РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 12 юни 2012 година
относно мерките SA. 27420 (C 12/2009) (ex N 19/2009), прилагани от Финландия за Osuuskunta Karjaportti
(нотифицирано под номер C(2012) 3249)
(Само версиите на финландски и шведски език са автентични)
(текст от значение за ЕИП)
(2013/8/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
Като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално първата алинея от член 108, параграф 2 от него,
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
като покани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с посочените по-горе разпоредби и като взе предвид техните мнения (1),
като има предвид, че:
1. ПРОЦЕДУРА
(1)
С писмо от 15 януари 2009 г. Финландия уведоми Комисията за помощ за оздравяване, състояща се от гаранция и разсрочване на дълг в полза на Osuuskunta Karjaportti (наричано по-нататък „Karjaportti“; чието дружествено наименование към момента на уведомяването беше Järvi-Suomen Portti Osuuskunta). С писма от 5 февруари 2009 г., 11 февруари 2009 г., 16 февруари 2009 г. и 20 февруари 2009 г. Финландия предостави допълнителна информация на Комисията.
(2)
С писмо от 8 април 2009 г. Комисията уведоми Финландия за решението си да открие процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС) (2) по отношение на мерките, предмет на уведомлението, и няколко мерки, предоставени в миналото. След това решение за откриване на процедурата, Финландия предостави допълнителна информация на Комисията с писмо от 13 май 2009 г.
(3)
Решението на Комисията за откриване на процедурата беше публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (3). Комисията покани заинтересованите страни да представят мненията си относно мерките за помощ.
(4)
Комисията получи мнения от една заинтересована страна. Тя ги препрати на Финландия, на която бе дадена възможност да изрази мнението си. Това мнение беше получено с писмо от 28 август 2009 г. Финландия предостави допълнителна информация по електронна поща на 3 ноември 2009 г.
(5)
С писмо от 15 декември 2009 г., Комисията уведоми Финландия за решението си да разшири обхвата на процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от ДФЕС по отношение на допълнителни мерки за помощ, предоставени в миналото. Финландия представи допълнителна информация с писмо от 12 февруари 2010 г.
(6)
Решението на Комисията за разширяване на обхвата на процедурата беше публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (4). Комисията покани заинтересованите страни да представят мненията си относно мерките за помощ. Комисията не получи допълнителни мнения от заинтересованите страни.
(7)
На 1 март 2010 г. Финландия уведоми службите на Комисията, че е оттеглила уведомлението относно гаранцията в полза на Karjaportti. С писмо от 26 март 2010 г. Комисията уведоми Финландия, че ще разгледа оттеглянето на уведомлението относно гаранцията в окончателното решение, заедно с другите мерки, които са предмет на оценката. Освен това Комисията отправи въпроси във Финландия, на които Финландия отговори с писмо от 22 април 2010 г. Комисията изпрати искане за информация до Финландия на 15 юли 2010 г., на което Финландия отговори на 20 август 2010 г. Друго искане за информация бе изпратено от Комисията на 28 септември 2010 г., на което Финландия отговори на 29 ноември 2010 г. На последно място, Комисията поиска допълнителна информация с писмо от 16 ноември 2011 г. Финландия представи тази информация на 16 декември 2011 г.
2. БЕНЕФИЦИЕР
2.1. Кооперацията Karjaportti
(8)
Karjaportti е кооперативно дружество, разположено в Mikkeli, с производствени мощности в Mikkeli и Kouvola, които се намират в Източна Финландия (Itä-Suomi) - регион, който отговаря на условията за регионална помощ съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС. Кооперативът първоначално е бил създаден през 1914 г. През 1950 г. той е бил наречен Osuusteurastamo Karjaportti, от 31 декември 2002 г. дружественото му наименование е било като Järvi-Suomen Portti Osuuskunta, а от 14 декември 2010 г. насам наименованието му е Karjaportti. Към днешна дата в Karjaportti работят 300 постоянни работници, както и допълнителни 100 -120 сезонни работници през пролетта и лятото.
(9)
Karjaportti осъществява дейност в сектора на производство на храни, а именно в областта на преработката на месо в продукти, като кюфтета и колбаси. Освен това кооперативът продава пакетирано месо, парчета месо и кланични трупове. Karjaportti изнася малки количества в други държави членки.
2.2. Финансово състояние на Karjaportti
(10)
От 1 декември 2004 г. Karjaportti е предмет на процедура по преструктуриране, надзиравана от съд съгласно Закона за преструктуриране на предприятия 47/1993 (5) (наричана по-нататък „процедура по преструктуриране, надзиравана от съд“. За по-подробна информация относно процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд вж. съображения 31-43).
(11)
Подробна информация относно финансовото състояние на Karjaportti преди и по време на процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд, е представена в следната таблица:
Таблица I
Основни финансови данни на Karjaportti в ЕВРО
Година
Оборот
Оперативен резултат
Нетен резултат (печалба/загуба)
Дефицит за предишни отчетни периоди
Акционерен капитал/резерви и непредвидени разходи
Баланс на собствения капитал
2000 г.
139 620 882
8 682
-1 169 091
7 681 411/ 10 247 107
8 893 097
2001 г.
139 748 861
2 082 662
549 865
7 812 809/ 9 078 473
9 442 963
2002 г.
135 781 234
2 259 488
14 382
7 783 428/ 9 559 942
17 357 751
2003 г.
128 354 480
-3 299 914
-6 009 055
7 585 778/ 9 506 525
11 083 248
2004 г.
125 849 631
-3 972 464
-10 686 420
7 234 608/ 3 497 953
46 141
2005 г.
101 507 619
-6 629 915
-9 235 908
-7 404 955
7 772 913/ 216 662
-8 651 289
2006 г.
99 802 293
-3 485 054
4 277 565
-16 640 864
8 141 610/ 216 662
-4 005 028
2007 г.
86 962 069
-8 916 539
-7 943 878
-12 363 299
6 244 277/ 216 662
-13 846 239
2008 г.
80 901 753
-3 791 985
-2 770 037
-20 307 178
5 768 185/ 216 662
-17 092 368
2009 г.
64 793 763
305 936
-2 124 435
-23 077 214
5 077 160/ 216 662
-19 907 828
(12)
През 2008 г. финландските данъчни органи на два пъти започват процедура по несъстоятелност срещу Karjaportti. При първата процедура на 7 октомври 2008 г. те са представили разпореждане за изплащане на 461 579 EUR. Заявлението за започване на процедура бе оттеглено след това от данъчните органи. На 1 декември 2008 г. за втори път е започнала процедура с разпореждане за изплащане на 981 658 EUR. Процедурата по несъстоятелност срещу Karjaportti е била прекратена през юни 2009 г., тъй като кооперативът е изплатил непогасения дълг на данъчните органи.
3. ОПИСАНИЕ НА МЕРКИТЕ
(13)
Разглежданите мерки се състоят от мерки, предоставени от община Mikkeli, в която е разположен Karjaportti, и мерки, предоставени от Finnvera Oyj (наричано по-нататък „Finnvera“). Finnvera е специализирано финансиращо дружество, собственост на Финландия, което е официалната агенция за експортно кредитиране на Финландия (6). Предоставените от община Mikkeli мерки първо са описани по-долу (раздел 3.1.), след което са описани мерките, предоставени от Finnvera (раздел 3.2.).
3.1. Мерки, предоставени от община Mikkeli
3.1.1. Гаранция, предоставена на 12 юни 2000 г. (мярка 1), и прехвърляне на земя (мярка 2)
(14)
Мярка 1: С решение от 12 юни 2000 г. общинският съвет на Mikkeli е предоставил абсолютна гаранция („takaus“) на Karjaportti, която покрива 100 % от бъдещия заем, възлизащ на 25 млн. FIM (приблизително 4,2 млн. EUR (7)). Заемът е бил предоставен на Karjaportti през септември 2000 г. при фиксиран лихвен процент от 5,35 % и за срок от 10 години от банката Tapiola Pankki Oy („Tapiola“). В същото време гаранцията е била приведена в действие от изпълнителния орган на община Mikkeli, с подписването на гаранционното споразумение. Гаранцията е била предоставена без гаранционна такса и като абсолютна гаранция, при която гарантът носи отговорност за главницата като за свой собствен дълг, което означава, че кредиторът може да поиска възстановяване на главницата от гаранта, когато главницата стане дължима. Гарантираният заем е бил предоставен за финансиране на изграждането на производствени съоръжения в окръг Tikkala в Mikkeli (8).
(15)
Гаранцията е била обезпечена посредством вече съществуващите ипотеки върху недвижими имоти с регистрирана стойност в размер на 7,5 млн. FIM (1 261 409 EUR) (9). При предоставянето на мярка 1 около 3 млн. FIM от ипотеките върху недвижими имоти са били в наличност като обезпечение. Освен това гаранцията е била обезпечена с ипотеки върху активи на дружеството (10) с регистрирана стойност съответно в размер на 25 млн. FIM и 30,5 млн. FIM за движими активи на Karjaportti.
(16)
При започването през декември 2004 г. на процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд, Tapiola е поискало изплащане на непогасените дългове на Karjaportti от община Mikkeli в рамките на гаранцията. След извършването на тези плащания към Tapiola, община Mikkeli е заела позицията на кредитор на Karjaportti на мястото на Tapiola (вж. съображение 34).
(17)
Мярка 2: Освен това през 2000 г. от селската област Mikkeli на Karjaportti е бил прехвърлен парцел за построяването на производствено съоръжение в Tikkala (11). Размерът на парцела е бил 152 366 m2 и община Mikkeli е предоставила този парцел безвъзмездно на Karjaportti, т.е. не е била платена никаква покупна цена. Освен това община Mikkeli е поела ангажимент за прехвърлянето на земята, подготвена за застрояване. За тази цел община Mikkeli е възстановила на Karjaportti разходите за изравняването на земята, в размер на 2 000 000 FIM (приблизително 336 376 EUR) (12).
(18)
На Karjaportti са били предоставени и други мерки за изграждането на производственото съоръжение в Tikkala. Finnvera е предоставило заеми и гаранции в размер на 20 000 000 FIM (приблизително 3 363 759 EUR), а Министерство на заетостта и икономиката (тогава: Министерство на търговията и промишлеността) е предоставило преки безвъзмездни средства, които възлизат на 15 000 000 FIM (приблизително 2 552 819 EUR).
(19)
Като цяло мерките, описани в съображения 14-18, които е трябвало да бъдат предоставени за изграждането на производственото съоръжение в Tikkala, са имали номинална стойност от 63 783 719 FIM (приблизително 10 757 652 EUR). Брутният еквивалент на помощта по предоставените мерки е възлизал на 3 617 143 EUR, съгласно информацията, предоставена в следната таблица:
Таблица II
Брутен еквивалент на помощта по предоставените мерки в евро
Мярка
Сума
Брутен еквивалент на помощта
Гаранция от община Mikkeli
4 204 698
345 786
Прехвърляне на земя от община Mikkeli
300 000
300 000
Изравняване на парцела, платено от община Mikkeli
336 376
336 376
Заем от Finnvera
1 681 879
82 162
Преки безвъзмездни средства от Министерство на търговията и промишлеността
2 552 819
2 552 819
ОБЩО
10 757 652
3 617 143
(20)
Брутният еквивалент на помощта на гаранцията, предоставена от община Mikkeli е бил изчислен от Финландия по следния начин: тя е сравнила пазарният лихвен процент за сходна гаранция (1,75 %) с гаранционната премия, която действително е начислена от община Mikkeli (0 %). Елементът на помощ при гаранцията е равен на разликата между двете премии, тоест на 1,75 %. Ако община Mikkeli е начислила премия при този лихвен процент, тя би събрала 2 406 250 FIM като премии по време на срока на валидност на гаранцията от десет години, което - сконтирано с лихвен процент от 5,7 % от датата, на която е била предоставена гаранцията, би възлизало на 1 055 949 FIM (около 345 786 EUR).
(21)
Брутният еквивалент на помощта за заема от Finnvera е бил изчислен от Финландия по следния начин: тя е сравнила лихвата, която Finnvera е начислила за заема (шестмесечен Euribor плюс 1,75 %) с референтния лихвен процент в съответствие с Известието на Комисията относно метода за определяне на референтните и сконтови лихвени проценти (13), който е бил валиден към момента на предоставяне на заема. Елементът на помощ е равен на разликата между двата лихвени процента през периода на продължителност на заема (10 години). Комисионната, която Karjaportti е трябвало да плати за заема (0,5 %), е била приспадната от резултата от изчислението. Сконтиран с лихвен процент от 5,7 % на датата, на която е била предоставена гаранцията, елементът на помощта е възлизал на 82 162 EUR.
(22)
Инвестиционни разходи, които отговарят на условията за допустимост, са били изчислени въз основа на разходите, свързани с цените на придобиване, съгласно разбивката, предоставена в следната таблица:
Таблица III
Разбивка на разходите по проекта, свързани с цените на придобиване, в евро
Земя и сгради
14 208 192
Машини и оборудване
11 155 379
Офис оборудване / софтуер
572 356
ОБЩО
25 935 928
(23)
Елементът на помощ в размер на 3 617 143 EUR съответства на интензитет на помощ от 13,95 % от общите допустими разходи в размер на 25 935 928 EUR.
(24)
Karjaportti е кандидатствало за предоставените от община Mikkeli мерки преди започването на работата по инвестиционния проект (14). Мерките са били предприети от Финландия за насърчаване на регионалното развитие. С новия производствен обект броят на работните места в региона следва да се повиши от около 400 до 550 или 600.
3.1.2. Покупка на земя (мярка 3)
(25)
На 28 февруари 2002 г. община Mikkeli е закупила шест имота и една сграда от Karjaportti, като съответните договори за наем са останали в сила спрямо нея. Заплатената покупна цена е била в размер на 6 646 787 EUR (15). Към датата на приключване на покупката на имоти от община Mikkeli, и - в случая на един имот - към датата, на която собствеността му е била прехвърлена на община Mikkeli, имотите са били освободени от ипотеки.
3.1.3. Гаранция, предоставена на 8 март 2004 г. (мярка 4)
(26)
С решение от 8 март 2004 г. общинският съвет на Mikkeli е предоставил гаранция, която покрива 100 % от заема в размер на 607 054 EUR, който се отпуска от Tapiola. На 14 април 2004 г. заемът е бил отпуснат при фиксиран лихвен процент от 4 % с продължителност от 10 години. Гаранцията е била предоставена без гаранционна такса и като абсолютна гаранция. Заемът и гаранцията съответно са били дадени, за да заменят отпуснат от Tapiola заем, за който община Mikkeli първоначално е предоставила гаранция с решение от 2 ноември 1992 г. Първоначалният заем е възлизал на 7,5 млн. FIM (1 261 409 EUR) и е бил предоставен при лихвен процент от 4,5 % за срок от 10 години
(27)
Гаранцията е била обезпечена посредством ипотеки върху недвижимостите, съставляващи производствения обект в Tikkala, които вече са били използвани като обезпечение по мярка 1. Освен това община Mikkeli е имала ипотека върху активи на дружеството на стойност от 25 млн. FIM, регистрирана в регистъра за ипотеки върху активи на дружеството. Тази ипотека върху активи на дружеството също е била вече използвана като обезпечение за мярка 1.
(28)
Когато през декември 2004 г. е започнала процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд, Tapiola е поискала изплащане на непогасените дългове на Karjaportti от община Mikkeli в рамките на гаранцията. След като е извършила тези плащания, община Mikkeli е встъпила в правата на кредитор на Karjaportti на мястото на Tapiola (вж. съображение 34).
3.1.4. Гаранция, предоставена на 10 май 2004 г. (мярка 5)
(29)
С решение от 10 май 2004 г. общинският съвет на Mikkeli е предоставил абсолютна гаранция, която покрива 100 % от заема в размер на 1,7 млн. EUR, който се отпуска от Tapiola. Впоследствие на 8 юни 2004 г. Tapiola е решило да отпусне 3-годишен инвестиционен заем в размер на 1,7 млн. EUR при променлив лихвен процент от 12-месечен Euribor плюс фиксиран марж от 0,3 %. Гаранцията е била предоставена без гаранционна такса и като абсолютна гаранция. Гаранцията е била обезпечена посредством същата ипотека върху недвижимости, съставляващи производствения обект в Tikkala като мярка 1 и мярка 4 и същата ипотека върху активи на дружеството (16), притежавана от община Mikkeli. Освен това община Mikkeli е получила нов инструмент за ипотечно обезпечение с регистрирана стойност в размер на 1 135 268 EUR за производствения обект в Tikkala като особен залог.
(30)
При започването през декември 2004 г. на процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд, Tapiola е поискало изплащане на непогасените дългове на Karjaportti от община Mikkeli в рамките на гаранцията. След извършването на тези плащания, община Mikkeli е встъпила в правата на кредитор на Karjaportti на мястото на Tapiola (вж. съображение 34).
3.1.5. Мерки, предприети при процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд (мярка 6)
(31)
На 17 ноември 2004 г. Karjaportti, заедно с кредиторите Nordea Bank Finland Abp (наричано по-нататък „Nordea Bank“), Nordea Rahoitus Suomi Oy (наричано по-нататък „Nordea Financing“) и OKO Osuuspankkien Keskuspankki Oyj (от 1 март 2008 г. това дружество се нарича Pohjola Pankki Oyj; наричано по-нататък „OKO/Pohjola Bank“), са започнали процедура по преструктуриране, надзиравана от съд, в окръжния съд на Mikkeli. В съответствие с финландското право, такава процедура по преструктуриране може да бъде предприета с цел да се възстанови жизнеспособната дейност на длъжник в затруднение, да се осигури неговата трайна жизнеспособност и да се постигне уреждане на дълга (17). Процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд, по отношение на Karjaportti е започнала с решение на Окръжния съд на Mikkeli на 1 декември 2004 г. По закон - от започването на процедурата длъжникът няма право да погасява дълговете, подлежащи на преструктуриране, или да предоставя гаранции за такива дългове (18). Дълговете, подлежащи на преструктуриране, са всички дългове, натрупани преди датата на започване на процедурата.
(32)
Впоследствие, на 23 юни 2005 г. пред окръжния съд е била представена програма за преструктуриране, а на 30 ноември 2005 г. - преразгледана програма за преструктуриране. Продължителността на програмата за преструктуриране, която е била одобрена от окръжния съд на 30 януари 2006 г., е десет години (до 1 юли 2015 г.). В периода между 2004 г. и 2008 г. Karjaportti е прекратило 372 трудови договора и е прехвърлило към подизпълнители някои свои дейности, като например дейности по закупуване, клане и транжиране.
(33)
Като цяло около [30-70] (19) C(2012)3249- % от дълговете, подлежащи на преструктуриране, които са предмет на процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд, са били дължими на частни кредитори. Частните кредитори, които имат най-големи дялове от тези дългове, са били горепосочените банки Nordea Bank и OKO/Pohjola Bank, както и Nordea Financing.
(34)
На 16 декември 2004 г. във връзка с тази процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд, Tapiola е поискало от община Mikkeli изплащане на неизплатените суми по трите заема, гарантирани от община Mikkeli, описани в горепосочените точки 3.1.1, 3.1.3 и 3.1.4. След изплащането на сумите на Tapiola, община Mikkeli е станала кредитор на Karjaportti по отношение на общата сума от трите непогасени заема, която е била в размер на 5 356 895 EUR. Заемите са били гарантирани от обезпечението, описано в съображения 15, 27 и 29.
(35)
Освен това община Mikkeli е предявила иск за вземания в размер на 682 087 EUR в рамките на процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд, относно неплатените такси към службата за общинските имоти, отдела за управление на водите на Mikkeli и отдела за управление на отпадъците на Mikkeli. Тези вземания също са били гарантирани от обезпечението, описано в съображения15, 27 и 29.
(36)
Заемите и другите дългове (неплатени такси) към община Mikkeli са били отчетени като големи обезпечени дългове (20) при процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд. Другите големи обезпечени вземания са били притежавани от частни кредитори (Nordea Bank, Nordea Financing, OKO/Pohjola Bank), както и от Finnvera (21).
Таблица IV
Големи обезпечени дългове в евро
Кредитор на обезпечените големи дългове
Сума
Дял в %
Nordea Bank
[…](*)
[10-40] %
Nordea Financing
[…]
[0-20] %
OKO/Pohjola Bank
[…]
[10-40] %
Finnvera
[…]
[10-40] %
Община Mikkeli - заеми, дължими за задействани гаранции
[…]
[10-40] %
Община Mikkeli - други дългове (неплатени такси)
[…]
[0-20] %
ОБЩО
24 579 150
100 %
(37)
По отношение на заемите и другите дългове (неплатени такси) към община Mikkeli в програмата за преструктуриране са предвидени следните мерки:
(38)
Заемът от община Mikkeli в размер на 5 356 895 EUR е бил разглеждан като „обезпечен дълг“ и бе разделен на две части. Лихвените проценти и за двете части са били намалени в съответствие с програмата за преструктуриране: За част в размер на 4,0 млн. EUR лихвеният процент е възлизал на […] Euribor минус […] % (процентът обаче е трябвало да бъде не повече от […] % или не по-малко от […] %) до 31 декември 2010 г. След тази дата е бил начислен лихвен процент от […] Euribor. За останалата част в размер на 1 356 895 млн. EUR е бил начислен лихвен процент от […] Euribor (22). Както при заемите, неплатените такси в размер на 682 087 EUR са били разглеждани като „обезпечен дълг“ и лихвеният процент е бил намален до процент от […] Euribor (23).
(39)
Също така за обезпечените дългове на частните кредитори в програмата за преструктуриране е предвиден лихвен процент, която се равнява на […] Euribor. За определена сума за всеки кредитор с изключение на […] до 31 декември 2010 г. е бил предвиден намален лихвен процент, който се равнява на […] Euribor минус […] %; минимална лихва […] % и максимална лихва […] %. След 31 декември 2010 г. лихвеният процент за всички обезпечени дългове е бил […] Euribor.
Таблица V
Размер на лихвите за големи обезпечените дългове в евро
Кредитор по обезпечени големи дългове
Лихвен процент от […] Euribor минус […] % до 31 декември 2010 г.; след тази дата - лихвен процент от […] Euribor ще бъде начислен за сума в размер на
Лихвен процент от […] Euribor за сума в размер на
Nordea Bank and Nordea Financing
[…]
[…]
OKO/Pohjola Bank
[…]
[…]
Finnvera
[…]
[…]
Община Mikkeli - заеми, дължими за задействани гаранции
[…]
[…]
Община Mikkeli - други дългове (неплатени такси)
[…]
(40)
Община Mikkeli се е съгласила да отсрочи плащанията по дълговете, споменати по-горе. Съгласно програмата за преструктуриране, възстановяването на обезпечените дългове на община Mikkeli е предвидено за 2015 г. Първият транш е трябвало да бъде платен на 1 юли 2009 г., от 2010 г. нататък са предвидени два транша годишно, а през 2015 г. трябва да бъде платена останалата по-голяма част от обезпечените дългове, което представлява съответно […] EUR за заеми, дължими за задействани гаранции и […] EUR за други дългове (неплатени такси).
(41)
Частните кредитори също са се съгласили да отсрочат плащанията на обезпечените дългове.
Таблица VI
Отсрочване на плащането в евро
Кредитор по обезпечените големи дългове
Дълг
Транш, дължим на 1.7.2009 г., 2.1.2010 г. и 1.7.2010 г.
% от общата сума на дълговете
Транш, дължим на 2.1.2011 г. и 1.7.2011 г.
% от общата сума на дълговете
Транш, дължим на всеки шест месеца, считано от 2.1.2012 г. до 2.1.2015 г.
% от общата сума на дълговете
Транш, дължим на 1.7.2015
% от общата сума на дълговете
Nordea Bank
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Nordea Financing
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
OKO/Pohjola Bank
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Finnvera
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Община Mikkeli
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Община Mikkeli
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Общо
24 579 150
500 000
2 %
1 000 000
4 %
1 500 000
6 %
10 579 150
43 %
(42)
Съгласно програмата за преструктуриране, възстановяването на заемите и неплатените такси на община Mikkeli следва да бъде осъществено до 2015 г., като основната част от неизплатената сума е дължима през 2015 г. Ако през 2015 г. Karjaportti не отговаря на определени икономически изисквания в края на процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд (съотношението между пасивите и оперативния марж следва да е по-голямо от 4), община Mikkeli ще се опрости максимум [0 - 3] млн. EUR от непогасените дългове.
(43)
Също така вземанията на другите кредитори, ще бъдат намалени в края на процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд. Nordea Bank ще се откаже от максимум [0 - 3] млн. EUR, а Nordea Financing ще се откаже от максимум [0 - 2] млн.EUR. Вземанията на Finnvera ще бъдат намалени с максимум [0 - 2] млн. EUR. Вземанията на […] няма да бъдат намалени. Съгласно програмата за преструктуриране, сумите, с които се намаляват обезпечените дългове, се базират на стойността на обезпеченията за обезпечени заеми в рамките на два различни сценария: при първия сценарий Karjaportti продължава своята дейност, а при втория - Karjaportti променя или прекратява своята дейност, което означава, че обезпеченията трябва да бъдат реализирани. Двете стойности са били определени от две независими оценки (24). Конкретната стойност, с която е бил намален обезпечения дълг, след това е била определена за всеки кредитор поотделно, като е бил отчетен редът на кредитора и са били сравнени стойностите в двата различни сценария.
3.1.6. Закупуване на акции от Karjaportti (мярка 7)
(44)
На 2 септември 2005 г. Karjaportti е продало 50 % от акциите на компанията за недвижими имоти Kiinteistö Oy Suksimäki на дружество, притежавано от община Mikkeli, за покупната цена от 860 000 EUR.
3.1.7. Преобразуване на неизплатените лихви в заеми (мярка 8)
(45)
Karjaportti не е платило дължимата лихва за обезпечените дългове на община Mikkeli, натрупана между 16 декември 2004 г. и 19 декември 2005 г. (25) Тези лихви са възлизали на 281 982 EUR и са били преобразувани в заем за заемен период до края на 2010 г. с решение на общинският съвет на Mikkeli от 19 декември 2005 г. Лихвеният процент на заема е тримесечен Euribor плюс 0,3 %. Погасяването е трябвало да започне през март 2009 г. и е включвало четири еднакви транша, които е трябвало да бъдат изплащани два пъти годишно, т.е. сумата от 144 991 EUR е следвало да бъде изплатена през 2009 г., а сумата от 144 991 EUR - през 2010 г. (26) Погасяването на дължимите суми е било поне частично отложено (вж. мярка 12).
(46)
Преобразуването на неизплатените лихви в заеми през 2005 г. по принцип е било посочено в програмата за преструктуриране. Съгласно програмата не само община Mikkeli, но и всички обезпечени кредитори в този контекст е трябвало да бъдат третирани по подобен начин. В съответствие с това, на 28 декември 2005 г. [един частен кредитор] е преобразувал лихвите в заем в размер на приблизително 1 623 000 EUR, като периодът на заема е бил до края на 2010 г. Лихвеният процент е бил тримесечен Euribor плюс 1,5 %. Погасяването е трябвало да започне през 2009 г. На 29 декември 2005 г. [друг частен кредитор] е преобразувал лихвите в заем в размер на приблизително 1 532 500 EUR, като периодът на заема е бил до края на 2010 г. Лихвеният процент е бил тримесечен Euribor плюс 2 %. Погасяването е трябвало да започне през 2009 г.
3.1.8. Отписване на дългове във финансовите отчети за 2006 г. (мярка 9)
(47)
С решение от 5 февруари 2007 г. изпълнителният орган на община Mikkeli е постигнал съгласие по отписването на вземане от Karjaportti в размер на 274 023 EUR от отчетите за 2006 г. Отписването на дълга в отчетите не е имало отражение върху правните взаимоотношения между кредитора и длъжника, и, следователно, община Mikkeli е продължила събирането на дълговете.
3.1.9. Отписване на дългове във финансовите отчети за 2008 г. (мярка 10)
(48)
Община Mikkeli е отписала несъбираемо вземане от Karjaportti в размер на 5,7 млн. EUR от финансовите отчети за 2008 г. Отписването на дълга в отчетите не е имало отражение върху правните взаимоотношения между кредитора и длъжника, и, следователно, община Mikkeli е продължила събирането на дълговете.
3.1.10. Неизпълнена гаранция, планирана за 2009 г. (мярка 11)
(49)
На 8 декември 2008 г. общинският съвет на Mikkeli е решил да предостави абсолютна гаранция, възлизаща на 2,75 млн. EUR, за покриване на бъдещ заем от страна на Tapiola към Karjaportti. Общинският съвет е упълномощил изпълнителния орган на общината да вземе решение относно подробните условия, свързани с абсолютната гаранция, за да бъде изпълнена гаранцията. Съгласно уведомлението заемът е трябвало да възлиза на 5 819 807 EUR при лихвен процент от 3,65 %. Като възнаграждение за гаранцията, в мярката, която е предмет на уведомлението, се предвижда еднократна такса в размер на 4 %, а гаранцията ще бъде предоставена за срок от 10 години (27).
(50)
Решението на общинския съвет на Mikkeli не е влязло в сила, тъй като в административния съд на Kuopio (Kuopion Hallinto-Oikeus) е била подадена жалба. Вследствие на тази жалба съдът е постановил на община Mikkeli да спре изпълнението на гаранцията и да потърси одобрение на помощта от страна на Комисията.
(51)
Тъй като решението на общинския съвет на Mikkeli за предоставяне на гаранция не е влязло в сила, Tapiola се е въздържала от отпускането на заема на Karjaportti. Накрая Финландия е оттеглила уведомлението за гаранцията през март 2010 г., тъй като Karjaportti е оттеглило заявлението си за гаранцията и на 22 февруари 2010 г. изпълнителният орган на общината е взел решение да не изпълни решението на общинския съвет.
3.1.11. Разсрочване на дългове след 2009 г. (мярка 12)
(52)
Отсрочване на изплащането на обезпечените дългове: Съгласно програмата за преструктуриране, одобрена от съда, Karjaportti е трябвало да възстанови […] EUR през 2009 г. и […] EUR през 2010 г. от неизплатената сума от обезпечените дългове (вж. таблица VI). Съгласно уведомлението, възстановяването на тези суми е трябвало да бъде отложено най-късно до 1 юли 2015 г.
(53)
Отсрочване на изплащането на заема, отпуснат през 2005 г. (преобразуване на неизплатените лихви): Karjaportti е трябвало да възстанови 140 991 EUR през 2009 г. и същата сума през 2010 г. от неизплатената сума от лихвите, превърнати в заем (вж. съображение 40). Съгласно уведомлението, възстановяването на тези суми е трябвало да бъдат отложено за периода 2011-2013 г. (28)
(54)
На 4 февруари 2009 г. административният съд на Kuopio (Kuopion Hallinto-Oikeus) е забранил изпълнението на решението на общинския съвет относно разсрочването на дълга. Изглежда обаче, че въпреки това е било извършено разсрочване на дългове. От май 2009 г. Karjaportti редовно е предлагало на община Mikkeli и други негови кредитори да отложи плащанията на дължимите дългове, за да се гарантира продължаването на дейността на кооперацията. (29) Тези предложения са били одобрени от изпълнителния орган на община Mikkeli.
3.2. Мерки, предоставени от Finnvera
(55)
Съгласно информацията, представена от Финландия, Finnvera е предоставило няколко заема и гаранции на Karjaportti за периода от 2004 г. до 2008 г.
(56)
Finnvera е специализирано финансово дружество, собственост на Финландия, което е официалната агенция за експортно кредитиране на Финландия. Дейността на Finnvera се определя от целите на политиката в областта на промишлеността и собствеността, определени от държавата. Тези цели включват: увеличаване на броя на новосъздадените предприятия; възможности за финансиране на МСП в процес на промени и насърчаване на растежа, интернационализацията и износа на предприятията. При изпълнението на своята дейност от Finnvera се очаква да се придържа към принципа на икономическата устойчивост. Финландия обаче покрива част от кредитните и гаранционните загуби на Finnvera. Държавата е пряко отговорна за националните гаранции и за гаранции за експортни кредити, предоставени от Finnvera, както и гаранциите за държавна безвъзмездна помощ за придобиването на средства от Finnvera. Тези държавни мерки, свързани с Finnvera, не попадат в обхвата на настоящото решение. Комисията си запазва правото те да бъдат оценени на по-късен етап. Finnvera е регулирано от Закона за административното производство 434/2003.
(57)
Що се отнася до корпоративното управление на Finnvera, Надзорният съвет, който осъществява надзор на управлението на дружеството от страна на Борда на директорите и генералния директор, представлява собственика на дружеството, който в случая на Finnvera е държавата. Членовете на Надзорния съвет се избират от парламентарните групи на политическите партии въз основа на тяхното представителство във финландския парламент. Освен това Надзорният съвет на Finnvera включва представители на организации в съответствие с целите на политиката в областта на индустрията. Бордът на директорите, който е съставен от 6-9 членове и 2 заместник-членове, утвърждава стратегията на дружеството, одобрява финансовите отчети и междинния доклад, насърчава развитието на дружеството и гарантира, че дейностите са в съответствие със закона и с поставените от собственика цели. Четирима от членовете на борда и двамата заместник-членове се избират измежду кандидатите, посочени от различни министерства. Генералният директор отговаря за управлението на дружеството.
(58)
Finnvera е освободено от плащане на данък върху дохода от 25 септември 2007 г. Комисията е одобрила това освобождаване. Решението за одобрение се основава на факта, че финландските власти са поели ангажимент, че Finnvera ще ограничи своите дейности само до управление на схемите за държавна помощ (30).
3.2.1. Гаранция, предоставена на 17 март 2004 г. (мярка 13)
(59)
На 17 март 2004 г. Finnvera е предоставило 100 % гаранция за заем в размер на 91 000 EUR, с гаранционна такса от 3 % годишно. Заемът с продължителност от 3 години е бил отпуснат от Tapiola при фиксиран лихвен процент от [2 - 5] % годишно. Заемът и гаранцията съответно са били предоставени, за да заменят заем, отпуснат от Tapiola през 1992 г.
3.2.2. Заем, отпуснат на 12 януари 2006 г. (мярка 14)
(60)
На 12 януари 2006 г. Finnvera е отпуснало заем в размер на 180 000 EUR при лихвен процент шестмесечен Euribor плюс 2 % годишно. Заемът е свързан лихви, натрупани по време на процеса на преструктуриране между 2 декември 2004 г. и 28 февруари 2008 г., които са били преобразувани в нов кредитен инструмент. Заемът е бил обезпечен с ипотеки на недвижими имоти, разположени в Tikkala, Lappeenranta и Kouvolаи, както и с акции в […]. Продължителността на заема е била до края на 2010 г. и възстановяването е трябвало да започне през 2009 г. На 23 ноември 2011 г. […] EUR от капитала все още не са били изплатени. В същото време частните кредитори […] и […] са преобразували лихвите в заеми.
(61)
На 28 декември 2005 г. [един частен кредитор] е преобразувал лихвите в заем в размер на приблизително 1 623 000 EUR, като периодът на заема е бил до края на 2010 г. Лихвеният процент е бил тримесечен Euribor плюс 1,5 %. Погасяването е трябвало да започне през 2009 г.
(62)
На 29 декември 2005 г. [друг частен кредитор] е преобразувал лихвите в заем в размер на приблизително 1 532 500 EUR, като периодът на заема е бил до края на 2010 г. Лихвеният процент е бил тримесечен Euribor плюс 2 %. Погасяването е трябвало да започне през 2009 г.
3.2.3. Гаранция, предоставена на 14 септември 2006 г. (мярка 15)
(63)
На 14 септември 2006 г. Finnvera е предоставило насрещна гаранция на […] в размер на 300 000 EUR с гаранционна такса от 1,65 % годишно, платени от Karjaportti. […] от своя страна е предоставил гаранция на Karjaportti за същата сума при лихвен процент в размер на 1,25 %. Тази гаранция, както и насрещната гаранция, е покрила 16,7 % от 1,8 млн. EUR, свързани със споразумението за подизпълнение между […] и Karjaportti. Продължителността на гаранцията на Finnvera е била 8 месеца. Останалата част от споразумението за подизпълнение е била покрита от гаранции от […] и […] (съответно 825 000 EUR и 675 000 EUR), които са начислили гаранционна такса в размер на 1,75 %. Finnvera не е участвало в предоставянето на тези гаранции, т.е. по тях не е имало насрещна гаранция. Срокът на насрещната гаранция на Finnvera е изтекъл на 30 юни 2007 г., без тя да е била използвана. В съответствие с това за Finnvera не са възникнали никакви задължения за плащане въз основа на тази гаранция.
3.2.4. Заем, отпуснат на 6 юли 2007 г. (мярка 16)
(64)
На 6 юли 2007 г. Finnvera е отпуснало заем в размер на 250 000 EUR при лихвен процент шестмесечен Euribor плюс 2,5 % годишно. Заемът е бил с продължителност от шест месеца и е трябвало да бъде възстановен до 15 януари 2008 г. Досега само част от заема е била възстановена (неизплатени суми на 23 ноември 2011 г.: […]).
(65)
Същевременно частните кредитори […] и […] са отпуснали заеми на стойност съответно на 800 000 EUR и 650 000 EUR също за срок от шест месеца. Лихвеният процент за тези заеми е бил едномесечен Euribor плюс 2 %. Възстановяването на техните заеми също е било забавено (неизплатени суми на 23 ноември 2011 г.: […] EUR и […] EUR).
(66)
За тези два заема и за заема, отпуснат от Finnvera, Karjaportti е предоставило следното обезпечение: ипотека върху активи на дружеството с регистрираната стойност в размер на 1 850 067 EUR, акции в дружеството […] и банкова сметка. Тези обезпечения са били разпределени между Finnvera, […] и […] в зависимост от техните рискове,свързани със заемите. В действителност тримата кредитори са били от един и същ ред и са разделили обезпечението под формата на дял от проценти (Finnvera: [0-30] %; [първият частен кредитор]: [10-50] %; [вторият частен кредитор]: [10-50] %).
3.2.5. Гаранция, предоставена на 9 март 2008 г. (мярка 17)
(67)
На 9 януари 2008 г. Finnvera е предоставило насрещна гаранция на […] в размер на 280 000 EUR с гаранционна такса от 2,5 % годишно, платени от Karjaportti. Насрещната гаранция е покрила 80 % от гаранцията, предоставена от […] на Karjaportti на 11 януари 2008 г. в размер на 350 000 EUR, свързани със споразумението за подизпълнение между […] и […]. […] е начислил гаранционна такса в размер на [0-3] %. Finnvera е имало достъп до обезпечение под формата на дялово участие в Karjaportti в […]. Според оценките, извършени от Finnvera на 8 януари 2008 г., в момента на предоставяне на насрещната гаранция за Finnvera тези акции са имали гаранционна стойност в размер на […] EUR. Срокът на насрещната гаранция е изтекъл на 28 февруари 2011 г. и по нея не са извършени никакви плащания.
4. ОСНОВАНИЯ ЗА ОТКРИВАНЕ НА ПРОЦЕДУРАТА
(68)
Както е описано в съображения 2, 3 и 6, на 8 април 2009 г. Комисията реши да открие процедура по официално разследване (наричана по-нататък „първото решение за откриване на процедурата“). На 15 декември 2009 г. обхватът на тази официална процедура по разследване бе разширен, за да включи няколко допълнителни мерки (наричана по-долу „второто решение за откриване на процедурата“).
4.1. Мерки, предоставени от община Mikkeli
4.1.1. Гаранция, предоставена на 12 юни 2000 г. (мярка 1)
(69)
В първото си решение за откриване на процедурата Комисията изрази съмнение, че въпросната мярка е в съответствие с принципа на частния инвеститор в условията на пазарна икономика. На първо място, в съответствие с Известието на Комисията относно прилагането на членове 87 и 88 от Договора за ЕО по отношение на държавните помощи под формата на гаранции (31) („Известие за гаранциите от 2000 г.“), което е било в сила по времето, когато мярката е била предоставена, мярката може да представлява държавна помощ, тъй като гаранцията покрива 100 % от въпросния заем. Това заключение няма да бъде променено с Известието относно гаранциите от 2008 г., което е в сила понастоящем (32). Освен това предоставянето на гаранцията без комисионна такса, което представлява поемане на финансов риск без quid-pro-quo, не може да бъде определено като поведениe на пазарен участник.
(70)
По отношение на съвместимостта на мярката, Комисията има съмнения, че гаранцията би могла да отговаря на изискванията за изключение съгласно член 107, параграф 3 от ДФЕС. Според предварителна оценка условията от Насоките на Общността за държавните помощи за оздравяване и преструктуриране на предприятия в затруднено положение (33) (наричани по-нататък „Насоките за О&П от 1999 г.“) изглежда не са били изпълнени.
4.1.2. Прехвърляне на земя (мярка 2)
(71)
Във второто решение за откриване на процедура Комисията изрази съмнения, че продажбата е била извършена в съответствие с принципа на инвеститор в условията на пазарна икономика, тъй като изискванията от Съобщението на Комисията относно елементите на държавна помощ при продажба на земя и сгради от публични органи (34) не са били спазени. Беше отчетено, че не е била платена никаква пазарна цена, тъй като земята е била прехвърлена на Karjaportti безвъзмездно. Освен това, Karjaportti не е трябвало да поеме разходите за изравняване на парцела.
4.1.3. Покупка на земя (мярка 3)
(72)
Във второто решение за откриване на процедура Комисията изрази съмнения, че условията на покупка са били в съответствие с принципа на инвеститор в условията на пазарна икономика, тъй като Финландия не е представила доказателства, че закупуването на имоти е било извършено при пазарни условия, като например оценка на имотите от независим експерт.
4.1.4. Гаранция, предоставена на 8 март 2004 г. (мярка 4)
(73)
Във второто решение за откриване на процедура Комисията изрази съмнение, че въпросната мярка е в съответствие с принципа на частния инвеститор в условията на пазарна икономика. На първо място, в съответствие с Известието относно гаранциите от 2000 г., което е било в сила към момента на предоставянето, мярката може да представлява държавна помощ, тъй като на гаранцията е покрила 100 % от въпросния заем. Това заключение няма да бъде променено с Известието относно гаранциите от 2008 г., което е в сила понастоящем. Освен това предоставянето на гаранцията без комисионна такса, което представлява поемане на финансов риск без quid-pro-quo, не може да бъде определено като поведение на пазарен участник, особено когато дружеството вече е било в затруднено положение.
(74)
По отношение на съвместимостта на мярката, на Комисията не е била предоставена достатъчно информация, която да ѝ позволи да определи дали изискванията, посочени в Насоките за О&П от 1999 г., са били изпълнени.
4.1.5. Гаранция, предоставена на 10 май 2004 г. (мярка 5)
(75)
Комисията имаше подобни съмнения за гаранцията, предоставена на 8 март 2004 г.
4.1.6. Споразумение относно процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд (мярка 6)
(76)
В първото решение за откриване на процедура Комисията изрази съмнение, че мерките, предприети по време на преструктурирането, са в съответствие с принципа на частния инвеститор в условията на пазарна икономика.
(77)
На първо място, община Mikkeli се е съгласила да намали лихвените проценти за обезпечените дългове, което е довело до начислени лихвени проценти значително под референтната ставка за Финландия по това време. Тъй като референтният лихвен процент се счита за пазарният лихвен процент за предприятия в добро състояние, и тъй като Karjaportti е било в затруднено положение по това време, Комисията установи, че е малко вероятно частен кредитор да отпусне заеми при такъв нисък лихвен процент.
