeia e entra em vigor na data nele indicada.
O acto delegado pode ser publicado no Jornal Oficial da União Europeia e entrar em vigor antes do termo do referido prazo se tanto o Parlamento Europeu como o Conselho informarem a Comissão de que não tencionam formular objecções.
3. Se o Parlamento Europeu ou o Conselho formularem objecções ao acto delegado no prazo referido no n.o 1, este não entra em vigor. A instituição que formular objecções ao acto delegado expõe os motivos das mesmas.
Artigo 79.o
Sanções
Os Estados-Membros determinam as sanções aplicáveis às violações das disposições nacionais aprovadas em execução da presente directiva. As sanções assim previstas devem ser eficazes, proporcionadas e dissuasivas. Os Estados-Membros notificam à Comissão essas disposições até 7 de Janeiro de 2013 e notificam-na de qualquer alteração posterior das mesmas o mais rapidamente possível.
Artigo 80.o
Transposição
1. Os Estados-Membros põem em vigor as disposições legislativas, regulamentares e administrativas necessárias para dar cumprimento ao artigo 2.o, aos n.os 8, 11 a 15, 18 a 23, 26 a 30, 34 a 38 e 41 do artigo 3.o, aos n.os 2 e 3 do artigo 4.o, aos artigos 7.o, 8.o e 10.o, às alíneas e) e h) do artigo 11.o, às alíneas e) e h) do n.o 1 do artigo 12.o, ao n.o 7 do artigo 13.o, à subalínea ii) da alínea c) do n.o 1 do artigo 14.o, às alíneas d), e), f) e h) do n.o 1 do artigo 14.o, aos n.os 2 a 7 do artigo 14.o, aos n.os 2 a 5 do artigo 15.o, aos artigos 16.o, 17 e 19.o, aos n.os 2 a 5 do artigo 21.o, aos artigos 22.o, 23.o, 24.o, 27.o, 28.o e 29.o, aos n.os 1, 2, 3, 4, 7 e 8 do artigo 30.o, aos artigos 31.o, 32.o, 33.o, 34.o, 35.o, 36.o, 38.o e 39.o, aos n.os 2 e 3 do artigo 40.o, aos artigos 42.o e 43.o, ao n.o 1 do artigo 45.o, ao artigo 58.o, ao n.o 5 do artigo 59.o, ao artigo 63.o, ao n.o 3 do artigo 65.o, aos artigos 69.o, 70.o, 71.o, 72.o e 79.o, e ao primeiro parágrafo e aos pontos 1.1 e 1.4, à alínea b) do ponto 2.5, aos pontos 3.1, 4 e 5, à alínea c) do ponto 6.1., à alínea b) do ponto 6.4 e aos pontos 6.10 e 6.11 do anexo I; ao Anexo II; ao ponto 12 do anexo III; ao Anexo V; à alínea b) da parte 1, aos pontos 2.2, 2.4, 3.1 e 3.2 da parte 4, aos pontos 2.5 e 2.6 da parte 6 e à alínea d) do ponto 1.1 da parte 8 do anexo VI; ao ponto 2 da parte 4, ao ponto 1 da parte 5 e ao ponto 3 da parte 7 do anexo VII; ao ponto 1 e à alínea c) do ponto 2 da parte 1, aos pontos 2 e 3 da parte 2 e à parte 3 do anexo VIII até 7 de Janeiro de 2013.
Os Estados-Membros aplicam essas disposições a partir dessa data.
Quando os Estados-Membros aprovarem essas disposições, estas devem incluir uma referência à presente directiva ou ser acompanhadas dessa referência aquando da sua publicação oficial. As modalidades dessa referência são aprovadas pelos Estados-Membros.
2. Os Estados-Membros comunicam à Comissão o texto das principais disposições de direito interno que aprovarem no domínio abrangido pela presente directiva.
Artigo 81.o
Revogação
1. São revogadas com efeitos a partir de 7 de Janeiro de 2014 as Directivas 78/176/CEE, 82/883/CEE, 92/112/CEE, 1999/13/CE, 2000/76/CE e 2008/1/CE, com a redacção que lhes foi dada pelos actos constantes da parte A do anexo IX, sem prejuízo das obrigações dos Estados-Membros no que diz respeito aos prazos de transposição para o direito nacional e de aplicação das directivas, constantes da parte B do anexo IX.
2. É revogada com efeitos a partir de 1 Janeiro 2016 a Directiva 2001/80/CE, com a redacção que lhe foi dada pelos actos constantes da parte A do anexo IX, sem prejuízo das obrigações dos Estados-Membros no que diz respeito aos prazos de transposição para o direito nacional e de aplicação das directivas, constantes da parte B do anexo IX.
3. As referências às directivas revogadas devem entender-se como sendo feitas à presente directiva e devem ser lidas de acordo com a tabela de correspondência constante do anexo X.
