РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА
от 21 октомври 2010 година
относно насоки за политиките за заетост на държавите-членки
(2010/707/ЕС)
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 148, параграф 2 от него,
като взе предвид предложението на Европейската комисия,
като взе предвид становището на Европейския парламент (1),
като взе предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (2),
като взе предвид становището на Комитета на регионите (3),
като взе предвид становището на Комитета по заетостта (4),
като има предвид, че:
(1)
Договорът за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС) предвижда в член 145, че държавите-членки и Съюзът работят за изработването на координирана стратегия за заетостта, и по-специално за развитието на квалифицирана, обучена и адаптивна работна сила, както и на пазари на труда, които да могат да реагират бързо на икономическите промени, с оглед постигането на целите, изброени в член 3 от Договора за Европейския съюз (ДЕС). Държавите-членки, като имат предвид националните практики, свързани с отговорностите на социалните партньори, считат насърчаването на заетостта за въпрос от общ интерес и координират своите действия в това отношение в рамките на Съвета, в съответствие с разпоредбите на член 148 от ДФЕС.
(2)
ДЕС предвижда в член 3, параграф 3, че Съюзът има за цел да осигури пълна заетост и се бори срещу социалното изключване и дискриминацията и насърчава социалната справедливост и закрила, и същевременно предвижда инициативи на Съюза за осигуряване на координация на социалните политики на държавите-членки. Член 8 от ДФЕС предвижда, че във всичките си действия Съюзът полага усилия за премахване на неравенствата и за насърчаване на равенството между мъжете и жените. Член 9 от него предвижда, че при определянето и осъществяването на своите политики и дейности Съюзът взема предвид изискванията, свързани с насърчаването на висока степен на заетост, с осигуряването на адекватна социална закрила, с борбата срещу социалното изключване, както и с постигането на високо равнище на образование и обучение.
(3)
Договорът за функционирането на Европейския съюз предвижда, че насоките за заетостта и общите насоки на икономическите политики се приемат от Съвета, за да ръководят политиките на държавите-членки.
(4)
В основата на Лисабонската стратегия, стартирана през 2000 г., бе залегнала признатата необходимост ЕС да увеличи заетостта, производителността и конкурентоспособността си, като същевременно стимулира социалното сближаване в условията на световна конкуренция, технологична промяна, екологични предизвикателства и застаряващо население. Лисабонската стратегия беше стартирана отново през 2005 г. след междинен преглед, в резултат на който бе поставен по-силен акцент върху растежа и върху повече и по-добри работни места.
(5)
Лисабонската стратегия за растеж и работни места спомогна за постигането на консенсус относно основната насока на икономическата политика и политиката за заетостта на ЕС. Съгласно стратегията общите насоки на икономическите политики и насоките за заетостта бяха приети с Решение 2005/600/ЕО на Съвета (5) и преразгледани в Решение 2008/618/ЕО на Съвета (6). Двадесет и четирите насоки положиха основите на националните програми за реформи, очертавайки ключовите приоритети за реформи на макроикономическо, микроикономическо равнище и на равнище пазар на труда за Съюза като цяло. Въпреки това опитът показва, че в насоките не бяха определени достатъчно ясни приоритети и че връзките между тях можеше да бъдат по-здрави. Това ограничи тяхното въздействие върху разработването на националните политики.
(6)
Финансовата и икономическа криза, която започна през 2008 г., се изрази в значителни загуби на работни места и на потенциални резултати и доведе до драматично влошаване на публичните финанси. Европейският план за икономическо възстановяване обаче подпомогна държавите-членки в борбата им с кризата, частично чрез координирано фискално стимулиране, като еврото представляваше гарант за макроикономическата стабилност. В този смисъл кризата показа, че когато координирането на политиките на Съюза е засилено и ефективно приложено, то може да доведе до значителни резултати. Кризата също така открои тясната взаимозависимост на резултатите в областта на икономиката и заетостта на държавите-членки.