(78)
По отношение на съвместимостта на мерките, в момента на откриването на процедурата Комисията имаше само ограничена информация относно мерките за преструктуриране, предприети от Karjaportti от 2004 г. насам. Беше счетено, че непрекъснатото преструктуриране не е било успешно, тъй като през декември 2008 г.данъчните органи са започнали процедура по несъстоятелност срещу Karjaportti. Поради това Комисията изрази съмнения, че дългосрочната жизнеспособност на дружеството би могла да бъде постигната чрез предприетите мерки за преструктуриране. Що се отнася до останалите критерии за помощ за преструктуриране съгласно Насоките за О&П от 2004 г. (35), при липсата на уведомление и на план за преструктуриране Комисията не би могла да прецени дали другите изисквания от Насоките за О&П от 2004 г., са били изпълнени.
4.1.7. Закупуване на акции от Karjaportti (мярка 7)
(79)
Във второто решение за откриване на процедура Комисията изрази съмнение, че въпросната мярка е в съответствие с принципа на частния инвеститор в условията на пазарна икономика, тъй като Финландия не е предоставила доказателства, че покупката на акции е била извършена при пазарни условия.
4.1.8. Преобразуване на неизплатените лихви в заеми (мярка 8)
(80)
По отношение на преобразуването на неплатените лихви в заем, община Mikkeli се е съгласила да начислява много нисък лихвен процент за заема. В действителност частните кредитори, които са преобразували своите неизплатени лихви, са договорили по-високи лихвени проценти, поради което Комисията се съмнява дали подобен подход би могъл да бъде в съответствие с принципа на инвеститор в условията на пазарна икономика.
4.1.9. Отписване на дългове от финансовите отчети през 2006 г. и през 2008 г. (мярка 9 и мярка 10)
(81)
Във второто решение за откриване на процедура Комисията счете, че ако отписването на дългове от финансовите отчети през 2006 г. и 2008 г. е включвало също така правно задължение, което е отпаднало, отписването е предоставило предимство на Karjaportti. Според Комисията е спорно дали един частен пазарен инвеститор би действал по същия начин.
4.1.10. Неизпълнена гаранция, планирана за 2009 г. (мярка 11)
(82)
В първото решение за откриване на процедура Комисията изрази съмнение, че община Mikkeli е действала като частен инвеститор в условията на пазарна икономика при предоставянето на гаранцията и изказа предварително становище, че гаранцията е включвала държавна помощ. По отношение на съвместимостта на мярката Комисията имаше съмнения дали гаранцията е в съответствие с Насоките за О&П от 2004 г., тъй като принципът за еднократната помощ изглежда не е бил спазен. Освен това гаранционната такса и лихвеният процент за заема са били твърде ниски, за да отговарят на точка 25, буква а) от Насоките, а гаранцията не е била в съответствие с точка 25, буква в) от Насоките, тъй като не е била ограничена до шест месеца.
4.1.11. Разсрочване на дългове от 2009 г. насам (мярка 12)
(83)
В първото решение за откриване на процедура Комисията изрази съмнение, че община Mikkeli е действала като частен кредитор, когато е дала съгласие за разсрочване на дълговете, и изказа предварително становище, че мярката е включвала държавна помощ. По отношение на съвместимостта на мярката Комисията имаше съмнения дали разсрочването на дълга е в съответствие с Насоките за О&П от 2004 г., тъй като принципът за еднократната помощ изглежда не е бил спазен. Освен това разсрочването на дълга не е отговаряло на условията за помощ за оздравяване. Мярката не е била ограничена до шест месеца и следователно не е била в съответствие с точка 25, буква в) от Насоките.
4.2. Мерки, предоставени от Finnvera (мерки 13-17)
(84)
Във второто решение за откриване на процедура Комисията счете, че мерките са били предоставени чрез държавни ресурси и могат да бъдат приписани на държавата, тъй като Финландия притежава 100 % от Finnvera. По отношение на заемите Комисията изрази съмнение, че начисленият лихвеният процент е превишил съответните референтни лихвени проценти. Освен това тя не е разполагала с достатъчно информация, за да прецени дали мерките са били предоставени заедно с частните инвеститори и при равни условия с тях. По отношение на гаранциите Комисията изрази съмнение дали те са били предоставени в рамките на съществуващите схеми, тъй като гаранциите, предоставени на голямо предприятие в затруднено положение, не попадат в обхвата на тези схеми. Ако мерките са били предоставени извън рамките на съществуваща схема за помощ, Комисията изрази съмнение, че те са в съответствие с принципа на инвеститор в условията на пазарна икономика.
5. МНЕНИЯ, ИЗРАЗЕНИ ОТ ФИНЛАНДИЯ
5.1. Мерки, предоставени от община Mikkeli
5.1.1. Гаранция, предоставена на 12 юни 2000 г. (мярка 1)
(85)
Финландия твърди, че гаранцията не следва да бъде разглеждана като държавна помощ, тъй като Karjaportti вероятно е могла да получи гаранция от частните капиталови пазари. Финландия се позовава на факта, че Tapiola е отпуснало заема, който е бил гарантиран от въпросната гаранция като част от финансов пакет в размер на 25 млн. EUR за инвестиции в производствения обект в Tikkala. Във финансирането са участвали и други икономически оператори. Държавната подкрепа за инвестицията е включвала прехвърляне на земя и поемане на разходите за изравняването на парцела от община Mikkeli (вж. съображения 89 и 90), заеми и гаранции, предоставени от Finnvera, както и пряка безвъзмездна помощ, отпусната от Министерството на търговията и промишлеността.
(86)
Освен това Финландия твърди, че община Mikkeli е прилагала равни условия по отношение на всички дружества, които са кандидатствали за гаранции.
(87)
Ако мярката следва да бъде разглеждана като държавна помощ, Финландия е на мнение, че такава помощ би била съвместима с вътрешния пазар, тъй като е била предоставена в съответствие с Насоките за националната регионална помощ (36) („ННРП от 1998 г.“). Големите дружества са отговаряли на условията за допустимост относно мерките за регионална помощ съгласно член 107, параграф 3, буква а) от ДФЕС, ако не са надвишили сумата от 24 % от допустимите нетни разходи. Тези условия са били изпълнени. По-специално, Финландия представи изчисление, съгласно което брутният еквивалент на помощта ще продължи да бъде под 24 %, ако се отчете цялата държавна подкрепа за инвестициите.
5.1.2. Прехвърляне на земя (мярка 2)
(88)
Финландия твърди, че текущата балансова стойност на участъка не е съпоставим показател за определяне на стойността на участъка по времето на прехвърлянето. Община Mikkeli оценява пазарната стойност на земята в момента на прехвърлянето на 300 000 EUR. Според Финландия разходите за изравняване на парцела са възлизали на 2 млн. FIM (336 376 EUR)
(89)
Финландия смята, че прехвърлянето на парцела и поемането на разходите за изравняване е било в съответствие с ННРП от 1998 г. (вж. съображение 87).
5.1.3. Покупка на земя (мярка 3)
(90)
Според Финландия закупуването на имоти през 2002 г.е било свързано със строителния проект на производственото съоръжение в Tikkala, за което Karjaportti е имало нужда от финансиране. Финландия твърди, че имотите са били закупени на пазарна цена. В оценката се отчита, че имотите са били закупени, за да бъдат използвани предимно за жилищни цели чрез промяна на плановете, като част от площта все пак е била използвана за бизнес цели. Освен това имотите са имали ипотеки, дадени на частните кредитори, и само един от шестте имота е имал ипотека в размер на приблизително 9,6 млн. EUR, което потвърждава, че стойността на собствеността е била по-висока от покупната цена. От това следва, че община Mikkeli е спазила принципа на инвеститор в условията на пазарна икономика и закупуването не е включвало държавна помощ.
5.1.4. Гаранция, предоставена на 8 март 2004 г. (мярка 4)
(91)
Финландия посочва, че гарантираният заем е бил предоставен, за да се компенсира старият пенсионен заем, което е бил отпуснат през 1992 г. Като насрещно обезпечение община Mikkeli е получила ипотека на стойност от 7,5 млн. FIM (1 261 409 EUR) върху имот на Karjaportti. При издаването на гаранцията на 8 март 2004 г. община Mikkeli е запазила това обезпечение.
(92)
Финландия твърди, че първоначалната гаранция е била предоставена преди присъединяването на Финландия към ЕС. Когато община Mikkeli е предоставила новата гаранция на 8 март 2004 г., не е била предоставена нова помощ, тъй като съществуващата първоначална гаранция е била преобразувана в нова гаранция, като са били запазени достатъчно насрещни обезпечения. Освен това по същото време и други гаранти на първоначалния пенсионен заем от 1992 г. са отпуснали заеми на Karjaportti.
(93)
И накрая, Финландия оспорва това, че Karjaportti е било в затруднено положение през пролетта на 2004 г. по смисъла на Насоките за О&П от 1999 г. Според Финландия пазарните прогнози са били задоволителни през първата половина на 2004 г. и Karjaportti е реализирал печалба в размер на 3 млн. EUR за 2004 г. Освен това Karjaportti е получил заеми от частни заемодатели при относително ниски лихвени проценти през пролетта и лятото на 2004 г. И накрая, през декември 2004 г. Karjaportti е било определено като жизнеспособно предприятие, когато кредиторите му са одобрили преструктурирането, въпреки неговите продължителни финансови затруднения. В противен случай Karjaportti щеше да бъде обявено в несъстоятелност.
5.1.5. Гаранция, предоставена на 10 май 2004 г. (мярка 5)
(94)
Финландия смята, че гаранцията е продължение на финансирането, предоставено от община Mikkeli за инвестиции в производственото съоръжение в Tikkala през 2000 г. Гаранцията е била предоставена, за да се завърши първоначалния инвестиционен план, започнал през 2000 г. В момента на предоставяне на гаранцията Karjaportti не е било в затруднено положение по смисъла на Насоките за О&П от 1999 г., тъй както вече е била определена гаранция, предоставена през март 2004 г. (вж. съображение 93 по-горе).
(95)
Според Финландия, ако гаранцията е включвала държавна помощ, тя е била съвместима, защото е била в съответствие с Насоките за регионална помощ от 1998 г. Големите дружества са отговаряли на условията за допустимост относно мерките за регионална помощ съгласно член 107, параграф 3, буква а) от ДФЕС, ако не са надвишили сумата от 24 % от допустимите нетни разходи. Тези условия са били спазени, тъй като елементът на помощ при гаранцията е бил само в размер на 57 835 EUR, докато общите инвестиции на Karjaportti в Tikkala са възлизали на […] EUR.
5.1.6. Процедура по преструктуриране, надзиравана от съд (мярка 6)
(96)
Финландия твърди, че всички предприети мерки са били свързани със започването на процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд. В съответствие със съдебната практика на Съда на Европейските общности законодателството, свързано със схемите за възстановяване и несъстоятелността, надзиравани от съда, само по себе си не обосновава определянето на това законодателство като помощ (37).
(97)
На второ място, не са били отпуснати нови заеми по време на процедурата, но изплащането на дългове, предоставено преди преструктурирането, е било разсрочено в съответствие с националното законодателство за преструктуриране на предприятия, в което към кредиторите се прилагат равни условия. В допълнение към вземанията на община Mikkeli, вземанията от частни дружества също са били прегрупирани по време на процедурата. Кредиторите на Karjaportti са били разделени на няколко групи. Вземанията на всяка група кредитори са били предмет на взаимно равнопоставени сходни условия. Финландия посочва, че това важи особено по отношение на обезпечените дългове на община Mikkeli. Следователно изглежда, че община Mikkeli е действала като частен инвеститор в условията на пазарна икономика като се е съгласила на процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд,.
(98)
Освен това Финландия посочва, че община Mikkeli е отчела, че ще бъде по-печелившо да се разсрочат дълговете, отколкото да се позволи Karjaportti да изпадне в несъстоятелност и да бъде затворено окончателно, което е посочено също в баланса за ликвидация, приложен към програмата за преструктуриране.
(99)
По отношение на съвместимостта на мерките, включени в Насоките за О&П от 1999 г., Финландия твърди, че дружество, подлежащо на процедура по преструктуриране, по принцип следва да се счита за предприятие в затруднено положение по смисъла на Насоките. Финландия повтаря, че процедурата по преструктуриране не е включвала държавна помощ и че община Mikkeli не е осъществила подкрепящи мерки по време на процедурата по преструктуриране.
(100)
След това Финландия излага аргументи, свързани с всяка от предоставените мерки: По отношение на задействането на предоставената през 2000 г. гаранция за заем на община Mikkeli, Финландия твърди, че Mikkeli не е предоставила никакви нови заеми на Karjaportti, а просто е встъпила в правата на кредитор по искане на Tapiola в началото на процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд, което е било обикновена мярка в рамките на такава процедура по преструктуриране. По отношение на условията за изплащането на заема, Финландия посочва, че те са били определени в програмата за преструктуриране и че са били еднакви за всички кредитори в рамките на една и съща група кредитори.
(101)
По отношение на неизплатените такси, Финландия уточнява, че вземанията са дължими на службата за общинските имоти, отдела за управление на водите и отдела за управление на отпадъците на града. Вземанията включват неплатени такси преди началото на процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд. От община Mikkeli не е била предоставена никаква гаранция за тези неизплатени суми, тъй като те са били вземания, дължими на общината. Следователно, при започването на процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд, те са били въведени в програмата за преструктуриране като една обща сума.
5.1.7. Закупуване на акции от Karjaportti (мярка 7)
(102)
Финландия твърди, че акциите на дружеството за недвижими имоти Kiinteistö Oy Suksimäki са били закупени на пазарна цена от Karjaportti. Финландия е представила отчет на независим оценител, според който стойността на акциите е възлизала на приблизително 1 млн. EUR въз основа на размера наемите към този момент. Тази стойност е била коригирана по отношение на действителния размер на наемите и акциите са били съответно закупени на цена от 860 000 EUR. Следователно прехвърлянето на собствеността не е включвало никакъв елемент на помощ.
5.1.8. Преобразуване на неизплатените лихви в заеми (мярка 8)
(103)
Относно превръщането на неизплатените лихви в заем, на първо място Финландия твърди, че неплащането на лихви е типична мярка при процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд. Превръщането на тези неплатени лихви в заеми, които ще получат по-добро класиране в сравнение с други заеми, е предвидено във финландското законодателство. Освен това Финландия смята, че превръщането на неизплатените лихви в заем е било извършено в съответствие с принципа на частния пазарен инвеститор, тъй като частните кредитори са преобразували неизплатените лихви по вземанията в заеми заедно с община Mikkeli.
5.1.9. Отписване на дългове от финансовите отчети за 2006 г. и за 2008 г. (мярка 9 и мярка 10)
(104)
Финландия потвърждава, че вписването на дълговете като загуби е просто счетоводна операция от страна на кредитора, извършена в съответствие с принципа на предпазливост и съответните разпоредби от Закона за счетоводството 1336/1997. Финландия твърди, че отписването на дълга не засяга правните отношения между кредитора и длъжника, т.е. дългове не са били опростени. Община Mikkeli потвърди, че не е опростила дълговете, вписани като загуби, и че продължава процедурата по събиране на вземането. Дългът е част от обезпечения дълг по силата на процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд.
5.1.10. Неизпълнена гаранция, планирана за 2009 г. (мярка 11)
(105)
Преди оттеглянето на уведомлението за гаранцията през март 2010 г. Финландия твърди, че гаранцията е била съвместима съгласно Насоките за О&П от 2004 г. По отношение на оттеглянето на уведомлението, Финландия не е представила по-подробни аргументи.
5.1.11. Разсрочване на дългове от 2009 г. насам (мярка 12)
(106)
Финландия твърди, че разсрочването на дълговете е мярка, присъща на процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд, и че то не включва държавна помощ. Според Финландия, кредиторите на Karjaportti са били единодушни относно това, че разсрочването на дълга е подходяща алтернатива с цел защита на техните вземания. Тя уведоми Комисията, че разсрочването, което е предмет на уведомлението, никога не е било осъществено, тъй като административният съд на Kuopio (Kuopion Hallinto-Oikeus) е спрял извършването на разсрочването на дълга. Финландия обяснява, че дълговете на Karjaportti все пак са били разсрочени след няколко предложения от страна на Karjaportti през периода 2009-2011 г., които са били приети от община Mikkeli. Финландия твърди, че следващото разсрочване е било в съответствие с принципа на инвеститор в условията на пазарна икономика, тъй като община Mikkeli и всички други кредитори са извършили разсрочването при равни условия.
5.2. Мерки, предоставени от Finnvera
5.2.1. Гаранция, предоставена на 17 март 2004 г. (мярка 13)
(107)
Финландия смята, че гаранцията е била предоставена в съответствие с Известието относно гаранциите от 2000 г. Във всеки случай, гаранцията не представлява държавна помощ. На първо място, рискът на Finnvera не се е увеличил, тъй като гаранцията е заменила предоставената от Finnvera по-рано (през 1992 г.) гаранция за пенсионен заем. Този заем е бил заменен с нов пенсионен заем през 2004 г., за който Finnvera е предоставило въпросната гаранция. Освен това двама частни кредитори са отпуснали кредитни инструменти на Karjaportti по същото време, за да се даде възможност за финансиране на отложените плащания от 2004 г. Освен това гаранцията е била подложена на висока такса и елементът на помощ при гаранцията е бил под минималния праг. И накрая, прогнозите за Karjaportti са били добри при предоставянето на гаранцията.
5.2.2. Заем, отпуснат на 12 януари 2006 г. (мярка 14)
(108)
Финландия смята, че отпуснатият през 2006 г. заем не представлява държавна помощ, тъй като Finnvera е действала като частен пазарен кредитор при превръщането на неизплатените лихви в нов заем в съответствие с програмата за преструктуриране. Освен това частните кредитори са превърнали своите неизплатени лихви в нови заеми малко преди Finnvera и са направили това при подобни условия.
5.2.3. Гаранция, предоставена на 14 септември 2006 г. (мярка 15)
(109)
Финландия смята, че гаранцията е била предоставена в съответствие с Известието относно гаранциите от 2000 г. Във всеки случай, гаранцията не включва държавна помощ, тъй като тя покрива само 16,7 % от 1,8 млн. EUR и частните кредитори са покрили останалата част от тази сума под формата на гаранции.
5.2.4. Заем, отпуснат на 6 юли 2007 г. (мярка 16)
(110)
Финландия смята, че отпуснатият през 2007 г. заем не представлява държавна помощ, тъй като Finnvera е действало заедно с двама частни кредитори, които са отпуснали нови заеми по едно и също време и при сходни условия. Освен това заемът е бил обезпечен чрез ценни ипотеки и ипотеки върху активи на дружеството.
5.2.5. Гаранция, предоставена на 9 януари 2008 г. (мярка 17)
(111)
Финландия смята, че насрещната гаранцията е била предоставена в съответствие с Известието относно гаранциите от 2000 г. Във всеки случай, тя не включва държавна помощ, тъй като другата участваща страна е била частен заемодател и гаранционната такса, наложена от Finnvera е била значително по-висока от гаранционната такса, наложена от частния заемодател.
6. МНЕНИЯ, ИЗРАЗЕНИ ОТ ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ
(112)
Заинтересованата страна е изразила мнения единствено по мерки 1, 2, 3, 5, 7, 9 и 10.
6.1.1. Гаранция, предоставена на 12 юни 2000 г. (мярка 1)
(113)
Заинтересованата страна посочва, че гаранцията е била предоставена с цел обезпечаване на заем в размер на 25 млн. FIM за инвестиция в нов производствен обект.
6.1.2. Прехвърляне на земя (мярка 2)
(114)
Заинтересованата страна твърди, че парцел земя е бил заделен за Karjaportti и община Mikkeli се е ангажирала да предостави услуги в областта на строителното инженерство и други необходими технически услуги, чиито разходи са в размер на 2,5 млн. FIM. Karjaportti е платило 1,2 млн. FIM за парцела. В счетоводните книги на Karjaportti парцелът е оценен на 403 000 EUR и заинтересованата страна иска да установи дали заделянето на земята не е могло да бъде държавна помощ.
6.1.3. Покупка на земя (мярка 3)
(115)
Заинтересованата страна твърди, че община Mikkeli е закупила шест изоставени производствени сгради в Mikkeli и е заплатила общо 6,7 млн. EUR за тях. Инвеститор, който действа в съответствие с принципа на инвеститор в условията на пазарна икономика, не би закупил имоти на дадено дружество в голямо финансово затруднение на такава цена.
6.1.4. Гаранция, предоставена на 10 май 2004 г. (мярка 5)
(116)
Заинтересованата страна твърди, че Karjaportti е било в сериозни затруднения в момента на предоставяне на гаранцията. Дружеството е имало значителни дългове към община Mikkeli и групата дружества, собственост на община Mikkeli.
6.1.5. Закупуване на акции от Karjaportti (мярка 7)
(117)
Заинтересованата страна твърди, че цената, заплатена за акциите в дружеството за недвижими имоти, е била над балансовата стойност на акциите.
6.1.6. Отписване на дългове от финансовите отчети за 2006 г. и за 2008 г. (мярка 9 и мярка 10)
(118)
Заинтересованата страна е представила копие на протокол от заседание на изпълнителния орган на Mikkeli от 5 февруари 2007 г., на което е било взето решение за отписването на дълговете във финансовите отчети за 2006 г. Освен това заинтересованата страна изтъква, че е било най-малкото необичайно, че община Mikkeli е отписала милиони евро от дълговете на Karjaportti от финансовите си отчети през 2008 г. и иска да установи по-специално защо община Mikkeli същевременно е била готова да предостави допълнителни гаранции на Karjaportti.
7. ОЦЕНКА
(119)
В член 107, параграф 1 от ДФЕС се постановява, че всяка помощ, предоставена от държава членка или чрез ресурси на държава членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на определени стоки и засяга търговията между държавите членки, е несъвместима с вътрешния пазар.
(120)
Условията, определени в член 107, параграф 1 от ДФЕС, са кумулативни и поради това, за да бъде квалифицирана дадена мярка като държавна помощ, всички условия трябва да бъдат изпълнени едновременно.
(121)
Докато в член 107, параграф 1 от ДФЕС се предвижда обща забрана на държавната помощ в рамките на Съюза, в член 107, параграф 2 и член 107, параграф 3 от ДФЕС се предвиждат изключения от общото правило, че такава помощ е несъвместима с общия пазар, както е постановено в член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(122)
В следващите раздели Комисията оценява наличието на държавна помощ поотделно за всяка една от описаните мерки. Ако дадена мярка включва държавна помощ, Комисията оценява съвместимостта на мярката за помощ. Комисията прави разграничение между мерките, които са оттеглени, мерките, които са били предоставени от община Mikkeli, и мерките, които са били предоставени от Finnvera. На първо място се определя точно в кой момент Karjaportti е могло да се счита за дружество в затруднено положение.
7.1. Дружество в затруднено положение
(123)
Както по отношение на наличието на държавна помощ, така и по отношение на съвместимостта на въпросните мерки е от значение дали бенефициерът е бил в затруднено положение към момента на предоставяне на мерките. Това дали Karjaportti може да се счита за дружество в затруднено положение трябва да бъде оценено съгласно Насоките за О&П от 1999 г. до 9 октомври 2004 г., датата на изтичане на срока на действие на Насоките за О&П от 1999 г. (38) Насоките за О&П от 2004 г.се прилагат от 10 октомври 2004 г. (39)
(124)
Съгласно Насоките за О&П от 1999 г., едно дружество може да се счита в затруднено положение, когато отговаря на така наречените задължителни критерии, посочени в точка 5 от тези насоки, т.е. когато то е изгубило повече от половината от записания капитал или би могло да бъде обект на процедури по обявяване в несъстоятелност съгласно националното законодателство. Ако задължителните критерии не са спазени, дадено дружество все пак може да покаже „обичайните признаци на дружество, което е в затруднено положение“, съгласно точка 6 от Насоките за О&П от 1999 г., такива като нарастващи загуби, намаляващ оборот, увеличаваща се нереализирана продукция, свръхпроизводство, намаляващ паричен поток, нарастващи дългове, нарастващи лихвени проценти и намаляващи или нулеви нетни стойности на активите (така наречените незадължителни критерии). Насоките за О&П от 2004 г. включват подобни задължителни и незадължителни критерии в точки 10 и 11.
(125)
В този контекст Комисията отбелязва, че през 2000 г. Karjaportti не е загубило капитал, нито е показало „обичайните признаци“ на дружество, което е в затруднено положение. В действителност изглежда, че Karjaportti е било жизнеспособно дружество, което е записало голям оборот, положителен оперативен резултат, стабилен капиталов дял и резерви на сравнително високо равнище за периода между 2000 г. и 2002 г. (вж. също таблица I).
(126)
Ситуацията се е влошила през следващите години. Оборотът е намалявал и загубите са се увеличили значително в периода от 2003 г. до 2004 г. Дългът е нараствал и още в началото на 2004 г. бенефициерът е започнал да разсрочва дългове и е трябвало да поиска от кредиторите отлагане на дължими плащания (40). Също така изглежда, че Karjaportti е имало известен свръхкапацитет. Освен това трябва да се вземе предвид, че още през 2004 г. загубите на Karjaportti вече не са били покрити от Фонда за извънредни обстоятелства (вж. таблица I)
(127)
Според финансовите отчети на Karjaportti дружественият капитал на Karjaportti почти е изчезнал през 2004 г., тъй като е отбелязал рязък спад до по-малко от една десета от стойността си в сравнение с 2003 г. Впоследствие дружеството регистрира отрицателен собствен капитал, който има тенденции към увеличаване през последните години. С изключение на 2006 г., от 2003 г. насам Karjaportti натрупва загуби. Реализираната през 2006 г. печалба не може да се възприеме като признак за възстановяване на дружеството, тъй като тя не е била в резултат на основната дейност на дружеството. Оперативната печалба на Karjaportti е останала отрицателна, подобно на предходните и следващите години. Печалбата през 2006 г. не е била достатъчна, за да се компенсира размерът на дефицита, натрупан през последните отчетни периоди, нито за да се компенсира отрицателният капитал. Като цяло финансовото състояние на Karjaportti е останало доста неблагоприятно. През 2008 г. срещу Karjaportti два пъти е било обявявано производство по несъстоятелност от страна на данъчните органи.
(128)
С оглед на фактите, представени в съображения 125-127, може да се заключи, че Karjaportti отговаря на критериите за дружество в затруднено положение съгласно точка 5 от Насоките за О&П от 1999 г. и точка 11 от Насоките за О&П от 2004 г. от началото на 2004 г. През 2008 г., когато Karjaportti е било предмет на производство по несъстоятелност, то е било определено и като предприятие в затруднено положение по смисъла на точка 10, буква в) от Насоките за О&П от 2004 г.
7.2. Мерки, които са оттеглени
7.2.1. Неизпълнена гаранция, планирана за 2009 г. (мярка 11)
(129)
В съответствие с член 8 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора (41) („Процедурен регламент“), държава членка може да оттегли уведомлението след откриването на официалната процедура по разследване в разумен срок преди Комисията да е взела решение относно естеството на помощта на мярката, предмет на уведомлението. В такъв случай Комисията решава да прекрати тази процедура поради нейната безпредметност.
(130)
Тъй като решението на общинския съвет на Mikkeli да предостави гаранция на Karjaportti не е влязло в сила и през февруари 2010 г. изпълнителният орган е решил да не изпълни гаранцията, Финландия е оттеглила уведомлението за гаранцията през март 2010 г. Поради това, що се отнася до гаранцията, разследването е безпредметно.
7.3. Мерки, предоставени от община Mikkeli
7.3.1. Гаранция, предоставена на 12 юни 2000 г. (мярка 1), и прехвърляне на земя (мярка 2)
(131)
Гаранция (мярка 1): Както е посочено в съображения (14)-(16), община Mikkeli е предоставила гаранция през юни 2000 г. и е извършила плащания в рамките на гаранцията през декември 2004 г. След като община Mikkeli е станала кредитор на Karjaportti, условията за заема са били променяни в рамките на процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд (за подробности вж. съображения 34-39).
(132)
В съответствие с това трябва да бъдат разграничени няколко етапа. Въпреки че помощта е отпусната в момента на предоставяне на държавна гаранция, плащанията от държавата, съгласно условията на гаранцията, не се считат за държавна помощ (42). От друга страна, промяната на условията на заема, след като държавата гарант е станала кредитор, може да включва държавна помощ. По-долу се проверява дали гаранцията, предоставена през юни 2000 г., представлява държавна помощ. Въпросът дали промените в условията по заема могат да включват държавна помощ се разглежда като част от мярка 6 (вж. съображения 188-195).
(133)
Гаранцията е била предоставена от община Mikkeli и съответно включва държавни средства и може да бъде вменена в отговорност на държавата.
(134)
За да включва държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, мярката трябва да предоставя предимство, което предприятието не би получило при нормални пазарни условия. За да извърши тази оценка, Комисията ще се позовава на Известието относно гаранциите от 2000 г. Известието относно гаранциите от 2000 г. е било в сила в момента на предоставяне на мярката. Въпреки това, както ясно се посочва от съдебната практика на Съда на Европейските общности, „въпросът дали определена помощ представлява държавна помощ по смисъла на Договора трябва да се разреши въз основа на обективни дадености, които се преценяват към момента, в който Комисията приема своето решение.“ (43) В съответствие с това, относно оценката в конкретния случай Комисията ще се позовава на Известието относно гаранциите от 2008 г.
(135)
Съгласно точка 3.2 от Известието относно гаранциите от 2008 г. съществуването на държавна помощ в рамките на индивидуална държавна гаранция може да се изключи, ако са изпълнени четири кумулативни условия.(вж. съображение 135): "а) заемополучателят не е във финансово затруднение […]; б), размерът на гаранцията може да бъде надлежно изчислен в момента на предоставянето, […]; в), гаранцията не покрива повече от 80 % от непогасения заем или от друго финансово задължение […]; г) за гаранцията е платена цена, ориентирана спрямо пазара. […].“
(136)
В конкретния случай заемополучателят не е бил във финансово затруднение в момента на предоставянето (вж. съображения 123-128). Въпреки това, гаранцията, която е предмет на оценката, покрива 100 % от заема.
(137)
Освен това гаранцията е била предоставена без гаранционна такса, въпреки че самият предоставящ орган е отчел това за голям риск (44). Въпреки че Финландия твърди, че Karjaportti е можело да получи подобна гаранция на пазара, Комисията е на мнение, че гаранционна премия с нулева стойност не може да се разглежда като близка до пазарната премия, приложима към момента на предоставянето. Гаранцията е покривала 100 % от въпросния заем, т.е. предоставящият орган е носел сам риска от неизпълнение от страна на бенефициера и гаранцията е била предоставена като абсолютна гаранция, т.е. гарантът е носил отговорност за главницата като за свой собствен дълг и кредиторът е могъл да поиска погасяване на главницата от гаранта, когато главницата стане дължима.
(138)
В съответствие с това, противно на становището на Финландия, Комисията счита, че мярката не може да бъде разглеждана като мярка, която не включва държавна помощ.
(139)
Аргументът на Финландия, че тази мярка е била предоставена заедно с други страни може да бъде отхвърлен, тъй като според предоставената от Финландия информация другите страни, които участват в инвестицията, също са били собственост на държавата. В съответствие с това, че мярката предоставя предимство на Karjaportti.
(140)
За да бъде разглеждана като държавна помощ, дадена мярка трябва да бъде специфична или избирателна, поставяйки в по-благоприятно положение определени предприятия или производството на определени стоки. Мярката, която е предмет на оценката, е предоставена на Karjaportti - едно конкретно дружество. Поради това Комисията счита, че предприетата мярка представлява избирателно предимство за бенефициера.
(141)
На последно място, Комисията трябва да прецени дали мярката, предприета от община Mikkeli в полза на Karjaportti има вероятност да наруши конкуренцията и да засегне търговията между държавите членки, чрез предоставянето на това дружество на предимство спрямо (потенциалните) конкуренти, които не получават държавна подкрепа. Осъществява се търговия с месни продукти между държави членки - секторът на дейност на бенефициера. Според Финландия, Karjaportti изнася своите продукти главно в Русия, но също така и в държавите членки. Поради това Комисията счита, че предприетата мярка има вероятност да наруши конкуренцията и да засегне търговията между държавите членки.
(142)
Въз основа на горепосоченото Комисията стига до заключението, че мярката представлява държавна помощ.
(143)
Прехвърляне на земя (мярка 2) Финландия не отрича, че мярката може да представлява държавна помощ. На бенефициера определено е било предоставено предимство, тъй като той не е трябвало да плаща нищо за прехвърлянето на земята. Освен това община Mikkeli е възстановила разходите на бенефициера за изравняване на парцела. В съответствие с това, Комисията счита, че мярката предоставя предимство на Karjaportti, което то не би получило на пазара.
(144)
Освен това мярката отговаря на всички други изисквания за наличието на държавна помощ. Както се посочва подробно в съображения 133, 140 и 141, прехвърлянето на земя също включва държавни средства, за него носи отговорност държавата, то е избирателно, нарушава конкуренцията и засяга търговията между държавите членки.
(145)
Въз основа на горепосоченото Комисията стига до заключението, че мярката представлява държавна помощ.
(146)
Финландия твърди, че гаранцията, заедно с прехвърлянето на земя за строеж на производствен обект в Tikkala, е съвместима като регионална помощ. По времето, когато мерки 1 и 2 са били отпуснати, това е през 2000 г., ННРП от 1998 г. са били в сила (45). Разглежданите мерки не са били отпуснати съгласно схема, а като индивидуално ad hoc плащане. Тъй като мерките са били отпуснати в сектор, към който се прилагат ННРП от 1998 г., те попадат по принцип в обхвата на ННРП от 1998 Г. По времето на предоставяне на мерките бенефициерът не е бил в затруднение, както се посочва в съображения 123 - 128 по-горе, и се е намирал в Itä-Suomen, регион, отговарящ на изискванията за регионална помощ съгласно член 107, параграф 3, буква а) от ДФЕС. Ето защо Комисията е оценила проекта съгласно ННРП от 1998 г. Тази оценка е довела до следните наблюдения:
(147)
Съгласно раздел 2 от ННРП от 1998 г. регионална помощ може да е съвместима само ако има баланс между нейното нарушаващо въздействие и нейното предимство относно развитието на по-малко облагодетелстван регион. В този контекст Комисията отбелязва, че от въпросния инвестиционен проект се е очаквало да има положително въздействие върху регионалното развитие. Той е допринесъл за по-нататъшното развитие на икономическата дейност и за създаването на нови и непреки работни места. Всъщност, както се посочва в съображение 24, новият производствен обект следва да увеличи броя на работните места в региона от 400 на 550-600.
(148)
Раздел 4 от ННРП от 1998 г. определя условията за предоставяне на съвместима регионална помощ.
(149)
Първо, съгласно точка 4.1 от ННРП от 1998 г., целта на регионалната помощ е да осигури или продуктивна инвестиция (първоначална инвестиция), или създаване на работни места, свързано с инвестицията. Първоначална инвестиция означава съгласно точка 4.4 от ННРП от 1998 г. инвестиция в дълготрайни активи, свързани със създаването на нов обект, разширяването на съществуващ обект, или започването на дейност, изискваща основна промяна на продукта или производствения процес на съществуващ обект. Разглежданите мерки са били използвани за строеж на нов производствен обект, което е първоначална инвестиция по смисъла на точка 4.4 от ННРП от 1998 г.
(150)
Второ, интензитетът на помощта трябва да бъде под тавана на регионална помощ от 24 % (46). С цел да бъде изчислен интензитета на помощта, трябва се определи стойността на елемента на инвестицията и елемента на помощта, включени в разглежданите мерки.
а)
Относно стойността на инвестицията съгласно точка 4.5 от ННРП от 1998 г. допустимите разходи в този контекст могат да включват разходи за земя, за строеж на предприятия и за машини. В случай на покупка се вземат предвид само разходите за закупуване на тези активи. Всъщност Финландия е изчислила допустимите разходи съгласно тези разпоредби като възлизащи на 25 935 928 EUR (вж. съображение 22 и таблица III).
б)
Относно елемента на помощ Финландия е предоставила изчисление, чиято правдоподобност е проверена от Комисията. За мярка 1, гаранцията, предоставена от община Mikkeli, може да се използва Известието относно гаранциите от 2000 г. за определяне на количеството на елемента на помощ. Предвидени са три метода за определяне количеството на елемента на помощ, единият от които е то да се изчислява "по всеки друг обективно оправдан и общоприет метод" (раздел 3.2 от Известието относно гаранциите от 2000 г.). Финландия е сравнила пазарната цена за сравнима гаранция с платената на община Mikkeli действителна премия за гаранцията, което изглежда фактически като обективно оправдан и общоприет метод. За мярка 2 елемента на помощта се състои от стойността на земята плюс разходите за изравняване на парцела, което също е допустимо. Що се отнася до финансирането от Finnvera и Министерството на търговията и промишлеността, което не е предмет на настоящето решение, ако бъде счетено, че то включва държавна помощ, елементът на помощ също трябва да бъде взет предвид. Финландия е предоставила изчисление за елемента на помощ, включен във заема от Finnvera, което се счита за правдободобно. За преките безвъзмездни средства от Министерството на търговията и промишлеността цялата сума е била взета предвид. Като цяло взимайки предвид елемента на помощ, включен в мерките, отпуснати от община Mikkeli, Finnvera и Министерството на търговията и промишлеността, елементът на помощ (изчислен като брутен еквивалент на безвъзмездните средства) е 3 617 143 EUR (вж. таблица II).
(151)
Елементът на помощ от 3 617 143 EUR съответства на интензитета на помощ от 13,95 % от общите допустими разходи от 25 935 928 EUR. Интензитетът на помощ е следователно под прага от 24 %.
(152)
Трето, съгласно точка 4.10 от ННРП от 1998 г., помощта за първоначалната инвестиция трябва да бъде поставена в зависимост от поддържането на въпросната инвестиция за минимален период от пет години. Финландия е потвърдила, че въпросната инвестиция ще бъде поддържана за минимален период от пет години.
(153)
Четвърто, съгласно точка 4.2 от ННРП от 1998 г., приносът на бенефициера към финансирането на инвестицията трябва да бъде най-малко 25 %. Финландия е потвърдила, че това е случаят.
(154)
Пето, Комисията отбелязва, че в съответствие с точка 4.2 от ННРП от 1998 г. заявлението за помощ е било подадено преди да бъде започната работа по проекта, правилата за кумулиране на помощта са спазени, както е предвидено в точка 4.18 от ННРП от 1998 г., и таванът на регионалната помощ не е превишен.
(155)
С оглед на изложените по-горе съображения Комисията стига до заключението, че мерки 1 и 2 спазват условията на ННРП от 1998 г. и следователно са съвместими.
7.3.2. Покупка на земя (мярка 3)
(156)
Поначало принципът на инвеститор в условията на пазарна икономика е също приложим за покупка на земя или други активи от държавата. Такава покупка би могла да включва държавна помощ, ако не може да се разглежда като обичайна търговска трансакция. Дори ако държавен орган купува стоки и услуги на пазарна цена, независимо от това може да е налице държавна помощ, ако се окаже, че държавата не е имала действителна нужда от въпросните земи или активи (47).
(157)
Съответно Комисията трябва да оцени дали покупката на земя може да се разглежда като обичайна търговска трансакция. За тази цел трябва да се разгледа дали цената, платена от община Mikkeli отразява стойността на купените имоти и сграда.
(158)
Според заинтересованата страна един частен пазарен инвеститор не би искал да плати 6,7 милиона евро за промишлени сгради, които община Mikkeli е закупила на тази цена.
(159)
Финландия, от друга страна, е предоставила на Комисията индикация за стойността на имотите. Според Финландия частна банка […] e имала ипотека на стойност 7,5 милиона евро върху един от продадените имоти по време на покупката (48).
(160)
Финландия е уведомила Комисията, че не съществува оценка на земята. Комисията счита, че стойността на ипотеката, притежавана от една частна банка би могла да даде индикация за стойността на имота. Всъщност преди да приеме обезпечения една банка оценява стойността на въпросния имот, така че ако длъжникът не може да изплати своя дълг банката да може да се удовлетвори от цената на ипотекирания имот.
(161)
За въросните имоти община Mikkeli e платила покупна цена от 6 646 787 EUR, което е под регистрирания размер на ипотеката, която един частен субект е имал върху един от имотите преди приключването на процедурата по продажбата. Освен този имот още пет други имота и една сграда са били продадени на община Mikkeli. В допълнение Комисията отбелязва, че община Mikkeli е купила имотите с оглед превръщане на земята в жилищен район чрез извършване на промени в местните планове; имотите са били разположени близо до градския център и в привлекателен жилищен район.
(162)
На основание на гореизложеното съмненията, изразени от Комисията в решението за откриване на процедурата относно цената платена за имотите и сградите, се разсейват. Счита се, че община Mikkeli купи имотите и сградата на цена, която отразява тяхната стойност, и че тестът за пазарния инвеститор е издържан. Поради тази причина Комисията стига до заключението, че тази мярка не включва държавна помощ.
7.3.3. Гаранция, предоставена на 8 март 2004 г. (мярка 4) и гаранция, предоставена на 10 май (мярка 5)
(163)
Що се касае до гаранцията, предоставена през юни 200 г., няколко етапа трябва да бъдат разграничени (предоставяне на гаранцията; плащане съгласно гаранцията; промяна на условията по заема сравни съображение 132. Следователно по-долу се проверява дали гаранциите, предоставени през март 2004 г. и май 2004 г. представляват държавна помощ. Въпросът дали промените в условията по заема биха довели до държавна помощ се разглежда като част от мярка 6 (вж. съображения 188-195).
(164)
Мярка 4: Противно на доводите на Финландия, представени в съображение (92), Комисията счита, че, преобразуването на съществуващи задължения в нова гаранция може да представлява държавна помощ. В този контекст трябва да се прави разграничение между съществуваща и нова помощ. Определението за съществуваща помощ изисква индивидуалните мерки на помощ да са били приложени преди влизането в сила на Договора (член 1, буква б) от Процедурния регламент). Нова помощ, обратното, е "всяка помощ […]която не е съществуваща помощ, включително измененията на съществуваща помощ" (член 1, буква в) от Процедурния регламент). Съгласно Регламент (ЕО) № 794/2004 на Комисията от 21 април 2004 г. за прилагане на Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета (49), промяна е "всяко изменение, различно от промени от чисто формален или административен характер, което не оказва влияние върху оценката на съвместимостта на мярката за помощ с общия пазар".
(165)
Всъщност община Mikkeli е предоставила държавна помощ на 8 март 2004 г., която е обезпечавала нов заем, предоставен от Tapiola на 14 април 2004 г. Новата гаранция не може да бъде разглеждана като продължение на старата гаранция, защото тя е дадена за нов заем с нови условия. Обстоятелството, че този заем е заменил заем, предоставен през 1992 г. от Tapiola, който вече е бил гарантиран от община Mikkeli, не променя становището на Комисията. Докато е вярно, че новият заем е бил в размер на дължимата главница по стария заем, и лихвеният процент е бил по-изгоден за Karjaportti (4,5 % годишно за стария заем; 4 % годишно за новия заем), имало е промяна в периода на заема (старият заем е следвало да бъде погасен десет години след предоставянето му, тоест през ноември 2002 г.; новият заем е позволявал погасяване до 2014 г). Като цяло размерът на новия заем (главница плюс лихва за периода 2004 г. - 2014 г.) е по-висок от размера на стария заем. Следователно с предоставянето на новата гаранция рискът за община Mikkeli, а оттам и размерът на мярката, се е увеличил в сравнение със старата гаранция. Предоставянето на новата гаранция трябва да се разглежда като промяна на старата гаранция, която позволява класифицирането на новата гаранция като нова помощ. Следователно доводът на Финландия, че старата гаранция е била предоставена преди присъединяването на Финландия и по тази причина може да се разглежда като съществуваща помощ, и че новата гаранция не може да се разглежда като включваща предоставяне на нова помощ, може да бъде отхвърлен.