Artigo 82.o
Disposições transitórias
1. No que respeita às instalações que realizam actividades referidas no ponto 1.1, no que se refere a actividades com uma potência térmica nominal total superior a 50 MW, nos pontos 1.2 e 1.3, na alínea a) do ponto 1.4, nos pontos 2.1 a 2.6, 3.1 a 3.5, 4.1 a 4.6, no que se refere a actividades que digam respeito à produção por transformação química, nos pontos 5.1 e 5.2, para actividades abrangidas pela Directiva 2008/1/CE, nas subalíneas i) e ii) da alínea a) do ponto 5.3, no ponto 5.4, nas alíneas a) e b) do ponto 6.1, nos pontos 6.2 e 6.3, na alínea a) do ponto 6.4, na alínea b) do ponto 6.4, no que se refere a actividades abrangidas pela Directiva 2008/1/CE, na alínea c) do ponto 6.4 e nos pontos a 6.5 a 6.9 do anexo I da presente directiva que se encontrem em funcionamento e sejam titulares de uma licença antes de 7 de Janeiro de 2013 ou cujos operadores tenham apresentado um pedido de licença completo antes dessa data, desde que entrem em funcionamento até 7 de Janeiro de 2014, os Estados-Membros aplicam as disposições legislativas, regulamentares e administrativas aprovadas nos termos do n.o 1 do artigo 80.o a partir de 7 de Janeiro de 2014, com excepção das disposições do capítulo III e do anexo V.
2. Em relação às instalações que realizam actividades referidas no ponto 1.1, no que se refere a actividades com uma potência térmica nominal total de 50 MW, na alínea b) do ponto 1.4, nos pontos 4.1 a 4.6, no que se refere a actividades que digam respeito à produção por processo biológico, nos pontos 5.1. e 5.2, no que se refere a actividades não abrangidas pela Directiva 2008/1/CE, nas subalíneas iii) a v) da alínea a) do ponto 5.3, na alínea b) do ponto 5.3, nos pontos 5.5 e 5.6, na alínea c) do ponto 6.1, na alínea b) do ponto 6.4, no que se refere a actividades não abrangidas pela Directiva 2008/1/CE, e nos pontos 6.10 e 6.11 do anexo I, que se encontrem em funcionamento antes de 7 de Janeiro de 2013, os Estados-Membros aplicam as disposições legislativas, regulamentares e administrativas aprovadas em conformidade com a presente directiva a partir de 7 de Julho de 2015, exceptuando os capítulos III e IV e os anexos V e VI.
3. Em relação às instalações de combustão abrangidas pelo n.o 2 do artigo 30.o e pela parte 1 do anexo V, os Estados-Membros aplicam as disposições legislativas, regulamentares e administrativas adoptadas em conformidade com o n.o 1 do artigo 80.o, a partir de 1 de Janeiro de 2016.
4. Em relação às instalações de combustão a que se refere o n.o 3 do artigo 30.o, os Estados-Membros deixam de aplicar as disposições da Directiva 2001/80/CE a partir de 7 de Janeiro de 2013.
5. Em relação às instalações de combustão que co-incineram resíduos, o ponto 3.1 da parte 4 do anexo VI é aplicável até:
a)
31 de Dezembro de 2015, relativamente às instalações de combustão a que se refere o n.o 2 do artigo 30.o;
b)
7 de Janeiro de 2013, relativamente às instalações de combustão a que se refere o n.o 3 do artigo 30.o.
6. O ponto 3.2 da parte 4 do anexo VI é aplicável em relação às instalações de combustão que co-incineram resíduos a partir de:
a)
1 de Janeiro de 2016, relativamente às instalações de combustão a que se refere o n.o 2 do artigo 30.o;
b)
7 de Janeiro de 2013, relativamente às instalações de combustão a que se refere o n.o 3 do artigo 30.o.
7. O artigo 58.o é aplicável a partir de 1 de Junho de 2015. Até essa data, as substâncias ou misturas às quais são atribuídas, ou que devem ostentar, as advertências de perigo H340, H350, H350i, H360D ou H360F, ou as frases de risco R45, R46, R49, R60 ou R61 devido ao seu teor de compostos orgânicos voláteis classificados como cancerígenos, mutagénicos ou tóxicos para a reprodução no Regulamento (CE) n.o 1272/2008, são substituídas, na medida do possível, por substâncias ou misturas menos nocivas no mais curto prazo.
8. O n.o 5 do artigo 59.o é aplicável a partir de 1 de Junho de 2015. Até essa data, as emissões de compostos orgânicos voláteis aos quais tenham sido atribuídas, ou que devam ostentar, as advertências de perigo H340, H350, H350i, H360D ou H360F ou as frases de risco R45, R46, R49, R60 ou R61, ou de compostos orgânicos voláteis halogenados aos quais tenham sido atribuídas, ou que devam ostentar, as advertências de perigo H341 ou H351 ou as frases de risco R40 ou R68, são controladas em condições de confinamento na medida em que tal seja técnica e economicamente viável para salvaguardar a saúde pública e o ambiente, e não podem exceder os valores-limite de emissão relevantes estabelecidos na parte 4 do anexo VII.
9. O ponto 2 da parte 4 do anexo VII é aplicável a partir de 1 de Junho de 2015. Até essa data, no caso de emissões de compostos orgânicos voláteis halogenados aos quais sejam atribuídas, ou que devam ostentar, as advertências de perigo H341 ou H351 ou as frases de risco R40 ou R68, se o débito mássico da soma dos compostos conducentes à atribuição das advertências de perigo H341 ou H351 ou à rotulagem R40 ou R68 for igual ou superior a 100 g/h, é respeitado o valor-limite de emissão de 20 mg/Nm3. O valor-limite de emissão refere-se à soma das massas dos diversos compostos.
Artigo 83.o
Entrada em vigor
A presente directiva entra em vigor no vigésimo dia seguinte ao da sua publicação no Jornal Oficial da União Europeia.
Artigo 84.o
Destinatários
Os destinatários da presente directiva são os Estados-Membros.
Feito em Estrasburgo, em 24 de Novembro de 2010.