(7)
Комисията предложи да се разработи нова стратегия за следващото десетилетие, известна като стратегия „Европа 2020“, за да може Съюзът да излезе от кризата по-силен и да насочи икономиката си към интелигентен, устойчив и приобщаващ растеж, съчетан с висока степен на заетост, производителност и социално сближаване. Пет водещи цели, които са изброени в съответните насоки, представляват общите цели, които насочват действията на държавите-членки, като се отчитат различните им отправни позиции и национални обстоятелства, и които също насочват действията на Съюза.Държавите-членки следва освен това да положат всички усилия да постигнат националните цели и да отстранят препятствията, които ограничават растежа.
(8)
Като част от всеобхватните „стратегии за излизане“ от икономическата криза държавите-членки следва да проведат амбициозни реформи, за да осигурят макроикономическа стабилност, насърчаване на създаването на повече и по-добри работни места и устойчивост на публичните финанси, да подобрят конкурентоспособността и производителността, да намалят макроикономическите дисбаланси и да подобрят показателите на пазара на труда. Прекратяването на фискалното стимулиране следва да се осъществи и координира в рамките на Пакта за стабилност и растеж.
(9)
В рамките на стратегия „Европа 2020“ държавите-членки и Европейският съюз следва да проведат реформи, целящи „интелигентен растеж“, т.е. растеж, движен от познание и иновации. Реформите следва да целят подобряване на качеството на образованието и осигуряване на достъп за всеки, както и засилване на ефективността на научноизследователската дейност и бизнеса, и допълнително усъвършенстване на регулаторната рамка с цел насърчаване на иновациите и трансфера на познание навсякъде в Съюза. Реформите следва да насърчават предприемачеството, развитието на малките и средните предприятия (МСП) и да спомагат за превръщането на творчески идеи в иновативни продукти, услуги и процеси, които могат да създадат растеж, качествени и устойчиви работни места, териториално, икономическо и социално сближаване и да отговорят по-ефикасно на европейските и глобалните предизвикателства пред обществото. Извличането на максимума от информационните и от комуникационните технологии е решаващо в този контекст.
(10)
Политиките на Съюза и на държавите-членки, включително техните програми за реформи, следва да са насочени към „устойчив растеж“. Устойчив растеж означава изграждане на ефикасна по отношение на енергетиката и ресурсите, устойчива и конкурентоспособна икономика, справедливо разпределение на разходите и ползите и извличане на предимства от водещата роля на Европа в надпреварата за разработване на нови процеси и технологии, включително екологични технологии. Държавите-членки и Съюзът следва да осъществят необходимите реформи за намаляване на емисиите на парникови газове и за ефективно използване на ресурсите, което ще помогне и за предотвратяване на влошаването на околната среда и на загубата на биологично разнообразие. Те следва също да подобрят стопанската среда, да стимулират създаването на „зелени“ работни места и да подпомогнат предприятията да модернизират промишлената си база.
(11)
Политиките на Съюза и програмите за реформи на държавите-членки следва също да са насочени към „приобщаващ растеж“. Приобщаващ растеж означава изграждане на сплотено общество, в което хората имат възможността да предвиждат и управляват промяната, като в резултат на това участват активно в обществото и икономиката. Поради това реформите на държавите-членки следва да осигурят достъп и възможности за всички през техния жизнен цикъл, като по този начин намалят бедността и социалното изключване, посредством премахване на преградите за участие на пазара на труда, особено за жени, възрастни работници, млади хора, лица с увреждания и законни мигранти. Те също така следва да гарантират, че ползите от икономическия растеж достигат до всички граждани и всички региони и да насърчават стимулиращ заетостта растеж въз основа на принципа за достоен труд. Поради това осигуряването на ефективното функциониране на пазарите на труда посредством инвестиране в успешно преквалифициране, системи за образование и обучение, развитие на подходящи умения, повишаване на качеството на работните места и борба срещу сегментирането, структурната безработица, младежката безработица и бездействието, като същевременно се осигурява адекватна, устойчива социална закрила и активно приобщаване за предотвратяване и намаляване на бедността, като се отделя особено внимание на борбата с бедността при работещите и на намаляването на бедността сред групите, които са най-застрашени от социално изключване, включително децата и младежите, при спазване на договорената фискална консолидация, следва да заемат централно място в програмите на държавите-членки за реформи.