(166)
Въпросът дали гаранцията дава предимство на бенефициера може да бъде оценен на базата на Известието относно гаранциите от 2008 г. По времето на предоставяне на мярката Известието относно гаранциите от 2000 г. е било в сила. Обаче, както е обяснено в съображение (134), Комисията ще се позовава на Известието относно гаранциите от 2008 г. при оценката на мярката. Съгласно точка 3.2 от Известието относно гаранциите от 2008 г. съществуването на държавна помощ в рамките на индивидуална държавна гаранция може да се изключи, ако са изпълнени четири кумулативни условия (вж. съображение 135). Гаранцията, която се оценява, покрива 100 % от заема. Това е достатъчно, за да се каже, че съществуването на държавна помощ не може да бъде изключено на основание на точка 3.2 от Известието относно гаранциите от 2008 г. В допълнение и противно на доводите на Финландия, Комисията счита,че Karjaportti е бил в затруднение по смисъла на Насоките за О&П от 1999 г. още през март 2004 г. (вж. съображения 123-128), което е още една причина гаранцията да не може да попадне в приложното поле на точка 3.2 от Известието относно гаранциите от 2008 г.
(167)
В допълнение гаранцията е била предоставена без каквато и да била такса за гаранция, независимо че дружеството е изпитвало затруднение и риска за община Mikkeli е можел да се разглежда като значителен. Гаранцията е покривала 100 % от въпросния заем, т.е. че предоставящият орган е носел сам риска от неизпълнение на бенефициера и че гаранцията се предоставя като абсолютна гаранция, тоест гарантът отговаря за основния дълг, като че ли той би бил негов собствен и кредиторът може да иска погасяване на основния дълг от гаранта, когато основният дълг е станал изискуем.
(168)
В допълнение Финландия вярва, че мярката е в съответствие с принципа на инвеститор в условията на пазарна икономика, по-специално поради участието на частни кредитори. Този довод може да бъде отхвърлен. Съгласно информацията, предоставена от Финландия, първо, частните кредитори не са предоставили гаранции, а заеми на бенефициера. Второ, заемите от частни кредитори не са били предоставени по същото време като гарантираните пенсионни заеми. Трето, лихвеният процент, искан от поне един от частните кредитори за заем е бил по-висок от лихвения процент за пенсионния заем. Нещо повече, частните кредитори са се съгласили само за краткосрочни заеми за период от няколко месеца, докато гаранцията предоставена от община Mikkeli е обезпечавала заем за период от десет години.
(169)
С оглед на гореизложеното се счита, че мярката предоставя предимство на Karjaportti. В допълнение, мярка 4 отговаря на всички изисквания за съществуването на държавна помощ. Както се посочва подробно в съображения 133, 140 и 141, тази гаранция също се състои от държавни ресурси, за нея носи отговорност държавата, тя е избирателна, нарушава конкуренцията и засяга търговията между държавите-членки.
(170)
Мярка 5: Доводът на Финландия, че мярката е била предоставена, за да се продължи инвестицията, започната през 2000 г., може да се отхвърли, защото гаранцията очевидно е нова мярка.
(171)
Съгласно точка 3.2 от Известието относно гаранциите от 2008 г. съществуването на държавна помощ в рамките на индивидуална държавна гаранция може да се изключи, ако са изпълнени четири кумулативни условия (вж. съображение 135). Както мярка 4, оценяваната мярка обезпечава 100 % от заема и Karjaportti вече е било в затруднение по смисъла на Насоките за О&П от 1999 г. (вж. съображения 123-128). Съответно гаранцията не може да попадне в приложното поле на точка 3.2 от Известието относно гаранциите от 2008 г.
(172)
В допълнение, и подобно на мярка 4, гаранцията беше предоставена без каквато и да била такса за гаранция, независимо че дружеството е изпитвало затруднение и риска за община Mikkeli е можел да се разглежда като значителен. Гаранцията е обезпечавала 100 % от въпросния заем и е била предоставена като абсолютна гаранция. Съответно в конкретния случай, противно на становището на Финландия, Комисията счита, че мярката предоставя предимство на Karjaportti.
(173)
В допълнение, мярка 5 отговаря на всички изисквания за съществуването на държавна помощ. Както се посочва подробно в съображения 133, 140 и 141, тази гаранция също се състои от държавни средства, за нея носи отговорност държавата, тя е избирателна, нарушава конкуренцията и засяга търговията между държавите-членки.
(174)
На основание на гореизложеното Комисията прави заключението, че мерки 4 и 5 представляват държавна помощ.
(175)
Финландия не е привела никакви доводи относно съвместимостта на мярка 4. За мярка 5 Финландия се позовава на член 107, параграф 3, буква а) от ДФЕС и ННРП от 1998 г. (вж. съображение 95). ННРП от 1998 г. не могат обаче да служат като основание за съвместимост, защото Karjaportti е била в затруднение към момента на предоставяне на двете гаранции (вж. съображения 123-128). Съгласно ННРП от 1998 г. помощта за предприятия в затруднение трябва да се оценява в съответствие с Насоките за оздравяване и преструктуриране (50). Поради това Комисията първо оценява дали мерки 4 и 5 са съвместими като помощ за оздравяване и преструктуриране съгласно Насоките за О&П. Към момента на предоставяне на гаранцията са се прилагали Насоките за О&П от 1999 г. (51)
(176)
Съгласно Насоките за О&П от 1999 г. помощта за оздравяване трябва да отговаря на определени изисквания, които не са изпълнени от разглежданата мярка.
а)
Първо, докато мерките се състоят в подкрепа на ликвидността под формата на гаранция (точка 23, буква а) от Насоките за О&П от 1999 г.), заемите, обезпечени със съответните гаранции, не са били предоставени при лихвен процент, най-малкото сравним с тези, наблюдавани при заеми за стабилни предприятия (референтен лихвен процент за Финландия през март 2004 г.: 4,43 % плюс 100 базисни пункта; референтен лихвен процент за Финландия през май 2004 г.: 4,43 % плюс 100 базисни пункта).
б)
Второ, гаранциите не са били свързани със заем, който е следвало да бъде върнат за период от не повече от 12 месеца след изплащането на последния транш на предприятието (точка 23, буква б) от Насоките за О&П от 1999 г.).
в)
Трето, Финландия не е предоставила никаква информация, че помощта е била оправдана на основание сериозни социални затруднения и не е имало прекомерно неблагоприятни ефекти на разпространение на резултатите в другите държави-членки (точка 23, буква в) от Насоките за О&П от 1999 г.).
г)
Четвърто, нито гаранциите са били върнати в рамките на 6 месеца, нито е бил съставен план за преструктуриране по смисъла на Насоките за О&П от 1999 г. (точка 23, буква г) от Насоките за О&П от 1999 г.).
д)
Последно, няма индикации, че гаранциите са били ограничени до размер, необходим да се запази дейността на предприятието за периода, за който помощта е разрешена (точка 23, буква д) от Насоките за О&П от 1999 г.).
(177)
Мерки 4 и 5 не изпълняват също изискванията за помощ за преструктуриране, установени в Насоките за О&П от 1999 г.
а)
Първо, мерките не са били в зависимост от изпълнението на план за преструктуриране (точка 31 от Насоките за О&П от 1999 г.). Отбелязва се, че не е съставен план за преструктуриране по смисъла на точка 32 и следващите от Насоките за О&П от 1999 г.
б)
Второ, от получателите на помощта се очаква да дадат значителен принос към плана за реструктуриране от техните собствени средства (точка 40 от Насоките за О&П от 1999 г.), а за разглежданите мерки няма индикация за собствен принос на получятеля.
в)
Трето, с цел да се избегнат прекомерни нарушения на конкуренцията, трябва да бъдат взети компенсаторни мерки (точка 37 от Насоките за О&П от 1999 г.). Такива мерки не са били предвидени.
(178)
Съответно Комисията счита, че мерките не са предоставени с съответствие с Насоките за О&П от 1999 г.
(179)
Освен това, трябва да се разгледа дали мерки 4 и 5 биха могли да бъдат съвместими на основание на някое друго от изключенията, предвидени в член 107, параграфи 2 и 3 от ДФЕС.
(180)
Изключенията по член 107, параграф 2 от ДФЕС не са приложими в настоящия случай, тъй като въпросните мерки нямат социален характер, не са предоставени на отделни потребители, не са предназначени за отстраняване на щети, причинени от природни бедствия или други извънредни събития, и не са предоставени на икономиката в отделни региони на Федерална република Германия, засегнати от разделението на държавата.
(181)
Допълнителни изключения са предвидени в член 107, параграф 3 от ДФЕС.
(182)
Член 107, параграф 3, буква а) от ДФЕС гласи, че "помощите за насърчаване на икономическото развитие на региони, където жизненото равнище е необичайно ниско или където има високо равнище на непълна заетост" могат да бъдат обявени за съвместими с вътрешния пазар. Към момента на предоставяне на помощта Karjaportti се е намирало в такъв регион.
(183)
Към момента, когато мерки 4 и 5 бяха предоставени, съвместимостта на държавната помощ за региони, които получават подпомагане, беше уредена от ННРП от 1998 г. Съгласно тези Насоки предприятия в затруднения не отговарят на условията за предоставяне на регионална помощ. Съответно, с оглед на гореизложеното, Комисията стига до заключението, че помощта не отговаря на условията за дерогация, предвидена в член 107, параграф 3, буква а) от ДФЕС.
(184)
Член 107, параграф 3, буква б) от ДФЕС гласи, че "помощ за насърчаване изпълнението на важен проект от общоевропейски интерес или за преодоляване на сериозно затруднение в икономиката на държава-членка" може да бъде обявена за съвместима с вътрешния пазар. Комисията отбелязва, че въпросната помощ не е предназначена да насърчава изпълнението на важен проект от общоевропейски интерес, както и че не е открила доказателства, че тя е предназначена за преодоляване на сериозно затруднение във финландската икономика. С оглед на гореизложеното, Комисията стига до заключението, че помощта не отговаря на условията за дерогация, предвидена в член 107, параграф 3, буква а) от ДФЕС.
(185)
Член 107, параграф 3, буква г) от ДФЕС определя, че помощ за насърчаване на култура и опазване на наследство, доколкото тази помощ не засяга условията на търговия и конкуренция в Общността в степен, противоречаща на общия интерес, може да бъде обявена за съвместима с ДФЕС. Този член очевидно е неприложим за настоящия случай.
(186)
Член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС предвижда разрешаване на държавни помощи, които имат за цел да улеснят развитието на някои икономически дейности или на някои икономически региони, доколкото тези помощи не засягат по неблагоприятен начин условията на търговия, до степен, която противоречи на общия интерес. Комисията е разработила няколко насоки и съобщения, за да обясни как ще прилага дерогацията, съдържаща се в този член. Комисията обаче счита, че е очевидно поради естеството и характеристиките на помощта, че изключенията съгласно тези насоки и съобщения не са приложими към настоящия случай.
(187)
На основание гореизложените доводи Комисията счита, че мерки 4 и 5, включват държавна помощ, която не е съвместима с вътрешния пазар.
7.3.4. Процедура по преструктуриране, надзиравана от съд (мярка 6)
(188)
Основният довод на Финландия, както е посочено в съображения 96-98, е, че община Mikkeli не е била по-щедра отколкото други кредитори на дружеството, но че община Mikkeli е действала заедно с частни кредитори на бенефициера и при същите условия. Съответно, когато тя е дала съгласието си за програмата за преструктуриране, тя е действала като частен инвеститор в условията на пазарна икономика.
(189)
Първият въпрос, по който трябва да се направи проверка в този контекст, е дали тестът за оператор в условията на пазарна икономика е приложим, когато един или няколко публични организации, за чието поведение отговаря държавата, провеждат множество мерки по отношение на едно предприятие. Общият съд е разгледал този въпрос в BP Chemicals срещу Комисията (52). Според Съда самият факт, че публично предприятие, което е извършило вливания на капитал в дъщерно дружество, които са класифицирани като "помощ" не означава автоматично, че по-нататъшно вливане на капитал не може да бъде класифицирано като инвестиция, която издържа теста за частен инвеститор в условията на пазарна икономика. Комисията обаче трябва да определи дали множество мерки относно едно предприятие могат разумно да бъдат отделени една от друга и разгледани като независими мерки. В този контекст според Съда трябва да бъдат разгледани хронологията на въпросните мерки, тяхната цел и положението на дъщерното дружество към момента на вземане на всяко решение за вливане (53).
(190)
В конкретния случай комисията трябва да определи дали гаранциите, предоставени през март и май 2004 г. (мерки 4 и 5) могат да бъдат разделени от процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд (мярка 6). Докато е вярно, че решенията относно всичките три мерки са били взети в рамките на една година, Комисията отбелязва, че те са били предприети в различен контекст. Междувременно беше започната процедура по преструктуриране, надзиравана от съд, в която са участвали всички кредитори на дружеството. Целта на мярка 6 следователно не е била вече да се даде възможност на дружеството да се върне към жизнеспособност без несъстоятелност като получи нови финансови средства от частни банки. По-скоро община Mikkeli, като всички други кредитори, е целяла в своята роля на кредитор да максимизира удовлетворяването на своите несъбрани вземания в съответствие с ограниченията на националното право в областта на несъстоятелността. Поради тази причина Комисията счита, че мярка 6 може да бъде отделена от мерки 4 и 5.
(191)
Както е посочено в съображение 31, Karjaportti, заедно със своите частни кредитори, е поискало от Районен съд Mikkeli откриване на процедура по преструктуриране, надзиравана от съд, съгласно Закона за преструктуриране на предприятия 47/1993. На Съда е била представена програма за преструктуриране, включваща подробности относно оценяваните към днешна дата мерки. След като е проверил подробностите, Съдът е одобрил програмата за преструктуриране. Комисията отбелязва, че Karjaportti е било предмет на процедура по преструктуриране, надзиравана от съд съгласно финландското право. Всъщност целта на такава процедура по преструктуриране, надзиравана от съд, е да се възстанови жизнеспособната дейност на длъжник в затруднение, да се осигури неговата трайна жизнеспособност и да се постигне уреждане на дълга. Поради тази причина комисията счита, че мерките, предприети от община Mikkeli по време на процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд, могат да бъдат оценени съгласно принципа на инвеститор в условията пазарна икономика.
(192)
Съгласно съдебната практика след решението по делото Magefesa (54), ако държавата е по-щедра към дружеството, отколкото други кредитори, мерки по процедура по преструктуриране, надзиравана от съд, могат да представляват държавна помощ. Съответно Комисията проверява дали наистина частните и публичните кредитори са били третирани еднакво по време на процедурата по преструктуриране.
(193)
Първо, отбелязва се като цяло, че […] от преструктуриране на дългове (приблизително [30-70]% се дължи на частни кредитори. Основните частни кредитори са Nordea Bank, Pohjola Bank and Nordea Financing. Второ, трябва да се вземе предвид, че кредиторите на Karjaportti са били разделени на различни групи съгласно реда им. Заедно с частните кредитори Nordea Bank, OKO/Pohjola Bank и Nordea Financing, както и притежаваното от държавата специализирано финансово дружество Finnvera, община Mikkeli е принадлежала към групата кредитори по големи обезпечени дългове. Както може да бъде видяно в таблица IV, община Mikkeli има дял от [10-40]% по тези големи обезпечени дългове, докато частните кредитори заедно имат дял от [30-70]%. Finnvera има дял от [10-40]%.
(194)
По-надолу всяка от мерките, взети от община Mikkeli се оценява по-подробно.
(195)
Намаление на лихвените проценти за обезпечени дългове: Както може да бъде видяно в таблица V, лихвените проценти за заемите и други дългове (неизплатени такси), които са се считали за "големи обезпечени дългове, са били същите за частни и публични кредитори, с изключение на […]. Този кредитор получи лихвен процент от […] EURIBOR за всички неизплатени суми от започването на процедурата по преструктуриране, докато другите кредитори са получили за част от несъбраните суми само […] EURIBOR минус […]% до 2010 г. Разликата се е дължала на факта, че […] е бил пръв в реда на кредиторите по отношение на обезпеченията, предоставени от Karjaportti като гаранция. Счита се, че по-високият ред оправдава разликата в прилаганите лихвени проценти.
(196)
Разсрочване на заеми Вземанията на община Mikkeli са били отсрочени в същата степен както и вземанията на другите обезпечени длъжници. Както може да се види в таблица VI, Karjaportti трябва да плаща вноски на всички обезпечени кредитори от юли 2009 г. до 2015 г., когато най-голямата част от вноските става изискуема (43 % от главницата на всеки от обезпечените дългове). Всички вноски платими на всеки кредитор се намират в същата пропорция по отношение на цялата сума по вземането на съответния кредитор (2 % от неизплатената сума за първите три вноски). 4 % за следващите две вноски; 6 % за оставащата вноска). Последната вноска възлиза на 43 % от главницата за всеки от обезпечените кредитори. Следователно община Mikkeli не е била третирана по-малко благоприятно отколкото частните кредитори в подобна ситуация.
(197)
Опрощаване на дълг под условие Съгласно програмата за преструктуриране, както е посочено в съображения 42 и 45, сумите, които следва да бъдат опростени в края на процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд, ако определени икономически условия не са изпълнени, се основавават на сравнение между стойността на обезпечението, ако Karjaportti продължи своята дейност, и стойността на обезпечението в случай на неговото реализиране, определена за всеки от съответните кредитори, като се взима предвид техния съответен ред. Стойността на обезпечението в двата случая беше определена от двама независими оценители към момента на започване на програмата за преструктуриране въз основа на сравними цени и информация за наемите. В този контекст, […] не трябва да опрощава дългове в края на процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд, тъй като той е първият кредитор в реда за предпочтително удовлетворение. Сумите за другите кредитори са били също определени съгласно посочената методология, в резултат на което се е стигнало до сумите, посочени в съображение 43. Методологията, използвана за определяне на съответните суми може де се счита за достоверна, особено тъй като тя свързва съответния ред със стойността на съответното обезпечение в двата случая. На практика изчислението се е основавало на оценките на независим експерт и същите принципи са били приложени към всички кредитори при определянето на сумите, с които подлежащите на реструктуриране дългове могат да бъдат пределно намалени в края на процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд. С оглед на това може да се счита, че всички кредитори са били третирани равноправно.
(198)
Като цяло, Комисията счита, че община Mikkeli не е била третирана по-малко благоприятно, отколкото частните кредитори по време на процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд. Когато се е стигнало до различия в третирането на другите кредитори, те са били обосновани с различно качество на обезпеченията, с които разполагат съответните кредитори. Следователно, в светлината на гореизложеното следва да се заключи, че бенефициерът не е бил поставен в по-благоприятно положение по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС посредством процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд. Съмненията, изразени от Комисията в решението за откриване на процедурата, са разсеяни и мерките, описани в съображения 31-43, не представляват държавна помощ.
7.3.5. Покупка на акции (мярка 7)
(199)
Първо, Комисията отбелязва, че покупката на дялове не е част от процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд.
(200)
Финландия твърди, че община Mikkeli действала в съответствие с принципа на инвеститор в условията на пазарна икономика при закупуването на дяловете. Първо, следвайки логиката на решението по делото BP Chemicals (вж. съображения 189-191), трябва да се определи дали принципът на инвеститор в условията на пазарна икономика може да се приложи по отношение на мярка 7, тъй като община Mikkeli вече е отпускала помощи на Кarjaportti в миналото. В този контекст Комисията отбелязва, че мерки 4 и 5 са били предприети преди началото на процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд, докато покупката на дялове е била направена едва след това. В допълнение докато целта на мерки 4 и 5 беше да се позволи на бенефициера да продължи да има достъп до ликвидни средства, след началото на процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд, е било ясно, че тези нужди ще бъдат посрещнати в рамките на тази процедура. Поради това се счита, че мярка 7 може да бъде отделена от мерки 4 и 5, и че принципът на инвеститор в условията на пазарна икономика е по принцип приложим за мярка 7.
(201)
Както е посочено в съображение 156, принципът на инвеститор в условията на пазарна икономика е приложим за покупката на земя или други активи, извършена от държава. Финландия е представила оценка на стойността на дяловете, извършена от […] (55), агенция за управление на недвижими имоти със седалище в Хелзинки. Оценката от 29 март 2005 г. е оценила дяловете на дружеството за недвижими имоти на възлизащи в размер между 1 милион EUR и 1,1 млн. EUR. Оценката се е основавала на стойността на имуществото, притежавано от дружеството. Два метода са били приложени за определяне на стойността: Стойност на капитала при отдаване под наем на пазарни цени (след събиране на жилищна статистиката от Statistics Finland) и препродажната стойността (след запитване относно цените).
(202)
В момента, в който дяловете са били продадени, имуществото е било отдадено под наем под нивото на пазарните наемни цени. Съгласно оценката нивото на пазарните наемни цени може да бъде достигнато за две години с максималното годишно увеличение на наемните цени. Следователно стойността на имуществото е била коригирана в момента на покупката и накрая община Mikkeli е купила дялове на цена 860 000 EUR.
(203)
Оценката е била извършена от независим експерт. Използваната методология, както е описано по-горе, първо е трябвало да провери стойността на капитала при отдаване под наем на пазарни цени и след това препродажната стойност. И двете стойности са се основавали на данни за пазара, и двете стойности бяха използвани за определяне на стойността на дяловете, която също е била коригирана до нивото на наемните цени, преобладаващи към момента на покупката. Тази методология се счита за достоверна. Комисията стига до заключението, че дяловете на Kiinteistö Oy Suksimäki са закупени на пазарна цена и че мярката не предоставя предимство на Karjaportti.
(204)
Въз основа на гореизложеното съмненията, изразени от Комисията в решението за откриване на процедурата, се разсейват и се стига до заключението, че мярката не включва държавна помощ.
7.3.6. Преобразуване на неизплатени лихви в заеми (мярка 8)
(205)
Финландия твърди, че превръщането на неизплатените лихви в заеми е типичен мярка за процедура по преструктуриране, надзиравана от съд. Вярно е, че подобна мярка може да бъде разглеждана като присъща на процедура по преструктуриране, надзиравана от съд. В конкретния случай, превръщането на неизплатените лихви в заеми през 2005 г. е било по принцип вече предвидено в програмата за преструктуриране за всички кредитори по големи обезпечени дългове ([двама частни кредитори] и Finnvera). С оглед на това Комисията не счита, че сам по себе си фактът на преобразуване на неизплатените лихви в заем означава държавна помощ. Трябва обаче е да се провери дали лихвеният процент, който община Mikkeli e начислила на Karjaportti, предоставя предимство на последното.
(206)
В този контекст Финландия счита, че община Mikkeli е действала в съответствие с принципа на частния пазарен инвеститор, тъй като частните инвеститори заедно с община Mikkeli са преобразували неизплатените лихви в заеми. На първо място, по същия начин, както за процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд, се счита, че по принцип принципа на частния пазарен инвеститор е приложим към мярка 8, тъй като тази мярка може да бъде отделена от мерки 4 и 5 (вж. съображения 189-191). Прилагайки принципа на частния пазарен инвеститор към конкретния случай, Комисията отбелязва следното: Докато е вярно, че не само община Mikkeli, но също и [частните кредитори] извършиха преобразуване на неизплатени лихви в заеми, лихвеният марж, начислен за заемите, не беше един и същ. Всъщност [един частен кредитор] поиска 3-месечния EURIBOR плюс 1,5 % и [друг частен кредитор] - 3-месечния EURIBOR плюс 2 %, докато община Mikkeli поиска само 3-месечния EURIBOR плюс 0,3 %. Следователно лихвеният процент, който община Mikkeli се е съгласила да начисли за заема е 1,2 % под лихвения процент, начислен от [един частен кредитор] и 1,7 % под лихвения процент, начислен от [други частен кредитор]. Следователно аргументът, че община Mikkeli е действала при равни условия с частните кредитори, може да се отхвърли. С оглед на разликата в лихвените проценти може да се изключи, че община Mikkeli е начислила за заема лихва на пазарно равнище. Следователно заемът, в който община Mikkeli е преобразувала неизплатените лихви, предоставя предимство на Karjaportti.
(207)
В допълнение, мярка 8 отговаря на всички изисквания за наличието на държавна помощ. Както се посочва подробно в съображения 133, 140 и 141, този заем се състои от държавни средства, за него носи отговорност държавата, той е избирателен, нарушава конкуренцията и засяга търговията между държавите-членки.
(208)
Въз основа на горепосоченото Комисията стига до заключението, че мярка 8 представлява държавна помощ.
(209)
Финландия не е привела никакви доводи относно съвместимостта на мярка 8. Тъй като Karjaportti е било в затруднение в момента на преобразуването на неизплатените лихви в заеми (вж. съображения 123-129), Комисията първо оценява дали мярка 8 е съвместима като помощ за оздравяване и преструктуриране съгласно Насоките за О&П. Към момента на предоставяне на гаранцията са се прилагали Насоките за О&П от 2004 г. (56)
(210)
Съгласно Насоките за О&П от 2004 г. помощта за оздравяване трябва да отговаря на определени изисквания, които не са изпълнени от въпросната мярка.
а)
Първо, докато мерките се състоят в подкрепа на ликвидността под формата на заем (точка 25, буква а) от Насоките за О&П от 2004 г.), начисленият лихвен процент не е поне сравним с лихвените проценти, наблюдавани при заеми за стабилни предприятия (референтен лихвен процент за Финландия през декември 2005 г.: 4,08 % плюс 100 базисни пункта; лихвеният процент, начислен за заема беше 3-месечния EURIBOR плюс 0,3 %, което на 19 декември 2005 г. представляваше 2,486 % плюс 30 базисни пункта.
б)
Второ, Финландия не се е задължила да предостави план за преструктуриране в рамките на шест месеца след разрешаването на помощта и продължителността на мярката не е била ограничена до шест месеца (точка 25, буква а) и буква в) от за О&П от 2004 г.).
в)
Трето, принципът на еднократната помощ (точка 25, буква д) от Насоките за О&П от 2004 г.) не е спазен, тъй като дружеството е получило несъвместима и неправомерна държавна помощ в моменти, когато то е било в затруднение преди.
(211)
Мярката също не отговаря на всичките изисквания за помощ за преструктуриране, определени в Насоките за О&П от 2004 г.
а)
Първо, мярката не била в зависимост от изпълнението на план за преструктуриране (точка 34 от Насоките за О&П от 2004 г.). Докато е вярно, че по време на процедурата за преструктуриране, надзиравана от съд беше съставена програма за преструктуриране за Karjaportti, последната не отговаря на изискванията на точка 35 от Насоките за О&П от 2004 г. (продължителност от 10 години, липса на анализ на чувствителността, липса на връщане към дълготрайна жизнеспособност в рамките на разумен период от време).
б)
Второ, от получателите на помощта се очаква да дадат значителен принос към плана за реструктуриране от техните собствени средства (точка 43 от Насоките за О&П от 2004 г.), а за разглежданите мерки няма индикация за собствен принос на бенефициера.
в)
Трето, мярката не спазва принципа за еднократната помощ, тъй като дружеството е получило несъвместима и неправомерна държавна помощ в моменти, когато то е било в затруднение преди.
(212)
Съответно Комисията счита, че мярката не е предоставена с съответствие с Насоките за О&П от 2004 г.
(213)
Освен това, трябва да се разгледа дали мерки 8 и 5 биха могли да бъдат съвместими на основание някое друго от изключенията, предвидени в член 107, параграфи 2 и 3 от ДФЕС. Поради същите причини, изложени по-горе за мярка 4 и мярка 5 (вж. съображения 179-186), Комисията счита, че условията за нито едно от изключенията не са изпълнени. Поради това Комисията стига до заключението, че мярка 8 включва държавна помощ, която не е съвместима с вътрешния пазар.
7.3.7. Отписване на дългове от финансовите отчети през 2006 г. и през 2008 г. (мярка 9 и мярка 10)
(214)
Първо, трябва да се провери дали тези отписвания на дългове биха могли да предоставят предимство на Кarjaportti. Такъв би бил случаят, ако община Mikkeli реши да не търси повече събирането на дълговете, тоест ако тя опрости въпросните дългове.
(215)
Както е описано в съображение 105, Финландия потвърди, че отписване на дългове е било само счетоводна мярка, която не засяга правните отношения между кредитора и длъжника, тоест че задълженията не са били опростени. Съгласно документите, предоставени от Финландия, община Mikkeli все още търси събиране на дълговете.
(216)
В съответствие с принципа на предпазливост съгласно добрата счетоводна практика и в съответствие със Закона за счетоводството 1336/1997 стойността на вземанията, вписани в счетоводния баланс, не може да превишава вероятната им стойност. Съответно, вземания, които вероятно не могат да бъдат събрани, се записват в отчета за приходите и разходите като разход.
(217)
Въз основа на горепосоченото Комисията счита, че отписването на дълг е било направено единствено във финансовите отчети на община Mikkeli в съответствие със счетоводните стандарти и събирането на съответните вземания все още се търси в рамките на процедурата за преструктуриране, надзиравана от съд.
(218)
Съмненията, изразени от Комисията в решението за откриване на процедурата, са разсеяни и може да се направи заключение, че мерките не предоставят предимство на Karjaportti. Поради това мерки 9 и 10 не включват държавна помощ.
7.3.8. Разсрочване на дългове от 2009 г. насам (мярка 12)
(219)
Доводът на Финландия, че мярката е присъща на процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд и не включва държавна помощ може да бъде отхвърлен. Първо, разсрочването на дългове през 2009 г. не е било предвидено в първоначалната програма за преструктуриране и второ, фактът, че подобно преструктуриране би било предприето в съответствие с националното законодателство не е достатъчен за да се изключи наличието на държавна помощ (57).
(220)
По принцип също така мерки за намаляване на разходите, които обичайно са част от бюджета на дадено предприятие, могат да се считат за държавна помощ. Що се касае до разсрочване на дългове, Комисията оценява подобно поведение посредством критерия за частен кредитор (58). При този критерий държавата се разглежда по-скоро като публичен кредитор, който като частен кредитор, цели да възстанови дължими на нея суми, и който за тази цел сключва споразумения с длъжника, съгласно които натрупаните дългове трябва да бъде разсрочени или заплатени на вноски, за да се улесни тяхното връщане (59). По смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС има благоприятно третиране, ако дължимата сума може да бъде възстановена на публичния кредитор при по-благоприятни условия, отколкото би било позволено от частен кредитор. Комисията взема под внимание аргумента на Финландия, че разсрочването не е било осъществено, защото административният съд на Kuopio (Kuopion hallinto-oikeus) е забранил неговото осъществяване. Както обаче посочва Финландия графикът за изплащане на дълга е бил удължен независимо това, което води до отлагане на дължими плащания. В този контекст Комисията отбелязва, че действително осъщественото разсрочване се различава от разсрочването, за което е направено уведомление, по отношение на сумите и срокове. Размерът на дълга, разсрочен в действителност от община Mikkeli, е по-нисък от размера, за който първоначално е направено уведомление, и разсрочването е било разрешено само за по-кратки периоди отколкото периодите, за които първоначално е направено уведомление. С оглед на това се счита, че мярката, за която е направено уведомление, е изпълнена с модификации. Независимо от тези модификации Комисията отбелязва, че никой частен кредитор не би приел разсрочване на дългове в каквато и да е форма поради причините, изложени в това съображение.
(221)
Един частен кредитор обикновено ще събере по принудителен ред своите вземания, ако преди това е сключил споразумения относно разсрочване на дългове, които не са били спазени от кредитора (60). Община Mikkeli, напротив, се е съгласила на последващо разсрочване на дългове, след като Karjaportti не е спазила условията на разсрочването на дългове, относно което е било постигнато споразумение по време на процедурата за преструктуриране надзиравана от съд. В допълнение не съществуват специфични доводи срещу събиране на вземанията по принудителен ред, като например по-големи обезпечения, предоставени на община Mikkeli. На последно място, що се касае до перспективите за бъдеща рентабилност и жизнеспособност на дружеството, Комисията счита, че финансовото положение на дружеството беше такова, че не даваше повод да се вярва, че инвестициите биха достигнали приемливо ниво на рентабилност в разумен срок. По време на предоставянето на мярката Karjaportti се е намирало в процедура по несъстоятелност и в допълнение от 2004 г. дружеството вече се е намирало в процедура по преструктуриране, надзираван от съд. С оглед на това Комисията отбелязва, че един предполагаем частен кредитор в същото положение като община Mikkeli не би приел продължаване на разсрочването на дълговете.
(222)
При тези обстоятелства Финландия посочва, че община Mikkeli е действала при равни условия с другите кредитори на Karjaportti.
(223)
Всъщност, що се касае до разсрочването на дългове, за което е било направено уведомление, според Финландия съгласието на частните кредитори е било в зависимост от съгласието на община Mikkeli. На второ място, изглежда, че възнамеряваното разсрочване на дългове не е предвиждало същите условия за всички обезпечени кредитори. Докато община Mikkeli е щяла да отложи изплащането на непогасените дългове до 2011 г., частните кредитори са щели все пак да получат вноска през 2009 г. С оглед на това доводът, изтъкнат от Финландия може да бъде отхвърлен.
(224)
Въз основа на горепосоченото Комисията стига до заключението, че мярката не отговаря на критерия за частен кредитор и че тя предоставя предимство на Karjaportti.
(225)
Що се отнася до останалите изисквания за наличие на държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, Комисията отбелязва, община Mikkeli се е съгласила на разсрочването и то съответно се състои от държавни ресурси и може да бъде вменено в отговорност на държавата. Освен това, мярката може да се счита за избирателна. На последно място, тя нарушава конкуренцията и засяга търговията между държавите-членки, както е изложено подробно в съображения 133, 140 и 141.
(226)
Въз основа на горепосоченото Комисията стига до заключението, че мярката представлява държавна помощ.
(227)
Основният довод на Финландия е, че тази мярка не включва държавна помощ; тя обаче също е подала уведомление относно мярка 12 за помощ за оздравяване. Всъщност, когато община Mikkeli се е съгласила на разсрочване на дълговете, Karjaportti е било в затруднение по смисъла на точка 10, буква в) от Насоките за О&П от 2004 г. (вж. съображения 123-129). Следователно съвместимостта на въпросната мярка трябва да се разглежда въз основа на Насоките за О& П от 2004 г.
(228)
Съгласно Насоките за О&П от 2004 г. помощта за оздравяване трябва да отговаря на определени изисквания, не всички от които са изпълнени от въпросната мярка.
а)
Първо, мярката не се състои в подкрепа на ликвидността под формата на гаранции по заеми или заеми (точка 25, буква а) от Насоките за О&П от 2004 г., а в разсрочване на плащанията.
б)
Второ, Финландия не се е задължила да предостави план за преструктуриране в рамките на шест месеца след разрешаването на помощта и продължителността на мярката не е била ограничена до шест месеца (точка 25, буква а) и буква в) от Насоките за О&П от 2004 г.).
в)
Трето, принципът на еднократната помощ (точка 25, буква д) от Насоките за О&П от 2004 г.), не е спазен, тъй като дружеството е получило несъвместима и неправомерна държавна помощ в моменти, когато то е било в затруднение преди.
(229)
Мярката също не отговаря на всичките изисквания за помощ за преструктуриране, определени в Насоките за О&П от 2004 г.
а)
Първо, мярката не е в зависимост от изпълнението на план за преструктуриране (точка 34 от Насоките за О&П от 2004 г.). Следва да се отбележи, че не е бил съставен план за преструктуриране по смисъла на точка 35 от Насоките за О&П от 2004 г.
б)
Второ, от получателите на помощта се очаква да дадат значителен принос към плана за преструктуриране от техните собствени средства (точка 43 от Насоките за О&П от 2004 г.), а за разглежданите мерки няма индикация за собствен принос на бенефициера.
в)
Трето, с цел да се избегнат прекомерни нарушения на конкуренцията, трябва да бъдат взети компенсаторни мерки (точка 38 от Насоките за О&П от 2004 г.). Такива мерки не бяха предвидени.
г)
Четвърто, мярката не спазва принципа за еднократната помощ, тъй като дружеството е получило несъвместима и неправомерна държавна помощ в моменти, когато то е било в затруднение преди.
(230)
Съответно Комисията счита, че мярката не е предоставена с съответствие с Насоките за О&П от 2004 г.
(231)
Освен това, трябва да се разгледа дали мярка 12 би могла да бъде съвместима на основание някое друго от изключенията, предвидени в член 107, параграфи 2 и 3 от ДФЕС.
(232)
(Изключенията по член 107, параграф 2 от ДФЕС не са приложими в настоящия случай, тъй като тази мярка няма социален характер, не е предоставена на отделни потребители, не е предназначена за отстраняване на щети, причинени от природни бедствия или други извънредни събития, и не е предоставена на икономиката в отделни региони на Федерална република Германия, засегнати от разделението на държавата.
(233)
Допълнителни изключения са предвидени в член 107, параграф 3 от ДФЕС.
(234)
Член 107, параграф 3, буква а) от ДФЕС гласи, че "помощите за насърчаване на икономическото развитие на региони, където жизненото равнище е необичайно ниско или където има високо равнище на непълна заетост" могат да бъдат обявени за съвместими с вътрешния пазар. Към момента на предоставяне на помощта Karjaportti се е намирало в такъв регион.
(235)
Съвместимостта на държавна помощ за региони, които получават подпомагане, е уредена от ННРП от 1998 г. Съгласно тези насоки дружества, изпитващи затруднения, не отговарят на условията за предоставяне на регионална помощ. Съответно Комисията стига до заключението, че помощта не отговаря на критериите за дерогацията, предвидена в член 107, параграф 3, буква а) от ДФЕС.
(236)
Член 107, параграф 3, буква б) от ДФЕС гласи, че "помощ за насърчаване изпълнението на важен проект от общоевропейски интерес или за преодоляване на сериозно затруднение в икономиката на държава-членка" може да бъде обявена за съвместима с вътрешния пазар. Комисията отбелязва, че въпросната помощ не е предназначена да насърчава изпълнението на важен проект от общоевропейски интерес, както и че не е открила доказателства, че тя е предназначена за преодоляване на сериозно затруднение във финландската икономика. С оглед на гореизложеното, Комисията стига до заключението, че помощта не отговаря на условията за дерогацията, предвидена в член 107, параграф 3, буква б) от ДФЕС.
(237)
Член 107, параграф 3, буква г) от ДФЕС определя, че помощ за насърчаване на култура и опазване на наследство, доколкото тази помощ не засяга условията на търговия и конкуренция в Общността в степен, противоречаща на общия интерес, може да бъде обявена за съвместима с ДФЕС. Този член очевидно е неприложим за настоящия случай.
(238)
Член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС предвижда разрешаване на държавни помощи, които имат за цел да улеснят развитието на някои икономически дейности или на някои икономически региони, доколкото тези помощи не засягат по неблагоприятен начин условията на търговия, до степен, която противоречи на общия интерес. Комисията е разработила няколко насоки и съобщения, за да обясни как ще прилага дерогацията, съдържаща се в този член. Комисията обаче счита, че е очевидно поради естеството и характеристиките на помощта, че изключенията съгласно тези насоки и съобщения не са приложими към настоящия случай.
(239)
На основание гореизложените доводи Комисията счита, че мярка 12 включва държавна помощ, която не е съвместима с вътрешния пазар.
7.4. Мерки, предоставени от Finnvera
(240)
Като предварителна забележка Комисията припомня, че Финландия, в контекста на решение за държавна помощ № 715/2006, е поела ангажимент, че дейностите на Finnvera ще бъдат ограничени до управление на схеми за държавна помощ. Въз основа на това Комисията реши на 25 септември 2007 г. (датата на решението на Комисията), че освобождаването от подоходен данък за Finnvera не представлява държавна помощ. Мерки 13-17 са били предоставени преди решението на Комисията по дело № 715/2006. Мярка 18 е била предоставена след приемането на решението на Комисията по дело № 715/2006. Комисията при оценката на мярка 18 следователно трябва да вземе предвид ангажимента, поет от финландските власти по това дело.
7.4.1. Гаранция, предоставена на 17 март 2004 г. (мярка 13)
(241)
За да се счита за държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, дадена мярка трябва да бъде предоставена пряко или косвено от държавни ресурси и тя трябва да може да бъде вменена в отговорност на държавата. Финландия не оспорва, че мерките, предприети от Finnvera се състоят от държавни средства и могат да бъдат вменени в отговорност на държавата. Според съдебната практика ресурси на едно предприятие следва да бъдат разглеждани като държавни ресурси, ако държавата е в състояние, като упражнява доминиращо влияние върху такива предприятия, да ръководи използването на техните ресурси (61). Мерки, предоставени от специална финансова институция, която може да се счита за орган от публичния сектор съгласно нейния устав, като цяло могат да бъдат вменени в отговорност на държавата (62). Съдът е обяснил по-подробно понятието за вменяване на отговорност в решението по делото Stardust Marine (63). Той е определил следните показатели за вменяване на отговорност на държавата: интегрираност на публичното предприятие в структурите на публичната администрация; естеството на неговата дейност и упражняването ѝ на пазара при нормални условия на конкуренция с частните оператори, правният статут на предприятието (дали е субект на публичното право или на общото дружествено право), интензивността на контрола, упражняван от публичната власт върху управлението на предприятието; интензивността на контрола, упражняван от публичната власт върху управлението на предприятието. В този контекст Комисията отбелязва, че действията на Finnvera са предмет на уредба на административното право, което показва, че то е тясно свързано с администрацията. Finnvera е специално финансово дружество, което е 100 % собственост на държавата, ползва се от държавна гаранция и предоставя основно държавни помощи и финансиране, което не е лесно достъпно на пазара, като например експортни кредити. Ето защо, въпреки че неговите дейности могат да се припокриват в ограничена степен с тези на търговските банки, то не извършва тези дейности в нормални условия на конкуренция с частните оператори. То е учредено съгласно общото дружествено право; същевременно държавата упражнява силен надзор: държавата назначава членовете на Надзорния съвет от парламентарните групи на политическите партии съобразно тяхната представеност във парламента на Финландия. Повечето от членовете на управителния съвет са избрани измежду кандидати, избрани от няколко министерства (вж. съображения 56 - 57). С оглед на това Комисията счита, че мерките, взети от Finnvera, се състоят от държавни ресурси и отговорността за тях може да бъде вменена на Финландия.
(242)
Що се касае до въпроса дали мярка 13 предоставя предимство на бенефициера, противоположно на становището на Финландия, мярката не е предоставена при еднакви условия заедно с тези на частните кредитори. Докато е вярно, че […] и […] и двамата са отпуснали заеми на Karjaportti през 2004 г., Комисията няма сведения, че тези банки също са предоставили и гаранции. Освен това заемите, отпуснати от двамата частни кредитори, са били отпуснати едва в 2004 г., тоест два месеца след като Finnvera е било предоставило мярка 13 и следователно не може да се счита, че Finnvera е действало „заедно“ с тях. Доводът на Финландия, че гаранцията е била предоставена в съответствие с Известието относно гаранциите 2004, може също да бъде отхвърлен. Първо, както беше обяснено по-горе, при оценката на мярката Комисията се основава на Известието относно гаранциите 2008. Съгласно точка 3.2 от Известието относно гаранциите 2008 наличието на държавна помощ в рамките на индивидуална държавна гаранция може да се изключи, ако заемополучателят не е във финансово затруднение. Тъй като Комисията счита, че Karjaportti вече е било в затруднение по смисъла на Насоките за О&П от 1999 г. през март 2004 г. (вж. съображения 123-128), приложението на Известието относно гаранциите може да се изключи. Финландия също изтъква, че гаранцията е подлежала на висока такса. С оглед обаче на финансовите затруднения на Karjaportti по времето на предоставянето на гаранцията се счита, че таксата за гаранцията, начислена от Finnvera не е пазарна такса. Всъщност бенефициерът е имал общи финансови разходи от [5-8]% за заема заедно с гаранцията, докато референтния лихвен процент по това време е бил 4.43 %, към който е следвало да се добавят 400 базисни пункта с оглед на финансовите затруднения на бенефициера. С оглед на гореизложеното се счита, че мярката предоставя предимство на Karjaportti.
(243)
Освен това за да бъде разглеждана като държавна помощ, дадена мярка трябва да бъде специфична или избирателна, поставяйки в по-благоприятно положение определени предприятия или производството на определени стоки. Мярка 13 е била предоставена на Karjaportti, едно специфично дружество. Следователно Комисията счита, че тя представлява избирателно предимство за бенефициера.
(244)
В допълнение, Комисията трябва да разгледа дали има вероятност мярката да наруши конкуренцията или засегне търговията между държавите-членки. В този контекст Финландия твърди, че елементът на помощ в гаранцията е под de minimis прага. Когато мярка 13 е била предоставена, се е прилагал Регламент (ЕО) № 69/2001 на Комисията от 12 януари 2001 г. относно прилагането на членове 87 и 88 от Договора за ЕО към помощта de minimis (64) (Регламента de minimis 2001) (65). Едно от изискванията за приложението на Регламента de minimis 2001 е общата de minimis помощ, предоставена на едно предприятие, да не превишава 100 000 EUR през всеки тригодишен период. Оценяваната гаранция е възлизала само на 91 000 EUR, тоест тя не би превишила тавана от 100 000 EUR, ако целият размер трябваше да се отчете като елемент на помощ. Трябва обаче да се определи дали мярка 13 трябва да се разглежда заедно с мярка 4, гаранция, предоставена от община Mikkeli през март 2004 г., само 9 дни преди предоставяне на мярка 13, гаранцията, предоставена от Finnvera. Докато двете гаранции са били предоставени от два различни правни субекта и са обезпечавали два отделни заема с различна продължителност, тези два заема са заместили един единствен заем, отпуснат от Tapiola през 1992 г. Следователно може да се счита, че мярка 4 и мярка 13 са били предоставени с една и съща цел, която е била да се позволи преобразуването на заема Tapiola, отпуснат през 1992 г. в нови заеми. С оглед на тази тясна връзка между двете мерки Комисията счита, че мярка 4 и мярка 13 трябва да се разглеждат като една мярка с цел приложение на тавана от 100 000 EUR на Регламента de minimis 2001. Като цяло елемента на помощ в тези две мерки превишава 100 000 EUR. Комисията следователно стига до заключението, че мярка 13 не попада в приложното поле на Регламента de minimis 2001.
(245)
На последно място, Финландия твърди, че мярка 13 е продължението на вече съществуващи задължения и следователно експозицията на Finnvera не е увеличена. Финландия приведе подобен довод относно мярка 4. На същото основание, както и за мярка 4, Комисията не счита, че мярка 13 е просто продължение на по-рано предоставена мярка (вж. съображения 164-165).
(246)
Въз основа на горепосоченото Комисията стига до заключението, че мярка 13 представлява държавна помощ.
(247)
Финландия не е привела никакви доводи по отношение на съвместимостта на мярка 13. Тъй като Karjaportti е била в затруднение, когато Finnvera е предоставила гаранцията (вж. съображения 123-128), Комисията първо оценява дали тя е съвместима като помощ за оздравяване и преструктуриране съгласно Насоките за О&П. Към момента на предоставяне на гаранцията са били приложими Насоките за О&П от 1999 г. (66)
(248)
Съгласно Насоките за О&П от 1999 г. помощта за оздравяване трябва да отговаря на определени изисквания, не всички от които са изпълнени от въпросната мярка.
а)
Първо, гаранцията не е свързана със заем, който следва да бъде върнат за период от не повече от дванадесет месеца след отпускането на последния транш на предприятието (точка 23, буква б) от Насоките за О&П от 1999 г.).
б)
Второ, Финландия не е предоставила никаква информация, че помощта е оправдана на основание сериозни социални затруднения и няма прекомерно неблагоприятни ефекти на разпространение на резултатите в другите държави-членки (точка 23, буква в) от Насоките за О&П от 1999 г.).
в)
Трето, нито гаранцията е била възстановена в рамките на 6 месеца, нито е бил съставен план за преструктуриране по смисъла на Насоките за О&П от 1999 г. (точка 23, буква г) от Насоките за О&П от 1999 г.).
г)
На последно място, няма индикации, че гаранцията е била ограничена до размера нужен за поддържане на дейността на предприятието за периода, за който помощта е разрешена (точка 23, буква д) от Насоките за О&П от 1999 г.).
(249)
По същите причини, изложени по-горе за мерки 4 и 5 (вж. съображения 177-178), Комисията счита, че мярка 13 не отговаря също на всички изисквания за помощ за преструктуриране, определени в Насоките за О&П от 1999 г. Съответно Комисията счита, че мярката не е предоставена с съответствие с Насоките за О&П от 1999 г.
(250)
Освен това, трябва да се разгледа дали мярка 13 би могла да бъде съвместима на основание някое друго от изключенията, предвидени в член 107, параграфи 2 и 3 от ДФЕС. По същите причини, изложени по-горе за мерки 4 и 5 (вж. съображения 179-186), Комисията счита, че никое от изключенията не е налице. Поради това Комисията стига до заключението, че мярка 13 включва държавна помощ, която не е съвместима с вътрешния пазар.
7.4.2. Заем, предоставен на 12 януари 2006 г. (мярка 14)
(251)
Финландия твърди, че мярката е предвидена в програмата за преструктуриране за процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд, и че Finnvera е предприело мярката заедно с частни кредитори.
(252)
Вярно е, че мярката вече е била предвидена в програмата за преструктуриране както за частни, така и за публични кредитори на Karjaportti. Съгласно документите, предоставени от Финландия преобразуването на лихвите в заеми е било осъществено в края на 2005 г. и началото на 2006 г.Частни кредитори също са преобразували техните лихви в заеми.
(253)
Първо, следвайки логиката на решението по делото BP Chemicals (вж. съображения 189-191), трябва да се определи дали принципът на инвеститор при условия на пазарна икономика може да се приложи към мярка 14. В този контекст Комисията отбелязва, че мерки 4, 5 и 13 са били предприети преди началото на процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд, докато мярка 14 е била предприета по време на такава процедура. Поради причините, изложени в съображения 189-191 по-горе, Комисията счита, че мярка 13 може да бъде разделена от мерки 4, 5, и 13. В допълнение мярка 14 е била предвидена в самата програма за преструктуриране, която е имала целта да изправи дружеството на крака.
(254)
Второ, що се касае до приложението на принципа на инвеститор при условия на пазарна икономика, Комисията счита, че заемите отпуснати от частните кредитори […] и от […] са сравними със заема, отпуснат от Finnvera. Като обезпечени кредитори в процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд, дружествата са в подобно положение. При положение, че заемите са били отпуснати при условия, подобни на тези, при които е бил отпуснат заема от Finnvera (същия период на заем, сравним период за връщане на заема), и че лихвеният процент, който Finnvera е поискала, е бил по-благоприятен за Finnvera (шестмесечен EURIBOR + 2 % e бил 4,643 % на 1 януари 2006 г.) отколкото процента на лихвата, получена от частните кредитори (на 1 януари 2006 г., тримесечен EURIBOR + 1,5 % е бил 3,988 %; тримесечен EURIBOR + 2 % е бил 4,488 %), Комисията стига до заключението, че мярката не предоставя предимство на Karjaportti.
(255)
Въз основа на горепосоченото се стига до заключението, че мярката не включва държавна помощ.
7.4.3. Насрещна гаранция, предоставена на 14 септември 2006 г. (мярка 15)
(256)
На първо място, Комисията счита, че бенефициерът на мярката е Karjaportti, въпреки че насрещната гаранция е отпусната на […]. Ниската такса, начислена от […] от Karjaportti показва, че […] само е предоставило гаранцията с оглед на гаранцията, предоставена от Finnvera. В действителност по същество Karjaportti, a не […] плаща гаранционната премия за насрещната гаранция на Finnvera.
(257)
Във всеки случай, Финландия смята, че Finnvera е действало при същите условия, при които частните кредитори […] и […] са действали. Вярно е, че […] и […] са били в подобна ситуация като Finnvera. Всичките три дружества са обезпечени кредитори в процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд. Всички те са предоставили заеми и гаранции на Кarjaportti преди ([…]).
(258)
На същото основание, както и за мярка 14, следвайки логиката на решението по делото BP Chemicals (вж. съображения 189 - 191), се счита, че принципът на инвеститор в условията на пазарна икономика може да се приложи по отношение на мярка 15, тъй като тази мярка може да бъде разделена от мерки 4, 5 и 13 (вж. съображение 253).
(259)
Що се касае до въпросната мярка, като цяло гарантираният заем възлиза на 1,8 млн. EUR. Finnvera е предоставила насрещна гаранция […] само за 16,7 % от тази сума (300 000 EUR). Остатъкът от заема е бил обезпечен с гаранции от […] и […] (EUR 825 000 EUR и 675 000 EUR съответно), относно които Finnvera не е предоставила насрещни гаранции. От гледна точка на бенефициера Karjaportti, общите разходи за насрещно гарантираната гаранция са били по-високи от тези за гаранциите, предоставени от […] и […]. Докато последните две са начислили гаранционна такса в размер на 1,75 % на Karjaportti, общите финансови разходи по насрещната гаранция за Karjaportti са били 2,9 % (1,65 % за […] гаранция плюс 1,25 % за насрещна гаранция). От това следва, че мярката, предприета от Finnvera не предоставя предимство на Karjaportti.
(260)
Въз основа на горепосоченото се стига до заключението, че мярката не включва държавна помощ.
7.4.4. Заем, предоставен на 6 юли 2007 г. (мярка 16)
(261)
Както е посочено в съображение 110, Финландия привежда довода, че заемът не включва държавна помощ, тъй като той е част от по-голяма мярка за финансиране, в която са взели участие също частни кредитори.
(262)
На същото основание, както и за мярка 14, следвайки логиката на решението по делото BP Chemicals (вж. съображения 189 - 191), се счита, че принципът на инвеститор в условията на пазарна икономика може да се приложи по отношение на мярка 16, (вж. съображение 253).
(263)
Както е изложено в съображение 254, Комисията счита, че […] и […], са в положение сравнимо с това на Finnvera. Що се касае до разглежданата специфична мярка, вярно е, че Finnvera е отпуснала заема, по едно и също време при сходни условия като […] и […]. Продължителността на заемите за всички кредитори е шест месеца; плащането по всички заеми е било отложено в същото съотношение (неизплатеното количество за всички кредитори е приблизително […]% от първоначалния размер). И трите заема са били обезпечени с едно и също обезпечение, както е посочено в съображение 66, а обезпечението се разделя между кредиторите в зависимост от степента на риск за съответния кредитор във връзка със заема, отпуснат от него. Що се касае до лихвения процент, изглежда, че лихвеният процент, поискан от Finnvera е бил дори по-благоприятен за Finnvera (6-месечен Euribor + 2,5 % е бил 6,847 % на 6 юли 2007 г.) от лихвения процент, който частните кредитори са получили (на 9 юли 2007 г., едномесечен Euribor + 2 % е бил 6,105 %). Следователно може да се счита, че заемът е в съответствие с принципа на инвеститор при условията на пазарна икономика и не води до държавна помощ.
(264)
Въз основа на горепосоченото се стига до заключението, че мярката не включва държавна помощ.
7.4.5. Гаранция, предоставена на 9 януари 2008 г. (мярка 17)
(265)
Първо, трябва да се определи кой субект се ползва от въпросната мярка, […] или Karjaportti Finnvera е предоставило насрещна гаранция на […], основната банка на Karjaportti. […], е предоставила от своя страна гаранция на Karjaportti. […] е начислило много ниска такса на Karjaportti за тази гаранция, което показва, че […] е предоставило само гаранцията на Karjaportti, тъй като е съществувало обезпечение под формата на насрещна гаранция от Finnvera. Комисията също така отбелязва, че не […], а Karjaportti плаща на Finnvera гаранционна премия за насрещната гаранция. С оглед на това Комисията счита, че бенефициерът на мярката е Karjaportti.
(266)
Второ, трябва да се прецени дали мярката предоставя предимство на Karjaportti. В този контекст, Финландия твърди, че насрещната гаранция не е свързана с предоставянето на държавна помощ, тъй като друг частноправен субект е участвал в споразумението. Този аргумент може да бъде отхвърлен, тъй като Finnvera е предоставила насрещна гаранция за гаранция на участващ частноправен субект, което означава, че Finnvera и частноправният субект изобщо не са били в сходно положение.
(267)
С оглед на това Комисията оценява мярката въз основа на Известието относно гаранциите 2008. Докато е вярно, че насрещната гаранция на Finnvera не обезпечава повече от 80 % от […] гаранцията, бенефициерът Karjaportti е бил в затруднение по време на предоставянето на гаранцията, както е посочено по-подробно в съображения 123-128. Съответно наличието на държавна помощ не може да се изключи на основание точка 3.2 от Известието относно гаранциите 2008.
(268)
Дори ако една гаранция не отговаря на всички изисквания на точка 3.2 от Известието относно гаранциите 2008 г., таксата, платена за една гаранция все пак може да обоснове заключението, че гаранцията не води до държавна помощ. Независимо от това, противно на становището на Финландия, Комисията счита, че мярката не може да бъде разглеждана като мярка, която не включва държавна помощ. Гаранцията е била предоставена срещу ниска гаранционна такса, въпреки че дружеството е изпитвало затруднения (вж. съображения 123 - 128) и рискът за Finnvera би могъл да се счита за значителен. Ето защо се счита, че мярката предоставя предимство на Karjaportti. Комисията отбелязва, че в тази връзка и Finnvera, в съответствие с ангажимента, поет от финландските власти в контекста на дело № 715/2006 г., не е получило разрешение да отпуска пазарно финансиране.
(269)
В допълнение, мярката отговаря на всички други изисквания за наличието на държавна помощ. Както е посочено в съображение 241, мерките, предоставени от Finnvera, се състоят от държавни ресурси и могат да бъдат вменени в отговорност на държавата. Мярка 17 е също избирателна, тъй като единственото дружество, което се ползва от нея е Karjaportti. На последно място, тя нарушава конкуренцията и засяга търговията между държавите-членки.
(270)
Въз основа на горепосоченото Комисията стига до заключението, че мярката представлява държавна помощ.
(271)
Финландия не привежда довода, че мярка 17 е съвместима с вътрешния пазар. Всъщност, когато Finnvera е предоставила мярката, Karjaportti е било в затруднение по смисъла на Насоките за О&П от 2004 г. (вж. съображения от 123-128). Съответно, мярката би могла да бъде съвместима единствено кат помощ за оздравяване и преструктуриране съгласно Насоките за О&П от 2004 г.
(272)
Съгласно Насоките за О&П от 2004 г. помощта за оздравяване трябва да отговаря на определени изисквания, не всички от които са изпълнени от разглежданата мярка.
а)
Първо, гаранцията не е изтекла в рамките на срок от не повече от шест месеца, считано от изплащането на първия транш (точка 25, буква а) от Насоките за О&П от 2004 г.).
б)
Второ, Финландия не е представила в срок от шест месеца, считано от първото прилагане на мярката, план за преструктуриране или план за ликвидация, или пък доказателство, че гаранцията е изтекла (точка 25, буква в) от Насоките за О&П от 2004 г.).
в)
Трето, принципът на еднократната помощ (точка 25, буква д) от Насоките за О&П от 2004 г.), не е спазен, тъй като дружеството е получило несъвместима и неправомерна държавна помощ в моменти, когато то е било в затруднение преди.
(273)
Мярката също не отговаря на всичките изисквания за помощ за преструктуриране, определени в Насоките за О&П от 2004 г.
а)
Първо, мярката не е в зависимост от изпълнението на план за преструктуриране (точка 34 от Насоките за О&П от 2004 г.). Забелязва се, че не е бил съставен план за преструктуриране по смисъла на точка 35 от Насоките за О&П от 2004 г.
б)
Второ, от получателите на помощта се очаква да дадат значителен принос към плана за преструктуриране от техните собствени средства (точка 43 от Насоките за О&П от 2004 г.), а за разглежданите мерки няма индикация за собствен принос на получателя.
в)
Трето, с цел да се избегнат прекомерни нарушения на конкуренцията, трябва да бъдат взети компенсаторни мерки (точка 38 от Насоките за О&П от 2004 г.). Такива мерки не са били предвидени.
г)
Четвърто, мярката не спазва принципа за еднократната помощ, тъй като дружеството е получило несъвместима и неправомерна държавна помощ в моменти, когато то е било в затруднение преди.
(274)
Съответно Комисията счита, че мярката не е предоставена с съответствие с Насоките за О&П от 2004 г.
(275)
Освен това, трябва да се разгледа дали мярка 17 би могла да бъде съвместима на основание някое друго от изключенията, предвидени в член 107, параграфи 2 и 3 от ДФЕС. Поради същите причини, изложени по-горе за мярка 4 и мярка 5 (вж. съображения 179-186), Комисията счита, че условията за нито едно от изключенията не са изпълнени. Поради това Комисията стига до заключението, че мярка 17 включва държавна помощ, която не е съвместима с вътрешния пазар.
8. ВЪЗСТАНОВЯВАНЕ
(276)
В съответствие с ДФЕС и установената съдебна практика на Съда на Европейските общности, Комисията е компетентна да реши, че въпросната държава трябва да отмени или да измени помощта (67), когато Комисията установи, че помощта е несъвместима с вътрешния пазар. Съдът също така нееднократно е постановявал, че задължението на дадена държава да отмени помощ, счетена от Комисията за несъвместима с вътрешния пазар, цели да възстанови съществувалото преди това положение (68). В този контекст Съдът е постановил, че целта е постигната, когато получателят е изплатил сумите, предоставени чрез неправомерна помощ, като по този начин се е отказал от предимството, което е имал спрямо конкурентите си на пазара, и ситуацията отпреди плащането на помощта е възстановена (69).
(277)
В съответствие с тази съдебна практика член 14 от Процедурния регламент постановява, че "когато са взети отрицателни решения в случаи с неправомерна помощ, Комисията решава съответната държава членка да вземе всички необходими мерки за възстановяване на помощта от бенефициера".
(278)
Следователно шестте мерки следва да се разглеждат като неправомерна и несъвместима помощ:
-
Гаранция, предоставена на 8 март 2004 г. от община Mikkeli (мярка 4);
-
Гаранция, предоставена на 10 март 2004 г. от община Mikkeli (мярка 5);
-
Преобразуване на неизплатените лихви в заеми (мярка 8);
-
Разсрочване на дълг след 2009 г. (мярка 12);
-
Гаранция, предоставена на 17 март 2004 г. от Finnvera (мярка 13);
-
Гаранция, предоставена на 9 януари 2008 г. от Finnvera (мярка 17);
(279)
(278) Следователно те трябва да бъдат възстановени, за да се да възстанови положението, което е съществувалото на пазара преди предоставянето на помощта. Следователно възстановяването следва да се извърши от момента, в който е възникнало предимството за бенефициера, т.е. откогато помощта е предоставена на разположение на бенефициера, за което се дължат и лихви за възстановяване до датата на ефективното възстановяване.
8.1. Възстановяване на мерките за помощ, предоставени под формата на гаранции,
(280)
Несъвместимият елемент на помощ на две гаранции, предоставени от град Mikkeli през 2004 г. (мярка 4 и мярка 5) и на гаранциите, предоставени от Finnvera през годините 2005 г. (мярка 13) и 2008 г. (мярка 17), се определя въз основа на следните принципи.
(281)
По принцип държавната гаранция би могла да представлява държавна помощ до общия размер на свързания с нея заем, ако бенефициерът не е в състояние да си осигури достъп до финансовите пазари със свои собствени сили (70). В разглеждания случай обаче Финландия е доказала, че Karjaportti все още е можело да си осигури достъп до финансовите пазари по времето на предоставянето на гаранциите през 2004 г., като е предоставила информация за заемите отпуснати от частни заемодатели на бенефициера (вж. съображение 93). Съществуват малко сведения относно това дали Karjaportti все още е имало достъп до пазарите през 2008 г., когато мярка 17 е била предоставена. В този контекст Комисията отбелязва, че насрещната гаранция, предоставена от Finnvera е обезпечавала само 80 % от гаранцията, предоставена от частен кредитор, което означава, че за 20 % частния кредитор е продължавал да носи риска. С оглед на това може да се счита, че дружеството все още е имало възможност да си осигури достъп до финансовите пазари без гаранцията от 2008 г.
(282)
Въпреки това, като се имат предвид финансовите затруднения на Karjaportti в момента на предоставянето на мерките, търговските банки биха начислили съответно по-висок лихвен процент от постигнатия с държавните гаранции, тъй като последните са допълнително обезпечение за банките. Поради това Комисията счита, че Karjaportti се е възползвало от ниските лихвени проценти, които е получило благодарение на гаранциите.
(283)
В съответствие с точка 4.2 от Известието относно гаранциите 2008, при липсата на сравнима пазарна премия за гаранция, общите финансови разходи за гарантирания заем (лихвен процент плюс премия за гаранция) следва да се сравнят с лихвения процент на пазара за подобен заем без държавна гаранция. В много случаи такъв пазарен лихвен процент не е наличен. Поради това Комисията е разработила в своето Съобщение относно преразглеждане на метода за определяне на референтните и сконтови лихвени проценти (71) ("Съобщението относно референтния лихвен процент 2008") финансова методология, която, поради причините, изложени в точка 4.2 от Известието относно гаранциите 2008, може да се използва като заместител на пазарния лихвен процент.
(284)
В настоящия случай няма данни за това какво Karjaportti би платило за подобен негарантиран заем. Още повече предоставянето на трите гаранции предхожда икономическата и финансова криза. Освен това Комисията е на мнение, че поради времето, което е изтекло от момента на предоставяне на мерките, изчисляването на „действителен“ пазарен лихвен процент за финландски производител на месо би било трудна задача. Поради това Комисията ще използва съответния референтен лихвен процент като заместител на пазарния лихвен процент.
8.1.1. Гаранция, предоставена на 8 март 2004 г. (мярка 4)
(285)
Що се касае до мярка 4, обезпечаването на заемите на Karjaportti би могло да се счита за нормално за целите на Съобщението относно референтния лихвен процент 2008. Karjaportti е учредило ипотека върху недвижим имот и ипотека върху други активи на дружеството. Трябва обаче да се вземе предвид, че същото обезпечение вече е било използвано за обезпечаване на други вземания на община Mikkeli (като например мярка 1), така че пълния размер на обезпечението не би бил наличен за въпросната мярка. Трябва също така да се вземе под внимание, че действителната стойност на ипотеката върху недвижимия имот, както и на ипотеката върху други активи на дружеството зависи от стойността на обремененото с тежести имущество и реда на предпочтително удовлетворение, от който се ползва община Mikkeli.
(286)
В този контекст следва да се отбележи, че Финландия не е могла да представи оценка на стойността на обезпеченията към момента на предоставяне на гаранцията. Тя е представила обаче две независими оценки на обезпечението като цяло, използвани за съставяне на програмата за преструктуриране, с дата 15 февруари 2005 г. (вж. съображение 43), която е доста близо до датата на предоставяне на гаранцията. В този контекст следва да се спомене, че предвид реда на предпочтително удовлетворение, от който се ползва община Mikkeli, ипотеката върху недвижимия имот би могла да е достатъчна за удовлетворение на нейните вземания, ако недвижимия имот се поддържа в експлоатация; ако Karjaportti бъде ликвидирано, стойността на недвижимия имот би могла да бъде прекалено ниска за удовлетворение на всички вземания на община Mikkeli. Ипотеката върху други активи на дружеството би могла да служи за удовлетворение само на част от вземанията на община Mikkeli. С оглед на това, изглежда правдоподобно предоставеното обезпечение да бъде разглеждано като обезпечение със нормално качество.
(287)
Следователно процента на лихвата, която е трябвало да плати Karjaportti за заем при пазарни условия без гаранция, е референтният лихвен процент от 4,43 % плюс рискова премия от 650 базисни пункта, което отразява рисковата премия, приложима за предприятие в затруднение, предоставящо нормално обезпечение. Размерът на помощта поради това следва да бъде изчислен като разликата между този теоретичен пазарен процент и лихвения процент, при който гарантираният заем е бил действително предоставен (4 %), след приспадане на действително платената за гаранцията цена, тоест 0 базисни пункта. Разликата между тези проценти се изчислява за периода, през който действително предоставеният процент е бил прилаган.
(288)
За помощта текат лихви по възстановаване, начислявани от момента, в който би била дължима разликата между теоретичните лихви и лихвата, при която заемът с гаранция е бил действително предоставен, до момента на ефективното възстановяване.
8.1.2. Гаранция, предоставена на 10 май 2004 г. (мярка 5)
(289)
Що се касае до мярка 5, обезпечаването би могло да се счита за нормално за целите на Съобщението относно референтния лихвен процент 2008. Karjaportti е предоставило същото обезпечение както и за мярка 4, тоест ипотека върху обекта за производство в Tikkala и ипотека върху други активи на дружеството. В допълнение е бил учреден „особен залог" върху обекта на производство в Tikkala е с регистрирана стойност от 1 135 268 EUR (вж. съображение 29). За всички тези обезпечения се прилага същата аргументация, изложена по-горе за мярка 4, и изглежда правдоподобно предоставеното обезпечение да бъде разглеждано като обезпечение със нормално качество.
(290)
Процента на лихвата, която е трябвало да плати Karjaportti за заем при пазарни условия без гаранция, е отново референтният лихвен процент от 4,43 % плюс рискова премия от 650 базисни пункта. Размерът на помощта поради това следва да бъде изчислен като разликата между този теоретичен пазарен процент и лихвения процент, при който гарантираният заем е бил действително предоставен (дванадесетмесечен EURIBOR плюс 0,3 %), след приспадане на действително платената за гаранцията цена, т.е. 0 базисни пункта. Разликата между тези проценти се изчислява за периода, през който действително предоставеният процент е бил прилаган.
(291)
За помощта текат лихви по възстановаване, начислявани от момента, в който би била дължима разликата между теоретичните лихви и лихвата, при която заемът с гаранция е бил действително предоставен, до момента на ефективното възстановяване.
8.1.3. Гаранция, предоставена на 17 март 2004 г. (мярка 13)
(292)
На Комисията не са известни подробности за обезпечаването на мярка 13, и следователно тя може да предостави само метода, по който възстановяването трябва да бъде извършено. Като първа стъпка, ако за мярка 13 наистина е предоставено обезпечение, съгласно Съобщението за референтните лихвени проценти следва да бъде определена стойността на такова обезпечение.
(293)
Процента на лихвата, която е трябвало да плати Karjaportti за заем при пазарни условия без гаранция, е отново референтният лихвен процент от 4,43 % плюс рискова премия, отразяваща стойността на обезпечението. Елементът на помощ следва да бъде изчислен като разликата между този теоретичен пазарен процент и лихвения процент, при който гарантираният заем е бил действително предоставен ([2 - 5]%), след приспадане на цената, действително платена за гаранцията, която е била 3 %. Разликата между тези проценти се изчислява за периода, през който действително предоставеният процент е бил прилаган.
(294)
За помощта текат лихви по възстановаване, начислявани от момента, в който би била дължима разликата между теоретичните лихви и лихвата, при която заемът с гаранция е бил действително предоставен, до момента на ефективното възстановяване.
8.1.4. Гаранция, предоставена на 9 януари 2008 г. (мярка 17)
(295)
Що се касае до мярка 17, обезпечаването би могло да се счита за нормално за целите на Съобщението относно референтния лихвен процент 2008. Karjaportti е предоставило обезпечение под формата на дялово участие в дружество, което по оценката на Finnvera има гаранционна стойност от […], както е посочено по-подробно в съображение 0. Процента на лихвата, която е трябвало да плати Karjaportti за заем при пазарни условия без гаранция, е отново референтният лихвен процент от 5,19 % плюс рискова премия от 650 базисни пункта. Размерът на помощта следва да бъде изчислен като разликата между този теоретичен пазарен процент и лихвения процент, при който гарантираният заем е бил действително предоставен ([0 - 3]%, плюс лихвен процент за неизплатени суми по споразумението за подизпълнение) след приспадане на цената, която е действително платена за гаранцията, т. е. 250 базисни пункта. Разликата между тези проценти се изчислява за периода, през който действително предоставеният процент е бил прилаган.
(296)
За помощта текат лихви по възстановаване, начислявани от момента, в който би била дължима разликата между теоретичните лихви и лихвата, при която заемът с гаранция е бил действително предоставен, до момента на ефективното възстановяване.
8.2. Възстановяване на помощта, която е предоставена под формата на преобразуване на неизплатени лихви в заеми (мярка 8)
(297)
Несъвместимият елемент на помощ в мярка 8, заем, отпуснат от община Mikkeli, трябва да бъде определен. Както е посочено в съображения 45 и 46, община Mikkeli е отпуснала заема при по-ниски лихвени проценти от тези, определени от частните кредитори на Karjaportti. По принцип за заем, елементът на помощта се изчислява като разликата между лихвения процент, при който заемът е бил действително отпуснат, и пазарния лихвен процент. В разглеждания случай частните кредитори са отпуснали заеми заедно с община Mikkeli. Лихвените проценти, начислени от частните кредитори, може да се разглеждат като показател за пазарния лихвен процент.
(298)
Размерът на помощта следва да бъде изчислен като разликата между средния лихвен процент, начислен за заемите, отпуснати от частните кредитори (3-месечния EURIBOR + 2 % и 3-месечния EURIBOR + 1,5 %) и лихвения процент, при който заемът е бил действително предоставен (3-месечния EURIBOR + 0,3 %).
(299)
Разликата между тези проценти се изчислява за периода, през който действително предоставеният процент е бил прилаган.
(300)
За помощта текат лихви по възстановаване, начислявани от момента, в който би била дължима разликата между теоретичните лихви и лихвата, при която заемът е бил действително предоставен, до момента на ефективното възстановяване.
8.3. Възстановяване на помощта, която е предоставена под формата на разсрочване на дългове от 2009 г. насам (12)
(301)
Несъвместимият елемент на помощ в мярка 12, разсрочване на дългове от община Mikkeli от 2009 г. насам, трябва да бъде установен. Както е посочено в съображения 219-226, разсрочването на дълга е било изпълнено с модификации. Тъй като Комисията не е запозната с подробностите относно действително изпълненото разсрочване, тя може само да предостави метода за осъществяване на възстановяването.
(302)
Помощта е била предоставена на разположение на дружеството от момента, в който Osuuskunta Karjaportti се е отклонила от графика на изплащане, договорен по време на процедурата по преструктуриране, надзиравана от съда, през 2006 г. Комисията счита, че към момента на предоставяне на помощта, Karjaportti вече не е било способно да си осигури достъп до финансовите пазари. Следователно помощта е равна на сумата на разсрочения дълг. Сумите, които трябва да бъдат възстановени поради са равни на сумата от разсрочените дългове към община Mikkeli. Вече извършените плащания могат обаче да се приспаднат от сумите, подлежащи на възстановяване.
(303)
Върху помощта текат лихви от датата, на която помощта е била предоставена на разположение на дружеството, до датата на ефективното възстановяване.
9. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(304)
Комисията отбелязва, че официалното разследване по отношение на гаранцията от 2,75 млн. EUR, за която е отправено уведомление, което впоследствие е било оттеглено от Финландия, е станало безпредметно съгласно член 8 от Процедурния регламент.
(305)
По отношение на гаранцията, предоставена в 2000 г. и прехвърлянето на земя през същата година от община Mikkeli, Комисията счита, че тези мерки са държавна помощ, която е съвместима като помощ за инвестиции в съответствие с ННРП от 1998 г.
(306)
Покупката на земя на земя, предприета през 2002 г. от община Mikkeli се счита, че не води до държавна помощ, тъй като тя е била направена при пазарни условия.
(307)
Гаранциите, предоставени от община Mikkeli през март 2004 г. и май 2004 г., може да се разглеждат като държавни помощи, като се вземе предвид, че Karjaportti е било дружество в затруднено положение по смисъла на Насоките за О&П от 1999 г. към момента на предоставянето на гаранциите. Тези мерки не са съвместими с вътрешния пазар, тъй като нито една от разпоредбите на член 107, параграфи 2 и 3 от ДФЕС, не е изпълнена.
(308)
Мерките, взети от община Mikkeli в рамките на процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд, са били предоставени със сравними частни кредитори и при сходни условия. Съответно Комисията стига до заключението, че принципът на инвеститор в условията на пазарна икономика е изпълнен и мерките не включват държавна помощ.
(309)
Покупката на дялове от община Mikkeli и отписването на дългове от финансовите отчети през 2007 г. и 2008 г., могат да се считат за несъдържащи помощ.
(310)
Преобразуването на неизплатените лихви в заем от община Mikkeli през декември 2005 г., може да се разглежда като държавна помощ, като се вземе предвид, че Karjaportti е било дружество в затруднено положение по смисъла на Насоките за О&П от 2004 г. към момента на предоставянето на мярката. Тези мерки не са съвместими с вътрешния пазар, тъй като нито една от разпоредбите на член 107, параграфи 2 и 3 от ДФЕС, не е изпълнена.
(311)
По отношение на разсрочването на дългове, договорено от община Mikkeli през 2009 г., се отбелязва, че то е било последващо разсрочване на дългове. С оглед на това Комисията счита, че частен кредитор не би се съгласил на такова разсрочване на дълг и че мярката представлява държавна помощ. Тъй като Karjaportti е било в затруднение по смисъла на Насоките за О&П от 2004 г. в момента на предоставянето на мярката, тя е можела да бъде съвместима само съгласно тези насоки. Тъй като не всички изисквания са изпълнени, се стига до заключението, че мярката представлява несъвместима държавна помощ.
(312)
Гаранцията, предоставена от Finnvera на 17 март 2004 г. също включва държавна помощ, която не е съвместима съгласно Насоките за О&П от 1999 г. Заемът, отпуснат от Finnvera на 12 януари 2006 г. не представлява държавна помощ, тъй като той е бил отпуснат заедно със сравними частни кредитори и при сходни условия. Същото важи за гаранцията, предоставена от Finnvera през септември 2006 г., и за заема, предоставен през юли 2007 г.
(313)
И накрая, гаранцията, предоставена на 9 януари 2008 г. от Finnvera, може да се разглежда като държавна помощ, като се вземе предвид, че Karjaportti е било в затруднение по смисъла на Насоките за О&П от 2004 г. към момента на предоставянето на гаранцията. Мярката не е съвместима с вътрешния пазар, тъй като нито една от разпоредбите на член 107, параграфи 2 и 3 от ДФЕС, не е изпълнена.
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Официалната процедура по разследване съгласно член 108, параграф 2 от Договора за функционирането на Европейския съюз по отношение на гаранцията от 2,75 млн. EUR (мярка 11), за която е отправено уведомление, което обаче впоследствие е оттеглено от Финландия, се прекратява.
Член 2
Мерките, които Финландия е привела в действие в полза на Osuuskunta Karjaportti, състоящи се от:
-
Покупка на земя през 2002 г. (мярка 3),
-
мерките, предприети в рамките на процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд (мярка 6),
-
покупката на акции от Osuuskunta Karjaportti (мярка 7),
-
отписването на дългове от финансовите отчети за 2006 г. и за 2008 г. (мярка 9 и мярка 10),
-
заема от Finnvera, отпуснат през юни 2006 г. (мярка 14),
-
насрещната гаранция от Finnvera, предоставена през септември 2006 г. (мярка 15) и
-
заема от Finnvera, отпуснат през юли 2007 г. (мярка 16),
не представляват помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от Договора за функционирането на Европейския съюз.
Член 3
Мерките за държавна помощ, които Финландия е привела в действие в полза на Osuuskunta Karjaportti, състоящи се от:
-
гаранция, предоставена през юни 2000 г. (мярка 1) и
-
прехвърлянето на земя през същата година (мярка 2)
са съвместими с вътрешния пазар по смисъла на член 107, параграф 3, буква а) от Договора за функционирането на Европейския съюз.
Член 4
Мерките за държавна помощ, които Финландия е привела в действие в полза на Osuuskunta Karjaportti, състоящи се от:
-
Гаранция, предоставена на 8 март 2004 г. от община Mikkeli (мярка 4);
-
Гаранция, предоставена на 10 март 2004 г. от община Mikkeli (мярка 5);
-
Преобразуване на неизплатени лихви в заеми (мярка 8);
-
Гаранция, предоставена от Finnvera на 17 март 2004 г. (мярка 13);
-
Гаранция, предоставена на 9 януари 2008 г. от Finnvera (мярка 17);
-
Разсрочване на дълг от 2009 г. насам (мярка 12);
са били неправомерно приведени в действие от Финландия в нарушение на член 108, параграф 3 от Договора за функционирането на Европейския съюз и са несъвместими с вътрешния пазар.
Член 5
1. Финландия си възстановява от бенефициера помощта, посочена в член 4.
2. Сумите, които следва да бъдат възстановени, включват лихви от датата, на която са били предоставени на бенефициера, до действителното им възстановяване.
3. Лихвата се изчислява с натрупване в съответствие с глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004 на Комисията.
4. Финландия анулира всички останали плащания на помощта, посочена в член 4, считано от датата, на която е уведомена за настоящото решение.
Член 6
1. Възстановяването на помощта, посочена в член 4, се извършва незабавно и ефективно.
2. Финландия прави необходимото настоящото решение да бъде изпълнено в срок от четири месеца от датата, на която е уведомена за него.
Член 7
1. В срок от два месеца след уведомяването за настоящото решение Финландия предоставя на Комисията следната информация:
а)
общата сума (главница и лихви по възстановяване), която бенефициерът трябва да възстанови;
б)
подробно описание на вече предприетите и планирани мерки за спазване на настоящото решение;
в)
документите, доказващи, че на бенефициера е наредено да възстанови помощта.
2. Финландия информира Комисията за напредъка по националните мерки, предприети за изпълнение на настоящото решение, до пълното възстановяване на помощта, посочена в член 4. При поискване от страна на Комисията тя незабавно предоставя информация за вече предприетите и планираните мерки за спазване на настоящото решение. Тя предоставя също така подробна информация относно сумите на помощта и лихвите по възстановяване, които вече са възстановени от бенефициера.
Член 8
Адресат на настоящото решение е Република Финландия.
Съставено в Брюксел на 12 юни 2012 година.
DECISÃO DA COMISSÃO
de 12 de junho de 2012
sobre as medidas relativas ao auxílio estatal 27420 (C 12/2009) (ex N 19/2009) concedido pela Finlândia à Osuuskunta Karjaportti
[notificada com o número C(2012) 3249]
(Apenas fazem fé os textos nas línguas finlandesa e sueca)
(Texto relevante para efeitos do EEE)
(2013/8/UE)
A COMISSÃO EUROPEIA,
Tendo em conta o Tratado sobre o Funcionamento da União Europeia e, nomeadamente, o artigo n.o 108.o, n.o 2, primeiro parágrafo,
Tendo em conta o Acordo sobre o Espaço Económico Europeu e, nomeadamente, o artigo n.o 62, n.o 1, alínea a),
Tendo dado oportunidade às partes interessadas de apresentarem as suas observações em conformidade com as disposições mencionadas e tendo em conta essas mesmas observações (1),
Considerando o seguinte:
1. PROCEDIMENTO
(1)
Por carta de 15 de janeiro de 2009, a Finlândia notificou a Comissão de um auxílio de emergência sob a forma de uma garantia e de um reescalonamento da dívida a favor de Osuuskunta Karjaportti (adiante designada por «Karjaportti»; aquando da notificação era conhecida como Järvi-Suomen Portti Osuuskunta). Por cartas de 5 de fevereiro de 2009, 11 de fevereiro de 2009, 16 de fevereiro de 2009 e 20 de fevereiro de 2009, a Finlândia comunicou à Comissão informações complementares.
(2)
Por carta de 8 de abril de 2009, a Comissão notificou a Finlândia da sua decisão de dar início ao procedimento previsto no artigo 108.o, n.o 2, do Tratado sobre o Funcionamento da União Europeia (TFUE) (2) relativamente às medidas notificadas e às diversas medidas concedidas no passado. Na sequência desta decisão de início do procedimento, a Finlândia apresentou informações adicionais à Comissão, por carta de 13 de maio de 2009.
(3)
A decisão da Comissão de dar início ao procedimento foi publicada no Jornal Oficial da União Europeia (3). A Comissão convidou as partes interessadas a apresentarem as suas observações sobre as medidas de auxílio.
(4)
A Comissão recebeu observações de uma parte interessada. As referidas observações foram transmitidas à Finlândia, dando-lhe a oportunidade de apresentar os seus comentários. Esses comentários foram recebidos por carta de 28 de agosto de 2009. A Finlândia forneceu informações adicionais por e-mail, datado de 3 de novembro de 2009.
(5)
Por carta de 15 de dezembro de 2009, a Comissão notificou a Finlândia da sua decisão de alargar o procedimento previsto no artigo 108.o, n.o 2, do TFUE no que diz respeito às medidas adicionais de auxílio concedidas no passado. Por carta de 12 de fevereiro de 2010, a Finlândia apresentou informações complementares.
(6)
A decisão da Comissão de alargar o procedimento foi publicada no Jornal Oficial da União Europeia (4). A Comissão convidou as partes interessadas a apresentarem as suas observações sobre as medidas de auxílio. A Comissão não recebeu mais comentários das partes interessadas.
(7)
Em 1 de março de 2010, a Finlândia informou a Comissão de que tinha retirado a notificação relativa à garantia a favor da Karjaportti. Por carta de 26 de março de 2010, a Comissão informou a Finlândia de que iria lidar com a retirada da notificação da garantia na decisão final, em conjunto com as outras medidas objeto de apreciação. Além disso, a Comissão colocou questões à Finlândia, às quais a Finlândia respondeu por carta de 22 de abril de 2010. A Comissão enviou um pedido de informações à Finlândia em 15 de julho de 2010, ao qual a Finlândia respondeu em 20 de agosto de 2010. A Comissão enviou outro pedido de informações em 28 de setembro de 2010, ao qual a Finlândia respondeu em 29 de novembro de 2010. Por último, a Comissão solicitou informações adicionais, por carta de 16 de novembro de 2011. A Finlândia apresentou essas informações em 16 de dezembro de 2011.
2. BENEFICIÁRIO
2.1. Cooperativa Karjaportti
(8)
A Karjaportti é uma empresa cooperativa situada em Mikkeli, com instalações de produção em Mikkeli e Kouvola, localidades situadas na Finlândia Oriental (Itä-Suomi), uma região elegível para beneficiar de auxílios com finalidade regional ao abrigo do artigo 107.o, n.o 3, alínea c), do TFUE. A cooperativa foi constituída inicialmente em 1914. Em 1950 foi designada Osuusteurastamo Karjaportti; a partir de 31 de dezembro de 2002, ficou conhecida como Järvi-Suomen Portti Osuuskunta e, desde 14 de dezembro de 2010, é conhecida como Karjaportti. Até à data, a Karjaportti emprega 300 pessoas de forma permanente e 100 a 120 trabalhadores sazonais adicionais durante a primavera e o verão.
(9)
A Karjaportti exerce a sua atividade no domínio do fabrico de produtos alimentares, nomeadamente no domínio da transformação da carne em produtos como almôndegas e salsichas. Além disso, a cooperativa vende carne embalada, peças de carne e carcaças. A Karjaportti exporta pouco para outros Estados-Membros.
2.2. Situação financeira da Karjaportti
(10)
A Karjaportti está, desde 1 de dezembro de 2004, sujeita a um processo de reestruturação sob supervisão judicial, ao abrigo da Lei n.o 47/1993 (5) relativa à Reestruturação das Empresas (a seguir designado «processo de reestruturação sob supervisão judicial»; para obter informações mais pormenorizadas sobre o processo de reestruturação sob supervisão judicial, consulte os considerandos 31-43).