(12)
Засилването на участието на жените на пазара на труда е предпоставка за стимулирането на растежа и за преодоляването на демографските предизвикателства. Ето защо видимото присъствие на въпросите, свързани с равенството между половете, и включването им във всички приложими области на политиката са от решаващо значение за изпълнението на всички аспекти от насоките в държавите-членки. Следва да се създадат условия за подпомагане на предоставянето на подходящи, достъпни, висококачествени услуги, свързани с грижите за деца в предучилищна възраст. Следва да се прилага принципът за равно заплащане на мъжете и жените за равен труд или за труд с равна стойност.
(13)
Структурните реформи на Съюза и на държавите-членки могат ефективно да допринесат за растежа и работните места, ако увеличат конкурентоспособността на Съюза в световната икономика, открият нови възможности за европейските износители и предоставят конкурентен достъп до жизненоважен внос. Поради това в реформите следва да бъде отчетено тяхното отражение върху външната конкурентоспособност, за да се стимулира европейският растеж и присъствие на открити и справедливи пазари навсякъде по света.
(14)
Стратегия „Европа 2020“ трябва да бъде подкрепена с интегриран набор от европейски и национални политики, които държавите-членки и Съюзът следва да изпълняват изцяло и своевременно, с цел да постигнат положителните вторични ефекти от координираните структурни реформи и по-последователен принос на европейските политики за целите на стратегията. Насоките представляват рамка за държавите-членки по отношение на разработването, прилагането и наблюдението на националните политики в контекста на цялостната стратегия на ЕС. Държавите-членки следва да се ръководят от основните цели на стратегия „Европа 2020“, които са изброени в съответните насоки, при определянето на собствените си национални цели и всички междинни цели, като се отчитат техните относителни изходни позиции и национални особености и в съответствие с техните национални процедури за вземане на решения. В тези случаи държавите-членки може да пожелаят, когато е уместно, да използват показателите, разработени от Комитета по заетостта и Комитета за социална закрила. Водещата цел относно заетостта поставя акцент върху намаляването на безработицата сред уязвимите групи, включително сред младежите.
(15)
Политиката на сближаване и нейните структурни фондове са едни от важните механизми за постигането на приоритетите за интелигентен, устойчив и приобщаващ растеж в държавите-членки и регионите. В своите заключения от 17 юни 2010 г. Европейският съвет изтъкна колко е важно насърчаването на икономическото, социалното и териториалното сближаване, за да се допринесе за успеха на новата стратегия „Европа 2020“.
(16)
При разработването и прилагането на своите национални програми за реформа държавите-членки следва да гарантират ефективно управление на политиките за заетост, като вземат предвид тези насоки. Докато тези насоки са насочени към държавите-членки, стратегия „Европа 2020“ следва, когато е уместно, да се изпълнява, наблюдава и оценява в партньорство с всички национални, регионални и местни власти с активното участие на парламентите, както и на социалните партньори и представителите на гражданското общество, които да допринесат за разработването на националните програми за реформи, за тяхното изпълнение и за цялостната информация относно стратегията.
(17)
Стратегия „Европа 2020“ е подкрепена с по-малък набор от насоки, който заменя предишния набор от 24 насоки и последователно разглежда заетостта и общите въпроси на икономическите политики. Насоките за политиките за заетостта на държавите-членки, приложени към настоящото решение, са неразривно свързани с насоките за икономическите политики на държавите-членки и на Съюза, приложени към Препоръката на Съвета от 13 юли 2010 г. относно общи насоки за икономическите политики на държавите-членки и на Съюза (7). Заедно те образуват „Интегрирани насоки Европа 2020“.
(18)
Тези нови интегрирани насоки съответстват на заключенията на Европейския съвет. Те дават точни указания на държавите-членки за разработването на техните национални програми за реформи и за изпълнението на реформите, като отразяват взаимозависимостта и са в съответствие с Пакта за стабилност и растеж. Насоките за заетостта следва да съставляват основата за всички препоръки, специфични за отделните държави, които Съветът може да отправи към държавите-членки съгласно член 148, параграф 4 от ДФЕС, успоредно със специфичните за отделните държави препоръки, отправени към държавите-членки съгласно член 121, параграф 4 от този договор, с цел да се състави цялостен пакет препоръки. Насоките за заетостта следва да съставляват основата и за изготвянето на съвместния доклад по заетостта, изпращан ежегодно от Съвета и от Европейската комисията до Европейския съвет.
(19)
Комитетът по заетостта и Комитетът за социална закрила следва да наблюдават напредъка в областта на заетостта и социалните аспекти на насоките за заетостта в съответствие със своите мандати, основани на Договорите. Това наблюдение следва по-специално да се основава на дейностите в рамките на отворения метод на координация в областта на заетостта, социалната закрила и социалното приобщаване. Освен това Комитетът по заетостта следва да поддържа тесни контакти с други съответни подготвителни органи на Съвета, включително в областта на образованието.
(20)
Въпреки че настоящите насоки трябва да се изготвят ежегодно, те следва да не се изменят до 2014 г., за да се постави акцент върху изпълнението им,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Приемат се насоките за политиките за заетостта на държавите-членки, както са определени в приложението.
Член 2
Насоките се вземат предвид в политиките за заетостта на държавите-членки, които са изложени в националните програми за реформи.
Член 3
Адресати на настоящото решение са държавите-членки.
Съставено в Люксембург на 21 октомври 2010 година.
DECISÃO DO CONSELHO
de 21 de Outubro de 2010
relativa às orientações para as políticas de emprego dos Estados-Membros
(2010/707/UE)
O CONSELHO DA UNIÃO EUROPEIA,
Tendo em conta o Tratado sobre o Funcionamento da União Europeia, nomeadamente o n.o 2 do artigo 148.o,
Tendo em conta a proposta da Comissão Europeia,
Tendo em conta o parecer do Parlamento Europeu (1),
Tendo em conta o parecer do Comité Económico e Social Europeu (2),
Tendo em conta o parecer do Comité das Regiões (3),
Tendo em conta o parecer do Comité do Emprego (4),
Considerando o seguinte:
(1)
O artigo 145.o do Tratado sobre o Funcionamento da União Europeia (TFUE) prevê que os Estados-Membros e a União se empenharão em desenvolver uma estratégia coordenada em matéria de emprego e, em especial, em promover uma mão-de-obra qualificada, formada e susceptível de adaptação, bem como mercados de trabalho que reajam rapidamente às mudanças económicas, tendo em vista alcançar os objectivos enunciados no artigo 3.o do Tratado da União Europeia (TUE). Tendo em conta as práticas nacionais relativas às responsabilidades dos parceiros sociais, os Estados-Membros considerarão a promoção do emprego uma questão de interesse comum e coordenarão a sua acção neste domínio no âmbito do Conselho, nos termos do disposto no artigo 148.o do TFUE.
(2)
O TUE prescreve, no n.o 3 do artigo 3.o, que a União tem como meta o pleno emprego e combate a exclusão social e as discriminações e promove a justiça e a protecção sociais prevendo que a União pode tomar iniciativas para garantir a coordenação das políticas sociais dos Estados-Membros. O artigo 8.o do TFUE estabelece que, na realização de todas as suas acções, a União terá por objectivo eliminar as desigualdades e promover a igualdade entre homens e mulheres. O artigo 9.o do TFUE prevê que, na definição e execução das suas políticas e acções, a União tem em conta as exigências relacionadas com a promoção de um elevado nível de emprego, com a garantia de uma protecção social adequada, com a luta contra a exclusão social e com um elevado nível de ensino e formação.
(3)
O TFUE estabelece que o Conselho deverá adoptar orientações em matéria de emprego e orientações gerais das políticas económicas, a fim de guiar as políticas dos Estados-Membros.
(4)
A Estratégia de Lisboa, lançada em 2000, assentava no reconhecimento da necessidade de a UE aumentar o emprego, a produtividade e a competitividade, reforçando simultaneamente a coesão social, perante a concorrência à escala mundial, a evolução tecnológica, os desafios ambientais e o envelhecimento da população. A Estratégia de Lisboa foi relançada em 2005, após uma avaliação intercalar que levou a que fosse colocada uma maior tónica no crescimento e em mais e melhores empregos.