(11)
Os dados pormenorizados sobre a situação financeira da Karjaportti antes e durante o processo de reestruturação sob supervisão judicial são apresentados no quadro seguinte:
Quadro I
Principais dados financeiros da Karjaportti em EUROS
Ano
Volume de negócios
Resultado de exploração
Resultado líquido (lucros/perdas)
Défice relativo a exercícios fiscais anteriores
Capital social/Reservas e provisões para imprevistos
Saldo de capitais próprios
2000
139 620 882
8 682
-1 169 091
7 681 411/10 247 107
8 893 097
2001
139 748 861
2 082 662
549 865
7 812 809/9 078 473
9 442 963
2002
135 781 234
2 259 488
14 382
7 783 428/9 559 942
17 357 751
2003
128 354 480
-3 299 914
-6 009 055
7 585 778/9 506 525
11 083 248
2004
125 849 631
-3 972 464
-10 686 420
7 234 608/3 497 953
46 141
2005
101 507 619
-6 629 915
-9 235 908
-7 404 955
7 772 913/216 662
-8 651 289
2006
99 802 293
-3 485 054
4 277 565
-16 640 864
8 141 610/216 662
-4 005 028
2007
86 962 069
-8 916 539
-7 943 878
-12 363 299
6 244 277/216 662
-13 846 239
2008
80 901 753
-3 791 985
-2 770 037
-20 307 178
5 768 185/216 662
-17 092 368
2009
64 793 763
305 936
-2 124 435
-23 077 214
5 077 160/216 662
-19 907 828
(12)
Em 2008, as autoridades fiscais finlandesas apresentaram dois pedidos de abertura de processos de insolvência contra a Karjaportti. No primeiro pedido, em 7 de outubro de 2008, apresentaram uma injunção para pagamento da quantia de 461 579 EUR. O pedido foi posteriormente retirado pelas autoridades fiscais. A reabertura do processo ocorreu em 1 de dezembro de 2008, com a apresentação de uma injunção para pagamento da quantia de 981 658 EUR. Os processos de insolvência contra a Karjaportti foram encerrados em junho de 2009, uma vez que a cooperativa efetuou o pagamento da dívida às autoridades fiscais.
3. DESCRIÇÃO DAS MEDIDAS
(13)
As medidas em apreço dizem respeito a medidas concedidas pela cidade de Mikkeli, onde a Karjaportti está situada, e a medidas concedidas pela Finnvera Oyj (a seguir designada «Finnvera»). A Finnvera é uma empresa de financiamento especializada detida pelo Estado finlandês, bem como a agência finlandesa oficial de crédito à exportação (6). Nos parágrafos que se seguem são descritas, em primeiro lugar, as medidas concedidas pela cidade de Mikkeli (secção 3.1.) e, posteriormente, as medidas concedidas pela Finnvera (secção 3.2.).
3.1. Medidas concedidas pela cidade de Mikkeli
3.1.1. Garantia concedida em 12 de junho de 2000 (medida 1) e atribuição de terrenos (medida 2)
(14)
Medida 1: Por decisão de 12 de junho de 2000, a Câmara Municipal de Mikkeli concedeu uma garantia absoluta («takaus») à Karjaportti, que cobria 100 % de um futuro empréstimo no montante de 25 milhões de markkas finlandesas (FIM) (aproximadamente 4,2 milhões de EUR (7)). O empréstimo foi concedido à Karjaportti pelo banco Tapiola Pankki Oy («Tapiola») em setembro de 2000, a uma taxa de juro fixa de 5,35 % e por um período de 10 anos. Simultaneamente, o Conselho Municipal da cidade de Mikkeli procedeu à concretização da garantia, através da assinatura do acordo de garantia. A garantia foi concedida sem uma comissão de garantia e sob a forma de uma garantia absoluta de que o fiador é responsável pela dívida principal como se a mesma tivesse sido contraída a título pessoal, o que significa que o credor pode pedir o reembolso da dívida principal ao fiador aquando do vencimento da dívida principal. O empréstimo garantido foi concedido a fim de financiar a construção de uma unidade de produção no distrito de Tikkala, em Mikkeli (8).
(15)
A garantia foi constituída por meio de hipotecas já existentes sobre bens imóveis com um valor registado de 7,5 milhões de FIM (1 261 409 EUR) (9). Aquando da concessão da medida 1, estavam disponíveis como garantia cerca de 3 milhões de FIM das hipotecas sobre os bens imóveis. Além disso, a garantia foi constituída por garantias comerciais (10) com um valor registado de 25 milhões de FIM e 30,5 milhões de FIM, respetivamente, sobre bens móveis da Karjaportti.
(16)
Aquando da instauração do processo de reestruturação sob supervisão judicial, em dezembro de 2004, Tapiola exigiu o pagamento das dívidas pendentes da Karjaportti à cidade de Mikkeli, ao abrigo da garantia. Depois de ter efetuado os referidos pagamentos ao Tapiola, a cidade de Mikkeli interveio como credora da Karjaportti em substituição do Tapiola (ver considerando 34).
(17)
Medida 2: Igualmente em 2000, o distrito rural de Mikkeli (11) atribuiu um terreno à Karjaportti para a construção da unidade de produção de Tikkala. O terreno tinha uma dimensão de 152 366 m2, e a cidade de Mikkeli cedeu-o à Karjaportti a título gratuito, ou seja, sem cobrar qualquer preço de compra. Além disso, a cidade de Mikkeli comprometeu-se a transferir o terreno pronto para construção. Para o efeito, a cidade de Mikkeli reembolsou a Karjaportti dos custos de nivelamento do terreno, no valor de 2 000 000 FIM (aproximadamente 336 376 EUR) (12).
(18)
Foram concedidas à Karjaportti outras medidas para a construção da unidade de produção em Tikkala. A Finnvera concedeu empréstimos e garantias no valor de 20 000 000 FIM (cerca de 3 363 759 EUR), e o Ministério do Emprego e da Economia (na altura: Ministério do Comércio e da Indústria) concedeu subvenções diretas no valor de 15 000 000 FIM (cerca de 2 552 819 EUR).
(19)
No geral, as medidas descritas nos considerandos 14-18 a adotar para a construção da unidade de produção em Tikkala tinham um valor nominal de 63 783 719 FIM (cerca de 10 757 652 EUR). O equivalente-subvenção bruto das medidas concedidas ascendeu a 3 617 143 EUR, de acordo com a visão global prevista no quadro seguinte:
Quadro II
Equivalente-subvenção bruto das medidas concedidas, em EUROS
Medida
Montante
Equivalente-subvenção bruto
Garantia da cidade de Mikkeli
4 204 698
345 786
Atribuição do terreno pela cidade de Mikkeli
300 000
300 000
Nivelamento do terreno pago pela cidade de Mikkeli
336 376
336 376
Empréstimo concedido pela Finnvera
1 681 879
82 162
Subvenções diretas Ministério do Comércio e da Indústria
2 552 819
2 552 819
TOTAL
10 757 652
3 617 143
(20)
O equivalente-subvenção bruto da garantia concedida pela cidade de Mikkeli foi calculado pela Finlândia da seguinte forma: comparou-se a taxa de mercado para uma garantia comparável (1,75 %) com o prémio de garantia efetivamente cobrado pela cidade de Mikkeli (0 %). O elemento de auxílio contido na garantia é igual à diferença entre os dois prémios, ou seja 1,75 %. Se a cidade de Mikkeli tivesse cobrado um prémio a essa taxa, teria cobrado prémios no valor de 2 406 250 FIM durante o período de vigência da garantia de 10 anos, valor esse que, atualizado a uma taxa de 5,7 % na data de concessão da garantia, elevar-se-ia a 1 055 949 FIM (cerca de 345 786 EUR).
(21)
O equivalente-subvenção bruto para o empréstimo concedido pela Finnvera foi calculado pela Finlândia da seguinte forma: Comparou-se a taxa de juro cobrada pela Finnvera pelo empréstimo (taxa de juro EURIBOR a 6 meses acrescida de 1,75 %) com a taxa de referência em conformidade com a Comunicação da Comissão relativa ao método de fixação das taxas de referência e de atualização (13) válida aquando da concessão do empréstimo. O elemento de auxílio é igual à diferença entre as duas taxas ao longo da duração do empréstimo (10 anos). A comissão que a Karjaportti teve de pagar pelo empréstimo (0,5 %) foi deduzida do resultado do cálculo. Atualizado a uma taxa de 5,7 % na data de concessão da garantia, o elemento de auxílio foi de 82 162 EUR.
(22)
Os custos de investimento elegíveis foram calculados com base nos custos relativos aos preços de aquisição, de acordo com a repartição prevista no quadro seguinte:
Quadro III
Repartição dos custos do projeto em matéria de preços de aquisição, em EUROS
Terrenos e edifícios
14 208 192
Máquinas e equipamentos
11 155 379
Equipamentos de escritório/programas informáticos
572 356
TOTAL
25 935 928
(23)
O elemento de auxílio de 3 617 143 EUR corresponde a uma intensidade de auxílio de 13,95 % do total dos custos elegíveis de 25 935 928 EUR.
(24)
A Karjaportti tinha apresentado a sua candidatura às medidas concedidas pela cidade de Mikkeli antes do início dos trabalhos relativos ao projeto de investimento (14). As medidas foram adotadas pela Finlândia para promover o desenvolvimento regional. O novo local de produção deve aumentar o número de postos de trabalho na região de aproximadamente 400 para 550 ou 600.
3.1.2. Aquisição de terrenos (medida 3)
(25)
Em 28 de fevereiro de 2002, a cidade de Mikkeli adquiriu seis propriedades e um edifício que a Karjaportti tinha alugado e pelo qual estava a receber rendas. O preço de compra foi de 6 646 787 EUR (15). Na data de fecho da aquisição das propriedades pela cidade de Mikkeli e, no caso de uma propriedade, na data da transferência da sua posse para a cidade de Mikkeli, as propriedades estavam livres de hipotecas.
3.1.3. Garantia concedida em 8 de março de 2004 (medida 4)
(26)
Por decisão de 8 de março de 2004, a Câmara Municipal de Mikkeli concedeu uma garantia que cobria 100 % de um empréstimo de 607 054 EUR a conceder pelo Tapiola. Em 14 de abril de 2004, o empréstimo foi concedido a uma taxa de juro fixa de 4 %, por um período de 10 anos. A garantia foi concedida sem uma comissão de garantia e sob a forma de uma garantia absoluta. O empréstimo e a garantia foram concedidos, respetivamente, a fim de substituir um empréstimo concedido pelo Tapiola relativamente ao qual a cidade de Mikkeli tinha inicialmente concedido uma garantia, por decisão de 2 de novembro de 1992. O empréstimo inicial ascendeu a 7,5 milhões de FIM (1 261 409 EUR), e foi concedido a uma taxa de juro de 4,5 % por um período de 10 anos.
(27)
A garantia foi constituída por meio de hipotecas sobre os bens imóveis situados no local de produção de Tikkala, que já estavam a ser utilizadas como garantia para a medida 1. Além disso, a cidade de Mikkeli manteve na sua posse uma garantia comercial com um valor inscrito na conservatória do registo comercial de 25 milhões de FIM. A garantia comercial já estava também a ser utilizada como garantia para a medida 1.
(28)
Aquando da instauração do processo de reestruturação sob supervisão judicial, em dezembro de 2004, Tapiola exigiu o pagamento das dívidas pendentes da Karjaportti à cidade de Mikkeli, ao abrigo da garantia. Depois de ter efetuado os referidos pagamentos, a cidade de Mikkeli interveio como credora da Karjaportti em substituição do Tapiola (ver considerando 34).
3.1.4. Garantia concedida em 10 de maio de 2004 (medida 5)
(29)
Por decisão de 10 de maio de 2004, a Câmara Municipal de Mikkeli concedeu uma garantia absoluta que cobria 100 % de um empréstimo de 1,7 milhões de EUR a conceder pelo Tapiola. Posteriormente, em 8 de junho de 2004, Tapiola decidiu conceder o empréstimo destinado a financiar o investimento, por um período de 3 anos, no valor de 1,7 milhões de EUR, a uma taxa de juro variável indexada à EURIBOR a 12 meses acrescida de uma margem fixa de 0,3 %. A garantia foi concedida sem uma comissão de garantia e sob a forma de uma garantia absoluta. A garantia foi constituída por meio da mesma hipoteca sobre os bens imóveis situados no local de produção de Tikkala que já tinha sido dada como garantia para as medidas 1 e 4 e pela mesma garantia comercial (16), detida pela cidade de Mikkeli. Além disso, a cidade de Mikkeli recebeu um novo instrumento hipotecário de garantia com um valor registado de 1 135 268 EUR sobre o local de produção de Tikkala, como garantia especial.
(30)
Aquando da instauração do processo de reestruturação sob supervisão judicial, em dezembro de 2004, Tapiola exigiu o pagamento das dívidas pendentes da Karjaportti à cidade de Mikkeli, ao abrigo da garantia. Depois de ter efetuado os referidos pagamentos, a cidade de Mikkeli interveio como credora da Karjaportti em substituição do Tapiola (ver considerando 34).
3.1.5. Medidas adotadas no âmbito do processo de reestruturação sob supervisão judicial (medida 6)
(31)
Em 17 de novembro de 2004, a Karjaportti, juntamente com os credores Nordea Bank Finland Abp (a seguir designado «Nordea Bank»), Nordea Rahoitus Suomi Oy (a seguir designado «Nordea Financing») e OKO Osuuspankkien Keskuspankki Oyj (a denominação desta empresa é, desde 1 de março de 2008, Pohjola Pankki Oyj; a seguir designada «OKO/Pohjola Bank»), apresentaram um pedido de abertura de um processo de reestruturação sob supervisão judicial junto do Tribunal da Comarca de Mikkeli. De acordo com a legislação finlandesa, o processo de reestruturação poderá ser instaurado a fim de reabilitar uma empresa viável de um devedor em dificuldade, assegurar a continuação da sua viabilidade e celebrar acordos de pagamento das dívidas (17). O processo sob supervisão judicial relativo à Karjaportti foi instaurado por decisão do Tribunal da Comarca de Mikkeli em 1 de dezembro de 2004. Juridicamente, desde o início, o devedor não está autorizado a pagar dívidas de reestruturação nem a apresentar garantias para cobrir tais dívidas (18). São consideradas dívidas de reestruturação todas as dívidas acumuladas antes da data de início do processo.
(32)
Posteriormente, foi apresentado um programa de reestruturação ao Tribunal de Comarca, em 23 de junho de 2005, e um programa de reestruturação revisto, em 30 de novembro de 2005. O programa de reestruturação, que foi aprovado pelo Tribunal de Comarca em 30 de janeiro de 2006, tinha uma duração de dez anos (até 1 de julho de 2015). Entre 2004 e 2008, a Karjaportti rescindiu 372 contratos de trabalho e subcontratou algumas das suas atividades, tais como as relacionadas com aquisições, talhos e corte de carne.
(33)
No geral, cerca de [30-70] (19) % das dívidas de reestruturação objeto do processo de reestruturação sob supervisão judicial eram devidas a credores privados. Os credores privados que detinham as maiores quotas das referidas dívidas eram os bancos supracitados, Nordea Bank e OKO/Pohjola Bank, bem como o banco Nordea Financing.
(34)
Em 16 de dezembro de 2004, no âmbito do referido processo de reestruturação sob supervisão judicial, Tapiola exigiu à cidade de Mikkeli o pagamento dos montantes em dívida referentes aos três empréstimos garantidos pela cidade de Mikkeli que se encontram descritos nos pontos 3.1.1, 3.1.3 e 3.1.4. Depois de ter efetuado o pagamento ao Tapiola, a cidade de Mikkeli passou a ser credora da Karjaportti no que respeita ao montante global dos três empréstimos contraídos, no valor de 5 356 895 EUR. Os empréstimos foram garantidos pelas garantias descritas nos considerandos 15, 27 e 29.
(35)
Além disso, a cidade de Mikkeli introduziu uma ação relativa a um crédito no valor de 682 087 EUR no âmbito do processo de reestruturação sob supervisão judicial, correspondente a encargos não pagos à administração de bens imóveis da cidade, ao departamento de gestão das águas de Mikkeli e ao departamento de gestão de resíduos de Mikkeli. Este crédito foi também garantido pela garantia descrita nos considerandos 15, 27 e 29.
(36)
Os empréstimos e outras dívidas (encargos não pagos) para com a cidade de Mikkeli foram considerados dívidas elevadas cobertas por uma garantia (20) no âmbito do processo de reestruturação sob supervisão judicial. Os outros créditos elevados garantidos eram detidos por entidades privadas (Nordea Bank, Nordea Financing, OKO/Pohjola Bank), bem como pela Finnvera (21).
Quadro IV
Dívidas elevadas cobertas por uma garantia, em EUROS
Credor de dívidas elevadas cobertas por uma garantia
Montante
Percentagem (%)
Nordea Bank
[…]*
[10-40] %
Nordea Financing
[…]
[0-20] %
OKO/Pohjola Bank
[…]
[10-40] %
Finnvera
[…]
[10-40] %
Cidade de Mikkeli - empréstimos devido à execução de garantias
[…]
[10-40] %
Cidade de Mikkeli - outras dívidas (encargos não pagos)
[…]
[0-20] %
TOTAL
24 579 150
100 %
(37)
Em relação aos empréstimos e outras dívidas (encargos não pagos) para com a cidade de Mikkeli, estavam previstas no programa de reestruturação as seguintes medidas:
(38)
O empréstimo no valor de 5 356 895 EUR da cidade de Mikkeli foi tratado como uma «dívida coberta por uma garantia» e dividido em duas partes. Para ambas as partes, as taxas de juro foram reduzidas de acordo com o programa de reestruturação: Numa parte de 4,0 milhões de EUR, a taxa de juro foi a EURIBOR a […] menos […] % (no entanto, até 31 de dezembro 2010, a taxa não deveria ser superior a […] % nem inferior a […] %). Após essa data, cobrou-se uma taxa de juro EURIBOR a […]. Na parte restante de 1 356 895 milhões de EUR foi cobrada uma taxa de juro EURIBOR a […] (22). Tal como os empréstimos, os encargos não pagos, no valor de 682 087 EUR, foram tratados como «dívidas cobertas por uma garantia» e a taxa de juro foi reduzida para uma taxa EURIBOR a […] (23).
(39)
Da mesma forma, para as dívidas face aos credores privados cobertas por uma garantia, está prevista no programa de reestruturação uma taxa de juro equivalente à EURIBOR a […]. Até 31 de dezembro de 2010, para um determinado montante para cada credor, com exceção do/a […], estava prevista uma taxa de juro reduzida, equivalente à EURIBOR a […] menos […] %; taxa de juro mínima de […] % e máxima de […] %. Depois de 31 de dezembro de 2010, a taxa de juro para todas as dívidas cobertas por uma garantia foi a EURIBOR a […].
Quadro V
Montantes dos juros para dívidas elevadas cobertas por uma garantia, em EUROS
Credor de dívidas elevadas cobertas por uma garantia
Taxa de juro EURIBOR a […] menos […] % até 31 de dezembro de 2010; após essa data, será cobrada uma taxa de juro EURIBOR a […] por um montante de
Taxa de juro EURIBOR a […] para um montante de
Nordea Bank e Nordea Financing
[…]
[…]
OKO/Pohjola Bank
[…]
[…]
Finnvera
[…]
[…]
Cidade de Mikkeli - empréstimos devido à execução de garantias
[…]
[…]
Cidade de Mikkeli - outras dívidas (encargos não pagos)
[…]
(40)
A cidade de Mikkeli concordou com um diferimento dos pagamentos sobre as dívidas supracitadas. De acordo com o programa de reestruturação, o reembolso das dívidas, cobertas por uma garantia, da cidade de Mikkeli está previsto para 2015. A primeira prestação deveria ter sido paga em 1 de julho de 2009; a partir de 2010 estavam previstas duas prestações por ano e, em 2015, terá de se proceder ao pagamento da maior parte remanescente das dívidas cobertas por uma garantia, ou seja, […] EUR referentes a empréstimos devido à execução de garantias e […] EUR referentes a outras dívidas (encargos não pagos), respetivamente.
(41)
Além disso, os credores privados concordaram com o diferimento dos pagamentos relativos às suas dívidas cobertas por uma garantia.
Quadro VI
Diferimento do pagamento, em EUROS
Credor de dívidas elevadas cobertas por uma garantia
Dívida
Prestação devida em 1.7.2009, 2.1.2010 e 1.7.2010
% do valor total das dívidas
Prestação devida em 2.1.2011 e 1.7.2011
% do valor total das dívidas
Prestação devida a cada seis meses, com início em 2.1.2012 e até 2.1.2015
% do valor total das dívidas
Prestação devida em 1.7.2015
% do valor total das dívidas
Nordea Bank
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Nordea Financing
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
OKO/Pohjola Bank
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Finnvera
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Cidade de Mikkeli
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Cidade de Mikkeli
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Total
24 579 150
500 000
2 %
1 000 000
4 %
1 500 000
6 %
10 579 150
43 %
(42)
De acordo com o programa de reestruturação, o reembolso dos empréstimos e dos encargos não pagos à cidade de Mikkeli deve ser efetuado até 2015, tendo a maior parte do montante em dívida de ser paga em 2015. Se, em 2015, a Karjaportti não cumprir determinados requisitos económicos no final do processo de reestruturação sob supervisão judicial (rácio entre passivo e margem de exploração superior a 4), a cidade de Mikkeli renunciará a um máximo de [0-3] milhões de EUR de dívidas pendentes.
(43)
Da mesma forma, os créditos dos outros credores serão reduzidos no final do processo de reestruturação sob supervisão judicial. O Nordea Bank renunciará a um máximo de [0-3 milhões] de EUR e o Nordea Financing renunciará a um máximo de [0-2 milhões] de EUR. O crédito da Finnvera sofrerá uma redução de, no máximo, [0-2 milhões] de EUR. O crédito do/a […] não sofrerá nenhuma redução. De acordo com o programa de reestruturação, os montantes das reduções das dívidas cobertas por uma garantia baseiam-se no valor das garantias para os empréstimos garantidos tendo em conta dois cenários diferentes: no primeiro cenário presumia-se que a Karjaportti continuava a sua atividade; no segundo cenário presumia-se que a Karjaportti mudava ou cessava a sua atividade, isto é, que as garantias teriam de ser executadas. Os dois valores foram determinados por duas avaliações independentes (24). O montante concreto de redução da dívida coberta por uma garantia foi determinado para cada credor separadamente, tendo em conta a categoria do credor e comparando os valores nos dois cenários diferentes.
3.1.6. Aquisição de ações junto da Karjaportti (medida 7)
(44)
Em 2 de setembro de 2005, a Karjaportti vendeu 50 % das ações da empresa imobiliária Kiinteistö Oy Suksimäki a uma empresa pertencente à cidade de Mikkeli, por um preço de compra de 860 000 EUR.
3.1.7. Conversão em empréstimos de taxas de juro não pagas (medida 8)
(45)
A Karjaportti não efetuou o pagamento dos juros devidos associados às dívidas da cidade de Mikkeli cobertas por uma garantia, acumulados entre 16 de dezembro de 2004 e 19 de dezembro de 2005 (25). Os referidos juros ascenderam a 281 982 EUR e foram convertidos num empréstimo com uma duração até o final de 2010, por decisão da Câmara Municipal de Mikkeli de 19 de dezembro de 2005. A taxa de juro do empréstimo é a EURIBOR a 3 meses acrescida de 0,3 %. O reembolso deveria ter tido início em março de 2009 e consistia em quatro prestações iguais a pagar duas vezes por ano, ou seja, em 2009 deveriam ter sido pagos 144 991 EUR e, em 2010, 144 991 EUR (26). O reembolso dos montantes devidos foi, pelo menos parcialmente, adiado (ver medida 12).
(46)
A conversão em empréstimos das taxas de juro não pagas em 2005 estava, em princípio, prevista no programa de reestruturação. De acordo com o programa, não só a cidade de Mikkeli, mas todos os credores garantidos neste contexto deveriam ser tratados da mesma forma. Por conseguinte, em 28 de dezembro de 2005, [um credor privado] converteu taxas de juro num empréstimo no valor de cerca de 1 623 000 EUR, com uma duração até o final de 2010. A taxa de juro foi a EURIBOR a 3 meses acrescida de 1,5 %. O reembolso deveria ter tido início em 2009. Em 29 de dezembro de 2005, [outro credor privado] converteu taxas de juro num empréstimo no valor de cerca de 1 532 500 EUR, com uma duração até o final de 2010. A taxa de juro foi a EURIBOR a 3 meses acrescida de 2 %. O reembolso deveria ter tido início em 2009.
3.1.8. Anulação de dívidas nas demonstrações financeiras de 2006 (medida 9)
(47)
Por decisão de 5 de fevereiro de 2007, o Conselho Municipal de Mikkeli concordou com a anulação, nas contas de 2006, de uma dívida da Karjaportti no valor de 274 023 EUR. A anulação da dívida nas contas não teve efeito na relação jurídica entre o credor e o devedor, e, consequentemente, a cidade de Mikkeli continuou a proceder com diligência à cobrança das dívidas.
3.1.9. Anulação de dívidas nas demonstrações financeiras de 2008 (medida 10)
(48)
A cidade de Mikkeli procedeu à anulação de uma dívida incerta da Karjaportti no valor de 5,7 milhões de EUR nas suas demonstrações financeiras de 2008. A anulação da dívida nas contas não teve efeito na relação jurídica entre o credor e o devedor, e, consequentemente, a cidade de Mikkeli continuou a proceder com diligência à cobrança das dívidas.
3.1.10. Garantia não concretizada planeada para 2009 (medida 11)
(49)
Em 8 de dezembro de 2008, a Câmara Municipal de Mikkeli decidiu conceder uma garantia absoluta no valor de 2,75 milhões EUR para cobrir um futuro empréstimo a conceder pelo Tapiola à Karjaportti. A Câmara Municipal de Mikkeli conferiu direitos ao Conselho Municipal de Mikkeli para decidir sobre as condições detalhadas relativas à garantia absoluta, ou seja, para concretizar a garantia. De acordo com a notificação, o empréstimo deveria ter ascendido a 5 819 807 EUR, a uma taxa de juro de 3,65 %. Como remuneração pela garantia, a medida notificada prevê uma taxa única de 4 %, e a garantia será concedida por um período de 10 anos (27).
(50)
A decisão da Câmara Municipal de Mikkeli não foi finalizada, uma vez que foi apresentada uma queixa junto do tribunal administrativo de Kuopio (Kuopion Hallinto-Oikeus). Na sequência dessa queixa, o tribunal ordenou à cidade de Mikkeli que impedisse a concretização da garantia e solicitasse a aprovação do auxílio pela Comissão.
(51)
Uma vez que a decisão da Câmara Municipal de Mikkeli no sentido de conceder a garantia não foi finalizada, Tapiola absteve-se de conceder o empréstimo à Karjaportti. Por último, em março de 2010, a Finlândia retirou a notificação da garantia, uma vez que a Karjaportti retirou o seu pedido de garantia e o Conselho Municipal de Mikkeli decidiu, em 22 de fevereiro de 2010, não executar a decisão da Câmara Municipal de Mikkeli.
3.1.11. Reescalonamento de dívidas desde 2009 (medida 12)
(52)
Diferimento do reembolso de dívidas cobertas por uma garantia: De acordo com o programa de reestruturação aprovado pelo tribunal, a Karjaportti deveria reembolsar […] EUR em 2009 e […] EUR em 2010 do montante pendente das dívidas cobertas por uma garantia (ver Quadro VI). Segundo a notificação, o reembolso desses montantes deveria ter sido adiado, o mais tardar até 1 de julho de 2015.
(53)
Diferimento do reembolso do empréstimo concedido em 2005 (conversão das taxas de juro não pagas): A Karjaportti deveria reembolsar 140 991 EUR em 2009, e o mesmo montante em 2010, do valor em dívida dos juros convertidos num empréstimo (ver considerando 40). De acordo com a notificação, o reembolso de tais montantes deveria ter sido adiado para 2011 a 2013 (28).
(54)
Em 4 de fevereiro de 2009, o tribunal administrativo de Kuopio (Kuopion Hallinto-Oikeus) proibiu a execução da decisão da Câmara Municipal relativa ao reescalonamento da dívida. No entanto, parece que, ainda assim, se procedeu a um reescalonamento das dívidas. A partir de maio de 2009, a Karjaportti começou a apresentar, com regularidade, propostas à cidade de Mikkeli e aos seus outros credores com o objetivo de adiar os pagamentos das dívidas vencidas a fim de salvaguardar a continuação da atividade da cooperativa (29). Estas propostas foram aprovadas pelo Conselho Municipal de Mikkeli.
3.2. Medidas concedidas pela Finnvera
(55)
De acordo com as informações apresentadas pela Finlândia, a Finnvera concedeu vários empréstimos e garantias à Karjaportti entre 2004 e 2008.
(56)
A Finnvera é uma empresa de financiamento especializada detida pelo Estado finlandês, bem como a agência finlandesa oficial de crédito à exportação. As atividades da Finnvera são orientadas por objetivos de política industrial e de apropriação estabelecidos pelo Estado. Estes objetivos incluem: o aumento do número de novas empresas; o financiamento das mudanças com que se deparam as PME; e a promoção do crescimento empresarial, da internacionalização e das exportações. Nas suas atividades, a Finnvera deverá aderir ao princípio da autossustentabilidade económica. No entanto, a Finlândia cobre parte do crédito da Finnvera, bem como os prejuízos decorrentes de garantias; o Estado é diretamente responsável pelas garantias nacionais e pelas garantias de crédito à exportação concedidas pela Finnvera e concede garantias para a aquisição de fundos por parte da Finnvera. Estas medidas estatais em relação à Finnvera não são abrangidas pelo âmbito de aplicação da presente decisão; a Comissão reserva-se o direito de avaliá-las posteriormente. A Finnvera está sujeita à Lei n.o 434/2003 relativa ao Processo Administrativo.
(57)
No que diz respeito à governação empresarial da Finnvera, o Conselho Fiscal, que supervisiona a administração da empresa por parte do Conselho de Administração e do Diretor-Geral, representa o proprietário da empresa que, no caso da Finnvera, é o Estado. Os membros do Conselho Fiscal são escolhidos de entre os grupos parlamentares dos partidos políticos com base na sua representação no Parlamento finlandês. Além disso, o Conselho Fiscal da Finnvera inclui representantes de organizações, em consonância com os objetivos de política industrial da empresa. O Conselho de Administração, que é constituído por 6-9 membros e 2 suplentes, confirma a estratégia da empresa, aprova as demonstrações financeiras e o relatório intercalar, fomenta o desenvolvimento da empresa e assegura que as atividades estão em conformidade com a lei e cumprem os objetivos estabelecidos pelo proprietário. Quatro dos membros do Conselho e os dois suplentes são eleitos de entre os candidatos nomeados por vários ministérios. O Diretor-Geral é responsável pela administração da empresa.
(58)
A Finnvera está isenta do pagamento do imposto sobre o rendimento desde 25 de setembro de 2007. A Comissão Europeia aprovou esta isenção. A decisão de aprovação baseia-se no facto de as autoridades finlandesas terem assumido um compromisso no sentido de que a Finnvera limitará as suas atividades à administração de regimes de auxílios estatais (30).
3.2.1. Garantia concedida em 17 de março de 2004 (medida 13)
(59)
Em 17 de março de 2004, a Finnvera concedeu uma garantia de 100 % para um empréstimo no valor de 91 000 EUR com uma comissão de garantia de 3 % por ano. O empréstimo, que teve uma duração de 3 anos, foi concedido pelo Tapiola a uma taxa de juro fixa de [2-5] % por ano. O empréstimo e a garantia, respetivamente, foram concedidos para substituir um empréstimo concedido pelo Tapiola em 1992.
3.2.2. Empréstimo concedido em 12 de janeiro de 2006 (medida 14)
(60)
Em 12 de janeiro de 2006, a Finnvera concedeu um empréstimo no valor de 180 000 EUR a uma taxa de juro Euribor a 6 meses + 2 % do ano. O empréstimo refere-se aos juros acumulados durante o processo de reestruturação entre 2 de dezembro de 2004 e 28 de fevereiro de 2008, que foi convertido numa nova linha de crédito. O empréstimo foi garantido por meio de hipotecas sobre propriedades situadas em Tikkala, Lappeenranta e Kouvola, e de ações de […]. O empréstimo vencia no final de 2010, e o reembolso deveria ter tido início em 2009. Em 23 de novembro de 2011 ainda eram devidos […] EUR de capital. Os credores privados […] e […] converteram, em simultâneo, as taxas de juro em empréstimos.
(61)
Em 28 de dezembro de 2005, [um credor privado] converteu taxas de juro num empréstimo no valor de cerca de 1 623 000 EUR, com uma duração até o final de 2010. A taxa de juro é a EURIBOR a 3 meses acrescida de 1,5 %. O reembolso deveria ter tido início em 2009.
(62)
Em 29 de dezembro de 2005, [outro credor privado] converteu taxas de juro num empréstimo no valor de cerca de 1 532 500 EUR, com uma duração até o final de 2010. A taxa de juro foi a EURIBOR a 3 meses acrescida de 2 %. O reembolso deveria ter tido início em 2009.
3.2.3. Garantia concedida em 14 de setembro de 2006 (medida 15)
(63)
Em 14 de setembro de 2006, a Finnvera concedeu uma contragarantia à/ao […] no valor de 300 000 EUR, com uma comissão de garantia de 1,65 % por ano paga pela Karjaportti. Por sua vez, […] concedeu uma garantia à Karjaportti, no mesmo valor e a uma taxa de juro de 1,25 %. Esta garantia e a contragarantia cobriram 16,7 % dos 1,8 milhões de EUR relativos a um acordo de subcontratação entre […] e a Karjaportti. A garantia da Finnvera teve uma duração de 8 meses. O restante do acordo de subcontratação foi coberto por garantias de […] e […] (825 000 EUR e 675 000 EUR, respetivamente), que cobraram uma comissão de garantia de 1,75 %. A Finnvera não estava envolvida na concessão dessas garantias, o que significa que as mesmas não beneficiavam de contragarantias. A contragarantia da Finnvera expirou em 30 de junho de 2007, sem ter sido executada. Assim, a Finnvera não incorreu em obrigações de pagamento com base nesta garantia.
3.2.4. Empréstimo concedido em 6 de julho de 2007 (medida 16)
(64)
Em 6 de julho de 2007, a Finnvera concedeu um empréstimo no valor de 250 000 EUR a uma taxa de juro EURIBOR a 6 meses + 2,5 % por ano. O empréstimo tinha uma duração de seis meses e deveria ter sido reembolsado até 15 de janeiro de 2008. Até à data, apenas parte do empréstimo foi reembolsado (montante em dívida em 23 de novembro de 2011: […]).
(65)
Simultaneamente, os credores privados, […] e […], concederam empréstimos no valor de 800 000 EUR e 650 000 EUR, respetivamente, também por um período de seis meses. A taxa de juro para os referidos empréstimos foi a EURIBOR a 1 mês acrescida de 2 %. O reembolso dos seus empréstimos também foi adiado (montantes em dívida em 23 de novembro de 2011: […] EUR e […] EUR).
(66)
Para esses dois empréstimos e o empréstimo concedido pela Finnvera, a Karjaportti concedeu a seguinte garantia: uma garantia comercial com um valor registado de 1 850 067 EUR; ações da empresa […]; e uma conta bancária. Estas garantias foram divididas entre a Finnvera, […] e […], de acordo com o respetivo risco em relação aos empréstimos. Na verdade, os três credores tinham a mesma categoria e procederam à divisão da garantia por meio de percentagens (Finnvera: [0-30] %; [o primeiro credor privado]: [10-50] %; [o segundo credor privado]: [10-50] %).
3.2.5. Garantia concedida em 9 de janeiro de 2008 (medida 17)
(67)
Em 9 de janeiro de 2008, a Finnvera concedeu uma contragarantia à/ao […] no valor de 280 000 EUR, com uma comissão de garantia de 2,5 % por ano paga pela Karjaportti. A contragarantia cobria 80 % de uma garantia concedida por […] à Karjaportti em 11 de janeiro de 2008, no valor de 350 000 EUR, relativa a um acordo de subcontratação entre […] e […]. […] cobrou uma comissão de garantia de [0-3] %. A Finnvera teve acesso a uma garantia sob a forma de uma participação da Karjaportti em […]. De acordo com uma estimativa realizada pela Finnvera, datada de 8 de janeiro de 2008, aquando da concessão da contragarantia essas ações tinham um valor garantido para a Finnvera de […] EUR. A contragarantia expirou em 28 de fevereiro de 2011, não tendo sido efetuado qualquer pagamento no âmbito da mesma.
4. RAZÕES QUE LEVARAM AO INÍCIO DO PROCEDIMENTO
(68)
Conforme descrito nos considerandos 2, 3 e 6, a Comissão decidiu, em 8 de abril de 2009, abrir um procedimento formal de investigação (a seguir designado «primeira decisão de início do procedimento»). Em 15 de dezembro de 2009, este procedimento formal de investigação foi alargado a diversas medidas adicionais (a seguir designado «segunda decisão de início do procedimento»).
4.1. Medidas concedidas pela cidade de Mikkeli
4.1.1. Garantia concedida em 12 de junho de 2000 (medida 1)
(69)
Na sua primeira decisão de início do procedimento, a Comissão duvidava que a medida em questão estivesse em conformidade com o princípio do investidor privado numa economia de mercado. Em primeiro lugar, de acordo com a Comunicação da Comissão relativa à aplicação dos artigos 87.o e 88.o do Tratado CE aos auxílios estatais sob a forma de garantias (31) («Comunicação sobre as Garantias de 2000») que estava em vigor aquando da concessão da garantia, a medida poderia constituir um auxílio estatal, uma vez que a garantia cobria 100 % do empréstimo em questão. Esta conclusão não seria alterada pela Comunicação sobre as Garantias de 2008, atualmente em vigor (32). Além disso, a concessão da garantia sem uma comissão, que significa, efetivamente, estar a assumir um risco financeiro sem qualquer contrapartida, não pode ser descrita como refletindo o comportamento de um operador de mercado.
(70)
No que respeita à compatibilidade, a Comissão duvidava que a garantia pudesse constituir uma exceção nos termos do artigo 107.o, n.o 3, do TFUE; de acordo com uma avaliação preliminar, as condições previstas nas orientações comunitárias relativas aos auxílios estatais de emergência e à reestruturação concedidos a empresas em dificuldade (33) («as Orientações E&R de 1999») pareciam não ter sido preenchidas.
4.1.2. Atribuição de terrenos (medida 2)
(71)
Na segunda decisão de início do procedimento, a Comissão duvidava que a venda tivesse sido realizada em conformidade com o princípio do investidor numa economia de mercado, uma vez que os requisitos da Comunicação da Comissão no que respeita a auxílios estatais no âmbito da venda de terrenos e imóveis públicos (34) não tinham sido cumpridos. Considerou-se que não tinha sido pago qualquer preço de mercado, uma vez que o terreno foi atribuído à Karjaportti a título gratuito. Além disso, a Karjaportti não teve de suportar os custos de nivelamento do terreno.
4.1.3. Aquisição de terrenos (medida 3)
(72)
Na segunda decisão de início do procedimento, a Comissão duvidava que os termos e condições da aquisição estivessem em conformidade com o princípio do investidor numa economia de mercado, uma vez que a Finlândia não apresentou elementos de prova de que a aquisição dos imóveis tinha sido efetuada em condições normais de mercado, como uma avaliação das propriedades realizada por um perito independente.
4.1.4. Garantia concedida em 8 de março de 2004 (medida 4)
(73)
Na segunda decisão de início do procedimento, a Comissão duvidava que a medida em questão estivesse em conformidade com o princípio do investidor privado numa economia de mercado. Em primeiro lugar, de acordo com a Comunicação sobre as Garantias de 2000, que estava em vigor aquando da concessão, a medida pode constituir um auxílio estatal, uma vez que a garantia cobria 100 % do empréstimo em questão. Esta conclusão não seria alterada pela Comunicação sobre as Garantias de 2008, atualmente em vigor. Além disso, a concessão da garantia sem uma comissão, que significa, efetivamente, estar a assumir um risco financeiro sem qualquer contrapartida, não pode ser descrita como refletindo o comportamento de um operador de mercado, em particular numa situação em que a empresa já estivesse em dificuldade.
(74)
Quanto à compatibilidade da medida, não foram fornecidas à Comissão informações suficientes que lhe permitissem determinar se os requisitos estabelecidos nas Orientações E&R de 1999 tinham sido cumpridos.
4.1.5. Garantia concedida em 10 de maio de 2004 (medida 5)
(75)
A Comissão tinha dúvidas semelhantes com respeito à garantia concedida em 8 de março de 2004.
4.1.6. Acordo relativo ao processo de reestruturação sob supervisão judicial (medida 6)
(76)
Na segunda decisão de início do procedimento, a Comissão duvidava que as medidas adotadas durante a reestruturação estivessem em conformidade com o princípio do investidor privado numa economia de mercado.
(77)
Em primeiro lugar, a cidade de Mikkeli concordou em reduzir as taxas de juro para as dívidas cobertas por uma garantia, com a consequência de que as taxas de juro cobradas eram muito inferiores à taxa de referência para a Finlândia nessa altura. Uma vez que a taxa de referência é considerada a taxa de mercado para empresas financeiramente estáveis, e tendo em conta que a Karjaportti estava, nessa altura, em dificuldade, a Comissão considerou pouco provável que um credor privado tivesse concedido os empréstimos a uma taxa de juro tão baixa.
(78)
Quanto à compatibilidade das medidas, a Comissão, aquando do início do procedimento, só teve conhecimento limitado das medidas de reestruturação adotadas pela Karjaportti desde 2004. Considerou-se que o processo contínuo de reestruturação não tinha sido bem sucedido, tendo em conta que as autoridades fiscais apresentaram, em dezembro de 2008, um pedido de abertura de um processo de insolvência contra a Karjaportti. Assim, a Comissão duvidava que a viabilidade a longo prazo da empresa pudesse ser alcançada através das medidas de reestruturação empreendidas. Quanto aos outros critérios relativos aos auxílios à reestruturação estabelecidos nas Orientações E&R de 2004 (35), a Comissão não pode, na ausência de uma notificação e de um plano de reestruturação, avaliar se os outros requisitos estipulados nas Orientações E&R de 2004 foram cumpridos.
4.1.7. Aquisição de ações junto da Karjaportti (medida 7)
(79)
Na segunda decisão de início do procedimento, a Comissão duvidava que a medida em questão estivesse em conformidade com o princípio do investidor privado numa economia de mercado, uma vez que a Finlândia não apresentou elementos de prova de que a aquisição das ações tinha sido efetuada em condições normais de mercado.
4.1.8. Conversão em empréstimos de taxas de juro não pagas (medida 8)
(80)
No que diz respeito à conversão num empréstimo das taxas de juro não pagas, a cidade de Mikkeli concordou em cobrar uma taxa de juro muito baixa pelo empréstimo. Na verdade, os credores privados que converteram as suas taxas de juro não pagas negociaram taxas de juro mais elevadas, o que levou a Comissão a questionar se tal abordagem estaria em consonância com o princípio do investidor numa economia de mercado.
4.1.9. Anulação de dívidas nas demonstrações financeiras de 2006 e 2008 (medida 9 e medida 10)
(81)
Na segunda decisão de início do procedimento, a Comissão considerou que, se a anulação das dívidas nas demonstrações financeiras de 2006 e 2008 também incluísse a extinção da obrigação legal, a anulação conferiria uma vantagem à Karjaportti. Na opinião da Comissão, era duvidoso que um investidor privado no mercado tivesse agido da mesma forma.
4.1.10. Garantia não concretizada planeada para 2009 (medida 11)
(82)
Na primeira decisão de início do procedimento, a Comissão duvidava que a cidade de Mikkeli agisse como um investidor privado numa economia de mercado aquando da concessão da garantia e considerou preliminarmente que a garantia implicava um auxílio estatal. No que respeita à compatibilidade, a Comissão duvidava que a garantia pudesse cumprir as Orientações E&R de 2004, uma vez que o «princípio do auxílio único» parecia não ter sido cumprido. Além disso, a comissão de garantia e a taxa de juro para o empréstimo eram muito baixas, para poderem satisfazer o ponto 25, alínea a), das Orientações, e a garantia não estava em conformidade com o ponto 25, alínea c), das Orientações, uma vez que o seu período de duração não estava limitado a seis meses.