(5)
A Estratégia de Lisboa para o Crescimento e o Emprego contribuiu para criar um consenso em torno da direcção geral que nortearia as políticas económicas e de emprego da UE. Tanto as orientações gerais das políticas económicas, como as orientações em matéria de emprego foram adoptadas pela Decisão 2005/600/CE do Conselho (5), tendo sido revistas mediante a Decisão 2008/618/CE (6) ao abrigo da referida estratégia. As 24 orientações lançaram os alicerces para os programas nacionais de reforma, sendo nelas definidas as principais prioridades das reformas a nível macroeconómico, microeconómico e do mercado de trabalho para a União no seu conjunto. Todavia, a experiência demonstrou que as orientações não fixaram prioridades suficientemente claras e que a respectiva interligação deveria ter sido mais forte, o que limitou o seu impacto na definição das políticas nacionais.
(6)
A crise financeira e económica desencadeada em 2008 resultou numa perda significativa de postos de trabalho e numa redução substancial do produto potencial, tendo estado na origem de uma grave deterioração das finanças públicas. Todavia, o Plano de Relançamento da Economia Europeia contribuiu para que os Estados-Membros dessem uma resposta à crise, em parte através de um estímulo orçamental coordenado, com o euro a assegurar uma base para a estabilidade macroeconómica. Por conseguinte, a crise demonstrou que, quando a coordenação das políticas da União é reforçada e se torna eficaz, pode trazer resultados significativos. Permitiu igualmente pôr em evidência a estreita interdependência entre o desenvolvimento dos Estados-Membros em matéria económica e de emprego.
(7)
A Comissão propôs que fosse definida uma nova estratégia para a próxima década, conhecida como «Estratégia Europa 2020», destinada a permitir à União sair mais fortalecida da crise e orientar a sua economia para um crescimento inteligente, sustentável e inclusivo, acompanhado de um elevado nível de emprego, de produtividade e de coesão social. Cinco grandes objectivos, enumerados nas orientações pertinentes, são objectivos comuns pelos quais se pautará a acção dos Estados-Membros, tendo em conta as respectivas situações e circunstâncias nacionais, e que também pautam a acção da União.
(8)
No quadro das estratégias globais de saída da crise económica, os Estados-Membros deverão realizar reformas ambiciosas, a fim de assegurar a estabilidade macroeconómica, a promoção de mais e melhores empregos e a sustentabilidade das finanças públicas, melhorar a competitividade e a produtividade, reduzir os desequilíbrios macroeconómicos e melhorar o desempenho dos mercados de trabalho. A retirada do estímulo orçamental deverá ser concretizada e coordenada no quadro do Pacto de Estabilidade e Crescimento.
(9)
No âmbito da Estratégia Europa 2020, os Estados-Membros e a União Europeia deverão aplicar reformas que visem um «crescimento inteligente», ou seja, um crescimento impulsionado pelo conhecimento e pela inovação. As reformas deverão ter por objectivo melhorar a qualidade do ensino e garantir o acesso por parte de todos, bem como reforçar o desempenho no domínio da investigação, dos negócios das empresas e aperfeiçoar mais o quadro regulamentar no intuito de promover a inovação e a transmissão de conhecimentos em toda a União. Por outro lado, as reformas deverão fomentar o espírito empresarial e o desenvolvimento das pequenas e médias empresas (PME), e contribuir para transformar ideias criativas em produtos, serviços inovadores e indispensáveis do ponto de vista social, processos susceptíveis de promover o crescimento, a criação de emprego de qualidade e sustentável, a coesão territorial, económica e social, bem como ajudar a enfrentar de forma mais eficiente os desafios societais que se colocam a nível europeu e mundial. Neste contexto, assume uma importância fundamental tirar o maior partido possível das tecnologias da informação e da comunicação.