4.1.11. Reescalonamento de dívidas desde 2009 (medida 12)
(83)
Na primeira decisão de início do procedimento, a Comissão duvidava que a cidade de Mikkeli tivesse agido como um credor privado numa economia de mercado quando concordou com o reescalonamento das dívidas, e considerou preliminarmente que a medida implicava um auxílio estatal. No que respeita à compatibilidade, a Comissão duvidava que o reescalonamento da dívida pudesse cumprir as Orientações E&R de 2004, uma vez que o «princípio do auxílio único» parecia não ter sido cumprido. Além disso, o reescalonamento da dívida não cumpria os requisitos previstos para a concessão de um auxílio de emergência. O referido reescalonamento não estava limitado a um período de seis meses, não estando, portanto, em conformidade com o ponto 25, alínea c), das Orientações.
4.2. Medidas concedidas pela Finnvera (medidas 13-17)
(84)
Na segunda decisão de início do procedimento, a Comissão considerou que as medidas foram concedidas através de recursos estatais e eram imputáveis ao Estado, uma vez que a Finlândia detém 100 % da Finnvera. Quanto aos empréstimos, a Comissão tinha dúvidas de que a taxa de juro cobrada fosse superior às taxas de referência relevantes. Além disso, a Comissão não tinha informações suficientes para avaliar se as medidas tinham sido concedidas em conjunto e em igualdade de condições com os investidores privados. Quanto às garantias, a Comissão tinha dúvidas de que as medidas tivessem sido concedidas ao abrigo de regimes existentes, uma vez que as garantias concedidas a uma empresa de grandes dimensões em dificuldade não estão abrangidas por tais regimes. Se as medidas tivessem sido concedidas fora do âmbito de um regime de auxílios existente, a Comissão duvidava que as mesmas estivessem em conformidade com o princípio do investidor numa economia de mercado.
5. COMENTÁRIOS DA FINLÂNDIA
5.1. Medidas concedidas pela cidade de Mikkeli
5.1.1. Garantia concedida em 12 de junho de 2000 (medida 1)
(85)
A Finlândia argumenta que a garantia não devia ser considerada um auxílio estatal, uma vez que a Karjaportti teria provavelmente sido capaz de adquirir tal garantia em mercados de capitais privados. A Finlândia refere-se ao facto de o Tapiola ter concedido o empréstimo que foi garantido pela garantia em questão como parte de um pacote de financiamento no valor de 25 milhões de EUR para os investimentos no local de produção situado em Tikkala. Outras entidades contribuíram para o financiamento. O apoio do Estado para o investimento consistiu na atribuição de terrenos e na tomada a cargo das despesas de nivelamento do local, que foram suportadas pela cidade de Mikkeli (ver considerandos 89 e 90), em empréstimos e garantias concedidos pela Finnvera, bem como em subvenções diretas concedidas pelo Ministério do Comércio e da Indústria.
(86)
Além disso, a Finlândia afirma que a cidade de Mikkeli estava a tratar todas as empresas que estavam a candidatar-se a garantias em condições de igualdade.
(87)
Se a medida fosse considerada um auxílio estatal, a Finlândia entende que tal auxílio seria compatível com o mercado interno, uma vez que foi concedido em conformidade com as Orientações relativas aos auxílios estatais com finalidade regional (36) («OAR de 1998»). As empresas de grande dimensão eram elegíveis para beneficiar de auxílios com finalidade regional, ao abrigo do artigo 107.o, n.o 3, alínea a), do TFUE, se não excedessem o montante de 24 % dos custos líquidos elegíveis. Estas condições foram cumpridas. Em particular, a Finlândia apresentou um cálculo segundo o qual o equivalente-subvenção bruto continuaria a permanecer abaixo de 24 % se se tivesse em conta todo o apoio do Estado ao investimento.
5.1.2. Atribuição de terrenos (medida 2)
(88)
A Finlândia afirma que o atual valor contabilístico do terreno não é um indicador comparável para a determinação do valor do terreno no momento da transferência. A cidade de Mikkeli estima o valor de mercado do terreno, no momento da atribuição, em 300 000 EUR. Segundo a Finlândia, os custos de nivelamento do terreno ascenderam a 2 milhões de FIM (336 376 EUR).
(89)
A Finlândia considera que a transferência do terreno e a tomada a cargo das despesas de nivelamento do mesmo estiveram em consonância com as OAR de 1998 (ver considerando 87).
5.1.3. Aquisição de terrenos (medida 3)
(90)
De acordo com a Finlândia, a aquisição de propriedades em 2002 esteve relacionada com o projeto de construção da unidade de produção de Tikkala, projeto para o qual a Karjaportti necessitava de financiamento. A Finlândia afirma que as propriedades foram adquiridas ao preço de mercado. A avaliação teve em conta que as propriedades foram adquiridas a fim de serem transformadas para utilizações predominantemente residenciais, através de uma alteração de planos, enquanto parte da área ainda estava a ser utilizada para fins comerciais. Além disso, as propriedades foram objeto de hipotecas dadas a credores privados e apenas uma das seis propriedades tinha uma hipoteca total no valor de cerca de 9,6 milhões de EUR, o que confirma que o valor das propriedades era superior ao preço de aquisição. Assim, a cidade de Mikkeli respeitou o princípio do investidor numa economia de mercado e a aquisição não incluiu auxílios estatais.
5.1.4. Garantia concedida em 8 de março de 2004 (medida 4)
(91)
A Finlândia afirma que o empréstimo garantido foi concedido para compensar um antigo empréstimo do plano de pensões que lhe foi concedido em 1992. Nessa altura, a cidade de Mikkeli, juntamente com a Finnvera e […], garantiram o empréstimo do plano de pensões. Como contragarantia, a cidade de Mikkeli recebeu uma hipoteca no valor de 7,5 milhões de FIM (1 261 409 EUR) sobre uma propriedade da Karjaportti. Ao emitir a garantia, em 8 de março de 2004, a cidade de Mikkeli manteve essa contragarantia.
(92)
A Finlândia argumenta que a garantia inicial foi concedida antes da adesão da Finlândia à UE. Quando a cidade de Mikkeli concedeu a nova garantia, em 8 de março de 2004, não foi concedido nenhum auxílio novo, uma vez que a garantia inicial existente foi convertida numa nova garantia, mantendo simultaneamente contragarantias suficientes. Além disso, em simultâneo, também outros fiadores do empréstimo inicial do plano de pensões de 1992 concederam empréstimos à Karjaportti.
(93)
Por último, a Finlândia contesta que, na primavera de 2004, a Karjaportti estava em dificuldade, na aceção das Orientações E&R de 1999. De acordo com a Finlândia, as projeções de mercado foram satisfatórias no primeiro semestre de 2004 e a Karjaportti tinha previsto um lucro de 3 milhões de EUR para 2004. Além disso, a Karjaportti conseguiu obter empréstimos de mutuantes privados a taxas de juro relativamente baixas durante a primavera e o verão de 2004. Por último, em dezembro de 2004, a Karjaportti foi considerada uma empresa viável quando os seus credores aprovaram a reestruturação, apesar das suas prolongadas dificuldades financeiras. Caso contrário, a Karjaportti teria sido declarada falida.
5.1.5. Garantia concedida em 10 de maio de 2004 (medida 5)
(94)
A Finlândia considera a garantia como um financiamento contínuo previsto para o investimento na unidade de produção de Tikkala em 2000 pela cidade de Mikkeli. A garantia foi concedida para completar o plano inicial de investimento, iniciado em 2000. Aquando da concessão da garantia, a Karjaportti não estava em dificuldade na aceção das Orientações E&R de 1999, tal como já foi indicado para a garantia concedida em março de 2004 (ver considerando 93).
(95)
De acordo com a Finlândia, se a garantia envolvesse auxílios estatais, era compatível, uma vez que estava em consonância com as OAR de 1998. As empresas de grande dimensão eram elegíveis para beneficiar de auxílios com finalidade regional, ao abrigo do artigo 107.o, n.o 3, alínea a), do TFUE, se não excedessem o montante de 24 % dos custos líquidos elegíveis. Estas condições foram cumpridas, uma vez que o elemento de auxílio da garantia era de apenas 57 835 EUR, enquanto os investimentos globais da Karjaportti em Tikkala ascendiam a […] EUR.
5.1.6. Processo de reestruturação sob supervisão judicial (medida 6)
(96)
A Finlândia argumenta que todas as medidas adotadas estavam relacionadas com o início do processo de reestruturação sob supervisão judicial. Em conformidade com a jurisprudência do Tribunal de Justiça, a legislação sobre a recuperação judicial e a falência não justifica, por si só, a classificação dessa legislação como auxílio (37).
(97)
Em segundo lugar, não foram concedidos novos empréstimos durante o processo, mas o pagamento de créditos concedidos antes da reestruturação foi reescalonado, em conformidade com a legislação nacional relativa à reestruturação das empresas, tratando os credores em condições de igualdade. Além dos créditos da cidade de Mikkeli, os créditos de intervenientes privados também foram reorganizados durante o processo. Os credores da Karjaportti foram divididos em vários grupos. Os créditos de cada grupo de credores estavam sujeitos a condições mutuamente iguais e semelhantes. A Finlândia salienta que tal é especialmente verdade no que respeita às dívidas cobertas por uma garantia da cidade de Mikkeli. Assim, parece que a cidade de Mikkeli agiu como um investidor privado numa economia de mercado quando concordou com o processo de reestruturação sob supervisão judicial.
(98)
Além disso, a Finlândia salienta que a cidade de Mikkeli considerou mais rentável reescalonar as dívidas do que permitir que a Karjaportti fosse à falência e encerrasse permanentemente, o que também é demonstrado num balanço de liquidação que se encontra anexado ao programa de reestruturação.
(99)
Quanto à compatibilidade das medidas no âmbito das Orientações E&R de 1999, a Finlândia argumenta que uma empresa sujeita a um processo de reestruturação deve ser geralmente considerada como uma empresa em dificuldade na aceção das Orientações. Em seguida, repete que o processo de reestruturação não envolveu um auxílio estatal e que a cidade de Mikkeli não adotou medidas de apoio durante o processo de reestruturação.
(100)
Depois, a Finlândia apresentou argumentos relativos a cada uma das medidas concedidas: Quanto à execução da garantia da cidade de Mikkeli para o empréstimo concedido em 2000, a Finlândia argumenta que Mikkeli não concedeu quaisquer novos empréstimos à Karjaportti, limitando-se simplesmente a intervir como credora a pedido do Tapiola no início do processo de reestruturação sob supervisão judicial, medida essa comum no âmbito de tal processo de reestruturação. No que respeita aos termos e condições do reembolso do empréstimo, a Finlândia salienta que os mesmos haviam sido especificados no programa de reestruturação, e que foram iguais para todos os credores dentro do mesmo grupo de credores.
(101)
No que diz respeito aos encargos não pagos, a Finlândia esclarece que os créditos são devidos à administração de bens imóveis da cidade, ao departamento de gestão das águas e ao departamento de gestão de resíduos da cidade. Os créditos consistem em encargos não pagos que haviam surgido antes do início do processo de reestruturação sob supervisão judicial. A cidade de Mikkeli não concedeu nenhuma garantia para os montantes em dívida, uma vez que se tratava de créditos devidos à cidade. Assim, quando o processo de reestruturação sob supervisão judicial foi iniciado, os referidos créditos foram inseridos no programa de reestruturação como um montante.
5.1.7. Aquisição de ações junto da Karjaportti (medida 7)
(102)
A Finlândia afirma que as ações da empresa imobiliária Kiinteistö Oy Suksimäki foram compradas à Karjaportti ao preço de mercado. A Finlândia apresentou uma declaração de um avaliador independente, segundo a qual o valor das ações ascendia a aproximadamente 1 milhão de EUR, com base no valor de arrendamento vigente. Este valor foi ajustado no que respeita ao valor efetivo de arrendamento vigente e as ações foram devidamente adquiridas a um preço de 860 000 EUR. Assim, a transação imobiliária não incluiu qualquer elemento de auxílio.
5.1.8. Conversão de taxas de juro não pagas em empréstimos (medida 8)
(103)
Em relação à conversão dos juros não pagos num empréstimo, a Finlândia argumenta, em primeiro lugar, que o não pagamento das taxas de juro é uma medida habitual no âmbito de um processo de reestruturação sob supervisão judicial. A conversão de tais juros não pagos em empréstimos, que será melhor classificada do que outros empréstimos, está prevista na legislação finlandesa. Além disso, a Finlândia considera que a conversão dos juros não pagos num empréstimo foi realizada em conformidade com o princípio do investidor privado numa economia de mercado, uma vez que os credores privados converteram os juros a receber não pagos em empréstimos, juntamente com a cidade de Mikkeli.
5.1.9. Anulação de dívidas nas demonstrações financeiras de 2006 e 2008 (medida 9 e medida 10)
(104)
A Finlândia confirma que o registo das dívidas como perdas é simplesmente uma operação contabilística por parte do credor, efetuado em conformidade com o princípio da prudência e as respetivas disposições da Lei n.o 1336/1997 da Contabilidade. A Finlândia alega que a anulação da dívida não afeta a relação jurídica entre o credor e o devedor, ou seja, que as dívidas não foram objeto de renúncia. A cidade de Mikkeli confirmou que não renunciou às dívidas registadas como perdas, e que continua a proceder com diligência à cobrança das mesmas. A dívida faz parte da dívida coberta por uma garantia no âmbito do processo de reestruturação sob supervisão judicial.
5.1.10. Garantia não concretizada planeada para 2009 (medida 11)
(105)
Antes da notificação da garantia ter sido retirada, em março de 2010, a Finlândia argumentou que a garantia era compatível nos termos das Orientações E&R de 2004. À luz da retirada da notificação, os argumentos da Finlândia não são apresentados com mais detalhe.
5.1.11. Reescalonamento de dívidas desde 2009 (medida 12)
(106)
A Finlândia argumenta que o reescalonamento de dívidas é uma medida inerente ao processo de reestruturação sob supervisão judicial e não envolve um auxílio estatal. De acordo com a Finlândia, os credores da Karjaportti tinham um acordo mútuo segundo o qual o reescalonamento das dívidas constituiu uma alternativa razoável a fim de salvaguardar os seus créditos. A Finlândia informa a Comissão de que o reescalonamento notificado nunca foi executado, uma vez que o tribunal administrativo de Kuopio (Kuopion Hallinto-Oikeus) suspendeu a execução do reescalonamento da dívida. No entanto, a Finlândia explica que as dívidas da Karjaportti foram reescalonadas, na sequência da apresentação de várias propostas por parte da Karjaportti no período 2009-2011, que foram aceites pela cidade de Mikkeli. A Finlândia afirma que este reescalonamento subsequente estava em consonância com o princípio do investidor numa economia de mercado, uma vez que a cidade de Mikkeli e todos os outros credores executaram o reescalonamento em condições de igualdade.
5.2. Medidas concedidas pela Finnvera
5.2.1. Garantia concedida em 17 de março de 2004 (medida 13)
(107)
A Finlândia considera que a garantia foi concedida de acordo com a Comunicação sobre as Garantias de 2000. Em qualquer caso, a garantia não constituiu um auxílio estatal. Em primeiro lugar, o risco da Finnvera não aumentou, uma vez que a garantia substituiu a garantia anteriormente concedida pela Finnvera (em 1992) para um empréstimo do plano de pensões. Este empréstimo foi substituído por um novo empréstimo do plano de pensões em 2004, para o qual a Finnvera concedeu a garantia em questão. Além disso, dois credores privados concederam, em simultâneo, linhas de crédito à Karjaportti, a fim de permitir o financiamento do adiamento dos pagamentos de 2004. Além disso, a garantia foi sujeita a uma taxa elevada e o elemento de auxílio da garantia era inferior ao limiar de minimis. Por último, as previsões para a Karjaportti eram boas no momento da concessão da garantia.
5.2.2. Empréstimo concedido em 12 de janeiro de 2006 (medida 14)
(108)
A Finlândia considera que o empréstimo concedido em 2006 não envolveu um auxílio estatal, uma vez que a Finnvera agiu como um credor privado numa economia de mercado ao converter os juros não pagos num novo empréstimo, em consonância com o programa de reestruturação. Além disso, os credores privados converteram os seus juros não pagos em novos empréstimos pouco antes da Finnvera proceder da mesma maneira, e em condições semelhantes.
5.2.3. Garantia concedida em 14 de setembro de 2006 (medida 15)
(109)
A Finlândia considera que a garantia foi concedida de acordo com a Comunicação sobre as Garantias de 2000. Em qualquer caso, a garantia não envolve auxílios estatais, dado que apenas cobre 16,7 % dos 1,8 milhões de EUR, e o restante deste valor é coberto pelos credores privados por meio de garantias.
5.2.4. Empréstimo concedido em 6 de julho de 2007 (medida 16)
(110)
A Finlândia considera que o empréstimo concedido em 2007 não envolveu um auxílio estatal, uma vez que a Finnvera agiu juntamente com dois credores privados que concederam novos empréstimos, em simultâneo e em condições semelhantes. Além disso, o empréstimo foi garantido por meio de hipotecas de grande valor e garantias comerciais.
5.2.5. Garantia concedida em 9 de janeiro de 2008 (medida 17)
(111)
A Finlândia considera que a contragarantia foi concedida em conformidade com a Comunicação sobre as Garantias de 2000. Em qualquer caso, não envolve um auxílio estatal, uma vez que a outra parte envolvida era um mutuante privado e a comissão de garantia imposta pela Finnvera foi consideravelmente superior à comissão de garantia imposta pelo mutuante privado.
6. OBSERVAÇÕES DAS PARTES INTERESSADAS
(112)
A parte interessada só teceu observações sobre as medidas 1, 2, 3, 5, 7, 9 e 10.
6.1.1. Garantia concedida em 12 de junho de 2000 (medida 1)
(113)
A parte interessada afirma que a garantia foi concedida a fim de garantir um empréstimo de 25 milhões de FIM para o investimento numa nova unidade de produção.
6.1.2. Atribuição de terrenos (medida 2)
(114)
A parte interessada alega que foi atribuído um terreno à Karjaportti e que a cidade de Mikkeli se comprometeu a realizar obras de engenharia municipal e outros trabalhos técnicos necessários, cujos custos ascenderam a 2,5 milhões de FIM. A Karjaportti pagou 1,2 milhões de FIM pelo terreno. Nos registos contabilísticos da Karjaportti o terreno está avaliado em 403 000 EUR, e a parte interessada interroga-se sobre se a atribuição do terreno poderia ter sido um auxílio estatal.
6.1.3. Aquisição de terrenos (medida 3)
(115)
A parte interessada alega que a cidade de Mikkeli adquiriu seis edifícios da fábrica abandonada em Mikkeli, tendo pago um total de 6,7 milhões de EUR pelos mesmos. Um investidor que estivesse a agir de acordo com o princípio do investidor numa economia de mercado não teria adquirido propriedades de uma empresa com graves problemas financeiros a esse preço.
6.1.4. Garantia concedida em 10 de maio de 2004 (medida 5)
(116)
A parte interessada alega que a Karjaportti estava com dificuldades graves no momento da concessão da garantia. A empresa já tinha contraído dívidas substanciais para com a cidade de Mikkeli e as empresas do grupo detidas pela cidade de Mikkeli.
6.1.5. Aquisição de ações junto da Karjaportti (medida 7)
(117)
A parte interessada alega que o preço pago pelas ações da empresa imobiliária foi superior ao valor contabilístico das mesmas.
6.1.6. Anulação de dívidas nas demonstrações financeiras de 2006 e 2008 (medida 9 e medida 10)
(118)
A parte interessada apresentou uma cópia da ata da reunião do Conselho da cidade de Mikkeli, datada de 5 de fevereiro de 2007, em que foi tomada a decisão de anular a dívida nas demonstrações financeiras de 2006. Além disso, a parte interessada salienta que era, no mínimo, incomum que a cidade de Mikkeli anulasse à Karjaportti milhões de euros em dívidas nas suas demonstrações financeiras de 2008, e questiona, em especial, o motivo por que a cidade de Mikkeli estava, ao mesmo tempo, preparada para conceder garantias adicionais à Karjaportti.
7. AVALIAÇÃO
(119)
O artigo 107.o, n.o 1, do TFUE estabelece que os auxílios concedidos pelos Estados-Membros ou provenientes de recursos estatais, independentemente da forma que assumam, que falseiem ou ameacem falsear a concorrência, favorecendo certas empresas ou certas produções, e que afetem as trocas comerciais entre os Estados-Membros, são incompatíveis com o mercado interno.
(120)
As condições estabelecidas no artigo 107.o, n.o 1, do TFUE são cumulativas, o que significa que, para que uma medida possa ser classificada como um auxílio estatal, todas as condições devem ser simultaneamente satisfeitas.
(121)
Considerando que o artigo 107.o, n.o 1, do TFUE prevê a proibição geral de auxílios estatais no âmbito da União, os artigos 107.o, n.o 2, e 107.o, n.o 3, do TFUE preveem derrogações à regra geral da incompatibilidade dos auxílios estatais com o mercado interno enunciada no artigo 107.o, n.o 1, do TFUE.
(122)
Nas secções seguintes, a Comissão avalia a existência de auxílios estatais separadamente para cada uma das medidas descritas. Se uma medida implica auxílios estatais, a Comissão continua a avaliar a compatibilidade da medida de auxílio. A Comissão estabelece uma distinção entre medidas retiradas, medidas que foram concedidas pela cidade de Mikkeli e medidas que foram concedidas pela Finnvera. A título preliminar, é avaliado em que momento a Karjaportti poderia ter sido considerada uma empresa em dificuldade.
7.1. Empresa em dificuldade
(123)
Tanto para a existência de auxílios estatais como para a compatibilidade das medidas em questão é relevante saber se o beneficiário se encontrava em dificuldade no momento em que as medidas foram concedidas. A questão de saber se a Karjaportti pode ser considerada uma empresa em dificuldade tem de ser avaliada, no âmbito das Orientações E&R de 1999, até 9 de outubro de 2004, data do termo das Orientações E&R de 1999 (38). A partir de 10 de outubro de 2004 são aplicáveis as Orientações E&R de 2004 (39).
(124)
De acordo com as Orientações E&R de 1999, uma empresa pode ser considerada como estando em dificuldade quando cumpre os denominados critérios rígidos estabelecidos no ponto 5 dessas orientações, isto é quando já perdeu mais de metade do seu capital social ou quando pode estar sujeita a processos coletivos de insolvência no quadro de uma ação de direito nacional. Se os critérios rígidos não forem cumpridos, a empresa ainda pode manifestar as «características habituais de uma empresa em dificuldade», de acordo com o ponto 6 das Orientações E&R de 1999, como por exemplo o nível crescente dos prejuízos, a diminuição do volume de negócios, o aumento das existências, a capacidade excedentária, a redução da margem bruta de autofinanciamento, o endividamento crescente, a progressão dos encargos financeiros e o enfraquecimento ou desaparecimento do valor do ativo líquido (os denominados critérios flexíveis). As Orientações E&R de 2004 incluem critérios rígidos e flexíveis semelhantes nos pontos 10 e 11.
(125)
Neste contexto, a Comissão observa que, em 2000, a Karjaportti não perdeu capital nem manifestou as «características habituais» de uma empresa em dificuldade em 2000. Na verdade, parece que a Karjaportti era uma empresa financeiramente estável que registou um volume de negócios elevado, um resultado de exploração positivo, um capital social estável e níveis de reservas relativamente elevados para o período entre 2000 e 2002 (ver igualmente o Quadro I).
(126)
A situação ficou mais sombria nos anos que se seguiram. O volume de negócios foi diminuindo e as perdas registaram um aumento significativo entre 2003 e 2004. A dívida estava a aumentar e, já no início de 2004, o beneficiário deu início ao reescalonamento das dívidas e teve de solicitar aos credores o diferimento dos pagamentos devidos (40). Parece também que a Karjaportti tinha alguma capacidade excedentária. Além disso, há que ter em consideração que, em 2004, as perdas da Karjaportti já não estavam abrangidas pelo fundo de contingência (ver Quadro I).
(127)
De acordo com as demonstrações financeiras da Karjaportti, o capital social da Karjaportti quase desapareceu em 2004, tendo registado uma descida acentuada para menos de um décimo do seu valor em relação a 2003. Desde então, a empresa registou um património líquido negativo com tendência para aumentar ao longo dos últimos anos. Com exceção do ano 2006, a Karjaportti regista, desde 2003, uma situação financeira deficitária. O lucro obtido em 2006 não pode ser entendido como um sinal de recuperação da empresa, uma vez que não resultou da atividade principal da mesma. O lucro de exploração da Karjaportti manteve-se negativo, à semelhança do registado no ano anterior e nos anos que se seguiram. O lucro em 2006 não foi suficiente para compensar o montante dos prejuízos acumulados ao longo dos períodos contabilísticos anteriores nem para compensar o património líquido negativo. Globalmente, a situação financeira da Karjaportti permaneceu consideravelmente desfavorável. Em 2008, a Karjaportti foi, por duas vezes, alvo de processos de insolvência instaurados por parte das autoridades fiscais.
(128)
À luz dos factos apresentados nos considerandos 125-127, pode concluir-se que a Karjaportti pode, desde o início de 2004, ser considerada uma empresa em dificuldade no âmbito do ponto 5 das Orientações E&R de 1999 e nos termos do ponto 11 das Orientações E&R de 2004, respetivamente. Em 2008, quando a Karjaportti foi objeto de processos de insolvência, também foi classificada como uma empresa em dificuldade nos termos do ponto 10, alínea c), das Orientações E&R de 2004.
7.2. Medidas retiradas
7.2.1. Garantia não concretizada planeada para 2009 (medida 11)
(129)
Em conformidade com o artigo 8.o do Regulamento (CE) n.o 659/1999 do Conselho, de 22 de março de 1999, que estabelece as regras de execução do artigo 93.o do Tratado CE (41) («o Regulamento Processual»), um Estado-Membro pode retirar a notificação após o início do procedimento formal de investigação, em tempo útil, antes de a Comissão ter tomado uma decisão sobre o caráter de auxílio da medida notificada. Nesse caso, a Comissão decidirá encerrar esse procedimento, dado que o mesmo deixa de ter objeto.
(130)
Como a decisão da Câmara Municipal de Mikkeli de conceder uma garantia à Karjaportti não foi finalizada e o Conselho Municipal decidiu, em fevereiro de 2010, não concretizar a garantia, a Finlândia retirou a notificação da garantia, em março de 2010. Assim, em relação à garantia, a investigação deixou de ter objeto.
7.3. Medidas concedidas pela cidade de Mikkeli
7.3.1. Garantia concedida em 12 de junho de 2000 (medida 1) e atribuição de terrenos (medida 2)
(131)
Garantia (medida 1): Conforme descrito nos considerandos (14)-(16), a cidade de Mikkeli concedeu a garantia em junho de 2000 e efetuou pagamentos ao abrigo da garantia em dezembro de 2004. Após a cidade de Mikkeli se ter tornado credora da Karjaportti, as condições para o empréstimo foram alteradas no âmbito do processo de reestruturação sob supervisão judicial (para obter informações mais pormenorizadas, ver considerandos 34-39).
(132)
Por conseguinte, é necessário distinguir várias etapas. Considerando que o auxílio é concedido no momento em que a garantia estatal é concedida, quaisquer pagamentos por parte do Estado, de acordo com os termos da garantia, não devem ser considerados como uma concessão de auxílios estatais (42). Por outro lado, a alteração das condições do empréstimo após o fiador estatal se tornar credor poderia implicar um auxílio estatal. Nos parágrafos que se seguem, procura-se determinar se a garantia concedida em junho de 2000 constitui um auxílio estatal. A questão de saber se as alterações das condições do empréstimo poderiam implicar um auxílio estatal é avaliada como parte da medida 6 (ver considerandos 188-195).
(133)
A garantia foi concedida pela cidade de Mikkeli e, por conseguinte, consiste em recursos estatais e é imputável ao Estado.
(134)
Para envolver auxílios estatais, na aceção do artigo 107.o, n.o 1, do TFUE, uma medida deve conferir uma vantagem que uma empresa não teria obtido em condições normais de mercado. A fim de realizar essa avaliação, a Comissão contará com a Comunicação sobre as Garantias de 2000. Aquando da concessão da medida, estava em vigor a Comunicação sobre as Garantias de 2000. No entanto, tal como a jurisprudência do Tribunal de Justiça indica claramente, «a questão de saber se um auxílio é um auxílio de Estado na aceção do Tratado deve ser resolvida com base em elementos objetivos apreciados na data em que a Comissão adota a sua decisão» (43). Por conseguinte, para a avaliação em questão, a Comissão contará com a Comunicação sobre as Garantias de 2008.
(135)
De acordo com o ponto 3.2 da Comunicação sobre as Garantias de 2008, a existência de auxílios estatais numa garantia estatal particular pode ser excluída se forem cumpridos quatro requisitos cumulativos: «(a) O mutuário não se confronta com dificuldades financeiras […], (b) A extensão da garantia pode ser devidamente avaliada na altura da sua concessão, […] (c) A garantia não cobre mais de 80 % do montante em dívida do empréstimo ou de outra obrigação financeira […], (d) É pago um preço de mercado pela garantia […].»
(136)
No caso em apreço, o mutuário não estava em dificuldades financeiras no momento da concessão (ver considerandos 123-128). No entanto, a garantia objeto de avaliação cobre 100 % do empréstimo.
(137)
Além disso, a garantia foi concedida sem qualquer comissão de garantia, mesmo apesar de a própria autoridade que concedeu a garantia considerar que tal implicava um grande risco (44). Considerando que a Finlândia argumenta que a Karjaportti poderia ter obtido uma garantia semelhante no mercado, a Comissão é de opinião que um prémio de garantia de zero não pode ser considerado próximo do prémio de mercado aplicável no momento da concessão. A garantia cobriu 100 % do empréstimo em causa, o que significa que a autoridade que concedeu a garantia suportou sozinha o risco de incumprimento do beneficiário e a garantia foi concedida sob a forma de uma garantia absoluta, ou seja, o fiador era responsável pela dívida principal como se a mesma tivesse sido contraída a título pessoal, e o credor poderia pedir o reembolso da dívida principal ao fiador aquando do vencimento da dívida principal.
(138)
Por conseguinte, no caso em apreço, e ao contrário da opinião da Finlândia, a Comissão é de opinião que não é possível considerar que a medida não contém elementos de auxílio.
(139)
O argumento da Finlândia de que a medida foi concedida em conjunto com outras entidades pode ser rejeitado, uma vez que, de acordo com as informações fornecidas pela Finlândia, as outras entidades que participam no investimento também eram estatais. Por conseguinte, considera-se que a medida confere uma vantagem à Karjaportti.
(140)
Para ser considerada um auxílio estatal, uma medida deve ser específica ou seletiva no sentido de favorecer apenas certas empresas ou certas produções. A medida em apreciação foi concedida à Karjaportti, uma empresa específica. Assim, a Comissão considera que a medida tomada constitui uma vantagem seletiva para o beneficiário.
(141)
Por último, a Comissão tem de considerar se a medida adotada pela cidade de Mikkeli a favor da Karjaportti é suscetível de falsear a concorrência e afetar as trocas comerciais entre os Estados-Membros, ao conferir a esta empresa uma vantagem sobre (potenciais) concorrentes que não beneficiam de apoio público. São realizadas trocas comerciais de produtos à base de carne entre os Estados-Membros, a área em que o beneficiário exerce a sua atividade. De acordo com a Finlândia, a Karjaportti exporta os seus produtos principalmente para a Rússia, mas também para Estados-Membros. Assim, a Comissão considera que a medida adotada é suscetível de falsear a concorrência e afetar as trocas comerciais entre Estados-Membros.
(142)
Face ao exposto, a Comissão conclui que a medida constitui um auxílio estatal.
(143)
Atribuição de terrenos (medida 2): A Finlândia não nega que a medida poderia constituir um auxílio estatal. Foi, claramente, concedida uma vantagem ao beneficiário, uma vez que o mesmo não teve de efetuar nenhum pagamento para que lhe fosse atribuído um terreno. Além disso, a cidade de Mikkeli reembolsou o beneficiário das despesas de nivelamento do local. Por conseguinte, a Comissão considera que a medida confere à Karjaportti uma vantagem que a empresa não teria obtido no mercado.
(144)
Além disso, a medida cumpre todos os outros requisitos para a existência de auxílios estatais. Tal como descrito pormenorizadamente nos considerandos 133, 140 e 141, também a atribuição de terrenos é constituída por recursos estatais e é imputável ao Estado, é seletiva e falseia a concorrência e afeta as trocas comerciais entre os Estados-Membros.
(145)
Face ao exposto, a Comissão conclui que a medida constitui um auxílio estatal.
(146)
A Finlândia argumenta que a garantia, juntamente com a atribuição de terrenos para a construção da unidade de produção em Tikkala, é compatível como auxílio com finalidade regional. Aquando da concessão das medidas 1 e 2, ou seja, em 2000, estavam em vigor as OAR de 1998 (45). As medidas em causa não foram concedidas ao abrigo de um regime, mas como um pagamento individual ad hoc. Uma vez que foram concedidas num setor em que são aplicáveis as OAR de 1998, as medidas são abrangidas, em princípio, pelo âmbito de aplicação das OAR de 1998. Aquando da concessão, o beneficiário não estava em dificuldade, conforme descrito nos considerandos 123-128 acima expostos, e estava localizado em Itä-Suomen, uma região elegível para auxílios com finalidade regional nos termos do artigo 107.o, n.o 3, alínea a), do TFUE. Por conseguinte, a Comissão avaliou o projeto à luz das OAR de 1998. Esta avaliação deu origem às seguintes observações:
(147)
De acordo com a secção 2 das OAR de 1998, os auxílios com finalidade regional só podem ser compatíveis se houver um equilíbrio entre os seus efeitos de distorção e as suas vantagens no que diz respeito ao desenvolvimento de uma região desfavorecida. Neste contexto, a Comissão verifica que o projeto de investimento em questão deveria ter um impacto positivo no desenvolvimento regional. O referido projeto contribuiu para o futuro desenvolvimento da atividade económica e para a criação de novos postos de trabalho indiretos. De facto, conforme descrito no considerando 24, o novo local de produção aumentaria o número de postos de trabalho na região de 400 para 550-600.
(148)
A secção 4 das OAR de 1998 estabelece as condições para a concessão de auxílios com finalidade regional compatíveis.
(149)
Em primeiro lugar, de acordo com o ponto 4.1 das OAR de 1998, os auxílios com finalidade regional têm por objeto quer o investimento produtivo (investimento inicial), quer a criação de emprego resultante do investimento. De acordo com o ponto 4.4 das OAR de 1998, por investimento inicial entende-se um investimento em capital fixo para a criação de um novo estabelecimento, a extensão de um estabelecimento existente ou o arranque de uma atividade que implique uma alteração fundamental do produto ou do processo de produção de um estabelecimento existente. As medidas em causa foram utilizadas para construir uma nova unidade de produção, que é um investimento inicial na aceção do ponto 4.4 das OAR de 1998.
(150)
Em segundo lugar, a intensidade de auxílio deve ser inferior ao limite máximo de auxílio regional de 24 % (46). A fim de calcular a intensidade de auxílio, é necessário determinar o valor do investimento e o elemento de auxílio das medidas consideradas.
(a)
Quanto ao valor do investimento, de acordo com o ponto 4.5 das OAR de 1998, as despesas elegíveis neste contexto podem incluir as despesas com terrenos, com a construção de instalações fabris e com máquinas. Em caso de retoma, apenas os custos de aquisição destes ativos devem ser tidos em consideração. De facto, a Finlândia calculou as despesas elegíveis de acordo com estas disposições, que totalizaram o montante de 25 935 928 EUR (ver considerando 22 e Quadro III).
(b)
Quanto ao elemento de auxílio envolvido, a Finlândia apresentou um cálculo cuja credibilidade foi comparada pela Comissão. Para a medida 1, a garantia concedida pela cidade de Mikkeli, pode ser utilizada a Comunicação sobre as Garantias de 2000 para quantificar o elemento de auxílio. Estão previstos três métodos para quantificar o elemento de auxílio, um dos quais consiste em calculá-lo «com base em qualquer outro método geralmente aceite e passível de ser justificado em termos objetivos» (secção 3.2 da Comunicação sobre as Garantias de 2000). A Finlândia comparou a taxa de mercado para uma garantia comparável com o prémio de garantia efetivamente cobrado pela cidade de Mikkeli, que parece, com efeito, ser um método geralmente aceite e passível de ser justificado em termos objetivos. Para a medida 2, o elemento de auxílio consiste no valor do terreno acrescido dos custos de nivelamento do local, o que é igualmente aceitável. No que respeita ao financiamento da Finnvera e do Ministério da Indústria e do Comércio, que não está sujeito a esta decisão, se se considerasse que o financiamento envolvia auxílios estatais, o elemento de auxílio também teria de ser tido em conta. A Finlândia apresentou um cálculo para o elemento de auxílio envolvido no empréstimo concedido pela Finnvera que é considerado credível. Para as subvenções diretas do Ministério da Indústria e do Comércio, foi tido em conta o valor total. No geral, tendo em conta o elemento de auxílio envolvido nas medidas concedidas pela cidade de Mikkeli, pela Finnvera e pelo Ministério da Indústria e do Comércio, o elemento de auxílio (calculado como equivalente-subvenção bruto) é de 3 617 143 EUR (ver Quadro II).
(151)
O elemento de auxílio, no valor de 3 617 143 EUR, corresponde a uma intensidade de auxílio de 13,95 % do total dos custos elegíveis, no valor de 25 935 928 EUR. A intensidade do auxílio é, portanto, inferior ao limiar de 24 %.
(152)
Em terceiro lugar, de acordo com ponto 4.10 das OAR de 1998, os auxílios ao investimento inicial devem estar subordinados à manutenção do investimento em causa por um período mínimo de cinco anos. A Finlândia confirmou que o investimento em questão era para ser mantido por um período mínimo de cinco anos.
(153)
Em quarto lugar, de acordo com o ponto 4.2 das OAR de 1998, o contributo do beneficiário destinado ao financiamento do investimento deve atingir, no mínimo, 25 %. A Finlândia confirmou que tal era o caso.
(154)
Em quinto lugar, a Comissão observa que, de acordo com o ponto 4.2 das OAR de 1998, o pedido de auxílio foi apresentado antes do início da execução do projeto e as regras de cumulação de auxílios foram respeitadas, conforme previsto no ponto 4.18 das OAR de 1998, e o limite máximo de auxílio regional não foi ultrapassado.
(155)
Com base nos argumentos precedentes, a Comissão conclui que as medidas 1 e 2 preenchem as condições das OAR de 1998 sendo, por conseguinte, compatíveis.
7.3.2. Aquisição de terrenos (medida 3)
(156)
Em princípio, o princípio do investidor numa economia de mercado é igualmente aplicável à aquisição de terrenos ou de outros ativos por parte de um Estado. Tal aquisição poderia incluir auxílios estatais, se não pudesse ser considerada uma transação comercial normal. Mesmo que uma autoridade pública adquira bens e serviços ao preço de mercado, os auxílios estatais podem ainda, não obstante, estar presentes, se se verificar que o Estado não tinha uma necessidade real dos terrenos ou ativos em questão (47).
(157)
Por conseguinte, a Comissão tem de avaliar se a aquisição de terrenos pode ser considerada uma transação comercial normal. Para o efeito, há que determinar se o preço pago pela cidade de Mikkeli refletiu o valor das propriedades e do edifício adquiridos.
(158)
De acordo com a parte interessada, um investidor privado numa economia de mercado não estaria disposto a pagar 6,7 milhões de EUR pelos edifícios da fábrica que a cidade de Mikkeli adquiriu a esse preço.
(159)
A Finlândia, por outro lado, indicou à Comissão o valor das propriedades. De acordo com a Finlândia, o banco privado […] manteve uma hipoteca no valor de 7,5 milhões de EUR sobre uma das propriedades vendidas no momento da aquisição (48).
(160)
A Finlândia informou a Comissão de que não existe nenhuma avaliação do terreno. A Comissão considera que o valor da hipoteca detida por um banco privado poderia dar uma indicação do valor da propriedade. Com efeito, antes de aceitar garantias, um banco avalia a propriedade em questão, de modo a que se o devedor não for capaz de pagar a sua dívida, o banco possa ser reembolsado através da execução da hipoteca.
(161)
Para as propriedades em questão, a cidade de Mikkeli pagou um preço de aquisição de 6 646 787 EUR, valor esse que é inferior ao montante registado da hipoteca detida por uma entidade privada sobre uma das propriedades antes do encerramento do processo de venda. Além desta propriedade, foram vendidas cinco outras propriedades e um edifício à cidade de Mikkeli. Além disso, a Comissão observa que a cidade de Mikkeli adquiriu as propriedades com o objetivo de converter os terrenos em áreas residenciais, através da introdução de alterações nos planos locais; as propriedades estavam situadas perto do centro da cidade e numa área residencial atrativa.
(162)
Face ao exposto, as dúvidas levantadas pela Comissão na decisão de início do procedimento sobre o preço pago pelas propriedades e pelos edifícios foram dissipadas. Considera-se que a cidade de Mikkeli adquiriu as propriedades e o edifício a um preço que refletiu o seu valor e que o critério do investidor numa economia de mercado foi satisfeito. Por conseguinte, a Comissão conclui que a medida não envolve um auxílio estatal.
7.3.3. Garantia concedida em 8 de março de 2004 (medida 4) e garantia concedida em 10 de maio de 2004 (medida 5)
(163)
Quanto à garantia concedida em junho de 2000, há que distinguir várias etapas (concessão da garantia; pagamento a título da garantia; alteração das condições do empréstimo; comparar com o considerando 132). Por conseguinte, nos parágrafos que se seguem, procura-se determinar se as garantias concedidas em março de 2004 e em maio de 2004 constituem auxílios estatais. A questão de saber se as alterações das condições do empréstimo poderiam implicar um auxílio estatal é avaliada como parte da medida 6 (ver considerandos 188-195).
(164)
Medida 4: Contrariamente aos argumentos da Finlândia, apresentados no considerando (92), a Comissão considera que a conversão de passivos existentes numa nova garantia pode constituir um auxílio estatal. Neste contexto, é necessário fazer a distinção entre auxílios existentes e novos auxílios. A definição de auxílio existente implica medidas individuais de auxílio que haviam sido postas em prática antes da entrada em vigor do Tratado (artigo 1.o, alínea b), do Regulamento Processual). Novos auxílios, pelo contrário, são «quaisquer auxílios […] que não sejam considerados auxílios existentes, incluindo as alterações a um auxílio existente» (artigo 1.o, alínea c), do Regulamento Processual). De acordo com o Regulamento (CE) n.o 794/2004 da Comissão, de 21 de abril de 2004, relativo à aplicação do Regulamento (CE) n.o 659/1999 do Conselho (49), entende-se por alteração «qualquer modificação que não seja de natureza puramente formal ou administrativa destinada a não afetar a apreciação da compatibilidade da medida de auxílio com o mercado comum».
(165)
De facto, a cidade de Mikkeli concedeu uma nova garantia em 8 de março de 2004 para cobrir um novo empréstimo concedido pelo Tapiola em 14 de abril de 2004. A nova garantia não pode ser considerada como uma continuação da antiga garantia, uma vez que foi concedida para um novo empréstimo com novas condições. O facto de este empréstimo ter substituído um empréstimo concedido em 1992 pelo Tapiola que já havia sido garantido pela cidade de Mikkeli não altera a opinião da Comissão. Considerando que é verdade que o novo empréstimo correspondia ao capital em dívida do antigo empréstimo, e que a taxa de juro foi mais favorável para a Karjaportti (4,5 % por ano para o antigo empréstimo; 4 % por ano para o novo empréstimo), houve uma alteração na duração do empréstimo (o antigo empréstimo deveria ter sido reembolsado dez anos após a sua concessão, ou seja, em novembro de 2002; o novo empréstimo permitiu o reembolso até 2014). No geral, o montante do novo empréstimo (capital acrescido de juros para os anos de 2004 a 2014) é superior ao montante do antigo empréstimo. Por conseguinte, ao conceder a nova garantia, o risco da cidade de Mikkeli e, por conseguinte, o valor da medida, aumentaram, em comparação com a antiga garantia. A concessão da nova garantia tem de ser encarada como uma alteração da antiga garantia que permite classificar a nova garantia como um novo auxílio. Por conseguinte, é possível rejeitar o argumento da Finlândia de que a antiga garantia foi concedida antes da adesão da Finlândia, podendo assim, ser considerada como um auxílio existente, e que a nova garantia não pode ser considerada como envolvendo a concessão de novos auxílios.
(166)
A questão de saber se a garantia conferiu uma vantagem ao beneficiário pode ser apreciada com base na Comunicação sobre as Garantias de 2008. Aquando da concessão da medida, estava em vigor a Comunicação sobre as Garantias de 2000. No entanto, conforme explicado no considerando (134), a Comissão contará com a Comunicação sobre as Garantias de 2008 aquando da apreciação da medida. De acordo com o ponto 3.2 da Comunicação sobre as Garantias de 2008, a existência de auxílios estatais numa garantia estatal particular pode ser excluída se forem cumpridos quatro requisitos cumulativos (ver considerando 135). A garantia objeto de avaliação cobre 100 % do empréstimo. Tal é suficiente para afirmar que a existência de um auxílio estatal não pode ser excluída com base no ponto 3.2 da Comunicação sobre as Garantias de 2008. Além disso, e contrariamente aos argumentos da Finlândia, a Comissão considera que, em março de 2004 (ver considerandos 123-128), a Karjaportti já estava em dificuldade, na aceção das Orientações E&R de 1999, que é outro motivo pelo qual a garantia não pode estar abrangida pelo ponto 3.2 da Comunicação sobre as Garantias de 2008.
(167)
Além disso, a garantia foi concedida sem qualquer comissão de garantia, mesmo apesar de a empresa estar a enfrentar dificuldades e dos riscos para a cidade de Mikkeli poderem ser considerados como significativos. A garantia cobriu 100 % do empréstimo em causa, o que significa que a autoridade que concedeu a garantia suportou sozinha o risco de incumprimento do beneficiário e a garantia foi concedida sob a forma de uma garantia absoluta, ou seja, o fiador é responsável pela dívida principal como se a mesma tivesse sido contraída a título pessoal, e o credor pode pedir o reembolso da dívida principal ao fiador aquando do vencimento da dívida principal.
(168)
Além disso, a Finlândia acredita que a medida está em consonância com o princípio do investidor numa economia de mercado, em especial tendo em conta o envolvimento de entidades privadas. Este argumento pode ser rejeitado. De acordo com as informações apresentadas pela Finlândia, em primeiro lugar, as entidades privadas não concederam garantias, mas sim empréstimos, ao beneficiário. Em segundo lugar, os empréstimos concedidos pelas entidades privadas não foram concedidos ao mesmo tempo que os empréstimos garantidos do plano de pensões. Em terceiro lugar, a taxa de juro solicitada por, pelo menos, uma das entidades privadas para um empréstimo já era superior à taxa de juro para o empréstimo do plano de pensões. Mais importante ainda, as entidades privadas só concordaram com empréstimos a curto prazo, com uma duração de vários meses, enquanto a garantia concedida pela cidade de Mikkeli cobriu um empréstimo com uma duração de dez anos.
(169)
Face ao exposto, considera-se que a medida confere uma vantagem à Karjaportti. Além disso, a medida 4 cumpre todos os outros requisitos para a existência de auxílios estatais. Tal como descrito pormenorizadamente nos considerandos 133, 140 e 141, também esta garantia é constituída por recursos estatais e é imputável ao Estado, é seletiva, falseia a concorrência e afeta as trocas comerciais entre os Estados-Membros.
(170)
Medida 5: O argumento da Finlândia de que a medida foi concedida para prosseguir com o investimento iniciado em 2000 pode ser rejeitado, uma vez que a garantia era claramente uma nova medida.
(171)
De acordo com o ponto 3.2 da Comunicação sobre as Garantias de 2008, a existência de auxílios estatais numa garantia estatal particular pode ser excluída se forem cumpridos quatro requisitos cumulativos (ver considerando 135). Tal como a medida 4, a garantia em apreço cobre 100 % do empréstimo e, em maio de 2004, a Karjaportti já estava em dificuldade, na aceção das Orientações E&R de 1999 (ver considerandos 123-128). Por conseguinte, a garantia não pode estar abrangida pelo ponto 3.2 da Comunicação sobre as Garantias de 2008.
(172)
Além disso, e à semelhança da medida 4, a garantia foi concedida sem qualquer comissão de garantia, mesmo apesar de a empresa estar a enfrentar dificuldades e dos riscos para a cidade de Mikkeli poderem ser considerados como significativos. A garantia cobriu 100 % do empréstimo em questão e foi concedida sob a forma de uma garantia absoluta. Por conseguinte, no caso em apreço, e ao contrário da opinião da Finlândia, a Comissão é de opinião que a medida confere uma vantagem à Karjaportti.
(173)
Além disso, a medida 5 cumpre todos os outros requisitos para a existência de auxílios estatais. Tal como descrito pormenorizadamente nos considerandos 133, 140 e 141, também esta garantia é constituída por recursos estatais e é imputável ao Estado, é seletiva, falseia a concorrência e afeta as trocas comerciais entre os Estados-Membros.
(174)
Face ao exposto, a Comissão conclui que as medidas 4 e 5 constituem auxílios estatais.
(175)
A Finlândia não apresentou quaisquer argumentos quanto à compatibilidade da medida 4. Para a medida 5, a Finlândia invocou o artigo 107.o, n.o 3, alínea a), do TFUE e as OAR de 1998 (ver considerando 95). As OAR de 1998 não podem, contudo, servir de base de compatibilidade, uma vez que a Karjaportti estava em dificuldade aquando da concessão das duas garantias (ver considerandos 123-128). De acordo com as OAR de 1998, o auxílio a empresas em dificuldade tem de ser avaliado no âmbito das Orientações relativas aos Auxílios de Emergência e à Reestruturação (50). Por conseguinte, a Comissão avalia, em primeiro lugar, se as medidas 4 e 5 são compatíveis como auxílios de emergência e à reestruturação, de acordo com as Orientações E&R. Aquando da concessão, eram aplicáveis as Orientações E&R de 1999 (51).
(176)
De acordo com as Orientações E&R de 1999, um auxílio de emergência deve cumprir determinados requisitos, que não foram todos cumpridos pela medida em questão.
(a)
Em primeiro lugar, considerando que as medidas consistem em auxílios à tesouraria sob a forma de uma garantia (ponto 23, alínea a), das Orientações E&R de 1999), os empréstimos cobertos pelas respetivas garantias não foram concedidos a uma taxa de juro, pelo menos, comparável às taxas praticadas para empréstimos a empresas financeiramente estáveis (taxa de referência para a Finlândia em março de 2004: 4,43 % acrescida de 100 pontos base; taxa de referência para a Finlândia em maio de 2004: 4,43 % acrescida de 100 pontos base).
(b)
Em segundo lugar, as garantias não estavam associadas a um empréstimo cujo prazo de reembolso após o último pagamento à empresa dos montantes emprestados não era superior a doze meses (ponto 23, alínea b), das Orientações E&R de 1999).
(c)
Em terceiro lugar, a Finlândia não forneceu quaisquer informações que indiquem que o auxílio foi autorizado para fazer face a sérias dificuldades sociais e não teve efeitos colaterais negativos inaceitáveis para outros Estados-Membros (ponto 23, alínea c), das Orientações E&R de 1999).
(d)
Em quarto lugar, as garantias não foram reembolsadas no prazo de 6 meses, nem foi elaborado um plano de reestruturação na aceção das Orientações E&R de 1999 (ponto 23, alínea d), das Orientações E&R de 1999).
(e)
Por último, não há indicações de que as garantias se limitaram ao montante necessário para manter a empresa em funcionamento durante o período relativamente ao qual o auxílio foi autorizado (ponto 23, alínea e), das Orientações E&R de 1999).
(177)
As medidas 4 e 5 também não satisfazem todos os requisitos para o auxílio à reestruturação estabelecidos nas Orientações E&R de 1999.
(a)
Em primeiro lugar, as medidas não dependeram da aplicação de um plano de reestruturação (ponto 31 das Orientações E&R de 1999). Note-se que não foi elaborado nenhum plano de reestruturação na aceção do ponto 32 e seguintes das Orientações E&R de 1999.
(b)
Em segundo lugar, os beneficiários do auxílio devem contribuir de forma significativa para o plano de reestruturação através dos seus fundos próprios (ponto 40 das Orientações E&R de 1999) e, quanto às medidas em causa, não há indicação de uma contribuição própria do beneficiário.
(c)
Em terceiro lugar, devem ser adotadas medidas compensatórias a fim de evitar distorções indevidas da concorrência (ponto 37 das Orientações E&R de 1999). Tais medidas não foram previstas.
(178)
Por conseguinte, a Comissão considera que as medidas não foram concedidas em conformidade com as Orientações E&R de 1999.
(179)
Além disso, há que determinar se as medidas 4 e 5 poderiam ser compatíveis com base em qualquer outra das isenções previstas no artigo 107.o, n.os 2 e 3, do TFUE.
(180)
As isenções previstas no artigo 107.o, n.o 2, do TFUE não são aplicáveis no caso em apreço, uma vez que as medidas em causa não são de natureza social, não foram atribuídas a consumidores individuais, não se destinam a remediar os danos causados por calamidades naturais ou por outros acontecimentos extraordinários e não foram atribuídas à economia de certas regiões da República Federal da Alemanha afetadas pela divisão desse país.
(181)
O artigo 107.o, n.o 3, do TFUE estabelece outras isenções.
(182)
O artigo 107.o, n.o 3, do TFUE estabelece que os «auxílios destinados a promover o desenvolvimento económico de regiões em que o nível de vida seja anormalmente baixo ou em que exista grave situação de subemprego» podem ser considerados compatíveis com o mercado interno. A Karjaportti, aquando da concessão, estava situada numa dessas regiões.
(183)
Aquando da concessão das medidas 4 e 5, a compatibilidade dos auxílios estatais às regiões assistidas era regulada pelas OAR de 1998. Sob essas Orientações, as empresas em dificuldade não são elegíveis para beneficiar de auxílios com finalidade regional. Por conseguinte, face ao exposto, a Comissão conclui que o auxílio não pode beneficiar da derrogação prevista no artigo 107.o, n.o 3, alínea a), do TFUE.
(184)
O artigo 107.o, n.o 3, alínea b), do TFUE estabelece que «os auxílios destinados a fomentar a realização de um projeto importante de interesse europeu comum, ou a sanar uma perturbação grave da economia de um Estado-Membro» podem ser considerados compatíveis com o mercado interno. A Comissão observa que o auxílio em questão não se destina a fomentar a realização de um projeto importante de interesse europeu comum, nem a Comissão encontrou quaisquer elementos de prova de que se destina a sanar uma perturbação grave da economia finlandesa. Face ao exposto, a Comissão conclui que o auxílio não pode beneficiar da derrogação prevista no artigo 107.o, n.o 3, alínea b), do TFUE.
(185)
O artigo 107.o, n.o 3, alínea c), do TFUE estabelece que os auxílios destinados a promover a cultura e a conservação do património, quando não alterem as condições das trocas comerciais e da concorrência na Comunidade num sentido contrário ao interesse comum, podem ser considerados compatíveis com o TFUE. O caso em apreço não é, obviamente, abrangido por esta exceção.
(186)
Nos termos do artigo 107.o, n.o 3, alínea c), do TFUE, são compatíveis com o mercado interno os auxílios destinados a facilitar o desenvolvimento de certas atividades ou regiões económicas, quando não alterem as condições das trocas comerciais de maneira a contrariar o interesse comum. A Comissão redigiu diversas orientações e comunicações que explicam como aplicará a exceção consagrada neste artigo. No entanto, a Comissão considera que, dada a natureza e as características do auxílio, é evidente que as exceções previstas nestas orientações e comunicações não são aplicáveis ao caso em apreço.
(187)
Com base nos argumentos precedentes, a Comissão considera que as medidas 4 e 5 envolvem auxílios estatais incompatíveis com o mercado interno.
7.3.4. Processo de reestruturação sob supervisão judicial (medida 6)
(188)
O principal argumento da Finlândia, conforme descrito nos considerandos 96-98, é o de que a cidade de Mikkeli não foi mais generosa do que os outros credores da empresa, mas que a cidade de Mikkeli agiu juntamente com os credores privados do beneficiário, e em condições de igualdade. Por conseguinte, agiu como um investidor privado numa economia de mercado, quando concordou com o programa de reestruturação.
(189)
Neste contexto, a primeira questão a verificar é se o critério do operador numa economia de mercado é aplicável a situações em que uma ou várias entidades públicas, cujo comportamento é imputável ao Estado, adotam múltiplas medidas em relação a uma empresa. O Tribunal-Geral abordou esta questão no processo BP Chemicals contra Commissão (52). Segundo o Tribunal, o simples facto de uma empresa pública já ter efetuado entradas de capital classificadas de «auxílio» à sua filial não exclui, a priori, a possibilidade de uma posterior entrada de capital ser classificada como investimento capaz de satisfazer o critério do investidor privado numa economia de mercado. No entanto, a Comissão deve determinar se várias medidas relativamente a uma empresa podem ser razoavelmente dissociadas e consideradas como medidas independentes. Neste contexto, de acordo com o Tribunal, é necessário considerar a cronologia das medidas em causa, a sua finalidade e a situação da empresa filial à data em que foram tomadas as decisões de efetuar cada uma das entradas (53).
(190)
No caso em apreço, a Comissão tem de determinar se as garantias concedidas em março e maio de 2004 (medida 4 e medida 5) podem ser dissociadas do processo de reestruturação sob supervisão judicial (medida 6). Considerando que é verdade que as três medidas foram decididas no prazo de um ano, a Comissão observa que as mesmas fizeram parte de um contexto diferente. Entretanto, havia sido iniciado um processo de reestruturação sob supervisão judicial, em que participaram todos os credores da empresa. Por conseguinte, o objetivo da medida 6 já não era o de permitir que a empresa recuperasse a sua rentabilidade sem ser objeto de um processo de insolvência através da obtenção de novos capitais de bancos privados. Pelo contrário, a cidade de Mikkeli, como todos os outros credores, visava, enquanto credora, maximizar a recuperação dos seus créditos em dívida tendo em conta os condicionalismos ao abrigo do direito nacional de falência. Por conseguinte, a Comissão considera que a medida 6 pode ser dissociada das medidas 4 e 5.
(191)
Conforme descrito no considerando 31, a Karjaportti, juntamente com seus credores privados, apresentou um pedido de abertura de um processo de reestruturação sob supervisão judicial junto do Tribunal da Comarca de Mikkeli, em conformidade com a Lei n.o 47/1993 relativa à Reestruturação das Empresas. Um programa de reestruturação foi apresentado ao Tribunal, incluindo detalhes das medidas atualmente em apreciação. O Tribunal, após ter verificado os detalhes, aprovou o programa de reestruturação. A Comissão observa que a Karjaportti foi sujeita a um processo de reestruturação sob supervisão judicial, ao abrigo da legislação finlandesa. De facto, o objetivo de um processo de reestruturação sob supervisão judicial é o de reabilitar uma empresa viável de um devedor em dificuldade, assegurar a continuação da sua viabilidade e celebrar acordos de pagamento das dívidas. Por conseguinte, a Comissão considera que as medidas adotadas pela cidade de Mikkeli durante o processo de reestruturação sob supervisão judicial podem ser avaliadas de acordo com o princípio do investidor numa economia de mercado.
(192)
De acordo com a jurisprudência do processo Magefesa (54), se o Estado for mais generoso do que os outros credores da empresa, as medidas no âmbito de um processo de reestruturação sob supervisão judicial podem constituir um auxílio estatal. Por conseguinte, a Comissão verifica se, de facto, os credores privados e públicos foram tratados em condições de igualdade no processo de reestruturação
(193)
Em primeiro lugar, observa-se que, no geral, […] das dívidas de reestruturação (cerca de [30-70] %) são devidos a credores privados. Os principais credores privados são o Nordea Bank, o Pohjola Bank e o Nordea Financing. Em segundo lugar, há que considerar que os credores da Karjaportti foram divididos em diferentes grupos, de acordo com a respetiva categoria. Juntamente com os credores privados Nordea Bank, OKO/Pohjola Bank e Nordea Financing, bem como com a Finnvera, uma empresa de financiamento especializada detida pelo Estado, a cidade de Mikkeli pertencia ao grupo de credores de dívidas elevadas cobertas por uma garantia. Conforme se pode depreender do Quadro IV, nestas dívidas elevadas cobertas por uma garantia a cidade de Mikkeli tem uma quota de [10-40] %, enquanto a quota dos credores privados, em conjunto, é de [30-70] %. A Finnvera tem uma quota de [10-40] %.
(194)
Nos parágrafos que se seguem, cada uma das medidas adotadas pela cidade de Mikkeli é avaliada mais pormenorizadamente:
(195)
Redução das taxas de juro para as dívidas cobertas por uma garantia: Conforme se pode depreender do Quadro V, as taxas de juro para os empréstimos e outras dívidas (encargos não pagos) que foram considerados «dívidas elevadas cobertas por uma garantia» eram as mesmas para credores públicos e privados, com exceção de […]. O referido credor recebeu uma taxa de juro EURIBOR a […] para todos os montantes em dívida desde o início do processo de reestruturação, enquanto os outros credores receberam, para uma parte dos montantes em dívida, apenas uma taxa de juro EURIBOR a […] menos […] % até 2010. Esta diferença deve-se ao facto de […] ter a categoria mais alta no que se refere às garantias fornecidas pela Karjaportti. Considera-se que a categoria mais alta de […] justifica a diferença nas taxas de juro aplicadas.
(196)
Reescalonamento dos empréstimos: Os créditos da cidade de Mikkeli foram diferidos na mesma medida em que o foram os créditos de outros devedores garantidos. Conforme se pode depreender do Quadro VI, a Karjaportti tem de pagar prestações a todos os credores garantidos, desde julho de 2009 até 2015, altura em que se vence a maior parte das prestações (43 % do capital de cada uma das dívidas garantidas). Todas as prestações a pagar a cada credor têm a mesma proporção em relação ao montante total do crédito do respetivo credor (2 % do montante em dívida para as primeiras três prestações; 4 % para as duas prestações seguintes; 6 % para a prestação remanescente). A última prestação equivale a 43 % do capital para cada um dos credores garantidos. Por conseguinte, a cidade de Mikkeli não foi tratada de forma menos favorável do que os credores privados numa situação semelhante.
(197)
Renúncia condicional a créditos devidos: De acordo com o programa de reestruturação, conforme descrito nos considerandos 42 e 43, a renúncia à cobrança de montantes no final do processo de reestruturação sob supervisão judicial, se determinados requisitos económicos não forem cumpridos, baseia-se numa comparação entre o valor da garantia se a Karjaportti continuar as suas atividades e o valor da garantia no caso da sua realização, determinado para cada um dos respetivos credores, tendo em conta as respetivas categorias. O valor da garantia nos dois cenários foi determinado por dois avaliadores independentes aquando da elaboração do programa de reestruturação, com base em preços e informações comparáveis sobre o arrendamento. Neste contexto, […] não tem de renunciar a dívidas no final do processo de reestruturação sob supervisão judicial, uma vez que é o credor de categoria mais alta. Os montantes para os outros credores também foram determinados de acordo com a referida metodologia, o que resultou nos montantes que são apresentados no considerando 43. A metodologia utilizada na determinação dos respetivos montantes pode ser considerada credível, sobretudo uma vez que relaciona a respetiva categoria ao valor da respetiva garantia nos dois cenários. Na prática, o cálculo baseou-se em avaliações de peritos independentes, e foram utilizados os mesmos princípios para todos os credores aquando da determinação dos montantes máximos de redução das dívidas de reestruturação no final do processo de reestruturação sob supervisão judicial. Neste contexto, pode considerar-se que todos os credores foram tratados em condições de igualdade.
(198)
No geral, a Comissão considera que a cidade de Mikkeli não foi tratada de forma menos favorável do que os credores privados durante o processo de reestruturação sob supervisão judicial. No caso de se detetarem diferenças em relação aos outros credores, as mesmas foram justificadas pela diferente qualidade das garantias detidas pelos respetivos credores. Por conseguinte, à luz dos elementos supra, tem de se concluir que o processo de reestruturação sob supervisão judicial não trouxe qualquer vantagem ao beneficiário na aceção do artigo 107.o, n.o 1, do TFUE. As dúvidas suscitadas pela Comissão na decisão de início do procedimento são dissipadas, e as medidas descritas nos considerandos 31-43 não constituem auxílios estatais.
7.3.5. Aquisição de terrenos (medida 7)
(199)
Em primeiro lugar, a Comissão observa que a aquisição de ações não foi incluída no processo de reestruturação sob supervisão judicial.
(200)
A Finlândia afirma que a cidade de Mikkeli agiu em conformidade com o princípio do investidor numa economia de mercado aquando da aquisição das ações. Em primeiro lugar, seguindo a lógica do processo BP Chemicals (ver considerandos 189-191), há que determinar se o princípio do investidor numa economia de mercado pode ser aplicado à medida 7, uma vez que a cidade de Mikkeli já tinha concedido medidas de auxílio à Karjaportti no passado. Neste contexto, a Comissão observa que as medidas 4 e 5 foram adotadas antes do início do processo de reestruturação sob supervisão judicial, enquanto a aquisição de ações só ocorreu posteriormente. Além disso, considerando que o objetivo das medidas 4 e 5 consistiu em permitir que o beneficiário continuasse a ter acesso à liquidez, após o início do processo de reestruturação sob supervisão judicial ficou claro que essas necessidades seriam abordadas no âmbito do referido processo. Por conseguinte, considera-se que a medida 7 pode ser dissociada das medidas 4 e 5 e que o princípio do investidor numa economia de mercado é, em princípio, aplicável à medida 7.
(201)
Conforme descrito no considerando 156, o princípio do investidor numa economia de mercado é aplicável à aquisição de terrenos ou de outros ativos por parte de um Estado. A Finlândia forneceu uma avaliação do valor das ações, realizada pela […] (55), uma agência de gestão imobiliária sedeada em Helsínquia. A avaliação, datada de 29 de março de 2005, avaliou as ações da empresa imobiliária entre 1 milhão de EUR e 1,1 milhões de EUR. A avaliação baseou-se no valor da propriedade detida pela empresa. Para determinar o valor foram aplicados dois métodos: o valor do capital à renda a preços de mercado (na sequência de estatísticas habitacionais compiladas pelo Statistics Finland, o instituto de estatística finlandês) e o valor de revenda (depois dos preços de venda).
(202)
No momento em que as ações foram vendidas, a propriedade foi arrendada abaixo do valor de arrendamento a preços de mercado. De acordo com a avaliação, o valor de arrendamento a preços de mercado poderia ser alcançado no prazo de dois anos, com o aumento máximo anual da renda. Por conseguinte, o valor da propriedade foi ajustado no momento da aquisição e, no final, a cidade de Mikkeli adquiriu as ações a um preço de 860 000 EUR.
(203)
A avaliação foi efetuada por um perito independente. A metodologia utilizada, conforme descrito acima, consistiu em, primeiro, verificar o valor do capital ao valor de arrendamento a preços de mercado, e depois o valor de revenda. Ambos os valores se basearam em dados de mercado e os dois valores foram utilizados para determinar o valor das ações, que foi também ajustado para o valor de arrendamento aquando da aquisição. Esta metodologia é considerada realista. A Comissão conclui que as ações da Kiinteistö Oy Suksimäki foram adquiridas a preços de mercado e que a medida não conferiu uma vantagem à Karjaportti.
(204)
Face ao exposto, as dúvidas suscitadas pela Comissão na decisão de início do procedimento foram dissipadas, e conclui-se que a medida não inclui auxílios estatais.
7.3.6. Conversão de taxas de juro não pagas em empréstimos (medida 8)
(205)
A Finlândia argumenta que a conversão de taxas de juro não pagas em empréstimos é uma medida habitual no âmbito de um processo de reestruturação sob supervisão judicial. É verdade que tal medida pode ser vista como inerente a um processo de reestruturação sob supervisão judicial. No caso em apreço, a conversão de taxas de juro não pagas em empréstimos no ano 2005 já estava, em princípio, prevista no programa de reestruturação para todos os credores de dívidas elevadas cobertas por uma garantia ([dois credores privados] e a Finnvera). Neste contexto, a Comissão não considera o facto de as taxas de juro não pagas serem convertidas num empréstimo enquanto tal como um auxílio estatal. No entanto, há que verificar se a taxa de juro que a cidade de Mikkeli cobrou à Karjaportti envolveu uma vantagem para a última.
(206)
Neste contexto, a Finlândia considera que a cidade de Mikkeli agiu de acordo com o princípio do investidor privado numa economia de mercado, uma vez que os credores privados converteram as taxas de juro não pagas em empréstimos, juntamente com a cidade de Mikkeli. Antes de mais, tal como para o processo de reestruturação sob supervisão judicial, considera-se que, em princípio, o princípio do investidor privado numa economia de mercado pode ser aplicado à medida 8, uma vez que esta medida é dissociável das medidas 4 e 5 (ver considerandos 189-191). Ao aplicar o princípio do investidor privado numa economia de mercado ao caso em apreço, a Comissão observa o seguinte: Considerando que é verdade que não só a cidade de Mikkeli, mas também [os credores privados], foram sujeitos à conversão, a margem de juro cobrada pelos empréstimos não foi a mesma. De facto, [um credor privado] solicitou que lhe fosse aplicada a taxa de juro EURIBOR a 3 meses acrescida de 1,5 % e [o outro credor privado] solicitou que lhe fosse aplicada a taxa de juro EURIBOR a 3 meses acrescida de 2 %, enquanto a cidade de Mikkeli solicitou apenas a taxa de juro EURIBOR a 3 meses acrescida de 0,3 %. Assim, a taxa de juro que a cidade de Mikkeli concordou em cobrar pelo empréstimo está 1,2 % abaixo do juro que [um credor privado] cobrou e 1,7 % abaixo do juro cobrado por [outro credor privado]. Por conseguinte, o argumento de que a cidade de Mikkeli agiu em condições de igualdade com os credores privados pode ser rejeitado. Tendo em conta a diferença nas taxas de juro, também é possível excluir a possibilidade de a cidade de Mikkeli ter cobrado uma comissão de mercado pelo empréstimo. Por conseguinte, o empréstimo em que as taxas de juro não pagas foram convertidas pela cidade de Mikkeli confere uma vantagem à Karjaportti.
(207)
Além disso, a medida 8 cumpre todos os outros requisitos para a existência de auxílios estatais. Tal como descrito pormenorizadamente nos considerandos 133, 140 e 141, o empréstimo é constituído por recursos estatais e é imputável ao Estado, é seletivo, falseia a concorrência e afeta as trocas comerciais entre os Estados-Membros.
(208)
Face ao exposto, a Comissão conclui que a medida 8 constitui um auxílio estatal.
(209)
A Finlândia não apresentou quaisquer argumentos quanto à compatibilidade da medida 8. Uma vez que a Karjaportti estava em dificuldade aquando da conversão das taxas de juro não pagas (ver considerandos 123-129), a Comissão avalia, em primeiro lugar, se a medida 8 é compatível como auxílio de emergência e à reestruturação, de acordo com as Orientações E&R. Aquando da concessão, eram aplicáveis as Orientações E&R de 2004 (56).
(210)
De acordo com as Orientações E&R de 2004, um auxílio de emergência deve cumprir determinados requisitos, que não foram todos cumpridos pela medida em questão.
(a)
Em primeiro lugar, considerando que a medida consiste em auxílios à tesouraria sob a forma de um empréstimo (ponto 25, alínea a), das Orientações E&R de 2004), a taxa de juro cobrada não é, pelo menos, comparável às taxas praticadas para empréstimos a empresas financeiramente estáveis (taxa de referência para a Finlândia em dezembro de 2005: 4,08 % acrescida de 100 pontos base; a taxa de juro cobrada pelo empréstimo foi a EURIBOR a 3 meses + 0,3 %, o que totalizou, em 19 de dezembro de 2005, uma taxa de 2,486 % acrescida de 30 pontos base).
(b)
Em segundo lugar, a Finlândia não se comprometeu a comunicar um plano de reestruturação nos seis meses seguintes à aprovação do auxílio e o período de vigência da medida não se limitou a seis meses (ponto 25, alíneas a) e c), das Orientações E&R de 2004).
(c)
Em terceiro lugar, o princípio do auxílio único (ponto 25, alínea e), das Orientações E&R de 2004) não foi cumprido, uma vez que, no passado, a empresa recebeu, por vezes, auxílios estatais incompatíveis e ilegais quando esteve em dificuldade.
(211)
A medida também não satisfaz todos os requisitos para o auxílio à reestruturação estabelecidos nas Orientações E&R de 2004.
(a)
Em primeiro lugar, a medida não depende da aplicação de um plano de reestruturação (ponto 34 das Orientações E&R de 2004). Considerando que é verdade que foi elaborado um programa de reestruturação para a Karjaportti durante o processo de reestruturação sob supervisão judicial, o mesmo não satisfaz os requisitos do ponto 35 das Orientações E&R de 2004 (duração de 10 anos, não existe uma análise de sensibilidade, não se constatou um restabelecimento da viabilidade a longo prazo num período razoável).
(b)
Em segundo lugar, os beneficiários do auxílio devem contribuir de forma significativa para o plano de reestruturação através dos seus fundos próprios (ponto 43 das Orientações E&R de 2004) e, quanto às medidas em causa, não há indicação de uma contribuição própria do beneficiário.
(c)
Em terceiro lugar, a medida não satisfaz o princípio do auxílio único, uma vez que, no passado, a empresa tinha recebido, por vezes, auxílios estatais incompatíveis e ilegais quando esteve em dificuldade.
(212)
Por conseguinte, a Comissão considera que a medida não foi concedida em conformidade com as Orientações E&R de 2004.
(213)
Além disso, há que determinar se a medida 8 poderia ser compatível com base em qualquer outra das isenções previstas no artigo 107.o, n.os 2 e 3, do TFUE. Pelas mesmas razões enunciadas acima para as medidas 4 e 5 (ver considerandos 179-186), a Comissão considera que nenhuma das isenções é cumprida. Por conseguinte, a Comissão conclui que a medida 8 envolve um auxílio estatal que não é compatível com o mercado interno.
7.3.7. Anulação de dívidas nas demonstrações financeiras de 2006 e 2008 (medida 9 e medida 10)
(214)
Em primeiro lugar, há que verificar se estas anulações de dívidas poderiam conferir uma vantagem à Karjaportti. Seria esse o caso se a cidade de Mikkeli deixasse de proceder com diligência à cobrança das dívidas, ou seja, se renunciasse às dívidas em questão.
(215)
Conforme descrito no considerando 105, a Finlândia confirmou que a anulação das dívidas mais não foi do que uma medida contabilística que não afeta a relação jurídica entre o credor e o devedor, o que significa que as dívidas não foram objeto de renúncia. De acordo com os documentos apresentados pela Finlândia, a cidade de Mikkeli continua a proceder com diligência à cobrança das dívidas.
(216)
De acordo com o princípio da prudência no âmbito das boas práticas contabilísticas, e em conformidade com a Lei n.o 1336/1997 da Contabilidade, o valor dos créditos inscritos no balanço não pode exceder o seu valor provável. Por conseguinte, os créditos que, provavelmente, não podem ser cobrados são registados na demonstração de resultados como despesas.
(217)
Face ao exposto, a Comissão considera que a anulação da dívida só foi efetuada nas contas financeiras da cidade de Mikkeli, em conformidade com as normas contabilísticas, e que se continua a proceder com diligência à cobrança dos respetivos créditos no âmbito do processo de reestruturação sob supervisão judicial.
(218)
As dúvidas suscitadas pela Comissão na decisão de início do procedimento foram dissipadas, podendo concluir-se que as medidas não conferiram uma vantagem à Karjaportti. Por conseguinte, as medidas 9 e 10 não envolvem auxílios estatais.
7.3.8. Reescalonamento de dívidas desde 2009 (medida 12)
(219)
O argumento da Finlândia de que a medida é inerente ao processo de reestruturação sob supervisão judicial e não envolve um auxílio estatal pode ser rejeitado. Em primeiro lugar, o reescalonamento das dívidas em 2009 não estava previsto no programa inicial de reestruturação e, em segundo lugar, o facto de que tal reestruturação seria realizada em conformidade com a legislação nacional não é suficiente para excluir auxílios estatais (57).
(220)
Em princípio, também as medidas que diminuem os encargos que incidem normalmente sobre o orçamento de uma empresa podem ser consideradas como auxílios estatais. Quanto ao reescalonamento das dívidas, a Comissão está a avaliar tal comportamento através do critério do credor privado (58). Ali, o Estado é considerado como um credor privado que, como tal, procura recuperar os montantes que lhe são devidos celebrando, para o efeito, acordos com o devedor, ao abrigo dos quais as dívidas acumuladas são reescalonadas ou liquidadas a prestações a fim de facilitar o seu reembolso (59). Verifica-se um tratamento favorável na aceção do artigo 107.o, n.o 1, do TFUE se o montante devido puder ser reembolsado ao credor público em condições mais favoráveis do que as que seriam permitidas por um credor privado. A Comissão toma nota do argumento da Finlândia de que o reescalonamento nunca foi executado, uma vez que o tribunal administrativo de Kuopio (Kuopion Hallinto-Oikeus) proibiu a sua execução. No entanto, tal como afirmado pela Finlândia, o calendário de reembolso da dívida foi, contudo, alargado, o que resultou num diferimento dos pagamentos devidos. Neste contexto, a Comissão observa que o reescalonamento efetivamente executado difere do reescalonamento notificado quanto aos montantes e prazos. O montante efetivamente reescalonado pela cidade de Mikkeli é inferior ao montante inicialmente notificado, e o reescalonamento só foi concedido por períodos mais curtos do que os inicialmente notificados. Neste contexto, considera-se que a medida notificada foi executada com alterações. Independentemente destas alterações, a Comissão observa que nenhum credor privado teria, alguma vez, aceitado um reescalonamento da dívida, sob qualquer forma, pelos motivos indicados no presente considerando.
(221)
Regra geral, um credor privado procederá à cobrança forçada dos seus créditos caso tenha celebrado anteriormente acordos relativos ao reescalonamento de dívidas que não tenham sido respeitados pelo devedor (60). A cidade de Mikkeli, pelo contrário, concordou com um reescalonamento posterior da dívida, depois de a Karjaportti ter desrespeitado as condições de reescalonamento da dívida acordadas durante o processo de reestruturação sob supervisão judicial. Além disso, não existem motivos específicos para a não execução, tais como garantias mais elevadas fornecidas à cidade de Mikkeli. Por último, no que respeita às perspetivas de rentabilidade futura e de viabilidade da empresa, a Comissão considera que a situação financeira da empresa era de tal ordem que não havia motivos para acreditar que os investimentos alcançariam um nível aceitável de rentabilidade num prazo razoável. Aquando da concessão, a Karjaportti encontrava-se em processo de insolvência e, além disso, a empresa estava, desde 2004, envolvida num processo de reestruturação sob supervisão judicial. Neste contexto, a Comissão observa que um hipotético credor privado, na mesma situação que a cidade de Mikkeli, não teria aceitado a continuação do reescalonamento das dívidas.
(222)
Neste contexto, a Finlândia afirma que a cidade de Mikkeli agiu em condições de igualdade com os outros credores da Karjaportti.
(223)
De facto, no que se refere ao reescalonamento da dívida notificado, o acordo dos credores privados ficou, de acordo com a Finlândia, sujeito ao acordo por parte da cidade de Mikkeli. Em segundo lugar, parece que o reescalonamento pretendido da dívida não previu as mesmas condições para todos os credores garantidos. Considerando que a cidade de Mikkeli teria diferido o pagamento das dívidas pendentes para 2011, os credores privados ainda teriam recebido uma prestação em 2009. Neste contexto, o argumento apresentado pela Finlândia pode ser rejeitado.
(224)
Face ao exposto, a Comissão conclui que a medida não satisfaz o critério do credor privado e confere uma vantagem à Karjaportti.
(225)
Quanto aos outros requisitos para a existência de auxílios estatais na aceção do artigo 107.o, n.o 1, do TFUE, a Comissão observa que o reescalonamento foi acordado pela cidade de Mikkeli e, por conseguinte, consiste em recursos estatais e é imputável ao Estado. Além disso, a medida pode ser considerada seletiva. Por último, falseia a concorrência e afeta as trocas comerciais entre os Estados-Membros, conforme descrito em pormenor nos considerandos 133, 140 e 141.
(226)
Face ao exposto, a Comissão conclui que a medida constitui um auxílio estatal.
(227)
O principal argumento da Finlândia foi o de que esta medida não envolvia um auxílio estatal; também tinha, no entanto, notificado a medida 12 como auxílio de emergência (ver considerando 1). De facto, quando a cidade de Mikkeli concordou com o reescalonamento da dívida, a Karjaportti estava em dificuldade, na aceção do ponto 10, alínea c), das Orientações E&R de 2004 (ver considerandos 123-129). Por conseguinte, a compatibilidade da medida em questão tem de ser considerada com base das Orientações E&R de 2004.
(228)
De acordo com as Orientações E&R de 2004, um auxílio de emergência deve cumprir determinados requisitos, que não foram todos cumpridos pela medida em questão.
(a)
Em primeiro lugar, a medida não consiste em auxílios à tesouraria sob a forma de garantias de empréstimos ou de empréstimos (ponto 25, alínea a), das Orientações E&R de 2004), mas num diferimento de pagamentos.
(b)
Em segundo lugar, a Finlândia não se comprometeu a comunicar um plano de reestruturação nos seis meses seguintes à aprovação do auxílio e o período de vigência da medida não se limitou a seis meses (ponto 25, alíneas a) e c), das Orientações E&R de 2004).
(c)
Em terceiro lugar, o princípio do auxílio único (ponto 25, alínea e), das Orientações E&R de 2004) não foi cumprido, uma vez que, no passado, a empresa recebeu, por vezes, auxílios estatais incompatíveis e ilegais quando esteve em dificuldade.
(229)
A medida também não satisfaz todos os requisitos para o auxílio à reestruturação estabelecidos nas Orientações E&R de 2004.
(a)
Em primeiro lugar, a medida não depende da aplicação de um plano de reestruturação (ponto 34 das Orientações E&R de 2004). Note-se que não foi elaborado nenhum plano de reestruturação na aceção do ponto 35 das Orientações E&R de 2004.
(b)
Em segundo lugar, os beneficiários do auxílio devem contribuir de forma significativa para o plano de reestruturação através dos seus fundos próprios (ponto 43 das Orientações E&R de 2004) e, quanto às medidas em causa, não há indicação de uma contribuição própria do beneficiário.
(c)
Em terceiro lugar, devem ser tomadas medidas compensatórias a fim de evitar distorções indevidas da concorrência (ponto 38 das Orientações E&R de 2004). Tais medidas não foram previstas.
(d)
Em quarto lugar, a medida não satisfaz o princípio do auxílio único, uma vez que, no passado, a empresa tinha recebido, por vezes, auxílios estatais incompatíveis e ilegais quando esteve em dificuldade.
(230)
Por conseguinte, a Comissão considera que a medida não foi concedida em conformidade com as Orientações E&R de 2004.
(231)
Além disso, há que determinar se a medida 12 poderia ser compatível com base em qualquer outra das isenções previstas no artigo 107.o, n.os 2 e 3, do TFUE.
(232)
As isenções previstas no artigo 107, n.o 2, do TFUE não são aplicáveis no caso em apreço, uma vez que esta medida não é de natureza social, não foi atribuída a consumidores individuais, não se destina a remediar os danos causados por calamidades naturais ou por outros acontecimentos extraordinários e não foi atribuída à economia de certas regiões da República Federal da Alemanha afetadas pela divisão desse país.
(233)
O artigo 107.o, n.o 3, do TFUE estabelece outras isenções.
(234)
O artigo 107.o, n.o 3, alínea a) do TFUE estabelece que os «auxílios destinados a promover o desenvolvimento económico de regiões em que o nível de vida seja anormalmente baixo ou em que exista grave situação de subemprego» podem ser considerados compatíveis com o mercado interno. A Karjaportti, aquando da concessão, estava situada numa dessas regiões.
(235)
A compatibilidade dos auxílios estatais para as regiões assistidas é regulada pelas OAR de 1998. Sob essas Orientações, as empresas em dificuldade não são elegíveis para beneficiar de auxílios com finalidade regional. Por conseguinte, a Comissão conclui que o auxílio não pode beneficiar da derrogação prevista no artigo 107.o, n.o 3, alínea a), do TFUE.
(236)
O artigo 107.o, n.o 3, alínea b), do TFUE estabelece que «os auxílios destinados a fomentar a realização de um projeto importante de interesse europeu comum, ou a sanar uma perturbação grave da economia de um Estado-Membro» podem ser considerados compatíveis com o mercado interno. A Comissão observa que o auxílio em questão não se destina a fomentar a realização de um projeto importante de interesse europeu comum, nem a Comissão encontrou quaisquer elementos de prova de que se destina a sanar uma perturbação grave da economia finlandesa. Tendo em conta as considerações precedentes, a Comissão conclui que o auxílio não pode beneficiar da derrogação prevista no artigo 107.o, n.o 3, alínea b), do TFUE.
(237)
O artigo 107.o, n.o 3, alínea c), do TFUE estabelece que os auxílios destinados a promover a cultura e a conservação do património, quando não alterem as condições das trocas comerciais e da concorrência na Comunidade num sentido contrário ao interesse comum, podem ser considerados compatíveis com o TFUE. O caso em apreço não é, obviamente, abrangido por esta exceção.
(238)
Nos termos do artigo 107.o, n.o 3, alínea c), do TFUE, são compatíveis com o mercado interno os auxílios destinados a facilitar o desenvolvimento de certas atividades ou regiões económicas, quando não alterem as condições das trocas comerciais de maneira a contrariar o interesse comum. A Comissão redigiu diversas orientações e comunicações que explicam como aplicará a exceção consagrada neste artigo. No entanto, a Comissão considera que, dada a natureza e as características do auxílio, é evidente que as exceções previstas nestas orientações e comunicações não são aplicáveis ao caso em apreço.
(239)
Com base nos argumentos precedentes, a Comissão considera que a medida 12 envolve auxílios estatais incompatíveis com o mercado interno.
7.4. Medidas concedidas pela Finnvera
(240)
Antes de mais, a Comissão recorda, a título preliminar, que a Finlândia, no contexto da decisão N 715/2006, se comprometeu a que as atividades da Finnvera se limitariam à administração de regimes de auxílios estatais. Com base nestas premissas, a Comissão decidiu, em 25 de setembro de 2007 (data da decisão da Comissão), que a isenção do imposto sobre o rendimento concedida à Finnvera não constitui um auxílio estatal. As medidas 13 a 17 foram concedidas antes da decisão da Comissão no processo N 715/2006. A medida 18 foi concedida após a adoção da decisão da Comissão no processo N 715/2006. Por conseguinte, aquando da avaliação da medida 18, a Comissão tem de ter em conta o compromisso assumido pelas autoridades finlandesas neste caso.