(10)
As políticas da União e dos Estados-Membros, nomeadamente os respectivos programas de reforma, deverão procurar alcançar um «crescimento sustentável». Este implica a criação de uma economia eficiente em termos energéticos e de recursos, sustentável e competitiva, baseada numa repartição equitativa dos custos e dos benefícios e que tire partido da liderança da Europa na corrida ao desenvolvimento de novos processos e tecnologias, incluindo as tecnologias «verdes». Os Estados-Membros e a União deverão executar as reformas necessárias para reduzir as emissões de gases com efeito de estufa e utilizar os recursos de forma eficiente, o que também ajudará a evitar a degradação ambiental e a perda de biodiversidade. Deverão igualmente melhorar o quadro empresarial, fomentar a criação de empregos «verdes» e ajudar as empresas a modernizar a sua base industrial.
(11)
As políticas da União e os programas de reforma dos Estados-Membros deverão igualmente visar o «crescimento inclusivo». Por este conceito, entende-se a criação de uma sociedade coesa em que os cidadãos estejam capacitados para antecipar e gerir a mudança e, em consequência, participar activamente na sociedade e na economia. As reformas dos Estados-Membros deverão assim assegurar o acesso e oportunidades para todos ao longo da vida, reduzindo deste modo a pobreza e a exclusão social, através da eliminação dos obstáculos à participação no mercado de trabalho, nomeadamente por parte das mulheres, dos trabalhadores mais idosos, dos jovens, das pessoas com deficiência e dos migrantes legais. Deverão igualmente garantir que todos os cidadãos e todas as regiões tirem partido dos benefícios do crescimento económico e promover o crescimento gerador de emprego, com base nos princípios do trabalho digno. Convém assim que os Estados-Membros coloquem no âmago dos seus programas de reforma o funcionamento eficaz dos mercados de trabalho mediante o investimento em transições bem-sucedidas, em sistemas de ensino e formação, o desenvolvimento de qualificações adequadas, a melhoria da qualidade do emprego e o combate à segmentação, ao desemprego estrutural, ao desemprego dos jovens e à inactividade, assegurando simultaneamente uma protecção social adequada e sustentável, bem como a inclusão activa com vista a prevenir e reduzir a pobreza, dando particular atenção à luta contra a pobreza entre os trabalhadores, nomeadamente entre os grupos mais expostos ao risco de exclusão social, incluindo as crianças e os jovens, sem descurar a consolidação orçamental acordada.
(12)
Uma maior participação das mulheres no mercado de trabalho é uma condição indispensável para estimular o crescimento e para fazer face aos desafios demográficos. Por conseguinte, é crucial integrar de forma visível o princípio da igualdade de género em todos os domínios de acção pertinentes, para que todos os aspectos das orientações possam ser executados nos Estados-Membros. Deverão ser criadas condições para apoiar a prestação de serviços de acolhimento de crianças em idade pré-escolar adequados, de elevada qualidade e a preços razoáveis. É assegurada a aplicação do princípio da igualdade de remuneração entre homens e mulheres, por trabalho igual ou de valor igual.
(13)
As reformas estruturais da União e dos Estados-Membros podem contribuir de forma eficaz para o crescimento e o emprego se aumentarem a competitividade da União na economia mundial, propiciarem à Europa novas oportunidades de exportação e garantirem o acesso concorrencial a importações vitais. Por conseguinte, as reformas deverão ter em conta as suas repercussões em termos de competitividade externa, a fim de promoverem o crescimento e a participação da Europa em mercados abertos e equitativos à escala mundial.
(14)
A Estratégia Europa 2020 deverá alicerçar-se num conjunto integrado de políticas europeias e nacionais, a que os Estados-Membros e a União deverão dar plena execução em tempo útil, no intuito de tirar partido das repercussões positivas das reformas estruturais coordenadas e de um contributo mais coerente das políticas europeias para os objectivos da estratégia. As orientações constituem um quadro para os Estados-Membros na concepção, execução e acompanhamento das políticas nacionais no contexto da estratégia global da UE. Os grandes objectivos da Estratégia Europa 2020 enumerados nas orientações relevantes deverão guiar os Estados-Membros na definição das suas próprias metas e subobjectivos nacionais, tendo em conta as respectivas situações e circunstâncias nacionais à partida, em conformidade com os respectivos processos de tomada de decisões nacionais. Sempre que o fizerem, os Estados-Membros poderão querer basear-se nos indicadores elaborados pelo Comité do Emprego ou pelo Comité da Protecção Social, conforme adequado. O grande objectivo do emprego chama a atenção para a redução da taxa de desemprego nos grupos vulneráveis, incluindo os jovens.