7.4.1. Garantia concedida em 17 de março de 2004 (medida 13)
(241)
Para ser considerada um auxílio estatal, na aceção do artigo 107.o, n.o 1, do TFUE, uma medida deve ser concedida direta ou indiretamente a partir de recursos estatais e deve ser imputável ao Estado. A Finlândia não contestou que as medidas adotadas pela Finnvera consistem em recursos estatais e são imputáveis ao Estado. Nos termos da jurisprudência, os recursos de uma empresa devem ser considerados recursos estatais se o Estado for capaz, através do exercício da sua influência dominante sobre tais empresas, de orientar a utilização dos respetivos recursos (61). As medidas concedidas por uma instituição de financiamento especial, que possa ser considerada um organismo pertencente ao setor público nos termos do seu estatuto, são geralmente imputáveis ao Estado (62). O Tribunal explicou ainda a noção de imputabilidade no processo Stardust Marine (63). O Tribunal apresentou os seguintes indicadores para a determinação de imputabilidade: a integração da empresa pública nas estruturas da administração pública; a natureza das suas atividades e o exercício no mercado em condições normais de concorrência com operadores privados; o estatuto jurídico da empresa (no sentido em que pode ser regulado pelo direito público ou pelo direito comum das sociedades); a intensidade da tutela exercida pelas autoridades públicas sobre a gestão da empresa. Neste contexto, a Comissão observa que as ações da Finnvera estão sujeitas ao direito administrativo, o que indica que está estreitamente ligada à administração. A Finnvera é uma empresa de financiamento especial detida a 100 % pelo Estado, que goza de uma garantia do Estado e cuja atividade consiste, principalmente, na concessão de auxílios estatais e de financiamento que não esteja facilmente disponível no mercado, tais como créditos à exportação. Por conseguinte, embora possa verificar-se a sobreposição das suas atividades com as dos bancos comerciais, a Finnvera não exerce as suas atividades em condições normais de concorrência com operadores privados. É constituída em conformidade com o direito comum das sociedades; simultaneamente, o Estado exerce uma supervisão reforçada: nomeia os membros do Conselho Fiscal a partir dos grupos parlamentares dos partidos políticos com base na sua representação no Parlamento finlandês. A maioria dos membros do Conselho de Administração tem de ser selecionada de entre os candidatos eleitos pelos vários Ministérios (ver considerandos 56-57). Neste contexto, a Comissão considera que as medidas adotadas pela Finnvera consistem em recursos estatais e são imputáveis à Finlândia.
(242)
Quanto à questão de saber se a medida 13 confere uma vantagem ao beneficiário, contrariamente à opinião da Finlândia, a medida não foi concedida juntamente com os credores privados nas mesmas condições. Considerando que é verdade que […] e […] concederam empréstimos à Karjaportti em 2004, a Comissão não tem indicação de que os referidos bancos também tenham concedido garantias. Além disso, os empréstimos concedidos pelos dois credores privados só foram concedidos no verão de 2004, ou seja, alguns meses após a Finnvera ter concedido a medida 13, pelo que não se pode considerar que a Finnvera agiu «em conjunto» com os mesmos. O argumento da Finlândia de que a garantia foi concedida em conformidade com a Comunicação sobre as Garantias de 2000 também pode ser rejeitado. Em primeiro lugar, tal como se explica acima, a Comissão conta com a Comunicação sobre as Garantias de 2008 aquando da apreciação da medida (ver considerando 134). De acordo com o ponto 3.2 da Comunicação sobre as Garantias de 2008, a existência de auxílios estatais numa garantia estatal particular pode ser excluída se o mutuário não se confrontar com dificuldades financeiras. Uma vez que a Comissão considera que, em março de 2004, a Karjaportti já estava em dificuldade, na aceção das Orientações E&R de 1999 (ver considerandos 123-128), a aplicação da Comunicação sobre as Garantias pode ser excluída. A Finlândia também torna patente que a garantia foi sujeita a uma taxa elevada. À luz das dificuldades financeiras da Karjaportti aquando da concessão da garantia, considera-se, no entanto, que a comissão de garantia cobrada pela Finnvera não é uma comissão de mercado. De facto, o beneficiário teve custos de financiamento no total de [5-8] % relativamente ao empréstimo juntamente com a garantia, enquanto a taxa de referência aplicável na altura foi de 4,43 %, à qual teriam de ser adicionados, pelo menos, 400 pontos base, tendo em conta as dificuldades financeiras do beneficiário. Face ao exposto, considera-se que a medida confere uma vantagem à Karjaportti.
(243)
Além disso, para ser considerada um auxílio estatal, uma medida deve ser específica ou seletiva no sentido de favorecer apenas certas empresas ou certas produções. A medida 13 foi concedida à Karjaportti, uma empresa específica. Por conseguinte, a Comissão considera que a medida constitui uma vantagem seletiva para o beneficiário.
(244)
Além disso, a Comissão tem de considerar se a medida 13 é suscetível de falsear a concorrência e afetar as trocas comerciais entre os Estados-Membros. Neste contexto, a Finlândia argumenta que o elemento de auxílio da garantia era inferior ao limiar de minimis. Aquando da concessão da medida 13, era aplicável o Regulamento (CE) n.o 69/2001, de 12 de janeiro de 2001, relativo à aplicação dos artigos 87.o e 88.o do Tratado CE aos auxílios de minimis (64) («o Regulamento de minimis de 2001») (65). Um dos requisitos para a aplicação do Regulamento de minimis de 2001 é o de que o montante total dos auxílios de minimis concedidos a uma empresa não pode exceder 100 000 EUR durante um período de três anos. A garantia objeto de avaliação só ascendeu a 91 000 EUR, o que significa que respeitaria inclusive o limite máximo de 100 000 EUR se a totalidade do montante tivesse de ser tido em conta como elemento de auxílio. No entanto, há que determinar se a medida 13 tem de ser apreciada em conjunto com a medida 4, uma garantia concedida pela Cidade de Mikkeli em março de 2004, apenas 9 dias antes da medida 13, a garantia concedida pela Finnvera. Considerando que as duas garantias foram concedidas por duas entidades diferentes e cobriram dois empréstimos distintos com uma duração diferente, estes dois empréstimos substituíram um único empréstimo concedido pelo Tapiola em 1992. Nestas circunstâncias, pode considerar-se que as medidas 4 e 13 foram concedidas para a mesma finalidade, que era a de permitir a conversão do empréstimo concedido em 1992 pelo Tapiola em novos empréstimos. À luz desta ligação estreita entre as duas medidas, a Comissão considera que as medidas 4 e 13 têm de ser vistas como uma medida para efeitos de aplicação do limite máximo de 100 000 EUR do Regulamento de minimis de 2001. Quando apreciadas em conjunto, o elemento de auxílio nessas duas medidas é superior a 100 000 EUR. Por conseguinte, a Comissão conclui que a medida 13 não está abrangida pelo Regulamento de minimis de 2001.
(245)
Por último, a Finlândia argumenta que a medida 13 é a continuação de passivos já existentes e que, por esse motivo, a exposição da Finnvera não é aumentada. A Finlândia apresentou um argumento semelhante em relação à medida 4. Tal como para a medida 4, a Comissão não considera que a medida 13 seja uma mera continuação de uma medida anteriormente concedida (ver considerandos 164-165).
(246)
Face ao exposto, a Comissão conclui que a medida 13 constitui um auxílio estatal.
(247)
A Finlândia não apresentou quaisquer argumentos quanto à compatibilidade da medida 13. Uma vez que a Karjaportti estava em dificuldade quando a Finnvera concedeu a garantia (ver considerandos 123-128), a Comissão avalia, em primeiro lugar, se a medida é compatível como auxílio de emergência e à reestruturação, de acordo com as Orientações E&R. Aquando da concessão, eram aplicáveis as Orientações E&R de 1999 (66).
(248)
De acordo com as Orientações E&R de 1999, um auxílio de emergência deve cumprir determinados requisitos, que não foram todos cumpridos pela medida em questão.
(a)
Em primeiro lugar, a garantia não estava associada a um empréstimo cujo prazo de reembolso após o último pagamento à empresa dos montantes emprestados não era superior a doze meses (ponto 23, alínea b), das Orientações E&R de 1999).
(b)
Em segundo lugar, a Finlândia não forneceu quaisquer informações que indiquem que o auxílio foi autorizado para fazer face a sérias dificuldades sociais e não teve efeitos colaterais negativos inaceitáveis para outros Estados-Membros (ponto 23, alínea c), das Orientações E&R de 1999).
(c)
Em terceiro lugar, a garantia não foi reembolsada no prazo de 6 meses, nem foi elaborado um plano de reestruturação na aceção das Orientações E&R de 1999 (ponto 23, alínea d), das Orientações E&R de 1999).
(d)
Por último, não há indicações de que a garantia se limitou ao montante necessário para manter a empresa em funcionamento durante o período relativamente ao qual o auxílio foi autorizado (ponto 23, alínea e), das Orientações E&R de 1999).
(249)
Pelas mesmas razões enunciadas acima para as medidas 4 e 5 (ver considerandos 177-178), a Comissão considera que a medida 13 também não satisfaz todos os requisitos para o auxílio à reestruturação estabelecidos nas Orientações E&R de 1999. Por conseguinte, a Comissão considera que a medida não foi concedida em conformidade com as Orientações E&R de 1999.
(250)
Além disso, há que determinar se a medida 13 poderia ser compatível com base em qualquer outra das isenções previstas no artigo 107.o, n.os 2 e 3, do TFUE. Pelas mesmas razões enunciadas acima para as medidas 4 e 5 (ver considerandos 179-186), a Comissão considera que nenhuma das isenções é cumprida. Por conseguinte, a Comissão conclui que a medida 13 envolve um auxílio estatal que não é compatível com o mercado interno.
7.4.2. Empréstimo concedido em 12 de janeiro de 2006 (medida 14)
(251)
A Finlândia argumenta que a medida estava prevista no programa de reestruturação para o processo de reestruturação sob supervisão judicial e que a Finnvera adotou a medida, juntamente com os credores privados.
(252)
É verdade que a medida já estava prevista no programa de reestruturação, tanto para os credores privados como para os credores públicos da Karjaportti. De acordo com os documentos apresentados pela Finlândia, a conversão de juros teve efetivamente lugar no final de 2005 e no início de 2006. Também os credores privados converteram as suas taxas de juro em empréstimos.
(253)
Em primeiro lugar, seguindo a lógica do processo BP Chemicals (ver considerandos 189-191), há que determinar se o princípio do investidor numa economia de mercado pode ser aplicado à medida 14. Neste contexto, a Comissão observa que as medidas 4, 5 e 13 foram adotadas antes do início do processo de reestruturação sob supervisão judicial, enquanto a medida 14 foi adotada no decurso do processo. Pelos motivos referidos nos considerandos 189-191, a Comissão considera que a medida 14 pode ser dissociada das medidas 4, 5 e 13. Além disso, a medida 14 estava inclusivamente prevista no próprio programa de reestruturação, que tinha o objetivo de voltar a pôr a empresa no bom caminho.
(254)
Em segundo lugar, no que respeita à aplicação do princípio do investidor numa economia de mercado à medida em questão, a Comissão considera que os empréstimos concedidos pelos credores privados […] e […] são comparáveis ao empréstimo concedido pela Finnvera. Como credores garantidos no âmbito do processo de reestruturação sob supervisão judicial, as empresas encontram-se todas numa situação semelhante. Dado que estes empréstimos foram concedidos em condições semelhantes às do empréstimo concedido pela Finnvera (igual período de duração, prazo de reembolso comparável) e que a taxa de juro solicitada pela Finnvera foi ainda mais favorável para a Finnvera (a EURIBOR a 6 meses + 2 % resultou numa taxa de 4,643 % em 1 de janeiro de 2006) do que a taxa de juro recebida pelos credores privados (em 1 de janeiro de 2006, a EURIBOR a 3 meses + 1,5 % resultou numa taxa de 3,988 %; a EURIBOR a 3 meses + 2 % resultou numa taxa de 4,488 %), a Comissão conclui que a medida não conferiu uma vantagem à Karjaportti.
(255)
Face ao exposto, conclui-se que a medida não inclui um auxílio estatal.
7.4.3. Garantia concedida em 14 de setembro de 2006 (medida 15)
(256)
Em primeiro lugar, a Comissão considera que o beneficiário da medida é a Karjaportti, embora a contragarantia tenha sido concedida à/ao […]. A baixa taxa cobrada pelo/a […] à Karjaportti indica que o/a […] apenas concedeu a garantia à luz da garantia concedida pela Finnvera. Na verdade, de facto, o prémio de garantia pela contragarantia é pago à Finnvera pela Karjaportti, e não pelo/a […].
(257)
Em qualquer caso, a Finlândia considera que a Finnvera agiu nas mesmas condições aplicáveis aos credores privados […] e […]. É verdade que […] e […] estavam numa situação semelhante à da Finnvera. As três empresas são credores garantidos no processo de reestruturação sob supervisão judicial. Todas elas concederam empréstimos e garantias à Karjaportti no passado ([…]).
(258)
Tal como para a medida 14, seguindo a lógica do processo BP Chemicals (ver considerandos 189-191), considera-se que o princípio do investidor numa economia de mercado pode ser aplicado à medida 15, uma vez que a mesma é dissociável das medidas 4, 5 e 13 (ver considerando 253).
(259)
Em relação à medida em questão, de modo geral o empréstimo garantido foi de 1,8 milhões de EUR. A Finnvera apresentou uma contragarantia ao/à […] relativamente a apenas 16,7 % deste montante (300 000 EUR). O restante do empréstimo foi coberto por garantias de […] e […] (825 000 EUR e 675 000 EUR, respetivamente), montantes estes que não foram objeto de uma contragarantia por parte da Finnvera. Do ponto de vista da Karjaportti, o beneficiário, as despesas globais relativas à garantia contragarantida foram mais elevadas do que as relativas às garantias concedidas por […] e […]. Considerando que os dois últimos cobraram uma comissão de garantia de 1,75 % à Karjaportti, os custos totais de financiamento para a contragarantia para a Karjaportti foram de 2,9 % (1,65 % para a garantia de […] acrescidos de 1,25 % para a contragarantia). Daí resulta que a medida adotada pela Finnvera não confere uma vantagem à Karjaportti.
(260)
Face ao exposto, conclui-se que a medida não inclui um auxílio estatal.
7.4.4. Empréstimo concedido em 6 de julho de 2007 (medida 16)
(261)
Conforme descrito no considerando 110, a Finlândia argumenta que o empréstimo não envolveu um auxílio estatal, uma vez que fazia parte de uma medida mais ampla de financiamento em que os credores privados também participaram.
(262)
Tal como para a medida 14, seguindo a lógica do processo BP Chemicals (ver considerandos 189-191), considera-se que o princípio do investidor numa economia de mercado pode ser aplicado à medida 16 (ver considerando 253).
(263)
Conforme referido no considerando 254, a Comissão considera que […] e […] se encontram numa situação comparável à da Finnvera. Em relação à medida específica em apreço, é verdade que a Finnvera concedeu o empréstimo ao mesmo tempo e em condições semelhantes às de […] e […]. A duração dos empréstimos era, para todos os credores, de seis meses; para todos os empréstimos, o pagamento foi atrasado na mesma proporção (o montante em dívida para todos os credores é de aproximadamente […] % do valor inicial). Os três empréstimos foram garantidos através da mesma garantia, conforme descrito no considerando 66, e a garantia é dividida entre os credores de acordo com o risco do respetivo credor em relação ao empréstimo que concedeu. Em relação à taxa de juro, parece que a taxa de juro solicitada pela Finnvera foi ainda mais favorável para a Finnvera (a EURIBOR a 6 meses + 2,5 % resultou numa taxa de 6,847 % em 6 de julho de 2007) do que a taxa de juro recebida pelos credores privados (em 9 de julho de 2007, a EURIBOR a 1 mês + 2 % resultou numa taxa de 6,105 %). Por conseguinte, pode considerar-se que o empréstimo está em consonância com o princípio do investidor numa economia de mercado e não implica um auxílio estatal.
(264)
Face ao exposto, conclui-se que a medida não inclui um auxílio estatal.
7.4.5. Garantia concedida em 9 de janeiro de 2008 (medida 17)
(265)
Em primeiro lugar, há que determinar qual a entidade que beneficia da medida em questão, […] ou a Karjaportti. A Finnvera concedeu a contragarantia ao […], o principal banco da Karjaportti. Por sua vez, […] concedeu uma garantia à Karjaportti. […] cobrou uma taxa muito baixa à Karjaportti por esta garantia, o que indica que […] apenas concedeu a garantia à Karjaportti pelo facto de a mesma estar coberta pela contragarantia da Finnvera. A Comissão observa ainda que o pagamento do prémio de garantia pela contragarantia não foi efetuado à Finnvera pelo […], mas pela Karjaportti. Neste contexto, a Comissão considera que o beneficiário da medida é a Karjaportti.
(266)
Em segundo lugar, há que avaliar se a medida confere uma vantagem à Karjaportti. Neste contexto, a Finlândia afirma que a contragarantia não envolve um auxílio estatal, uma vez que havia outra entidade privada envolvida no acordo. Este argumento pode ser rejeitado, uma vez que a Finnvera concedeu uma contragarantia para a garantia da entidade privada envolvida, o que significa que a Finnvera e a entidade privada não estavam, de forma alguma, numa situação semelhante.
(267)
Neste contexto, a Comissão avalia a medida com base na Comunicação sobre as Garantias de 2008. Considerando que é verdade que a contragarantia da Finnvera não cobre mais de 80 % da garantia do […], a Karjaportti, enquanto beneficiário, estava em dificuldade aquando da concessão, conforme descrito em pormenor nos considerandos 123-128. Por conseguinte, a existência de um auxílio estatal não pode ser excluída com base no ponto 3.2 da Comunicação sobre as Garantias de 2008.
(268)
Mesmo que uma garantia não cumpra todos os requisitos do ponto 3.2 da Comunicação sobre as Garantias de 2008, a taxa paga pela garantia pode, ainda assim, justificar a conclusão de que a garantia não implica um auxílio estatal. De qualquer forma, no caso em apreço, contrariamente à opinião da Finlândia, a Comissão é de opinião que não se pode considerar que a medida não constitui um auxílio. A garantia foi concedida com uma comissão de garantia baixa, mesmo apesar de a empresa estar a enfrentar dificuldades (ver considerandos 123-128) e dos riscos para a Finnvera poderem ser considerados como significativos. Por conseguinte, considera-se que a medida confere uma vantagem à Karjaportti. A Comissão observa ainda, neste contexto, que a Finnvera, de acordo com o compromisso assumido pelas autoridades finlandesas no contexto do processo N 715/2006, não foi autorizada a conceder financiamento com base no mercado.
(269)
Além disso, a medida cumpre todos os outros requisitos para a existência de auxílios estatais. Conforme descrito no considerando 241, as medidas concedidas pela Finnvera consistem em recursos estatais e são imputáveis ao Estado. A medida 17 também é seletiva, uma vez que a única empresa que beneficia da mesma é a Karjaportti. Por último, falseia a concorrência e afeta as trocas comerciais entre os Estados-Membros.
(270)
Face ao exposto, a Comissão conclui que a medida constitui um auxílio estatal.
(271)
A Finlândia não contestou que a medida 17 era compatível com o mercado interno. De facto, quando a Finnvera concedeu a medida, a Karjaportti estava em dificuldade, na aceção das Orientações E&R de 2004 (ver considerandos 123-128). Por conseguinte, a medida só poderia ser compatível como auxílio de emergência e à reestruturação de acordo com as Orientações E&R de 2004.
(272)
De acordo com as Orientações E&R de 2004, um auxílio de emergência deve cumprir determinados requisitos, que não foram todos cumpridos pela medida em questão.
(a)
Em primeiro lugar, a garantia não se extinguiu num período de tempo não superior a seis meses após o desembolso da primeira parcela (ponto 25, alínea a), das Orientações E&R de 2004).
(b)
Em segundo lugar, a Finlândia não comunicou, nos seis meses seguintes à primeira aplicação da medida, um plano de reestruturação ou de liquidação ou uma prova de que a garantia tinha sido extinta (ponto 25, alínea c), das Orientações E&R de 2004).
(c)
Em terceiro lugar, o princípio do auxílio único (ponto 25, alínea e), das Orientações E&R de 2004) não foi cumprido, uma vez que, no passado, a empresa recebeu, por vezes, auxílios estatais incompatíveis e ilegais quando esteve em dificuldade.
(273)
A medida também não satisfaz todos os requisitos para o auxílio à reestruturação estabelecidos nas Orientações E&R de 2004.
(a)
Em primeiro lugar, a medida não depende da aplicação de um plano de reestruturação (ponto 34 das Orientações E&R de 2004). Note-se que não foi elaborado nenhum plano de reestruturação na aceção do ponto 35 das Orientações E&R.
(b)
Em segundo lugar, os beneficiários do auxílio devem contribuir de forma significativa para o plano de reestruturação através dos seus fundos próprios (ponto 43 das Orientações E&R de 2004) e, quanto às medidas em causa, não há indicação de uma contribuição própria do beneficiário.
(c)
Em terceiro lugar, devem ser adotadas medidas compensatórias a fim de evitar distorções indevidas da concorrência (ponto 38 das Orientações E&R de 2004). Tais medidas não foram previstas.
(d)
Em quarto lugar, a medida não satisfaz o princípio do auxílio único, uma vez que, no passado, a empresa tinha recebido, por vezes, auxílios estatais incompatíveis e ilegais quando esteve em dificuldade.
(274)
Por conseguinte, a Comissão considera que a medida não foi concedida em conformidade com as Orientações E&R de 2004.
(275)
Além disso, há que determinar se a medida 17 poderia ser compatível com base em qualquer outra das isenções previstas no artigo 107.o, n.os 2 e 3, do TFUE. Pelas mesmas razões enunciadas acima para as medidas 4 e 5 (ver considerandos 179-186), a Comissão considera que nenhuma das isenções é cumprida. Por conseguinte, a Comissão conclui que a medida 17 envolve um auxílio estatal que não é compatível com o mercado interno.
8. RECUPERAÇÃO
(276)
De acordo com o TFUE e com a jurisprudência consolidada do Tribunal de Justiça, a Comissão tem competência para decidir que o Estado em questão deve suprimir ou alterar um auxílio (67) quando verifica a incompatibilidade do mesmo com o mercado interno. O Tribunal tem também defendido de forma reiterada que a obrigação que incumbe a um Estado de suprimir um auxílio que a Comissão tenha considerado incompatível com o mercado interno visa restabelecer a situação previamente existente (68). Neste contexto, o Tribunal decidiu que tal objetivo é alcançado quando o destinatário tiver reembolsado os montantes concedidos a título de auxílios ilegais, perdendo portanto a vantagem de que tinha beneficiado relativamente aos seus concorrentes no mercado, e a situação anterior à concessão do auxílio for reposta (69).
(277)
Seguindo a referida jurisprudência, o artigo 14.o do Regulamento Processual estabelece que «nas decisões negativas relativas a auxílios ilegais, a Comissão decidirá que o Estado-Membro em causa deve tomar todas as medidas necessárias para recuperar o auxílio do beneficiário.»
(278)
Assim sendo, seis medidas em apreço devem ser consideradas como auxílios ilegais e incompatíveis:
-
Garantia concedida em 8 de março de 2004 pela cidade de Mikkeli (medida 4);
-
Garantia concedida em 10 de maio de 2004 pela cidade de Mikkeli (medida 5);
-
Conversão de taxas de juro não pagas em empréstimos (medida 8);
-
Reescalonamento de dívidas desde 2009 (medida 12);
-
Garantia concedida em 17 de março de 2004 pela Finnvera (medida 13);
-
Garantia concedida em 9 de janeiro de 2008 pela Finnvera (medida 17).
(279)
Devem, portanto, ser recuperadas a fim de restabelecer a situação existente no mercado antes da concessão do auxílio. A recuperação deve, assim, ter lugar a contar da data em que a vantagem foi conferida ao beneficiário, ou seja, quando o auxílio foi colocado à disposição do beneficiário, devendo o montante a recuperar ser acrescido de juros até à recuperação efetiva.
8.1. Recuperação das medidas de auxílio concedidas sob a forma de garantias
(280)
O elemento de auxílio incompatível de duas garantias concedidas pela cidade de Mikkeli em 2004 (medida 4 e medida 5) e das garantias concedidas pela Finnvera em 2005 (medida 13) e 2008 (medida 17) deve ser determinado com base nos princípios que se seguem.
(281)
Em princípio, uma garantia estatal pode incluir um auxílio tão elevado quanto o montante total do empréstimo subjacente, se o beneficiário não estiver em condições de aceder aos mercados financeiros pelos seus próprios meios (70). No caso em apreço, a Finlândia demonstrou, no entanto, que a Karjaportti ainda estava em condições de aceder aos mercados financeiros aquando da concessão das garantias, em 2004, fornecendo informações sobre os empréstimos concedidos pelos mutuantes privados ao beneficiário (ver considerando 93). Há poucas indicações sobre se a Karjaportti ainda tinha ainda acesso aos mercados em 2008, aquando da concessão da medida 17. Neste contexto, a Comissão observa que a contragarantia concedida pela Finnvera cobria apenas 80 % da garantia concedida por um credor privado, o que significa que o risco associado aos 20 % era suportado pelo credor privado. Por conseguinte, pode considerar-se que a empresa ainda estava em condições de aceder aos mercados financeiros sem a garantia de 2008.
(282)
No entanto, tendo em conta as dificuldades financeiras da Karjaportti na altura da concessão das medidas, os bancos comerciais teriam exigido uma taxa de juro proporcionalmente mais elevada do que a obtida com uma garantia estatal, uma vez que esta constitui uma segurança adicional para os bancos. Assim, a Comissão considera que a Karjaportti beneficiou de taxas de juros mais baixas, que obteve graças às garantias.
(283)
Nos termos do ponto 4.2 da Comunicação sobre as garantias de 2008, na ausência de um prémio de garantia comparável no mercado, os custos de financiamento globais do empréstimo garantido (taxa de juro mais prémio de garantia) devem ser comparados com a taxa de juro no mercado para um empréstimo semelhante sem uma garantia estatal. Em muitos casos, essa taxa de juro do mercado não está disponível. Por conseguinte, a Comissão desenvolveu, na sua Comunicação relativa à revisão do método de fixação das taxas de referência e de atualização (71) («a Comunicação sobre a Taxa de Referência de 2008»), uma metodologia financeira que, pelas razões expostas no ponto 4.2 da Comunicação sobre as Garantias de 2008, pode ser utilizada como um valor aproximado da taxa de juro do mercado.
(284)
No caso em apreço, não há qualquer indicação do valor que a Karjaportti teria pago por um empréstimo não garantido comparável. Além disso, a concessão das três garantias é anterior à crise económica e financeira. Além do mais, a Comissão considera que, devido ao tempo decorrido desde a concessão das medidas, o cálculo de uma taxa de mercado «real» para uma empresa finlandesa produtora de carne seria um exercício difícil. Por conseguinte, a Comissão utilizará a taxa de referência relevante como um valor aproximado da taxa de mercado.
8.1.1. Garantia concedida em 8 de março de 2004 (medida 4)
(285)
No que se refere à medida 4, a garantia dos empréstimos da Karjaportti podia ser considerada normal para efeitos da Comunicação sobre a Taxa de Referência de 2008. A Karjaportti forneceu uma hipoteca sobre bens imóveis e uma garantia comercial para a medida 4. Os valores registados destes dois instrumentos são bastante elevados (ver considerando 27). No entanto, há que ter em conta que a mesma garantia já tinha sido utilizada para garantir outros créditos da cidade de Mikkeli (tal como a medida 1), de modo que o montante total não estaria disponível para a medida em questão. Além disso, há que considerar que o valor real da hipoteca sobre bens imóveis, bem como o da garantia comercial, depende do valor dos bens onerados e da categoria da cidade de Mikkeli.
(286)
Neste contexto, note-se que a Finlândia não poderia fornecer uma avaliação do valor das garantias no momento da concessão da garantia. Forneceu, no entanto, duas avaliações independentes da garantia em geral, utilizadas para a elaboração do programa de reestruturação, de 15 de fevereiro de 2005 (ver considerando 43), data essa que é muito próxima da data da concessão da garantia. Neste contexto, refere-se que, à luz da categoria da cidade de Mikkeli, a hipoteca sobre bens imóveis pode ser suficiente para cobrir os seus créditos se a propriedade continuar a ser utilizada; se a Karjaportti tiver de ser liquidada, o valor da propriedade pode ser muito baixo para cobrir qualquer um dos créditos da cidade de Mikkeli. A garantia comercial pode cobrir apenas parte dos créditos da cidade de Mikkeli. Neste contexto, parece plausível considerar a garantia fornecida como uma garantia de qualidade normal.
(287)
Por conseguinte, a taxa de juro que a Karjaportti deveria ter pago por um empréstimo em condições normais de mercado, sem uma garantia, é a taxa de juro de referência de 4,43 % acrescida de um prémio de risco de 650 pontos base, o que reflete o prémio de risco aplicável a uma empresa em dificuldade que apresente uma garantia normal. Consequentemente, o montante de auxílio deve ser calculado como a diferença entre esta taxa de mercado teórica e a taxa de juro a que lhe foi efetivamente concedido o empréstimo garantido (4 %), após dedução do preço efetivamente pago pela garantia, isto é, 0 pontos base. A diferença entre estas taxas será calculada para o período em que se aplicou a taxa efetivamente concedida.
(288)
O auxílio será acrescido de juros a título da recuperação calculados desde o momento em que a diferença entre os juros teóricos e a taxa de juro à qual o empréstimo foi efetivamente concedido teria sido devida até à recuperação efetiva.
8.1.2. Garantia concedida em 10 de maio de 2004 (medida 5)
(289)
No que se refere à medida 5, a garantia podia ser considerada normal para efeitos da Comunicação sobre a Taxa de Referência de 2008. A Karjaportti forneceu a mesma garantia que para a medida 4, isto é, uma hipoteca sobre os bens imóveis situados no local de produção de Tikkala e uma garantia comercial. Além disso, foi concedido um «penhor especial» sobre o local de produção de Tikkala, com um valor registado de 1 135 268 EUR (ver considerando 29). A todas estas garantias é aplicável o mesmo raciocínio previsto para a medida 4, e parece plausível considerar a garantia fornecida como uma garantia normal.
(290)
A taxa de juro que a Karjaportti deveria ter pago por um empréstimo em condições normais de mercado, sem a garantia, é, novamente, a taxa de juro de referência de 4,43 % acrescida de um prémio de risco de 650 pontos base. Consequentemente, o montante de auxílio deve ser calculado como a diferença entre esta taxa de mercado teórica e a taxa de juro a que lhe foi efetivamente concedido o empréstimo garantido (EURIBOR a 12 meses + 0,3 %), após dedução do preço efetivamente pago pela garantia, isto é, 0 pontos base. A diferença entre estas taxas será calculada para o período em que se aplicou a taxa efetivamente concedida.
(291)
O auxílio será acrescido de juros a título da recuperação calculados desde o momento em que a diferença entre os juros teóricos e a taxa de juro à qual o empréstimo foi efetivamente concedido teria sido devida até à recuperação efetiva.
8.1.3. Garantia concedida em 17 de março de 2004 (medida 13)
(292)
A Comissão não tem conhecimento de pormenores da garantia da medida 13, pelo que só pode fornecer o método relativo à forma como a recuperação deve ser efetuada. Numa primeira fase, se a medida 13 foi, efetivamente, garantida, há que determinar o valor de tal garantia de acordo com a Comunicação sobre a Taxa de Referência.
(293)
A taxa de juro que a Karjaportti deveria ter pago por um empréstimo em condições normais de mercado, sem a garantia, é, novamente, a taxa de juro de referência de 4,43 % acrescida de um prémio de risco que reflita o valor da garantia. O elemento de auxílio deve ser calculado como a diferença entre esta taxa de mercado teórica e a taxa de juro a que lhe foi efetivamente concedido o empréstimo garantido ([2-5] %), após dedução do preço efetivamente pago pela garantia, que foi 3 %. A diferença entre estas taxas será calculada para o período em que se aplicou a taxa efetivamente concedida.
(294)
O auxílio será acrescido de juros a título da recuperação calculados desde o momento em que a diferença entre os juros teóricos e a taxa de juro à qual o empréstimo foi efetivamente concedido teria sido devida até à recuperação efetiva.
8.1.4. Garantia concedida em 9 de janeiro de 2008 (medida 17)
(295)
No que se refere à medida 17, a garantia podia ser considerada normal para efeitos da Comunicação sobre a Taxa de Referência de 2008. A Karjaportti forneceu uma garantia sob a forma de uma participação numa empresa, cujo valor garantido foi estimado pela Finnvera em […] EUR, conforme descrito em pormenor no considerando (67). A taxa de juro que a Karjaportti deveria ter pago por um empréstimo em condições normais de mercado, sem a garantia, é, novamente, a taxa de juro de referência de 5,19 % acrescida de um prémio de risco de 650 pontos base. Consequentemente, o montante de auxílio deve ser calculado como a diferença entre esta taxa de mercado teórica e a taxa de juro a que lhe foi efetivamente concedido o empréstimo garantido ([0-3] % acrescida da taxa de juro para montantes em dívida em virtude do acordo de subcontratação), após dedução do preço efetivamente pago pela garantia, isto é, 250 pontos base. A diferença entre estas taxas será calculada para o período em que se aplicou a taxa efetivamente concedida.
(296)
O auxílio será acrescido de juros a título da recuperação calculados desde o momento em que a diferença entre os juros teóricos e a taxa de juro à qual o empréstimo foi efetivamente concedido teria sido devida até à recuperação efetiva.
8.2. Recuperação dos auxílios concedidos sob a forma de conversão de juros não pagos em empréstimos (medida 8)
(297)
Há que determinar o elemento de auxílio incompatível na medida 8, um empréstimo concedido pela cidade de Mikkeli. Conforme descrito nos considerandos 45-46, a cidade de Mikkeli concedeu o empréstimo a taxas de juro mais baixas do que os credores privados da Karjaportti. Em princípio, para um empréstimo, o elemento de auxílio é calculado como a diferença entre a taxa de juro a que o empréstimo foi efetivamente concedido e a taxa de mercado. No caso em apreço, os credores privados concederam empréstimos juntamente com a cidade de Mikkeli. As taxas de juro cobradas pelos credores privados podem ser consideradas como uma indicação para uma taxa de mercado.
(298)
Consequentemente, o montante de auxílio deve ser calculado como a diferença entre a taxa de juro média cobrada pelos empréstimos concedidos pelos credores privados (EURIBOR a 3 meses + 2 % e EURIBOR a 3 meses + 1,5 %) e a taxa de juro a que o empréstimo foi efetivamente concedido (EURIBOR a 3 meses + 0,3 %).
(299)
A diferença entre estas taxas será calculada para o período em que se aplicou a taxa efetivamente concedida.
(300)
O auxílio será acrescido de juros a título da recuperação calculados desde o momento em que a diferença entre os juros teóricos e a taxa de juro à qual o empréstimo foi efetivamente concedido teria sido devida até a recuperação efetiva.
8.3. Recuperação dos auxílios concedidos sob a forma de um reescalonamento de dívidas desde 2009 (medida 12)
(301)
Há que estabelecer o elemento de auxílio incompatível na medida 12, o reescalonamento de dívidas pela cidade de Mikkeli desde 2009. Conforme descrito nos considerandos 219-226, o reescalonamento da dívida notificado foi executado com alterações. Uma vez que a Comissão não tem conhecimento dos detalhes do reescalonamento efetivamente executado, só pode fornecer o método relativo à forma como a recuperação deve ser efetuada.
(302)
O auxílio foi colocado à disposição da empresa a partir do momento em que a Osuuskunta Karjaportti se desviou do calendário de pagamentos acordado durante o processo de reestruturação sob supervisão judicial em 2006. A Comissão considera que, aquando da concessão do auxílio, a Karjaportti já não estava em condições de aceder aos mercados financeiros. Por conseguinte, o auxílio é equivalente ao montante da dívida reescalonada. Consequentemente, os valores a recuperar equivalem ao montante das dívidas reescalonadas para com a cidade de Mikkeli. Os pagamentos já efetuados podem, contudo, ser deduzidos dos montantes a recuperar.
(303)
O auxílio será acrescido de juros desde a data em que foi colocado à disposição da empresa até a recuperação efetiva.
9. CONCLUSÃO
(304)
A Comissão observa que a investigação formal em relação à garantia de 2,75 milhões de EUR, notificada mas posteriormente retirada pela Finlândia, deixou de ter objeto nos termos do artigo 8.o do Regulamento Processual.
(305)
No que diz respeito à garantia concedida em 2000 e à atribuição do terreno, nesse mesmo ano, pela cidade de Mikkeli, a Comissão considera essas medidas como auxílios estatais que são compatíveis como auxílios ao investimento à luz das OAR de 1998.
(306)
Considera-se que a aquisição de terrenos realizada em 2002 pela cidade de Mikkeli não implica um auxílio, uma vez que foi efetuada em condições normais de mercado.
(307)
As garantias concedidas pela cidade de Mikkeli em março de 2004 e maio de 2004 podem ser consideradas como auxílios estatais, tendo em conta que, aquando da concessão, a Karjaportti era uma empresa em dificuldade, na aceção das Orientações E&R de 1999. Estas medidas não são compatíveis com o mercado interno, uma vez que nenhuma das disposições do artigo 107.o, n.os 2 e 3, do TFUE foi cumprida.
(308)
As medidas adotadas no âmbito do processo de reestruturação sob supervisão judicial pela cidade de Mikkeli foram concedidas em conjunto com os credores privados comparáveis, e em condições semelhantes. Consequentemente, a Comissão conclui que o princípio do investidor numa economia de mercado foi cumprido e que as medidas não implicam auxílios estatais.
(309)
Pode considerar-se que nem a aquisição de ações pela cidade de Mikkeli nem a anulação das dívidas nas demonstrações financeiras de 2007 e 2008 constituem auxílios.
(310)
A conversão de taxas de juro não pagas num empréstimo pela cidade de Mikkeli, em dezembro de 2005, pode ser considerada como um auxílio estatal, tendo em conta que, aquando da concessão, a Karjaportti era uma empresa em dificuldade, na aceção das Orientações E&R de 2004. Estas medidas não são compatíveis com o mercado interno, uma vez que nenhuma das disposições do artigo 107.o, n.os 2 e 3, do TFUE foi cumprida.
(311)
No que se refere ao reescalonamento das dívidas acordado pela cidade de Mikkeli em 2009, note-se que se verificou um posterior reescalonamento das dívidas. Neste contexto, a Comissão considera que um credor privado não teria concordado com tal reescalonamento da dívida e que a medida constitui um auxílio estatal. Uma vez que a Karjaportti estava em dificuldade, na aceção das Orientações E&R de 2004, aquando da concessão, a medida só poderia ter sido compatível no âmbito dessas Orientações. Uma vez que nem todas as exigências foram cumpridas, conclui-se que a medida constitui um auxílio estatal incompatível.
(312)
A garantia concedida pela Finnvera em 17 de março de 2004 implica igualmente auxílios estatais, o que não é compatível com as Orientações E&R de 1999. O empréstimo concedido pela Finnvera em 12 de janeiro de 2006 não constitui um auxílio estatal, uma vez que foi concedido em conjunto com os credores privados comparáveis, e em condições semelhantes. O mesmo sucede com a garantia concedida pela Finnvera em setembro de 2006 e o empréstimo concedido em julho de 2007.
(313)
Por último, a garantia concedida em 9 de janeiro de 2008 pela Finnvera pode ser considerada como um auxílio estatal, tendo em conta que, aquando da concessão, a Karjaportti estava em dificuldade, na aceção das Orientações E&R de 2004. A medida não é compatível com o mercado interno, uma vez que nenhuma das disposições do artigo 107.o, n.os 2 e 3, do TFUE foi cumprida.
ADOTOU A PRESENTE DECISÃO:
Artigo 1.o
É encerrado o procedimento formal de investigação previsto no artigo 108.o, n.o 2, do Tratado sobre o Funcionamento da União Europeia no que diz respeito à garantia de 2,75 milhões de EUR (medida 11), notificada mas posteriormente retirada pela Finlândia.
Artigo 2.o
As medidas que a Finlândia implementou para a Osuuskunta Karjaportti, que consistiram:
-
na aquisição de terrenos em 2002 (medida 3),
-
nas medidas adotadas no âmbito do processo de reestruturação sob supervisão judicial (medida 6),
-
na aquisição de ações da Osuuskunta Karjaportti (medida 7),
-
na anulação de dívidas nas demonstrações financeiras de 2006 e 2008 (medida 9 e medida 10),
-
no empréstimo concedido pela Finnvera em junho de 2006 (medida 14),
-
na contragarantia concedida pela Finnvera em setembro de 2006 (medida 15) e
-
no empréstimo concedido pela Finnvera em junho de 2007 (medida 16)
não constituem auxílios na aceção do artigo 107.o, n.o 1, do Tratado sobre o Funcionamento da União Europeia.
Artigo 3.o
As medidas de auxílio estatal que a Finlândia implementou para a Osuuskunta Karjaportti, que consistiram:
-
numa garantia concedida em junho de 2000 (medida 1) e
-
na atribuição de terrenos nesse mesmo ano (medida 2)
são compatíveis com o mercado interno, na aceção do artigo 107.o, n.o 3, alínea a), do Tratado sobre o Funcionamento da União Europeia.
Artigo 4.o
As medidas de auxílio estatal que a Finlândia implementou para a Osuuskunta Karjaportti, que consistiram:
-
Na garantia concedida em 8 de março de 2004 pela cidade de Mikkeli (medida 4);
-
Na garantia concedida em 10 de maio de 2004 pela cidade de Mikkeli (medida 5);
-
Na conversão em empréstimos de taxas de juro não pagas (medida 8);
-
Na garantia concedida pela Finnvera em 17 de março de 2004 (medida 13);
-
Na garantia concedida em 9 de janeiro de 2008 pela Finnvera (medida 17);
-
No reescalonamento de dívidas desde 2009 (medida 12)
foram ilegalmente executadas pela Finlândia, em violação do disposto no artigo 108.o, n.o 3), do Tratado sobre o Funcionamento da União Europeia, e são incompatíveis com o mercado interno.
Artigo 5.o
1. A Finlândia procede recuperação do auxílio referido no artigo 4.o junto do beneficiário.
2. Os montantes a recuperar são acrescidos de juros desde a data em que foram colocados à disposição do beneficiário até à data da respetiva recuperação efetiva.
3. Os juros são calculados numa base composta, em conformidade com o disposto no Capítulo V do Regulamento (CE) n.o 794/2004 da Comissão.
4. A Finlândia deve cancelar todos os pagamentos pendentes do auxílio referido no artigo 4.o, com efeitos a partir da data da notificação da presente decisão.
Artigo 6.o
1. A recuperação do auxílio referido no artigo 4.o é imediata e efetiva.
2. A Finlândia assegura a aplicação da presente decisão no prazo de quatro meses a contar da data da respetiva notificação.
Artigo 7 o
1. No prazo de dois meses a contar da notificação da presente decisão, a Finlândia transmite as seguintes informações à Comissão:
(a)
o montante total (capital e juros a título da recuperação) a recuperar junto do beneficiário;
(b)
uma descrição pormenorizada das medidas já adotadas e previstas para dar cumprimento à presente decisão;
(c)
os documentos que demonstrem que o beneficiário foi intimado a reembolsar o auxílio.
2. A Finlândia mantém a Comissão informada sobre o andamento das medidas nacionais adotadas para aplicar a presente decisão até estar concluída a recuperação do auxílio referido no artigo 4.o. A simples pedido da Comissão, transmite-lhe de imediato informações sobre as medidas já adotadas e previstas para dar cumprimento à presente decisão. Fornece também informações pormenorizadas sobre os montantes do auxílio e dos juros já recuperados junto do beneficiário.
Artigo 8.o
A Finlândia é a destinatária da presente decisão.
Feito em Bruxelas, em 12 de junho de 2012.