(15)
A política de coesão e os respectivos fundos estruturais constituem um dos numerosos mecanismos primordiais para atingir os objectivos prioritários de um crescimento inteligente, sustentável e inclusivo a nível dos Estados-Membros e das regiões. Nas suas conclusões de 17 de Junho de 2010, o Conselho Europeu salientou a importância de promover a coesão económica, social e territorial, a fim de contribuir para o êxito da nova Estratégia Europa 2020.
(16)
Na concepção e execução dos seus programas nacionais de reforma, tendo em conta as presentes orientações, os Estados-Membros asseguram a aplicação efectiva das políticas de emprego. Muito embora as presentes orientações sejam dirigidas aos Estados-Membros, a estratégia Europa 2020 deverá ser aplicada, acompanhada e avaliada em parceria com todas as autoridades nacionais, regionais e locais, em estreita associação com os parlamentos, bem como os parceiros sociais e os representantes da sociedade civil, que contribuirão para a elaboração dos programas nacionais de reforma, para a sua execução e para a comunicação global sobre a referida estratégia.
(17)
A Estratégia Europa 2020 assenta num conjunto mais reduzido de orientações, que substituem as vinte e quatro orientações precedentes e abordam de forma coerente as questões relacionadas com o emprego e a política económica geral. As orientações aplicáveis às políticas de emprego dos Estados-Membros, que figuram em anexo à presente decisão, estão intrinsecamente ligadas às orientações para as políticas económicas dos Estados-Membros e da União, incluídas em anexo à Recomendação do Conselho, de 13 de Julho de 2010, relativa às orientações gerais para as políticas económicas dos Estados-Membros e da União (7). Formam, no seu conjunto, as «Orientações Integradas Europa 2020».
(18)
Estas novas orientações integradas estão em consonância com as conclusões do Conselho Europeu. Fornecem orientações precisas aos Estados-Membros sobre a definição dos seus programas nacionais de reforma e a aplicação dessas reformas, reflectindo a respectiva interdependência e estando em consonância com o Pacto de Estabilidade e Crescimento. As orientações em matéria de emprego deverão servir de base para recomendações específicas que o Conselho pretenda eventualmente dirigir aos Estados-Membros ao abrigo do n.o 4 do artigo 148.o do TFUE, a par das recomendações específicas por país que forem dirigidas aos Estados-Membros ao abrigo do n.o 4 do artigo 121.o desse Tratado, a fim de constituírem um pacote coerente de recomendações. As orientações para o emprego deverão servir igualmente de base para a elaboração do relatório conjunto sobre o emprego, que o Conselho e a Comissão Europeia enviarão anualmente ao Conselho Europeu.
(19)
De acordo com os respectivos mandatos baseados no Tratado, o Comité do Emprego e o Comité da Protecção Social deverão acompanhar a evolução da situação no que se refere aos aspectos sociais e do emprego das orientações para o emprego. Este acompanhamento deverá basear-se em especial nas actividades no âmbito do método aberto de coordenação em matéria de emprego e de protecção social e de inclusão social. Além disso, o Comité do Emprego deverá manter um contacto estreito com outras instâncias preparatórias competentes do Conselho, nomeadamente no domínio da educação.
(20)
Muito embora devam ser elaboradas anualmente, as presentes orientações deverão manter-se estáveis até 2014, a fim de garantir que seja dada ênfase à respectiva aplicação,
ADOPTOU A PRESENTE DECISÃO:
Artigo 1.o
São adoptadas as Orientações para as Políticas de Emprego dos Estados-Membros, conforme apresentadas em anexo.
Artigo 2.o
Nas suas políticas de emprego, os Estados-Membros terão em conta as orientações, devendo as referidas políticas ser objecto de relatórios no quadro dos programas nacionais de reforma.
Artigo 3.o
Os Estados-Membros são os destinatários da presente decisão.
Feito no Luxemburgo, em 21 de Outubro de 2010.